NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Madaba

Madaba (arab. مادبا, biblijna Medeba) – miasto w północno-zachodniej Jordanii, w oazie na płaskowyżu, na południowy zachód od Ammanu, stolica muhafazy Madaby. Liczba mieszkańców: 94 606. Historia 165 p.n.e. – miasto pod panowaniem Ammonitów ok. 120 p.n.e. – kontrolę nad miastem przejął król Judei Jan Hirkan I; 106 p.n.e. – zdobyta przez Rzymian; V wiek – ustanowienie biskupstwa i początek rozkwitu miasta. Do VI wieku w mieście zostało zbudowanych wiele kościołów zdobionych mozaikami; VII wiek – podbicie miasta przez Arabów; 747 – w wyniku trzęsienia ziemi miasto zostało zniszczone i opuszczone; koniec XIX wieku - w mieście osiedla się ok. 2000 osób; Zabytki miasta mapa mozaikowa z Madaby - mozaikowa mapa Palestyny i Dolnego Egiptu pochodząca z VI wieku na posadzce prawosławnej bazyliki św. Jerzego. Pierwotny rozmiar mapy jest szacowany na 6 metrów szerokości i 15 lub 16 lub nawet 25 metrów długości.Zachowany fragment mapy obejmuje obszar od Libanu na północy do delty Nilu na południu. Wewnątrz kościoła znajdują się również ikony przedstawiające m.in. św. Jerzego zabijającego smoka. kościół św. Apostołów, w którym w 1902 roku również odkryto wiele mozaik, eksponowanych w specjalnie wybudowanej hali przy kościele; pozostałości grobowców z I w. p.n.e., ruiny budowli rzymskich oraz bizantyjskich. Przypisy Bibliografia Bradley Mayhew: Lonely Planet - Jordan. Wyd. VI. Lonely Planet, 2006, s. 151. ISBN 978-174-059-789-0. Magdalena Dobrzańska-Bzowska, Krzysztof Bzowski: Praktyczny przewodnik - Bliski Wschód. Bielsko-Biała: Wydawnictwo Pascal, 2008, s. 177-178. ISBN 978-83-7513-146-8.
Madaba

Madaba (em árabe مادبا ) é uma cidade na Jordânia, e capital da província homónima, foi construída no antigo local bíblico de Medba ou Medeba, de onde adquiriu o seu nome. Ela está localizada a 35 km a sudoeste de Amã, a capital do país. Ela é mais conhecida por seus mosaicos bizantinos e omíadas, especialmente um grande mosaico bizantino do VI século, conhecido como o Mapa de Madaba com o mapa da Terra Santa, este mosaico cobre o piso da igreja ortodoxa de São Jorge. Centenas de outros mosaicos do V até o VII século estão espalhados pelas igrejas ou residencias da cidade. A cidade situa-se na ''Via Regia'', uma estrada construída há cinco mil anos, a quase 730 m de altitude. Não muito longe de Madaba está localizado o Monte Nebo, e nas proximidades o Mar Morto. População e Religião Madaba é a quinta maior cidade da Jordânia pela população, que constitui cerca de 3% da população total do pais. Os habitantes, 83 180 (2008) são da maioria etnica árabe e de religião muçulmana, a comunidade cristã , com mais de 20 000 pessoas (cerca de um terço da população), é da tradição grego-ortodoxa, que a torna uma das maiores comunidades cristãs na Jordânia. Há também uma minoria de palestinos, composta principalmente de refugiados. Madaba, no entanto, é um excelente exemplo de tolerância étnica e religiosa. Referências Lonely Planet Italia, Giordania, outubro 2009, ETD Srl, p. 181-186 Revista National Geographic em español. Vol. 1, Nº 1. Outubro de 1997 (artigo "Un mapa bíblico dibujado con piedras"). Nota Texto inicialmente baseado na tradução dos artigos «Madaba» na Wikipédia em italiano e «Madaba» na Wikipédia em castelhano.
Madaba

Madaba (în arabă مادبا; în ebraica biblică arhaică: מֵידְבָא‎ Medvah; în greacă veche Μήδαβα) este capitala Guvernoratului Madaba din centrul Iordaniei, cu o populație de aproximativ 60.000 de locuitori. Este cunoscut mai ales pentru mozaicurile bizantine și Umayyade, în special Harta Madaba, o hartă mare în mozaic din epoca bizantină. Madaba se află 30 kilometri (19 mile) la sud-vest de capitala Amman. Istorie Madaba datează în Orientul Mijlociu din Epoca Bronzului. Orașul Madaba a fost odată un oraș de frontieră moabit, menționat în Biblie în Numere 21:30 și Iosua 13:9. În timpul stăpânirii sale de către Romani și Imperiul Bizantin din secolele al II-lea--- al VII-lea, orașul a făcut parte din Provincia Arabia înființată de împăratul roman Traian pentru a înlocui regatul Nabataean al Petrei. Prima dovadă pentru o comunitate creștină din oraș, cu propriul episcop, se găsește în faptele Consiliului de la Calcedon din 451, unde Constantin, Arhiepiscop Mitropolit de Bostra (capitala provinciei) a semnat în numele lui Gaiano, „Episcopul Medabeenilor”. În timpul domniei islamice a Califatului Omeiad, a făcut parte din districtul sudic al Jund Filastin din provincia Bilad al-Sham. Așezarea modernă Repopularea ruinelor orașului de către 90 de familii creștine arabe, din sud, a avut loc în 1880 la inițiativa a doi preoți italieni de la Patriarhia Latină din Ierusalim. Această perioadă a avut loc la începutul cercetării arheologice. Acest lucru, la rândul său, a completat în mod substanțial documentația limitată disponibilă. Lista Bisericii Catolice folosește ortografia "Medaba", tradițională cu referire la vechea episcopie centrată pe acest oraș, referindu-se în același timp la orașul modern ca "Madaba". Referințe Bibliografie Rantzow, George Louis Albert, de (Numele german Georg Ludwig Albrecht von Rantzau, adesea numit Jørgen Ludvig Albert de Rantzow). Mémoires du comte de Rantzow, vol. 1, Pierre Mortier Amsterdam (1741). First translation ever published by Renate Ricarda Timmermann: Die Memoiren des Grafen von Rantzau, vol. 1, Profund-Verlag (2015), ISBN: 978-3-932651-14-4 Legături externe Materiale media legate de Madaba la Wikimedia Commons visitmadaba.org American University of Madaba (AUM) Arhivat în 8 martie 2022, la Wayback Machine. Jordan Tourist Attractions Arhivat în 21 noiembrie 2021, la Wayback Machine.
Мадаба

Мадаба (араб. مادبا‎; устар. Медеба или Медаба) — город в Иордании, примерно в 35 км южнее Аммана. Население 70338 человек (2004). Основанный моавитянами город несколько раз упоминается в Библии (Чис. 21:30, Нав. 13:9). В первом веке до нашей эры город попал под правление Набатейского царства. Со 106 года Мадаба стала частью римской провинции Аравия Петрейская. В 746 году город был разрушен землетрясением. Только в 1880 году христиане расчистили развалины и восстановили город. В самой Мадабе и в её окрестностях (см. Хирбет аль-Мухаййат) раскопаны несколько древнеримских вилл (например, так называемый «Зал Ахилла», в южном квартале города) и раннехристианских церквей VI века с уникальными мозаиками, в их числе (в церкви Святого Георгия) древнейшая карта Святой земли, так называемая Карта из Мадабы. В крипте церкви Иоанна Крестителя находится, как считает (c 1967) католическая церковь, ценная реликвия — его голова. История Библейская история Мадаба (в Септуагинте и у Флавия Медаба), др.-евр. מידבא‬ (на камне Меши, מהדבא), была городом на холме Белка Моавитского плоскогорья. Первоначально принадлежала моавитянам, но позже была завоевана израильтянами и отдана колену Реубенову (Чис. 21:30; Нав. 13:9, 16). Аммонитяне, разбитые полководцем царя Давида, Иоабом, укрылись здесь (1Пар. 19:7, 15). В царствование Омри город опять принадлежал израильтянам, как жалуется моавитский царь Меша в своем памятнике. Позже Мадаба снова была отвоёвана у израильтян моавитянами, Исаия предсказывал её гибель (Ис. 15:2). В маккавейских войнах (166—142 годах до н. э.) Ионатан Хасмоней напал здесь на могучий род Ямбри (Амбри или Иамври) (1Мак. 9:36). Иоанн Гиркан и Александр I завоевывают Мадабу; сын последнего, Гиркан II, обещает его набатейскому царю Арете. Римская история В римское время Мадаба принадлала к епархии Аравия Петрейская (Arabia Petraea). Стефан Византийский (VI век) упоминает это место как принадлежащее набатеям, затем Мадаба исчезает из истории. Поздняя история C 1881 года Мадаба населена католиками из Эль-Карака (Керак). В 1894 г. найдены фрагменты замечательной мозаичной карты. Музеи Археологический музей Мадабы Археологический парк Мадабы Мадабская школа мозаики См. также Карта из Мадабы Литература Густерин П. В. Города Арабского Востока. — М.: Восток—Запад, 2007. — 352 с. — (Энциклопедический справочник). — 2000 экз. — ISBN 978-5-478-00729-4. Примечания
Madaba

Madaba är en stad i Jordanien, söder om berget Nebo. Staden är känd för sina mosaiker. Madaba skall ursprungligen ha tillhört stammen Ruben men erövrades på 800-talet f. Kr. av Moabs kung Mesa, återvanns av Mackabéerna och blev senare en tid en kristen stad och biskopssäte. Mosaikkartan i Madaba På S:t Georgeskyrkans golv upptäcktes 1896 en mosaikkarta som visar Syria Palaestina, från Sidon i Libanon till Alexandria i Egypten. Kartan skapades någon gång mellan 542 och 570 e.Kr., och är därmed den äldsta bevarade kartan av det heliga landet. Ursprungligen var kartan ca 15 x 6 meter stor, men delar av den är idag förstörda. Referenser Noter Övriga källor Carlquist, Gunnar, red (1937). Svensk uppslagsbok. Bd 17. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. sid. 1152
Мадаба

Мадаба (араб. مادبا), у Старому Заповіті також Медва́ — місто на заході Йорданії, центр однойменної провінції. Відоме своїми добре збереженими пам'ятками візантійської та омеядської доби, зокрема Мадабською картою. Історія Вперше Мадаба згадується в Біблії за часів Виходу (близько 1200 років до н. е.). У східній частині міста було знайдено поховання, що відноситься до цього періоду. В Біблії Мадаба згадується як одне з міст рівнини країни Моав, яке підкорене племенами ізраїльтян. Згідно з літописом Меши (короля моавитян), місто було звільнене моавським царем приблизно в середині 9 ст. до н. е. Мадаба вступила в конфлікт з Маккавеями, і Йоханан Гіркан захопив місто після довгої облоги. Пізніше Гіркан II пообіцяв повернути Мадабу в числі інших міст цього регіону набатейському королю Ареті III, правлячому Петрою, в обмін на допомогу у війні проти свого брата Аристобула. Знайдені письмові джерела дозволяють припускати, що Мадаба залишалася під володінням набатейців до тих пір, поки весь регіон не був приєднаний до Римської провінції Аравія в 106 році н. е. При римлянах Мадаба перетворилася в звичайне провінційне містечко з колонадами, витонченими храмами та іншими будівлями, великими резервуарами з водою і міською стіною. Мадаба процвітала протягом VIII ст. і навіть довше. Про це можна судити за датою мозаїчної підлоги в церкві — 767 рік. Сліди перебування римлян — довгі ділянки мощених вулиць — можна побачити в мадабському Археологічному парку. У 746 році місто було зруйноване землетрусом. Тільки в 1880 році християни розчистили руїни і відновили місто. Визначні місця Починаючи з IV століття в місті будувалися християнські культові споруди, прекрасні мозаїки з яких склали славу Мадаби. Найвідомішим із знайдених тут панно є мозаїчна карта Святої Землі (VI ст., початкові розміри 25 на 5 м.), що зображає територію від фінікійського міста Тір (Ліван) до дельти Нілу в Єгипті (в центрі — Єрусалим з плануванням того часу). У наш час карта знаходиться в чинній православній церкви Св. Георгія (1884), яка побудована над залишками візантійської церкви. У місті є ще цілий ряд добре збережених мозаїчних підлог і панно (частина х них зберігається в будинках місцевих жителів), собор Голови Іоанна Хрестителя, церква Пророків (578 рік), Археологічний парк (в ньому розташовані храм Діви Марії (VI ст.), римська Зала Іполіта (VI ст.), Форум, колонади Кардо Максимус і храм Святого Іллі (IV ст.)), археологічний музей тощо. Міста-побратими Вифлеєм, Палестина Дентон, Техас, США Черкаси, Україна Примітки Посилання visitmadaba.org American University of Madaba (AUM) [Архівовано 8 березня 2022 у Wayback Machine.] Middle East Tourist Attractions [Архівовано 1 квітня 2022 у Wayback Machine.]
Mrajeeb Al Fhood refugee camp

Mrajeeb Al Fhood refugee camp (also spelled variously as Murijep al Fhoud and Marjeeb Al Fahood and also known as Emirati-Jordanian camp) is a refugee camp for refugees fleeing the Syrian Civil War. It is located in Mrajeeb Al Fhood, a stretch of arid plains some 20 kilometers east of Zarqa, Jordan. It was opened in April 2013 to cope with the overflow from Zaatari refugee camp and is funded by the United Arab Emirates. At the time of building, Jordanian officials feared that the number of Syrian refugees in Jordan could double in the following six months as the fighting escalated during warmer weather. As of January 2015, the camp had a population of 4,196; in 2017 it housed about the same number. Mrajeeb Al Fhood is only infrequently visited by journalists due to its isolated location in the Jordanian desert. It is considered a “five star camp”, guaranteeing the best human conditions to refugees. For Syrians fleeing war, upgrading one's own life means being able to relocate to this camp. It gives priority to widows with children, single women, the elderly, disabled people, or large families; single men are not allowed. In 2017, a delegation of members from the European Parliament (MEPs) of the “EU-UAE Parliamentary Friendship Group” visited the camp, the first such visit by a European parliamentary delegation since the opening of the camp. In 2018, the Dubai International Humanitarian Aid and Development Conference and Exhibition (DIHAD) in cooperation with the Emirates Red Crescent (ERC), with the support of the UAE Embassy in Jordan, launched a humanitarian initiative to support the Syrian refugees by providing and distributing a total of 2,400 school bags, stationery and other essential educational supplies for the students of the camp. See also List of Syrian refugee camps in Jordan Zaatari refugee camp Syrians in Jordan References
National Centre for Human Rights (Jordan)

The National Centre for Human Rights (NCHR; Arabic: المركز الوطني لحقوق الإنسان, romanized: al-Markaz al-Waṭanī li-Ḥuqūq al-Insān) is the national human rights institution of Jordan. In 2006 the NCHR secured 'A-status' accreditation from the peer review process of the International Coordinating Committee of NHRIs (ICC), certifying it as compliant with the Paris Principles (the UN-endorsed standards for NHRIs). This gave it enhanced access to the United Nations human rights bodies. That status was subjected to special review twice by the ICC in 2007, and reaffirmed; it was again accorded A status under the ordinary review procedure in 2010. In the ICC annual meeting in March 2012, the Jordanian institution was elected as chair of the network of 99 institutions. The commission is a member of the Asia Pacific Forum, one of the four regional groupings in the ICC. The NCHR also launches investigations due to complaints of human rights abuse in the correction centers in Jordan. History King Abdullah II established a Royal Commission for Human Rights in 2000 to examine Jordan's human rights situation. In 2002, the Royal Commission for Human Rights completed its mandate, recommending the establishment of an independent national human rights organization to improve the Kingdom's protection and respect of human rights. Following that, in 2002, the NCHR was formed by a provisional law (no. 75) under Article 94(1) of the Constitution of Jordan by a Royal Decree on December 19, 2002. It was subsequently made permanent by the Law of the National Centre for Human Human Rights (Permanent Law No 51, 2006). In carrying out its human rights-related activities, the NCHR has a nationwide jurisdiction with complete budgetary and administrative independence. Leadership and structure The Commissioner General of the NCHR is Dr Mousa Burayzat. As per Articles 13 of the NCHR Law No (51), the NCHR is run by a board of trustees, which is responsible for the organization's policy, activities, and spending. The board is made up of 21 qualified experts from various professions and backgrounds who appropriately reflect the various groups in society and are active in human rights protection and promotion. Representatives of civil society organizations, trade unions and professional associations, the legal and health sectors, academia, parliament, and government make up the board of trustees. The board of trustees is also intended to have balanced representation of gender. The centre's executive body is the Secretariat, which is led by the Commissioner General, who oversees and supervises the centre. In addition to a media and outreach office, the Secretariat is made up of two commissions (Enhancing Rights and Public Freedom Commission and Legislation Commission) and 10 divisions. See also Correction centers in Jordan Human rights in Jordan National human rights institutions Paris Principles References External links NCHR website OHCHR National Human Rights Institutions site Archived 2019-08-20 at the Wayback Machine
Königliches Automobilmuseum Amman

Das Königliche Automobilmuseum Amman (arabisch متحف السيارات الملكي, DMG matḥaf as-sayyārāt al-malakī; englisch The Royal Automobile Museum) ist eine Sammlung von historischen Fahrzeugen, welche die Könige von Jordanien erwarben und sammelten. Seit dem Jahr 2003 sind die Exponate öffentlich im Automobilmuseum in Amman zugänglich. Beschreibung König Hussein begann mit dem Sammeln von außergewöhnlichen Fahrzeugen. Auch Autos seines Vaters König Abdallah I. sind in der Ausstellung zu sehen. 2003 wurde das Museum, auf Betreiben von König Abdallah II. der Öffentlichkeit zugänglich gemacht. Verschiedene in der Ausstellung eingespielte Filmaufnahmen zeigen die Verwendung der Fahrzeuge durch die Monarchen. Das älteste ausgestellte Fahrzeug stammt aus dem Jahr 1916. Besondere Ausstellungsstücke 52er Lincoln Capri: Dieses Fahrzeug nutzte Hussein I. bei seiner Krönung 1953 300 SL „Gullwing“, Baujahr 1955: Mit diesem Fahrzeug fuhr König Hussein das Autorennen Rumman Hill-Climb Weblinks Einzelnachweise
Royal Automobile Museum

The Royal Automobile Museum (Arabic: متحف السيارات الملكي) is an automobile museum in Amman, Jordan. History Located next to the Al Hussein Public Parks, the museum was established in 2003 upon King Abdullah's wishes. The museum showcases a rare collection of Jordan's vehicles ranging from Hussein bin Ali's cars that came to Amman in 1916 to modern sports cars. The museum has the rover used in filming of Hollywood's movie The Martian, which used Jordan's UNESCO world heritage site Wadi Rum as the backdrop for the Martian scenes. The rover was gifted to Jordan in return for the hospitality with which Jordan extended to the movie cast and crew. References External links Media related to Royal Automobile Museum at Wikimedia Commons "Royal Automobile Museum". Archived from the original (Flash) on 9 August 2018. "The Royal Automobile Museum". Facebook. Retrieved 15 June 2023.
Betthorus

Betthorus was a Roman legionary fortress on the Limes Arabicus. It is located in today's El-Lejjun (from Legio), Karak Governorate, Jordan, north-east of Al-Karak. The place is in proximity to the 'Ain-Lejjun spring, in a wadi of the same name, that flows into Wadi Mujib. Description The rectangular fortress, measuring 190 metres (620 ft) by 242 metres (794 ft), covers 11.4 acres (46 dunams). The outer wall was 2.5 metres (8 ft 2 in) wide, had twenty flanking towers of semi-circular shape, four round corner towers, and a gate at each wall - major ones at north-east and north-west, and minor ones at the other two. A church is dated to 500. It was damaged by earthquakes in 363, 505, and 551. History Legio IV Martia was stationed there in the 4th century. The troops were removed around 530, after the Ghassanids were charged with the defense of the border. In the 1980s, S. Thomas Parker excavated the site. See also Castra/castrum, Roman army camp/fort External links Betthorus site record, in the Digital Archaeological Atlas of the Holy Land. Parker, S. T.; DARMC; Talbert, R.; Gillies, Sean; Åhlfeldt, Johan; Becker, Jeffrey; Elliott, Tom. "Places: 697643 (Betthorus)". Pleiades. Retrieved September 2, 2014. Plan, map and bibliography Photos of Lejjun at the American Center of Research References
Betoro

Betoro (Betthorus en latín), hoy en árabe conocida por Leyún (de legio), es un manantial en Jordania. Fue sede de la legión cuarta marcia hasta la retirada de esta en el siglo VI. Hoy aún son visibles los restos del castro de esta legión, componente del límite arábigo. Bibliografía Enlaces externos Lejjun.
Betthorus

Betthorus a fost o fortăreață a unei legiuni romane; Acesta este situată în actualul El-Lejjun, Guvernoratul Karak, Iordania, la nord-est de Al Karak. Locul se află în imediata apropierea izvoarelor 'Ain-Lejjun, într-un wadi cu același nume, care se varsă în Wadi Mujib. Fortăreața dreptunghiulară, măsurând 190 metri (620 ft) de 242 metri (794 ft), acoperă 11,4 acri (46 dunami). zidul de apărare⁠(d) exterior era lat de 2,5 metri (8 ft 2 in), și avea douăzeci de turnuri de flancare de formă semicirculară, patru turnuri de colț rotunde și o poartă la fiecare zid - cele majore la nord-est și nord-vest, iar cele minore la celelalte două. O biserică este datată la 500. A fost avariată de cutremurele din 363, 505 și 551. Legiunea a IV-a Martia a fost staționată acolo în secolul al IV-lea. Trupele au fost îndepărtate în jurul anului 530, după ce gassanizi au fost însărcinați cu apărarea frontierei. În anii 1980 Thomas S. Parker a excavat situl. Referințe Legături externe „Places: 697643 (Betthorus)”. Pleiades. Accesat în 2 septembrie 2014. Plan, hartă și bibliografie
Grote tempel van Petra

Het zogenaamde Grote Tempel-complex is gebouwd tussen 25 v. Chr. en 100 n. Chr. en is het grootste gebouw in Petra. Ondanks de naam is de oorspronkelijke functie niet duidelijk. De 'grote tempel' is gelegen aan de hoofdweg in Petra. Rond 1920 stelde men bij archeologisch veldonderzoek vast dat hier een structuur gelegen was en vanwege de omvang ervan werd deze aangeduid als 'grote tempel'. Pas sinds 1993 zijn opgravingen gaande bij het complex, onder leiding van archeologen van de Brown-universiteit. Een monumentale entree (propylon) verschaft toegang tot twee opeenvolgende open vlaktes op verschillende hoogtes. Het lagere deel was een ruime, geplaveide binnenplaats met aan weerszijden drie rijen kolommen. Bovenaan de kolommen prijkten olifanthoofden uitgehouwen uit geïmporteerd kalksteen, dit was een exotisch symbool van macht. Een aantal kolommen zijn herbouwd. Uit opgravingen is gebleken dat het hoger gelegen tweede deel van de Grote Tempel een klein theater was met rijen om te zitten in een halve cirkel. Vanwege het kleine formaat vermoedt men dat dit ontworpen was als raadkamer voor de lokale regering of juridische raadszaal (Bouleuterion). De aanwezigheid van dit kleine theater en de naastgelegen binnenplaats suggereren dat het complex vooral civiel gebruikt werd onder de bescherming van de Nabateese koninklijke familie. De ligging buiten het Qasr al-Bint-tempelcomplex suggereert eveneens dat het een seculaire functie had, hoewel niet uitgesloten is dat er ook religieuze activiteiten plaatsvonden. Andere bijzondere eigenschappen van het 'Grote Tempel'-complex zijn: het ondergrondse drainagesysteem, diverse baden die ontdekt zijn aan de westkant van de tempel, en aan de zuidkant een werkplaats om mallen voor pleisterwerk te maken.