NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Al Khazneh

Al Khazneh ("O tesouro"; em árabe: الخزنة) é uma das inúmeras construções Romanas de templos na antiga Jordânia na cidade de Petra, uma tumba escavada na face do penhasco e que recebeu uma fachada helenística com pilares. História Al Khazneh foi originalmente construído pelos Romanos como um mausoléu e cripta no início do primeiro século, durante o reinado de Aretas IV, provavelmente como seu próprio mausoléu. Existe uma urna escavada acima da entrada que de acordo com a lenda dos beduínos, contém o tesouro de um faraó. ==Referências==
Al-Khazneh

Al-Khazneh (în arabă الييي, „Trezoreria”) este unul dintre cele mai elaborate temple din Petra, un oraș al Regatului Nabatean locuit de arabi în antichitatea clasică. Ca și în cazul majorității celorlalte clădiri din acest oraș antic, inclusiv Mănăstirea (arabă: Ad Deir), această structură a fost sculptată dintr-o față de piatră de gresie. Se crede că structura a fost mausoleul regelui nabatean Aretas IV în secolul I d.Hr. Este una dintre cele mai populare atracții turistice atât în Iordania cât și în regiune. A devenit cunoscut sub numele de Al-Khazneh, sau Trezoreria, la începutul secolului al XIX-lea de către beduinii zonei, așa credeau ei că conținea comori. Numele Al-Khazneh înseamnă „Trezoreria” în arabă, un nume derivat din legendele privind piatra decorativă a urnei ridicate la al doilea nivel, care în realitate este gresie solidă. O legendă este că egiptenii faraonului și o parte din armata sa au scăpat de închiderea Mării Roșii, și au creat Khazneh prin magie ca un loc sigur pentru trezoreria sa și a continuat în urmărirea lui Moise. Acest lucru a dus la numele Khaznet el-Far'oun, „Trezoreria faraonului”. O altă legendă susține că bandiții sau piratii și-au ascuns prada în urnă. Pagube semnificative provocate de gloanțe pot fi văzute pe urnă, atribuite de folclorul local beduinilor despre care se spune că au tras în urnă la începutul secolului al XX-lea, în speranța de a o deschide și de a ajunge la „comoară”. Istorie Al-Khazneh a fost inițial construit ca mausoleu și criptă la începutul secolului I d.Hr. în timpul domniei lui Aretas IV Filopatris. Multe dintre detaliile arhitecturale ale clădirii s-au erodat în cei două mii de ani de când a fost tăiată și sculptată de pe stâncă. Sculpturile sunt considerate a fi cele ale diferitelor figuri mitologice asociate cu viața de apoi. În partea de sus sunt figurați patru vulturi care ar duce departe sufletele. Figurile de la nivelul superior dansează Amazoane cu dublu-axe. Intrarea este flancată de statui ale gemenilor Castor și Pollux care au trăit parțial pe Olimp și parțial în lumea subterană. Model 3D cu scanare laser Trezoreria a fost documentată spațial în 2012 de către grupul de cercetare non-profit Proiectul Zamani, specializat Documentația digitală a patrimoniului cultural tangibil în 3D. Un model 3D poate fi vizualizat la zamaniproject.org. Datele generate de proiectul Zamani creează o înregistrare permanentă care poate fi utilizată pentru cercetare, educație, restaurare și conservare. Note Legături externe Materiale media legate de Al Khazneh la Wikimedia Commons "Rezolvarea Enigmei Petra și Nabateenii" Biblical Archaeology Review Peste 110 imagini, multe detalii O reprezentare tridimensională a templului.
Эль-Хазне

Эль-Хазне (араб. الخزنة‎ Chaznat al-Firʿaun — «Сокровищница фараона») — набатейский храм эпохи эллинизма, находящийся в древнем городе Петра на территории современной Иордании. Входит в число памятников ЮНЕСКО и «Новые семь чудес света». Легенды Согласно первой легенде, преследовавший Моисея египетский фараон сотворил магией этот храм и спрятал свои сокровища в самой высокой урне (Khaznet Far’oun). На ней сегодня видны следы от выстрелов бедуинов, которые в начале XX века пытались заполучить легендарные сокровища. В действительности, урна вырезана целиком из песчаника. Согласно другому местному преданию, разбойники, нападавшие на караваны, спрятали награбленное на втором этаже в каменной урне. Описание Согласно одной из версий, храм выстроил набатейский царь Арета IV Филопатрис в качестве собственной усыпальницы. Со временем первоначальное назначение постройки было предано забвению. Представляет собой монументальное здание, вырезанное целиком из песчаниковой скалы в I веке. Ордерный фасад здания составляет 40 метров в высоту и 25 метров в ширину. Над портиком из шести колонн коринфского ордера поднимается небольшой толос — купольный свод. Погребение в здании отсутствует, хотя в правой форкамере, возможно, стоял саркофаг. Многие скульптуры на фасаде утрачены со временем. Две фигуры орла на крыше здания, по преданию, уносили душу умершего. На втором этаже изображены танцующие амазонки с двусторонними топорами. Вход охраняют статуи мифологических близнецов Кастора и Поллукса, которые, согласно легенде, жили одновременно на Олимпе и в подземном царстве. В 2003 году профессор Сулейман Фараджат обнаружил 3—4 гробницы выше уровня земли (4—6 метров ниже современного уровня) с человеческими останками. Из-за проблем финансирования раскопки временно приостановлены. Туризм В 1812 году место повторно открыл для мира швейцарский путешественник Иоганн Людвиг Буркхардт. Европейский туризм набирал обороты, и к 1920-м годам рядом с Петрой открылся первый отель. Туризм значительным образом оказал влияние на инфраструктуру и экономическое развитие региона, уклад жизни бедуинов, поскольку, кроме основной исторической достопримечательности, прежде не имелось иных привлекательных для путешественников мест. Является самой популярной достопримечательностью в округе. Часто путают с другим набатейским храмом Ад-Дэйр. На старинных рисунках путешественников заметен ручей рядом с храмом. В 1960-х годах поток воды направили по древнему руслу, а площадку перед храмом выровняли для удобства туристов. Как результат туристической активности достопримечательности портятся от прикосновений — на колоннах и стенах появились белые пятна стеариновой кислоты, а толщина стен за 10 лет стёрлась на 40 мм. Храм Эль-Хазне широко известен в мире благодаря фильму Стивена Спилберга «Индиана Джонс и последний крестовый поход», где появился фасад здания; интерьеры снимались на студии в Великобритании. Галерея См. также Мадаин-Салих Примечания Ссылки Solving the Enigma of Petra and the Nabataeans
Ель-Хазне

Ель-Хазне (араб. الخزنة الخزنة‎ Chaznat al-Firʿaun — «скарбниця») — набатейський храм епохи еллінізму в Петрі на теренах сучасної Йорданії. Входить у число пам'яток ЮНЕСКО і «Сім нових чудес світу». Топонім Згідно з першою легендою, єгипетський фараон, який переслідував Мойсея, створив за допомогою магії цей храм і заховав свої скарби в найвищій урні (Khaznet Far'oun). На ній нині видно сліди пострілів бедуїнів, які на початку XX століття намагалися захопити легендарні скарби. Насправді урна вирізана повністю з пісковику. Згідно з іншим місцевим повір'ям, розбійники, що нападали на каравани, заховали награбоване на другому поверсі в кам'яній урні. Опис За однією з версій, храм побудував набатейський цар Арета IV Філопатор як власну усипальницю. Згодом призначення будівлі було змінене. Ця монументальна будівля, вирізана з піщаної скелі в I столітті. Ордерний фасад будівлі — 40 метрів заввишки й 25 метрів завширшки. Над портиком з шести колон коринфського ордеру здіймається невеликий толос — купольне склепіння. Поховань у будівлі немає, хоча у правій форкамері, можливо, стояв саркофаг. Багато скульптур з фасаду втрачені з часом. Дві фігури орла на даху будівлі, за повір'ям, відносили душі померлих. На другому поверсі зображені амазонки, що танцюють з двосічними сокирами. Вхід охороняють статуї міфічних близнюків Кастора і Поллукса, які, згідно з легендою, жили одночасно на Олімпі й у підземному царстві. У 2003 році професор Сулейман Фараджат виявив 3–4 поховання вище рівня землі (4–6 метрів нижче сучасного рівня) з чоловічими залишками. Через проблеми з фінансуванням розкопки тимчасово припинені. Туризм У 1812 році місце повторно відкрив для світу швейцарський мандрівник Йоганн Людвіг Буркгардт. Європейський туризм набирав обертів, і в 1920-х роках поруч з Петрою відкрився перший готель. Туризм значно вплинув на інфраструктуру й економічний розвиток регіону, уклад життя бедуїнів, оскільки, окрім основної історичної пам'ятки, спочатку не було інших привабливих для мандрівників місць. Це найпопулярніша пам'ятка регіону. Часто плутають з іншим набатейським храмом Ад-Дейр. На старовинних малюнках мандрівників помітний струмок поряд із храмом. У 1960-х роках потік води направили древнім руслом, а майданчик перед храмом вирівняли для зручності туристів. Як результат туристичної активності пам'ятка псується від дотиків — на колонах і стінах з'явились білі плями стеаринової кислоти, а товщина стін за 10 років стерлася на 40 мм. Храм Ель-Хазне широко відомий у світі завдяки фільму Стівена Спілберга «Індиана Джонс і останній хрестовий похід», де з'явився фасад будівлі; інтер'єри знімали на студії у Великій Британії. Галерея Див. також Мадаїн-Саліх Примітки Посилання Solving the Enigma of Petra and the Nabataeans
Abila (Dekapolis)

Abila (heute Quwailiba / قويلبة oder auch Quwailibeh genannt) war eine antike Stadt im heutigen Jordanien. Sie liegt 13,5 Kilometer nördlich von Irbid. Über eine Fläche von 1,5 Kilometer × 0,5 Kilometer erstrecken sich die Ruinen der Stadt über zwei Hügel. Der nördliche Hügel ist der Tall Abila, der südlichere Khirbat Umm al-'Amad. Der Ort war seit dem beginnenden 3. Jahrtausend v. Chr. bis zur Eisenzeit durchgehend besiedelt. In seleukidischer Zeit wurde der Ort neu gegründet, daher auch der Name Seleukia Abila. Laut Polybios wurde Abila 218 v. Chr. unter Antiochos III. erobert. Spätestens zu diesem Zeitpunkt erfolgte auch die Aufnahme in die Dekapolis. Aus römischer Zeit sind das Straßennetz, Aquädukte und ein Theater (am Nordhang von Khirbat Umm al-'Amad) erhalten. Weiterhin finden sich ausgedehnte, als unterirdische Kammergräber angelegte Nekropolen. Sie waren in verschiedener Qualität ausgestattet (Fresken), was Rückschlüsse auf die sozialen Schichten in der Spätantike und in byzantinischer Zeit zulässt. Einige der Fresken erreichen das Niveau der bemalten Gräber Palmyras, sind jedoch in einem schlechten Zustand und werden weder geschützt noch für den Tourismus restauriert. Ein großes Problem sind Grabräuber, die jedes Jahr eine unbekannte, doch wahrscheinlich hohe Zahl von Altertümern vernichten. Die Periode der intensivsten Besiedelung ist in frühbyzantinischer Zeit (5. bis 7. Jahrhundert) nachzuweisen. Aus dieser Zeit stammen drei Basiliken. In islamischer Zeit wurden in der Nähe des Theaters viele Bauten aus Spolien errichtet. Viele Überreste finden sich noch im ursprünglichen Zustand, inmitten von Olivenhainen und Weizenfeldern. Literatur Avraham Negev: Abila later Seleucia Abila (Tell Abil) Jordan. In: Richard Stillwell u. a. (Hrsg.): The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. Princeton University Press, Princeton NJ 1976, ISBN 0-691-03542-3 (englisch, perseus.tufts.edu). Alix Barbet, Claude Vibert-Guigue: Les peintures des nécropoles romaines d'Abila et du nord de la Jordanie. CNRS, Paris 1988–94 (Bibliothèque archéologique et historique; 130). John D. Wineland: Ancient Abila. An archeological history. Archaeopress, Oxford 2001, ISBN 1-8417-1274-4 (British Archaeological Reports, International series 989). Clarence Menninga: The Unique Church at Abila of the Decapolis. In: Near Eastern Archaeology, Bd. 67/1 (2004), S. 40–49, ISSN 1094-2076 Weblinks Offizielle Website des Abila Archaeological Project
Qweilbeh

Quwayliba ou Qweilbeh (ou Harthâ) est identifiée comme Abila ou Abida de la Décapole. Les vestiges s’étendent sur le tell Abil et le tell Abû al-`Amad et bordé au sud par la rivière Abila. Abila ne fait pas partie de la liste des dix villes généralement admises comme membres de la Décapole d'après Pline l'Ancien, mais il ne l'exclut pas totalement : « Près de la Judée, du côté de la Syrie, est la Décapole, ainsi nommée du nombre de ses villes, sur lequel tous les auteurs ne sont pas d'accord. La plupart comptent Damas, fertilisée par les dérivations du fleuve Chrysorrhoas, qui s'y absorbe ; Philadelphie, Rhaphana, toutes villes qui s'avancent vers l'Arabie ; Scythopolis, ainsi appelée des Scythes qui y furent établis, et portant auparavant le nom de Nysa à cause de Bacchus, dont la nourrice y fut ensevelie ; Gadara, au pied de laquelle coule le Hieromix ; Hippo, déjà nommée : Dion; Pella, riche en eaux ; Gerasa, Canatha. Entre ces villes et autour d'elles sont des tétrarchies, dont chacune est comme un pays et forme un royaume : la Trachonitis, la Panéade, où est Césarée avec la source susnommée Abila, Arca, Ampeloessa, Gabe. » Certains identifient Rhaphana et Abila en contradiction avec ce texte qui fait d'Abila et de Rhaphana deux villes distinctes. Histoire Abila a atteint son apogée pendant les périodes hellénistiques et romaines. Elle a été conquise par le séleucide Antiochos III. Au début du Ier siècle av. J.-C. elle a été prise par le hasmonéen Alexandre Jannée ; Elle devient une cité libre grâce à Pompée en 64 av. J.-C.. Elle devient alors un des membres de Décapole battant monnaie sous le nom d’Abila. L’influence séleucide reste évidente car même pendant le règne de Caracalla les monnaies sont frappées du nom de Séleucia Abila. Le site Les fouilles permettent de dire que ce site a été occupé au début de l’âge du bronze et semble avoir été habité de manière continue jusqu’au VIIe siècle Des hypogées Un grand théâtre Des rues pavées de basalte Un pont romain franchissant la rivière Abila. Au moins quatre basiliques du Ve au VIIe siècle. La plus récente d'entre elles au sud du site est appelée Umm al-`Amad sur le tell Abû al-`Amad. L’essentiel du site reste à fouiller. Notes Voir aussi Articles connexes Décapole Liens externes (en) Abila City (Modern Qweilbeh) demande d'inscription dans la liste du patrimoine mondial de l'UNESCO. (en) Excavations at Abila of the Decapolis, Northern Jordan Portail de la Grèce antique Portail de la Rome antique Portail de la Jordanie
Quwaylibah

Quwaylibah è un sito archeologico della Giordania, identificato con il nome biblico di Abila. Descrizione del sito e Storia Gli archeologi credono che il primo insediamento umano risalga al 3500 a.C. e, poiché sono state ritrovate tracce di diverse epoche, che un tempo fosse un importante centro di commercio e di scambio culturale. I Romani edificarono un teatro, i cui resti sono solo parzialmente visibili, nell'avvallamento che separa i due tumuli, che costituivano l'antica città. Questi due tumuli sono detti Tell al-Abila e Tell Umm al-Amad. Dopo i primi scavi emerse anche una conduttura per l'acqua. Una volta rinvenuta la conduttura per l'acqua gli archeologi trovarono la vasta necropoli, principale attrazione del sito, risalente alla conquista di Alessandro Magno. Fu successivamente arricchita dai Romani, come dimostra una grande zona impostata sullo stile latino, e dai Bizantini, che eressero un piccolo santuario, del quale rimane appena l'ingresso. Fino ad oggi sono state scoperte circa centoventi tombe, alcune delle quali contenenti affreschi. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Quwaylibah Collegamenti esterni Sito ufficiale, su jbu.edu.
Qweilbeh

Qweilbeh (arabiska: قويلبة, Quwayliba) är en arkeologisk plats i norra Jordanien, cirka 95 km norr om huvudstaden Amman, i provinsen Irbid. Qweilbeh är det nutida namnet på den historiska hellensk-romerska staden Abila, som ingick i det så kallade Decapolis. Den historiska staden är en arkeologisk plats och sattes upp på Unescos tentativa världsarvslista 2001. Den antika staden kallas ibland också Raphana, men det är oklart om antikens Raphana verkligen var samma stad som Abila. Vid platsen ligger nu byn Hartha (حرثا), som hör till distriktet Bani Kinana. Historia Staden har varit bebodd sedan bronsåldern. Den erövrades av seleukiderna under kung Antiochos III cirka år 218 f.Kr., och hamnade under romarriket under kejsare Pompejus på cirka 60-talet f.Kr. Abila blomstrade som stad under Bysantinska riket. Referenser Externa länkar UNESCO tentativt världsarv Abila
Port of Aqaba

The Port of Aqaba (Arabic: ميناء العقبة) is the only port in Jordan. It is owned by Aqaba Development Corporation (ADC). The port has 12 terminals operated by five operators: the Aqaba Company for port management and operation; Aqaba Container Terminal; Industrial Port Company; phosphate Company; National Electricity Power Company, and the pilotage operated by Aqaba Port Marine Services Company . MANAGED BY AD PORTS GP. History Aqaba has been a major port since the Iron Age. The Bible refers to the area in 1 Kings 9:26: "King Solomon also built ships in Ezion-Geber, which is near Eloth in Edom, on the shores of the Red Sea," in which Eloth refers to a port on the grounds of Aqaba. The Aqaba port was particularly important after the Ottomans built the Hejaz railway, which connects the port to Damascus and Medina. Today, the economy of Aqaba is largely based around the port sector. Recently, an Abu Dhabi consortium of companies called Al Maabar has won the bid to relocate and manage the Aqaba port for 30 years and expand the existing ferry terminal which receives about 1.3 million passengers and thousands of trucks and cars coming from across the shore in Egypt. Relocation In 2006, the port was relocated from the city's centre to its south to access deeper water levels. The land of the previous port was sold to developers to establish a waterfront neighborhood and a business district. Aqaba Container Terminal The port contains the Aqaba Container Terminal (ACT), Jordan's only container port, and the second-busiest facility on the Red Sea by container volume. The ACT is a logistics hub and an important part of the Jordanian economy. It is the primary gateway for the Jordanian market, and a crucial transit point for cargo moving between countries in the region. The ACT is a joint venture between Aqaba Development Corporation and APM Terminals under a 25-year build-operate-transfer agreement that was signed in 2006. A terminal expansion project completed in October 2013 added 460 metres (1,510 feet) to the existing quay to create a total quay length of one kilometre (0.62 miles), increasing the annual container throughput capacity to 1.3 million TEUs. The expansion program, begun in 2009, has included the delivery of two new ship-to-shore cranes with a 22-container-row reach, and four rubber tyred gantry cranes. In 2004, the Aqaba Development Corporation (ADC), on behalf of the Aqaba Special Economic Zone Authority (ASEZA), acquired and took over the management and operation of the terminal. In 2006, a 25-year Joint Development Agreement (JDA) was signed between ADC and ACT. Under this contract, APM Terminals Jordan is responsible for operating, managing and marketing ACT. References
Porto de Aqaba

O Porto de Aqaba é o único porto da Jordânia, e é propriedade da Aqaba Development Corporation (ADC) e possui 12 terminais operados por cinco operadoras: a Aqaba Company para gestão e operação portuária; Terminal de Contêineres de Aqaba; Empresa Portuária Industrial; fosfato Empresa; Companhia Nacional de Energia Elétrica e a pilotagem operada pela Companhia de Serviços Marítimos do porto de Aqaba. Histórico Aqaba tem sido um importante porto desde a Idade do Ferro. A Bíblia refere-se à área em (1 Reis 9:26): "O rei Salomão também construiu navios em Eziom-Geber, que fica perto de Eloth em Edom, nas margens do Mar Vermelho", em que Eloth se refere a um porto na os terrenos de Aqaba. O porto de Aqaba foi particularmente importante depois que os otomanos construíram a ferrovia de Hejaz, que liga o porto a Damasco e Medina. Hoje, a economia de Aqaba é amplamente baseada no setor portuário. Recentemente, Abu Dhabi com um consórcio de empresas chamado Al Maabar venceu a licitação para administrar o porto de Aqaba por 30 anos e expandir o terminal de balsas existente que recebe cerca de 1,3 milhão de passageiros e milhares de caminhões e carros vindos da costa do Egito. Realocação Em 2006, o porto foi transferido do centro da cidade para o sul, devido a um nível de água mais profundo naquela região. Outra realocação também está programada; colocaria o porto perto da parte mais ao sul da província, perto da fronteira com a Arábia Saudita. Vazamento de gás tóxico Ver também Vazamento de gás tóxico na Jordânia em 2022 Referências
Portul Aqaba

Portul Aqaba este singurul port din Iordania și este deținut de Aqaba Development Corporation (ADC) și are 12 terminale operate de cinci operatori: societatea Aqaba pentru gestionarea și exploatarea porturilor; Terminal container Aqaba; Compania portuară industrială; Companie fosfat; Compania Națională de Energie Electrică și pilotajul operat de Aqaba port Marine Services Company. Istoric Aqaba a fost un important port începând de la epoca fierului. Biblia se referă la zona din (1 Regi 9:26): „Regele Solomon a construit, de asemenea, corăbii în Ezion-Geber, care este aproape de Eloth în Edom, pe malul Mării Roșii,” în care Eloth se referă la un port din Aqaba. Portul Aqaba a fost deosebit de important după ce otomanii au construit calea ferată Hejaz, care leagă portul de Damasc și Medina. Astăzi, economia orașului Aqaba se bazează în mare parte în jurul sectorului portuar. Recent, un consorțiu de companii din Abu Dhabi numit Al Maabar a câștigat licitația de a reloca și gestiona portul Aqaba timp de 30 de ani și de a extinde terminalul de feribot existent, care primește aproximativ 1,3 milioane de pasageri și mii de camioane și mașini care vin de peste țărm în Egipt. Relocare În 2006, portul a fost mutat din centrul orașului în sud, din cauza unui nivel mai adânc al apei acolo. De asemenea, este programată o altă relocare; care ar plasa portul în apropierea celei mai sudice părți a provinciei în apropierea frontierei cu Arabia Saudită. Capacitatea sa o va depăși pe cea a portului actual. Proiectul va costa 5 miliarde de dolari și va fi finalizat până în 2014. Terminalul container Aqaba Portul conține terminalul de containere Aqaba (ACT), singurul port de containere al Iordaniei și a doua cea mai aglomerată instalație din Marea Roșie după volumul de containere. ACT este un centru logistic și o parte importantă a economiei iordaniene. Este poarta principală pentru piața iordaniană și un punct de tranzit crucial pentru transportul de mărfuri între țările din regiune. ACT este o asociere între Aqaba Development Corporation și APM Terminals în cadrul unui acord de 25 de ani de construire-exploatare-transfer care a fost semnat în 2006. Un proiect de extindere a terminalului finalizat în octombrie 2013 a adăugat 460 metri (1.510 picioare) la cheiul existent pentru a crea o lungime totală a cheiului de 1 kilometru, crescând capacitatea anuală de transfer a containerelor la 1,3 milioane TeU-uri. Programul de extindere, început în 2009, a inclus livrarea a două noi macarale de la navă la țărm cu o rază de 22 de rânduri de containere și patru macarale tip portal cu cauciuc. În 2004, Aqaba Development Corporation (ADC), în numele Autorității zonei economice speciale Aqaba (ASEZA), a achiziționat și a preluat gestionarea și funcționarea terminalului. În 2006, a fost semnat un acord de dezvoltare comună (JDA) pe 25 de ani între ADC și ACT. În temeiul acestui contract, APM Terminals Jordan este responsabil pentru operarea, gestionarea și comercializarea ACT. Vezi și Golful Aqaba Cetatea Aqaba Note