NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Prince Hassan Air Base

Die Prince Hassan Air Base (arabisch قاعدة الأمير حسن الجوية, ICAO-Code: OJPF) ist ein Militärflugplatz der Royal Jordanian Air Force (RJAF) und liegt etwa 120 km östlich von Amman im Nordosten Jordaniens in der Wüste nahe dem Ort Sawafi. Geschichte Während der Herrschaft der Briten wurde der Ort H5 genannt und war eine Pumpstation für die Ölpipeline, die vom Irak bis nach Haifa ans Mittelmeer ging. Nebenan befand sich ein Landepiste, die von Postflugzeugen der Royal Air Force und der Iraq Petroleum Company genutzt wurde, welche zwischen Bagdad, Amman und Kairo verkehrten. Die Basis wurde 1969 eröffnet und nach Prinz Hassan von Jordanien benannt. Die 9. Staffel mit F-104A/B Starfighter Jets wurde hier aufgestellt. Gegenwart Aktuell sind auf der Prince Hassan Air Base die 6. und die 17. Staffel mit F-5E/F Kampf- und Aufklärungsjets stationiert. 1994 kam auch die Kampfpiloten-Waffenschulung auf die Basis. Weblinks Homepage der Royal Jordanian Air Force Einzelnachweise
Prince Hassan Air Base

Prince Hassan Air Base (ICAO: OJPH; Arabic: قاعدة الأمير حسن الجوية; formerly H-5) is a Royal Jordanian Air Force base, located near the town of Safawi, Mafraq Governorate, Jordan, 72.4 miles (100 km) east-northeast of the country's capital Amman. History The airfield was established as a landing strip associated with the Kirkuk–Haifa oil pipeline's H-5 pumping station, being used by Royal Air Force and Iraq Petroleum Company mail aircraft operating between Baghdad, Amman, and Cairo. In 1969, the airfield was opened as a military base, being named after Prince Hassan bin Talal, then Crown Prince of Jordan. No. 9 Squadron RJAF was established at the base, operating Lockheed F-104A/B Starfighters. In 1994, the Fighter Weapons Instructor School was moved to the base. No. 6 Fighter Reconnaissance Squadron RJAF has been based at the airfield in the past, but has since moved to Muwaffaq Salti Air Base. Current use As of 2015, No. 17 Squadron RJAF with Northrop F-5E/F Tiger IIs was stationed at the base. The United States Air Force has used the base occasionally since the 1980s, with a 2017 report noting that U.S. Air Force C-17s are transiting the airfield regularly. The French Air and Space Force has been using Prince Hassan Air Base as a base of operation since 2014, deploying six Mirage 2000 fighter jets there, which were replaced in 2017 by four Rafales. References This article incorporates public domain material from the Air Force Historical Research Agency Sources
Base aérienne Prince-Hassan

La base aérienne Prince-Hassan (en arabe, قاعدة الامير حسن الجوية - الصفاوي, en anglais, Prince Hassan Air Base, H5) est une base de la Force aérienne royale jordanienne située au nord-est d'Amman. Depuis 2014, des militaires français sont stationnés dans cette base. Histoire H-5 est à l'origine une station de pompage pour l'oléoduc de Mossoul à Haïfa, disposant d'une piste d'aviation qui est utilisée par les appareils de la Royal Air Force et de l'Iraq Petroleum Company qui, entre autres missions, transportent le courrier entre Bagdad, Amman et Le Caire. La base aérienne est ouverte en 1969 et nommée en l'honneur du prince El Hassan. Le 9e escadron sur F-104A Starfighter y voit le jour. En 2015, le 6e escadron de reconnaissance (sur F-5) et le 17e escadron OCU (Operational Conversion Unit, sur BAe Hawk Mk.63) y sont basés. Opération Chammal Depuis la fin 2014, six Mirage 2000D de la 3e escadre de chasse de l'Armée de l'air française sont déployés sur la base. Le 15 octobre 2015, le colonel Emmanuel prend le commandement de cette base aérienne projetée. Les Mirage 2000D sont utilisés dans le cadre des missions de l'opération Chammal contre l'État islamique, notamment lors du raid du 15 novembre 2015 qui a fait suite aux attentats du 13 novembre 2015 en France. Depuis octobre 2017, quatre Dassault Rafale de l'Armée de l'air y sont basés, opérés par 300 militaires français. En août 2021, un système anti-missile Mamba y est déployé pour assurer la protection anti-aérienne, et éprouver le système dans des conditions climatiques désertiques. Il s'agit du premier déploiement de ce système d'arme en dehors du territoire métropolitain. Références Portail de l’histoire militaire Portail de l’aéronautique Portail de la Jordanie
Port lotniczy Książę Hasan

Port lotniczy Książę Hasan – port lotniczy położony w miejscowości H5 w Jordanii. Używany jest przez armię jordańską. Historia Port początkowo wykorzystywany był jako przepompownia dla rurociągu naftowego biegnącego od Iraku do Hajfy w Izraelu. Pasa startowego używały Brytyjskie Siły Powietrzne (RAF) oraz Iraq Petroleum Company - poczta powietrzna latająca między Bagdadem, Ammanem a Kairem. Baza wojskowa została otworzona w 1969 roku i nazwano ją na cześć księcia HRH El Hassana. Bibliografia FallingRain
H-5'Safawi

H-5'Safawi är en flygplats i Jordanien. Den ligger i den nordöstra delen av landet, 120 km öster om huvudstaden Amman. H-5'Safawi ligger 676 meter över havet. Terrängen runt H-5'Safawi är platt. Runt H-5'Safawi är det mycket glesbefolkat, med 5 invånare per kvadratkilometer. Trakten runt H-5'Safawi är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Kommentarer Källor
Tell Mar Elias

Tell Mar Elias is a tell, i. e. an archaeological mound, located slightly outside the town limits and northwest of Ajloun in the Ajloun Governorate, northern Jordan, in the historical region of Gilead. "Elias" is the Latin and Arabic form for Elijah, the prophet whom the Hebrew Bible's 1 Kings calls "the Tishbite" (1 Kings 17: 1), which can be interpreted to mean that he lived, or was even born, in a town named Tishbe. The ruins of the historical town of Listib ("el-Ishtib" or "el-Istib" in Arabic) have been traditionally identified with Tishbe, and are located just across a valley from the tell. The ruins of a Byzantine monastery dedicated to prophet Elijah and including two churches can be seen on the tell. Archaeology Because of its proximity to the assumed location of the religiously significant Tishbe, two Christian churches were erected on the tell during the Byzantine period, a smaller one in the 4th-5th, and a large one in the 6th century CE. The later is among the largest known Byzantine churches from Jordan. The Byzantine monastery with the two churches has been recently excavated by Jordanian archaeologists. A mosaic inscription, part of one of the church floors, mentions prophet Elijah. Artifacts from the site, including marble carvings and small metal religious objects, are displayed in the archaeological museum of nearby Ajloun Castle. Significance in Islam "Respect for the spirit of Nebhī-Ilyâs", as the prophet Elias is called in the Koran, "is given to a grove of oak trees above the ruins" of the Byzantine churches there. Gallery References External links Virtual Tour of Tell Mar Elias Archived 2016-03-03 at the Wayback Machine Archival / digitized 35mm slide photos of the site (via the American Center of Research) More pictures of the ruined church, including its mosaics Photos of Tell Mar Elias at the Manar al-Athar photo archive Video The Road to Mar Elias Cathedral Mar Elias Cathedral
Tell Mar Elias

Tell Mar Elias è un tell, cioè un tumulo di diversi strati archeologici, situato un po' oltre il limite nord-ovest di Ajlun nel nord della Giordania e nella regione storica che Gilead; ad esso si fa riferimento alla Sacra Scrittura. Le rovine della storica città di Listib ("el-Ishtib" o "el-Istib" in arabo) o Tishbe, che 1 Re, 17:1 identifica come residenza e forse anche luogo di nascita del profeta Elia, sono molto vicini al tell, essendo attraversati da una valle. A causa della sua vicinanza al luogo presunto di Tishbe storico e religiosamente significativo, due chiese cristiane furono erette sul tell nel tardo periodo bizantino: il sito include le rovine di una delle più grandi chiese bizantine conosciute in Giordania. Sono stati trovati dei manufatti dal sito, tra cui sculture in marmo e piccoli oggetti religiosi in metallo, esposti nel museo archeologico del vicino Castello di Ajlun. Inoltre, "in rispetto per lo spirito di Nebhī-Ilyâs (il profeta Elia) è sorto a un boschetto di querce sopra le rovine" delle chiese bizantine del posto. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Tell Mar Elias Collegamenti esterni Virtual Tour of Tell Mar Elias, su virtualworldproject.org (archiviato dall'url originale il 3 marzo 2016). Pictures of the ruined church, including its mosaics, su secure2.pbase.com. Video The Road to Mar Elias Cathedral, su YouTube. Mar Elias Cathedral, su YouTube.
Tel Mar Elias

Tel Mar Elias é um morro (tel) na região de Ajloun do norte da Jordânia. O local, a noroeste de Ajloun, tem sido identificado com Tisbe, mencionado na Bíblia como a cidade ou região do profeta Elias (em hebraico: אליהו). Mar Elias foi escavado em 1999 por Mohammad Abu Abila para o Departamento de Antiguidades da Jordânia. O sítio foi preservado para peregrinações religiosas. O local é um sítio arqueológico, onde se encontram, além de objetos e esculturas, os restos de uma das maiores e conhecidas igrejas bizantinas da Jordânia, que está sobre a forma de uma igreja cruciforme rara. Artefatos a partir deste lugar, incluindo esculturas de mármore e pequenos objetos religiosos de metal ficam no Museu do Castelo de Ajloun. Galeria Referências «Projeto Mar Elias». At Mar Elias. VWP. 24 de maio de 2004. Consultado em 30 de julho de 2010. Arquivado do original em 3 de março de 2016
Тель-Мар-Ильяс

Телль-Мар-Ильяс (араб. كنائس مار الياس‎ «Холм святого Ильи») — место, где пророк Илия вознесся на небеса. Расположен вблизи развалин деревни Листиб. В древности это место называлось Фисва: именно оттуда был родом пророк Илия. Предположение косвенно подтверждается тем, что в конце византийской эпохи здесь, на вершине холма, были построены две церкви (по-арабски это место буквально называется Канаис-Мар-Ильяс — «Церкви святого Ильи»). В арабском мире Илия известен как пророк Ильяс, который в Коране «именуется благородным человеком» и «посланником». Вознесение Илии на небо в огненной колеснице произошло в месте под названием Вади-эль-Харрар в Вифании за Иорданом. Здесь сохранились остатки нескольких построек, разбросанные по вершине горы, возвышающейся на юго-востоке от деревни Листиб. См. также Эль-Махтас
Džebel Mar Elias

Džebel Mar Elias ali Tell Maru Elias je tell, arheološka gomila ali nagrobnik več arheoloških slojev, ki leži le malo čez severozahodno mejo Ajluna v guvernoratu Ajlun na severu Jordanije in v zgodovinski regiji Gilead (1 Mz 31,25), na katero se sklicuje Sveto pismo. Ruševine zgodovinskega mesta Listib (v arabščini el-Ishtib ali el-Istib) ali Tišbe, ki ga 1. knjiga kraljev 17:1 označujejo kot bivališče in morda celo rojstno mesto preroka Elije (Elias v latinščini in arabščini), ki sta blizu tella in preko doline. Elija, ki je omenjen tako v Koranu kot v Stari zavezi, naj bi se rodil okoli leta 910 pred našim štetjem v vasi Lesteb, poleg Mar Eliasa. Prerok naj bi umrl nedaleč stran v Wadi Al Kharrarju, pred domnevnim vzponom v nebesa na goreči kočiji. V času Bizanca je okoli Mar Eliasa pod okriljem bližnje škofije Pella nastalo romarsko mesto. Leta 1999 so med izkopavanji našli cerkveni kompleks iz zgodnjega 7. stoletja. Verkvena tla so okrašena s talnimi mozaiki. Zaradi bližine domnevnega kraja zgodovinskega in versko pomembnega Tišbeja sta bili v poznem bizantinskem obdobju postavljeni dve krščanski cerkvi. Od centra za obiskovalce vodi dostop do arheoloških ostankov dveh cerkva in sosednjih stavb na vrhu hriba. Najprej je na nižji nadmorski višini manjša cerkev, iz katere je mogoče razločiti apsido, obrnjeno proti skali. Šlo naj bi za starejšo, verjetno iz 6. stoletja našega štetja. Preko velikega atrija se pride do glavne cerkve. Stavbo je imela površino 33 x 32 m, z glavno apsido proti vzhodu, ostanke stebrov, ki jo delijo na tri ladje in stranske apside, ki dajejo cerkvi obliko križa. Mozaik cvetnih in geometrijskih likov je prekrival tla. Napis, ki so ga našli na tleh mozaika, se sklicuje na svetega Elijo, da blagoslovi prezbiterij in njegovo ženo ter navaja leto 622 kot leto tal. Veliko pozneje je bila verjetno zgrajena krstilnica, tudi z mozaičnimi tlemi. Niz prostorov na jugozahodu bi lahko pripadal samostanu z grobovi v komori. Na mestu so odkrili tudi vrtine in cisterne za oskrbo z vodo. Artefakti z najdišča, vključno z rezbarijo iz marmorja in majhnimi kovinskimi verskimi predmeti, so razstavljeni v arheološkem muzeju bližnjega gradu Ajlun. Kraj je še vedno romarsko mesto. Galerija Sklici Zunanje povezave Virtual Tour of Tell Mar Elias Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine. Pictures of the ruined church, including its mosaics Video The Road to Mar Elias Cathedral Mar Elias Cathedral
Tourisme en Jordanie

La Jordanie est un État souverain arabe situé au Moyen-Orient. Sa capitale, Amman, est la ville la plus peuplée du pays et son centre économique, politique et culturel. Les principales attractions touristiques de la Jordanie comprennent les sites classés au patrimoine mondial de l'UNESCO tels que Pétra et Um er-Rasas, les villes anciennes telles que Amman, Aqaba, Madaba et Jerash, la mer Morte, le mont Nébo, ainsi que des sites tels que le Wadi Rum et les hautes terres jordaniennes. D'autres activités sont également proposées, telles que le shopping, la pop culture, le tourisme médical, le tourisme éducatif et culturel, la randonnée, la plongée sous-marine et la plongée avec tuba parmi les récifs coralliens du golfe d'Aqaba. Statistiques En 2017, la Jordanie accueille plus de 3,8 millions de touristes. La plupart des visiteurs arrivant en Jordanie sont originaires des pays suivants : Notes et références Liens externes (en) About Jordan. (en) Jordan Tourism Board. (en) Ministry of Tourism & Antiquities, Jordan (web.archive.org). (en) Description et cartes des sites touristiques, sur kinghussein.gov.jo. Portail du tourisme Portail de la Jordanie
Туризм у Йорданії

Туризм є однією з найважливіших галузей економіки країни. У 2010 році Йорданію відвідали більше 8 мільйонів туристів з різних країн, надходження від туризму склали близько $ 3,5 млрд і ще близько $ 1 млрд - від медичного туризму. У 2011 році туристична галузь Йорданії втратила близько $ 1 млрд в зв'язку з політичною нестабільністю в регіоні. Туристичні пам'ятки Йорданії включають історичні пам'ятники, такі як всесвітньо відома Петра (з 1985 року внесена в список Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО і оголошена одним з нових семи чудес світу), річка Йордан, гора Нево, Мадаба, численні середньовічні мечеті і церкви, а також природні заповідники (Ваді Рам і гірські області північної Йорданії). Йорданія також пропонує послуги рекреаційного туризму на Мертвому морі, освітній туризм, трекінг, дайвінг в коралових рифах Акаби, туризм, пов'язаний з поп-культурою і шопінг в містах Йорданії. У 2009 році, більше половини опитаних арабських туристів, в основному з країн Ради співробітництва арабських держав Перської затоки заявили, що планують провести свою відпустку в Йорданії. Головні туристичні визначні пам'ятки Історичні пам'ятки Петра — стародавнє місто Набатейського царства, повністю висічене в скелі. До древнього міста веде прохід через вузьку ущелину протяжністю 1,25 км в скелях, який закінчується скельними воротами Сик. Всі будівлі стародавнього міста, крім двох, висічені в скелі, в тому числі храм Ель-Хазне (що перекладається з арабської як «скарбниця»), названий одним з «Нових семи чудес світу». Інші значущі об'єкти в Петра включають монастир, римський театр, царські гробниці, місце жертвопринесення. Петра була відкрита швейцарським дослідником Іоганном Людвігом Буркхардтом в 1812 році; Умм Кейс — місто на місці зруйнованого греко-римського міста; Джараш — місто, яке славиться давньою римською архітектурою (колони, коринфські арки, театри просто неба); Шубак — місто із замком хрестоносців «Крак де Монреаль», що позначав східний і південний кордон експансії хрестоносців; Релігійні пам'ятки Річка Йордан — ріка, в якій Ісус був хрещений Іваном Хрестителем відповідно до християнської традиції. Гора Нево, з якої, згідно з Біблією, Мойсей глянув на Землю Обітовану перед смертю. Примітки Посилання http://poizdka.net/jordanija/ - Йорданія на сайті Поїздка.нет
Ум ер-Расас

Ум ер-Расас (на арабски: أم الرّصاص – Майка на оловото) е археологически обект в Йордания, който съдържа останки от древноримски, византийски и ранни мюсюлмански цивилизации. По-голямата част от обекта не е разкопавана. За своята уникална смесица от цивилизации Ум ер-Расас е включен в списъка на ЮНЕСКО за световното културно наследство през 2004 г. Вижте също Уади Рум Каср Амра Петра Източници
Um er-Rasas

El jaciment d'Umm ar-Rassàs o Umm ar-Rasas (àrab: أم الرصاص, Umm ar-Raṣāṣ), també anomenat Kastrum Mefa'a, és un jaciment arqueològic jordà que conté ruïnes de les civilitzacions romana, romana d'Orient i protomusulmana. La major part del lloc no ha estat excavada, i s'hi ha troba fins a la data un campament vinculat al Limes Arabicus i diverses esglésies. Al final del segle iv, el castrum romà va ser ocupat per una unitat de cavalleria de les legions romanes. Aquestes tropes van ser acantonades per Dioclecià, després de la reorganització de les fronteres subsegüent a la guerra contra la reina Zenòbia de Palmira, guanyada per Luci Domici Aurelià l'any 272. L'interior de la fortalesa es va omplir de construccions i s'hi van construir algunes esglésies (quatre a l'interior i una dotzena a la rodalia). Les esglésies van tenir activitat fins al segle VIII o primera meitat del IX, quan el lloc fou abandonat sota els abbàssides. Són notables els seus mosaics. Per la seva varietat única de civilitzacions, Umm ar-Rassàs ha estat inscrit des de l'any 2004 en el Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO. Notes
Um er-Rasas

'Um er-Rasas ou Umm al Rasas (arabe : ʾumm ar-raṣāṣ, أم الرصاص, « mère du plomb »), aussi appelé Kastrom Mefa’a est un site archéologique en Jordanie qui contient des ruines des civilisations romaines, byzantines et proto-musulmanes. La majorité du site n'a pas été fouillé, mais jusqu'ici, on a trouvé un camp militaire et plusieurs églises. À la fin du IVe siècle, le site du camp romain a été occupé par une unité de cavalerie des légions romaines. Ces troupes ont été stationnées dans ce camp après une réorganisation par Dioclétien de la défenses des frontières consécutive à la guerre contre la reine Zénobie de Palmyre gagnée par Aurélien en 272. Pour son mélange unique de civilisations, l'Um er-Rasas a été inscrit depuis 2004 sur la liste du patrimoine mondial de l'UNESCO. Mosaïques Le site est aussi connu pour ses mosaïques byzantines mises en valeur par Michele Piccirillo en 1986. Le travail est daté de 785 et est remarquable par sa représentations de cités de la région. Côté nord : Et côté sud : Les villes du delta du Nil : Ces représentations ne sont pas présentées au hasard : elles représentent de grands centres urbains, zones de commerce et de circulation, ayant le statut de cité, et une hypothèse peut être formulée quant aux ambitions de Kastron Mefaa de parvenir elle aussi au statut de cité. Dans le contexte particulier des communautés chrétiennes après la conquête omeyyade, le choix de représenter des villes liées à des itinéraires de pèlerinage et de s'inscrire dans le contexte théorique d'une chrétienté unifiée peut, comme pour la mosaïque contemporaine de l'acropole de Ma'in, manifester le besoin de représenter un sentiment d'appartenance commun tout en mettant en valeur le rôle de la petite communauté de Kastron Mefaa. Bibliographie Jacques Bujard, Kastron Mefaa, un bourg à l'époque byzantine : Travaux de la Mission archéologique de la Fondation Max van Berchem à Umm al-Rasas, Jordanie (1988-1997) (thèse de doctorat (version raccourcie et remaniée de la thèse soutenue en 2008)), Fribourg, 2016, 204 p. (lire en ligne). Flora Muntrez, "Penser son territoire pour faire communauté : la représentation des villes dans les mosaïques byzantines tardo-antiques de Jordanie", Annales de Janua, Les Annales, n° 10, mis à jour le : 14/10/2024 Notes et références Liens externes UNESCO, La Liste du Patrimoine mondial, Um er-Rasas (Kastrom Mefa’a) Umm al-Rassas Portail de l’archéologie Portail du patrimoine mondial Portail de la Jordanie Portail de l'Empire byzantin
Um er-Rasas

Um er-Rasas (arapski: أم الرّصاص‎), poznat i kao Kastrom Mefa'a, je arheološki lokalitet drevnog grada od 5. do 9. stoljeća u današnjem južnom Jordanu na kojem se nalaze ostaci rimske, bizantske i rane islamske civilizacije. Iako je većinom još neistražen, u njemu je pronađen rimski vojni kamp (3. st.) i nekoliko bizantskih crkava (njih ukupno 16). Najznamenitije otkriće su mozaici na podu Crkve sv. Stjepana iz 785. godine koji su otkriveni 1986. godine. Gotovo savrvršeno sačuvani podni mozaici su najveći u Jordanu, a prikazuju prizore lova i robolova (u središnjoj ploči), dok ostali prikazuju druge gradove iz okolice (Kastron Mefaa, Philadelphia, Madaba, Esbounta, Belemounta, Areopolis, Charac Moaba, Jeruzalem, Nablus, Caesarea i Gaza). Okviri mozaika su izrazito dekorativni, a potpisalo ih je šest autora: Staurachios iz Esbusa, Euremios, Elias, Constantinus, Germanus i Abdela. Ispod ovog mozaika pronađen je još stariji iz 587. godine kada je ovo bila Crkva sv. Sergija. U još četiri crkve koje su iskopane u okolici su također pronađeni ostaci mozaika. Zbog tih mozaika je Um er-Rasas upisan na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2004. godine. U njihovoj okolici su iskopana i dva kvadratična tornja stilita (asketskih monaha koji su provodili život u izolaciji na vrhu stupa ili tornja), vjerojatno jedini ostaci ovog drevnog načina vjerovanja. Grad je također okružen ostacima drevnog poljoprivrednog zemljišta u inače izrazito pustinjskom krajoliku. Izvori Vanjske poveznice Kolekcija panoramskih fotografija od 360° Arhivirana inačica izvorne stranice od 13. kolovoza 2012. (Wayback Machine) Ostali projekti
Umm al-Rasas

Umm al-Rasās (in arabo: أم الرّصاص), chiamata anche Castrum Mefa'a (in latino) o Kastron Mefa'a (in greco-bizantino) è un sito archeologico che si trova nella Giordania centro-orientale. Qui sono presenti antiche rovine di epoca romana, bizantina e dei primi secoli dell'espansione araba, risalenti al periodo compreso fra il III e il IX secolo. La maggior parte del sito non è ancora stata portata alla luce; ciò che è emerso comprende un accampamento militare ed alcune chiese, alcune delle quali presentano splendidi pavimenti a mosaico. Di particolare pregio è il mosaico della chiesa di Santo Stefano, in cui sono rappresentate le città che anticamente si trovavano in questa regione. Qui sono inoltre state trovate due torri che probabilmente sono le uniche testimonianze della pratica dei monaci stiliti, un tempo molto diffusa nella Chiesa orientale. Nel 2004 Umm al-Rasās è stato inserito nell'elenco dei patrimoni dell'umanità dell'UNESCO. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Umm al-Rasas Collegamenti esterni (EN) Pagina del sito dell'UNESCO relativa a Umm al-Rasās, su whc.unesco.org. (FR) Michele Piccirillo, Les églises paléochrétiennes d'Umm er-Rasas (Jordanie): cinq campagnes de fouilles, in Comptes-rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres, vol. 135 (1991), pp. 273–294
Um er-Rasas

Um er-Rasas (of Kastrom Mefa'a) is een archeologische opgraving in Jordanië. Het meeste is nog niet opgegraven, maar de plek bevat Romeinse, Byzantijnse en vroeg-Arabische gebouwen en ruïnes van de 3e eeuw tot de 9e eeuw. De plek werd gesticht als een Romeins legerkamp, waarna het uitgroeide tot een stad. Het legerkamp van 150 bij 150m is nog als ruïne te bezichtigen. Op deze locatie zijn zestien vroeg-christelijke kerken, sommige met goed bewaard gebleven mozaïek-vloeren. Er staan ook twee aparte, vierhoekige torens waar ascetische monniken in hebben gezeten. De omgeving is bezaaid met resten van landbouwactiviteiten. Volgens de overlevering zou het hier zijn dat de profeet Mohammed, toen hij nog een handelaar was, door een monnik zou zijn verteld over de deugd van het monotheïsme. In 2004 is de site door UNESCO tot Werelderfgoed verklaard. Mozaïeken Externe link Site bij UNESCO