NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Al-Mushatta

(Qasr) Al-Mushatta o Al-Mshatta (àrab: قصر المشتى, Qasr al-Muxattà, literalment ‘Castell del Campament d'hivern’) és el nom d'un palau en ruïnes de Jordània d'època omeia, situat uns 35 km al sud d'Amman. Malgrat que, per la presència d'escultures, fou atribuït als sassànides i fins i tot als gassànides o als làkhmides, modernament hi ha acord que ha de ser un palau omeia probablement del segle viii, potser del regnat d'al-Walid II. El palau formaria part de la xarxa de castells, palaus i caravanserralls denominats col·lectivament castells del desert. Una part d'aquest palau, la façana amb relleus, va ser traslladada i s'exposa al Museu de Pèrgam de Berlín. Història El 1964 es va trobar un totxo a Mushatta amb una inscripció escrita per Sulayman ibn Kaisan, conegut per haver viscut entre els anys 730 i 750, cosa que va refer la teoria que deia que va ser construïda pel califa al-Walid II, l'artista príncep. S'han trobat algunes marques en forma de creuer que testimonien que a la construcció del palau hi participaren cristians, probablement alguns amb treballs forçats; també hi ha indicis que hi participaren obrers venuts de l'Iran. Arquitectura Les ruïnes de Mushatta consten d'una plaça tancada, voltada d'un mur exterior amb vint-i-cinc torres i una secció central que inclou la sala del tron, el pati i la meitat, a més d'un grup de petites habitacions. Com tots els palaus omeies, està basat en el mòdul romà de 35 metres, però, en aquest cas, les seves dimensions s'han multiplicat per quatre, generant unes dimensions que només es poden trobar al Qasr Tuba, edificat també per al-Walid II i amb el qual coincideix també amb la presència de latrines en algunes torres. La secció central, a la qual sembla que li manquin les dues seccions laterals destinades a servents i cortesans, està dividida en tres parts. La porta principal i la mesquita estan situades al costat que mira a La Meca, el sud; després hi ha un pati, i al costat nord queda la zona residencial, amb una entrada de tres arcades que porten al saló amb voltes del tron, de planta basilical i rematada per un espai de planta trevolada amb tres lòbuls, característica de les sales de cerimònia dels palaus romans d'Orient. Voltant aquest saló hi ha un grup d'habitacions obertes amb voltes arquejades i conductes de ventilació. La façana, que es troba a Berlín, presenta una decoració rica amb motius que creen espais triangulars decorats amb roses i elements vegetals, sobretot motius de vinya, amb alguns motius animals, reals i fantàstics (grius i centaures), que animen l'alt relleu. Aquesta construcció esta promoguda com a candidata per Jordània a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Galeria Referències Enllaços externs Qasr Mushatta, Patrimoni de la Humanitat Fotos i plànols a archnet.org
Qusair Mushatta

El Qusair Mushatta o Mshatta,​​ es un palacio de invierno omeya, hoy en ruinas, probablemente construido por el califa Walid II entre 743 y 744. Las ruinas se encuentran a unos 30 km al sur de Amán, en Jordania, y forman parte de la red de castillos, palacios y caravasares denominados colectivamente castillos del desierto. Una parte de este palacio, la fachada con relieves, ha sido trasladada al Museo de Pérgamo de Berlín. Historia En 1964 se encontró un ladrillo en Mushatta con una inscripción escrita por Sulaiman ibn Kaisan, conocido por haber vivido entre los años 730 y 750, lo que refuerza la teoría de que fue construido por el califa Walid II, el príncipe artista. Se han encontrado algunas marcas en forma de cruz que atestiguan que en la construcción del palacio participaron cristianos, probablemente sometidos a trabajos forzados; también hay indicios de que participaron obreros venidos de Irán. Arquitectura Las ruinas de Mushatta consisten en un muro exterior con 25 torres y una sección central que incluye la sala del trono, el patio y la mezquita, además de un grupo de pequeñas habitaciones. Como todos los palacios omeyas, está basado en el módulo romano de 35 metros, pero, en este caso, sus dimensiones se han multiplicado por cuatro, dando lugar a un tamaño que sólo se encuentra en el Qasr Tuba, edificado también por Walid II y con el que coindice asimismo en la presencia de letrinas en algunas torres. La sección central, a la que parecen faltarle las dos secciones laterales destinadas a sirvientes y cortesanos, está dividida en tres partes. La puerta principal y la mezquita están situadas en el lado que mira a La Meca, el sur; luego hay un patio, y en el lado norte se halla la zona residencial, con una entrada de tres arcadas que lleva al salón abovedado del trono, de planta basilical y rematado por un triconque, un espacio de planta trebolada con tres lóbulos, característico de las salas de ceremonia de los palacios de Bizancio. Rodeando este salón hay un grupo de habitaciones cubiertas con bóvedas arqueadas y conductos de ventilación. La fachada, que se halla en Berlín, posee una rica decoración con molduras que crean espacios triangulares decorados con rosetas y elementos vegetales, sobre todo zarcillos de vid, con algunos motivos animales, reales y fantásticos (grifos y centauros), que animan el altorrelieve. Véase también Castillos del desierto Fachada de Mushatta Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Qusair Mushatta. http://whc.unesco.org/en/tentativelists/1555/ https://web.archive.org/web/20120509173451/http://archnet.org/library/images/thumbnails.jsp?location_id=9084 https://web.archive.org/web/20160123143105/http://www.qantara-med.org/qantara4/public/show_document.php?do_id=98
Palais de Mchatta

Le palais de Mchatta, ou Mushatta (de l'arabe : قصر المشتى , Qaṣr Mshattā) est un des châteaux du désert jordanien de la dynastie omeyyade. Il est situé à environ 32 kilomètres au sud-est d'Amman. La construction de l'édifice est attribuée au calife omeyyade al-Walid II, neveu d'Hicham ibn Abd al-Malik, en 744. Les quatre côtés, d'un périmètre de 144 mètres, sont entourés de 25 petites tours à plan semi-circulaire. Le projet de la construction a fait l'objet d'une longue controverse : devait-on l'attribuer aux Sassanides, qui étaient en opérations militaires dans cette zone au cours des interminables guerres contre les Byzantins durant le VIe siècle apr. J.-C., aux Ghassanides ou bien encore aux Lakhmides ? Finalement, les experts retiennent généralement que la construction a été projetée et réalisée à l'époque omeyyade. Les vestiges du palais furent découverts en 1840. La façade fut donnée par le sultan ottoman Abdul Hamid II à l'empereur allemand Guillaume II. L'œuvre fut installée dans ce qu'on appelait à l'époque le Kaiser-Friedrich-Museum, aujourd'hui dénommé Bode-Museum (musée de Bode) de Berlin en 1903. Elle fut déplacée en 1932 et reconstruite au musée de Pergame de Berlin, puis fut sévèrement endommagée durant la Seconde Guerre mondiale, lors des bombardements alliés de la dernière phase du conflit. Aujourd'hui, la façade du palais de Mchatta, reconstituée sur 33 mètres de long et 5 m de haut, avec deux tours, constitue une des plus spectaculaires dotations muséographiques du musée d'Art islamique de Berlin (Museum für Islamische Kunst) du musée de Pergame (Pergamon Museum)). Le site a été inscrit sur la liste indicative au patrimoine mondial de l'Unesco depuis 2001. Notes et références Liens externes Ressource relative à l'architecture : Liste indicative du patrimoine mondial Ressource relative aux beaux-arts : Grove Art Online Portail de l’histoire Portail du haut Moyen Âge
Mshatta

Il palazzo della Mshatta, o Mushatta in arabo قصر المشتى ‎?, Qaṣr al-Mshattā, è uno dei cosiddetti "castelli arabi omayyadi" di Siria e Giordania. Sorge a circa 32 chilometri a SE della città di ʿAmmān. La costruzione dell'edificio è attribuita al Califfo omayyade al-Walīd II, nipote di Hisham ibn 'Abd al-Malik, nel 744. Descrizione Il suo perimetro è di 144 m. per ognuno dei quattro lati, su cui sono presenti 25 torrette a pianta semicircolare. Si è a lungo discusso se il progetto della costruzione fosse da attribuire ai Sasanidi (che operarono militarmente nell'area nel corso delle interminabili guerre coi Bizantini durante il VI secolo d.C.) o ai Ghassanidi o anche ai Lakhmidi, fin quando gli esperti si sono generalmente orientati a credere che la costruzione sia stata pensata e realizzata proprio in età omayyade. I resti del palazzo furono rinvenuti nel 1840. La facciata fu donata dal Sultano ottomano Abdul Hamid II al Kaiser tedesco Guglielmo II. La maggior parte dell'opera fu ospitata in quello che all'epoca si chiamava Kaiser-Friedrich-Museum (oggi: Bode-Museum) di Berlino nel 1903. Nel 1932 fu spostato e ricostruito nel Pergamonmuseum della capitale tedesca. Fu seriamente danneggiato durante la Seconda guerra mondiale, quando Berlino fu brutalmente bombardata dagli Alleati nell'ultimo periodo del conflitto. Oggi è una delle più spettacolari dotazioni museali del Museum für Islamische Kunst del Pergamonmuseum. Fu ricostruita lungo 33 metri di lunghezza, 5 di altezza, con due torri. Una sua parziale copia in gesso funge da ingresso del Museo nazionale di Damasco. Note Voci correlate Omayyadi Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Mshatta Collegamenti esterni Mšatta o Mshattā, su sapere.it, De Agostini. (EN) Mshattā, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Qasr Mushatta

Qasr Mushatta of kortweg Mushatta is een van de zogenoemde woestijnkastelen in het gebied rondom de Jordaanse hoofdstad Amman. Het gebouw bevindt zich vlak naast het vliegveld van Amman, Queen Alia Airport. De Duitsers hebben in de 19e eeuw de restanten van Mushatta cadeau gekregen van de Ottomaanse sultan Abdul Hamid II, als dank voor de aanleg van de Hidjazspoorlijn. Mushatta is vermoedelijk rond 743 gebouwd onder leiding van kalief Walid II. De officiële naam van het kasteel is niet bekend, Mushatta is de naam die de lokale bedoeïenen aan het gebouw gegeven hebben. Externe link (en) Beschrijving bij archnet.org
Qasr Mushatta

Qasr al-Mushatta (även Quṣayr Al-Mushatta och Qasr al-Mshatta,arabiska قصر المشتى) är en ökenborg i södra Jordanien. Det är ett av de kvarvarande Ökenslotten i Jordanien, byggnaden är upptagen på UNESCOs lista över tentativa världsarv. Qasr betyder palats eller borg. Byggnaden Ökenslottet ligger i Huvudstadsprovinsen, cirka 35 km sydöst om huvudstaden Amman och cirka 10 km sydöst om Al-Qastal. Området ligger intill flygplatsen Queen Alia International Airport. Byggnaden är huvudsakligen uppfört i kalkstenblock och tegelsten med en omgivande mur och 25 vakttorn kring en fyrkantig huvudbyggnad. Hela byggnaden mäter cirka 144 meter x 144 meter och är utsmyckad med detaljerade stendekorationer och välvda tak. Byggnaden har en entréportal och på borggården står en moské traditionellt placerad till höger om ingången. Byggstilen har influenser av byzantinsk, sasanidisk, koptisk och islamisk arkitektur med en sektionering om tre enheter som återkommande tema. Byggnadens konstruktion har stora likheter med ökenslottet Qasr Tuba. Den treskeppiga hallen, som tycks ha tjänstgjort som tronsal, utmynnar i en korliknande avslutning med tre absider. Till denna ansluter sig till höger och vänster två tunnvalv med tilltryckta spetsbågar av det slag som är karakteristiskt för den persiska och längre fram för den islamiska konsten. Liksom i de sasanidiska byggnaderna är teglen här lagda i vertikala rader som följer valvets profil. Till den treskeppiga hallen leder en tredelad dörrfasad vars friser övergår från det horisontella till det vertikala planet och kröns av en glättad valk. Denna ombrytning förekommer redan på assyriska minnesmärken och uppträder även senare i den islamska konsten. Hallpelarna uppbär kapitäler av importerad marmor, övermålade med de mesopotamiska älsklingsfärgerna blått och gult. Triumfbågens kapitäler och praktfasadens botten visar mönster som erinrar om spetsar eller mattor. Hallfasaden uppvisar samma akantusmotiv som pelarna men hållet mer i svart. För tronsalen är de av pelare flankerade nischerna karakteristiska. De återkommer senare i moskéernas bönenischer. Historia Qasr Mushatta uppfördes under Umayyadernas Kalifat under kalifen Al-Walid II kring år 743 men blev aldrig färdigställd. Bygget var troligen tänkt som en central karavanstation. Delar av den dekorerade stenfasaden skänktes år 1904 av den dåvarande turkiske sultanen Abd ül-Hamid II till den dåvarande tyske kejsaren Wilhelm II och finns idag i Pergamonmuseet i Berlin. Det praktiska flyttarbetet leddes av österrikiske konsthistorikern Josef Strzygowski. 2001 uppsattes platsen på UNESCO:s tentativa världsarvslistan. Referenser Externa länkar om Qasr al-Mushatta bild Qasr al-Mushatta (Staatliche Museen zu Berlin) bild Qasr al-Mushatta (Every Castle) film Qasr al-Mushatta (YouTube) Qasr Al Mushatta Wikimedia Commons har media som rör Qasr Mushatta.﻿
Tell Abu al-Kharaz

Tell Abu al-Kharaz ist eine bronze- und eisenzeitliche Fundstelle in Gilead im östlichen Jordantal. Er wurde mit dem biblischen Jabesch Gilead (Ri 21,8–15 , 1 Sam 11,1–11 , 31,11–13 , 2 Sam 2,4–5 , 21,12 , 1 Chr 10,11–12 ) und der Bestattung von König Saul identifiziert. Lage Der Tell ist 35 km vom See Genezareth und 80 km vom Mittelmeer entfernt und liegt 4 km östlich des Jordans, 5 km nördlich von Pella, an einer Kreuzung alter Handelsstraßen, die Megiddo und Bet Sche’an mit dem Mittelmeer verbanden und von Bet Sche'an zum Wadi al-Yabis verliefen. Der Tell ist ca. 60 m hoch (−200 m NN) und bedeckt eine Fläche von 300 × 400 m. Er wurde durch die schwedische Jordanien-Expedition zwischen 1989 und 2001 unter Leitung von Peter M. Fischer ausgegraben. Chronologie Der Siedlungshügel wurde vom Chalkolithikum bis in die islamische Zeit bewohnt. Zwischen der frühen Bronzezeit (EBA II) und der späten Mittelbronzezeit war aber er für über tausend Jahre verlassen. Funde Seit der mittleren Bronzezeit (MB IIC, ca. 1600 v. Chr.) herrschte in Tell Abu al-Kharaz cisjordanische und zypriotische Keramik vor. Ägyptische Importe fehlen fast völlig. In der Siedlung wurden auch zypriotische Importe gefunden (White Slip I-Keramik). Viel 'Chocolate-on-white'-Keramik wurde in Tell Abu al-Kharaz gefunden. Solche Keramik kommt auf Zypern oder in der Ägäis nicht vor. Importe Die frühesten Importe (Phase 1, frühe Bronzezeit), zylindrische Krüge und Keulenköpfe stammen aus Ägypten (Naqada IIIB). Sie stellen die bisher nördlichsten ägyptischen Importe aus dieser Zeit dar. Einzelnachweise Literatur Peter M. Fischer: Tell Abu al-Kharaz in the Jordan Valley. Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2006 ff. The Early Bronze Age. 2008, ISBN 978-3-7001-3880-8. The Middle and Late Bronze Ages. 2006, ISBN 978-3-7001-3868-6. The Iron Age. 2014, ISBN 9783700173328. Peter M. Fischer: The Chronology of the Jordan Valley during the Middle and Late Bronze Ages. Pella, Tell Abu al-Kharaz and Tell Deir 'Alla. Wien 2007, ISBN 978-3-7001-3816-7. Peter M. Fischer: Jordan Valley and Cyprus In: Paul Åström und Dietrich Sürenhagen (Hrsg.): Periplus. Festschrift für Hans-Günter Buchholz zu seinem achtzigsten Geburtstag am 24. Dezember 1999. Gothenburg 2000, ISBN 91-7081-101-6, 51 ff. Weblinks Homepage des Projekts
Madaba

Madaba (àrab: مادبا, Mādabā) és la capital de la governació o muhàfadha de Madaba, a Jordània. Té una població de prop de 60.000 habitants. Per població, Madaba és la cinquena població de Jordània. Es troba 35 quilòmetres al sud-oest d'Amman. És molt coneguda pels seus mosaics de les èpoques romana d'Orient i Omeia i per això porta el sobrenom de Ciutat dels mosaics. D'especial importància és el mapa de Madaba, mosaic-mapa de l'era romana d'Orient amb la representació cartogràfica més antiga que es conserva de Jerusalem, Terra Santa i el Delta del Nil. Data del segle vi i és a l'església ortodoxa grega de Sant Jordi. Religió a Madaba La majoria de la població de Madaba professa la religió islàmica, encara que molts habitants són cristians (entre un 35-40% de la població de la ciutat), existint nombroses esglésies.
Madaba

Madaba (arabsky مادبا) je město v Jordánsku v guvernorátu Madaba, jehož je i hlavním městem. Město má dlouhou historii, osídlené je už od neolitu. Je známé pro své mozaiky z byzantské a umajjovské éry, a zvláště pak pro Madabskou mapu, což je mozaika zachycující Svatou zemi a Jeruzalém. Ve městě je také kostel Apoštolů. V něm byly v roce 1902 objeveny mozaiky z konce 7. století a následně půdorys původní byzantské baziliky. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mádabá na Wikimedia Commons
Madaba

Madaba (moabitisch מהדבא, „Wasser der Ruhe“; arabisch مأدبا, DMG Maʾdabā) ist eine Stadt in Jordanien mit 70.338 Einwohnern (Volkszählung 2004). Sie liegt rund 35 Kilometer südlich von Amman. Geschichte Die von den Moabitern gegründete Stadt wird in der Bibel mehrfach erwähnt (u. a. Num 21,30 , Jos 13,9-16 ). Sie gehörte demnach zum Territorium des Stammes Ruben. Im 1. Jahrhundert v. Chr. kam die Stadt unter nabatäische Herrschaft, ab 106 n. Chr. war sie Teil der römischen Provinz Arabia. Im 4. Jahrhundert war die Stadt Bischofssitz, 614 wurde sie von den Persern erobert. 746 zerstörte ein Erdbeben die Stadt, die daraufhin von den Bewohnern aufgegeben wurde und verödete. 1880 wurde sie von Christen wiederbesiedelt, wobei unter Schutt alte Mosaiken gefunden wurden. 1897 gab es noch Reste von 10 Kirchen, die aber bereits in Wohnhäuser integriert waren. Im Ort wurden seit Ende des 19. Jahrhunderts zahlreiche Kirchen und Häuser mit gut erhaltenen Mosaiken freigelegt. Als besonders bedeutend gilt die Mosaikkarte von Madaba, eine Landkarte Palästinas aus dem 6. Jahrhundert. An Originalstandorten wurden zunächst ein archäologischer Park und 1978 ein Museum errichtet, das auch andere archäologische Funde präsentiert. Außerdem gibt es im Museum eine völkerkundliche Abteilung. Kirchen Apostelkirche, errichtet wohl 578/9, mit Mosaiken Georgs-Kirche Die griechisch-orthodoxe Kirche ist dem heiligen Georg gewidmet. Hier befindet sich das oben genannte Mosaik mit der Landkarte Palästinas aus dem 6. Jahrhundert. Kirche Johannes der Täufer Die 1913 fertiggestellte römisch-katholische Kirche (auf der höchsten Erhebung des Ortes) steht auf einer antiken Krypta, in der sich unter anderem ein Schrein mit einer Skulptur, die das Haupt von Johannes dem Täufer darstellt, Reste von antiken Mosaiken und ein moabitischer Brunnen befinden. Gänge führen von hier aus in andere Gebäude. Bildung Madaba ist Sitz der American University of Madaba (AUM) und des neuen Campus der German-Jordanian University (GJU). Literatur Michele Piccirillo,: Madaba. Le chiese e i mosaici: Ed. Paoline, Cinisello Balsamo (Milano) 1989, ISBN 88-215-1761-6. Michele Piccirillo: Madaba. In: Eric M. Meyers (Hrsg.): The Oxford Encyclopedia of Archaeology in the Near East. Band 3. Oxford University Press, New York/Oxford 1997, S. 393–397. Frank Rainer Scheck: Jordanien. Völker und Kulturen zwischen Jordan und Rotem Meer. 5. Auflage, DuMont, Ostfildern 2005, ISBN 3-7701-3979-8, S. 251–261. Weblinks Einzelnachweise
Madaba

Mádaba (del árabe: مادبا ‘Maʾdabā’) es la capital de la gobernación homónima en Jordania. Se encuentra 35 kilómetros al suroeste de Amán, la capital de Jordania.​ Historia Aunque vivió una época importante durante la Edad del Hierro, ya que se menciona Mádaba en la estela de Mesa,​ en la actualidad, es muy conocida por sus mosaicos de las épocas bizantina y omeya y por ello lleva el sobrenombre de Ciudad de los mosaicos. De especial importancia es el mapa de Mádaba, mosaico-mapa de la era bizantina con la representación cartográfica más antigua que se conserva de Jerusalén, Tierra Santa y el Delta del Nilo. Data del siglo VI y se encuentra en la iglesia ortodoxa griega de San Jorge.​ Se conservan otros templos bizantinos como la catedral, famosa por la capilla de San Teodoro que tiene un mosaico del s. VI, la iglesia de los Mártires, cuyo pavimento es un mosaico muy destruido por los iconoclastas del s. VIII, y la iglesia de la Virgen, construida sobre las ruinas de un templo romano y una casa aneja llamada Sala de Hipólito por un mosaico sobre el mito de Fedra e Hipólito. Esta última iglesia se encuentra en el museo arqueológico de Mádaba.​​ Además, la iglesia de los Apóstoles contiene el mosaico más grande de Jordania, con representaciones de los 12 apóstoles y motivos del mundo helenístico.​ También de época bizantina es el llamado Palacio Quemado, llamado así por un incendio que lo destruyó en gran parte y produjo su abandono. Se ha restaurado y se han recuperado algunos mosaicos. Religión La mayoría de la población de Mádaba profesa la religión islámica, aunque muchos habitantes son cristianos (entre un 35-40% de la población de la ciudad), existiendo numerosas iglesias. La mezquita más importante es la del Rey Hussein, que destaca por sus cúpulas con interior rosado y grandes lámparas colgantes.​ Galería Demografía Mádaba es la quinta ciudad de Jordania en población. Véase también Revista National Geographic. Vol. 1, N.º 1. Octubre de 1997 (artículo Un mapa bíblico dibujado con piedras). Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Madaba.
Madaba

Madaba (en arabe arabe : مادبا, dit mādabā) est le chef-lieu de la subdivision de Madaba et une ville de 86 000 habitants en Jordanie à 30 km au sud d’Amman au bord de la route des Rois qui mène à Kerak et à Pétra. Histoire de Madaba La ville est citée dans la Bible. La route romaine et les vestiges de l’architecture urbaine sont toujours présents dans le centre de la ville moderne. Madaba est réputée pour ses mosaïques byzantines et omeyyades. La plupart des mosaïques se trouvent au nord de la ville. Pendant l’époque byzantine – omeyyade, dans la partie nord – traversée par une route romaine bordée de colonnes – furent construits l’église de la Carte de la Palestine, la salle Hippolyte, l’église de la Vierge, l’église du prophète Elie avec une crypte, l’église des Saints-Martyrs (Al-Khadir), le Palais Brûlé et l’église de la famille Szunna. La plus célèbre de ces mosaïques est la carte de Madaba, datant du VIe siècle, dans l'église saint-Georges. L’église des Apôtres date de l’époque de l’archevêque Sergius, en 578. Une médaille centrale représente la mer (« thalassa ») figurée par une femme qui porte dans sa main gauche un drapeau ressemblant à du caoutchouc. Son bras droit est orné de bracelets. L’église de la Vierge date de la fin du VIe siècle, elle a été construite sur la route romaine en utilisant des vestiges d’un monument romain. Les mosaïques de l’église ont été restaurées pendant l’époque omeyyade. Musée Le musée archéologique a été créé en 1962. Il abrite notamment la mosaïque Satyros, celle d’une danseuse, la mosaïque du Paradis et l’église de Suwaytha. Notes et références Voir aussi Articles connexes Carte de Madaba Mont Nébo Villes de Jordanie Liens externes (en) Madaba sur le site Jordans authority for tourism (en) Madaba Portail de la Jordanie Portail de l’archéologie
Madaba

Madaba, (Arabisch: مادبا), is een stad in Jordanië gelegen op ongeveer 30 km ten zuidwesten van de hoofdstad Amman. De stad heeft ongeveer 60.000 inwoners. In de 19de-eeuwse oosters-orthodoxe Sint-Joriskerk bevindt zich een 6de-eeuwse vloermozaïek die een kaart van Palestina voorstelt met aanduiding van de Jordaan, de Dode Zee en een deel van de Nijldelta. Een grondplan onder meer van Jeruzalem en Jericho is ook afgebeeld. In 2011 werd de privé-universiteit American University of Madaba geopend. In deze plaats is de voormalige minister van Iraq, Tariq Aziz begraven. Geboren in Madaba Fouad Twal, patriarch-emeritus van het Latijns patriarchaat van Jeruzalem Externe link (en) The Madaba Mosaic Map