NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ваді-Рам

Ваді-Рам (араб. وادي رم‎), також Місячна долина (араб. وادي القمر, кириліз.: Ваді-ель-Камр) — кам'яниста пустеля та ваді в Йорданії. Розташована в провінції Акаба за 60 км на схід від йорданського міста Акаби та ізраїльського Ейлату. Поверхня Ваді-Рам нерівномірна, з великою кількістю локальних каньйонів, впадин та височин. Деінде ландшафт ваді переходить у напівпустелю, з окремими сухими деревами та чагарниками. У 1998 році Ваді-Рам отримала статус природоохоронної території, а 2011 року увійшла до переліку об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО. У Ваді-Рам, яка відома своїми «позаземними» та «казковими» пейзажами, знімали такі фільми, як «Лоуренс Аравійський», «Трансформери», «Червона планета», «Останні дні на Марсі», «Марсіянин», «Бунтар Один. Зоряні Війни. Історія», «Алладін», «Зоряні війни: Скайвокер. Сходження» та багато інших. Історія Місцевість навколо Ваді-Рам була заселена представниками різних народів ще з доісторичних часів. Багато культур, зокрема набатеї, залишили свій слід у пустелі завдяки пам'яткам архітектури, петрогліфам та різноманітним написам. На Заході Ваді-Рам відоме завдяки описам британського офіцера Томаса Едварда Лоуренса, який кілька разів перетинав пустелю під час Арабського повстання 1916—1918 років. У 1980-х роках одна з гірських порід у Ваді-Рам, до того відоме як Джебель-ель-Мазмар (досл. Чумна гора), було названо Сім стовпів мудрості на честь однойменної книги Лоуренса, хоча «Сім стовпів», про які йдеться в книзі, не мають із Ваді-Рам жодного зв'язку. Знайдення у Ваді-Рам руїн набатейського храму в 1933 році прикуло до пустелі значний інтерес. Розкопки на території об'єкта були завершені командою французьких археологів у 1997 році. Петрогліфи, що зображують людей та антилоп, були залишені в печерах у каньйоні Хазалі представниками зниклого народу самуд. Географія Уся місцевість Ваді-Рам зосереджена навколо головної долини, що проходить серединою пустелі. На самому півдні ваді розташована гора Умм-ед-Дамі (1854 м), що є найвищою точкою Йорданії. У ясний день з її вершини відкривається вид на Червоне море та суміжну Саудівську Аравію. Вершина Джебель-Рам (1734 м), що розташована всередині долини, є другою найвищою точкою Йорданії. У селі, що лежить посеред пустелі та також називається Ваді-Рам, мешкає кількасот бедуїнів. Завдяки зусиллям австралійського науковця Джефа Лотона у Ваді-Рам були досягнуті певні успіхи у створенні пермакультурної екосистеми. Клімат Згідно з класифікацією Кеппена Ваді-Рам має спекотний аридний клімат (BSh). Температура повітря в межах пустелі може варіюватися від +32 °C вдень до + 4 °C вночі. Примітки
Ruwaished

Ruwaished (Arabic: الرويشد) is a town in the far east of Jordan belonging to the administrative district of the Mafraq Governorate. As of 2010, it had a population of 14,400. Ruwaished is the farthest Jordanian settlement to the east. The Karameh Border Crossing between Jordan and Iraq administratively belongs to the Ruwaished Department. After the war on Iraq in 2003, about 800 refugees fled from Iraq to the Jordanian border, mostly Palestinians and Somalis, where they were allocated in the Ruwaished Refugee Camp in the No man's land between Jordan and Iraq. Geography The town is located in Mafraq Governorate about 240 km to the east of Amman. Ruwaished has a desert climate with an average annual precipitation of 82.9 mm. About eight wadis converge in the plains of Ruwaished, making it the second largest water basin in the northern desert region after Azraq. The water floods from these wadis in the winter compensate for the low annual precipitation rate of Ruwaished. The town is at an elevation of 683 meters above sea level. It is also located on the desert highway connecting Jordan to Iraq. The town has a strategic importance from its location as a rest area for travelers to and from Iraq. There is also a military airport in Ruwaished. Climate History It is not known exactly when was the Ruwaished basin first inhabited, however existing Roman water dams, such as the Burqu Dam, indicate that the basin has been used as a traffic stop by the Roman and Byzantine imperial armies, and marked the eastern borders of the Byzantine empire, or was part of the Roman vassal states. During the War on Iraq in 2003, Ruwaished came to world attention, as tens of media correspondents used it as a base for their coverage of the war. Demographics The Jordan National Census of 2004 showed that the town of Ruwaished had a population of 12,098, of whom 55.5% were males and 44.5% females. Only 67.5% of the population were Jordanian citizens. Among the Jordanian citizens, 53.4% were males, while males made up 58% of the foreign nationals . Economy Agriculture constitutes the backbone of the town's legal economy. Due to its location in plains where eight wadis converge, there are several dams built in the Ruwaished basin, to efficiently utilize the winter floods in the wadis: North Ruwaished (Abu Alsafa) Dam has a capacity of 10.3 million m3. Burqu Dam: Originally a Roman built dam and still in use, has a capacity of about 4 million m3. Shaalan Dam has a capacity of 1 million m3. Alrisha Alsharqiyya Dam has a capacity of 2 million m3. Hadlat Dam: The largest dam with a capacity of 20 million m3. Raqban Dam Buwaidha Dam The main economy of the town has lately been cross-border smuggling due to its border location. See also Karameh Border Crossing Mafraq Governorate H-4 Air Base (Jordan) and Ruwayshid Air Base (Iraq) References
Ar-Ruwajszid

Ar-Ruwajszid (arab. الرويشد) – miasto w północno-wschodniej Jordanii, w muhafazie Al-Mafrak, położone na Pustyni Syryjskiej, będące najbardziej na wschód wysuniętym miastem kraju. W 2010 roku miasto liczyło 6753 mieszkańców. Przez Ar-Ruwajszid przebiega jedyna droga łącząca Jordanię z Irakiem. Przypisy
Ер-Рувайшид

Ер-Рувайшид (араб. الرويشد) — місто в провінції Ель-Мафрак у Йорданії. Є найсхіднішим населеним пунктом країни. Населення за переписом 2015 року — 7 490 осіб. Ель-Карама, прикордонний пункт між Йорданією та Іраком лежить поруч із містом. Історія Точна дата перших поселень в околицях Ер-Рувайшида є невідомою. Втім, наявність поруч із містом давньоримських гребель вказує на те, що ця місцевість використовувалася як зупинка для римських і візантійських армій під час пустельних походів. Відомо, що Ер-Рувейшид лежав на східних кордонах Візантійської імперії та, ймовірно, входив до складу римських васальних держав. Ер-Рувейшид прикув до себе світову увагу у 2003 році під час Війни в Іраку, оскільки чимало журналістів використовували його як відправну точку для висвітлення воєнних дій. Географія Ер-Рувайшид розташований в провінції Ель-Мафрак на висоті 683 м над рівнем моря. Місто має стратегічне значення, оскільки лежить на пустельній магістралі, що з'єднує Йорданію з Іраком на відстані близько 240 км від Амману, столиці Йорданії. В Ер-Рувайшиді також діє військовий аеропорт. Згідно з класифікацією кліматів Кеппена, Ер-Рувайшид має спекотний пустельний клімат (BSh) із середньорічною кількістю опадів усього 82,9 мм. Близько восьми ваді сходяться на рівнинах коло міста, через що воно є другим за величиною водним басейном у північній пустелі після Ель-Азраку. Вода, що внаслідок повеней наповнює ваді взимку, частково компенсують низьку кількість опадів у цій місцевості. Економіка Сільське господарство становить основу офіційної економіки міста. Через розташування Ер-Рувайшида на рівнинах, де сходяться вісім ваді, у басейні міста побудовано кілька гребль, що живляться переважно зимовими повенями. Однак, зважаючи на близькість міста до кордонів, основою тіньової економіки міста є транскордонна контрабанда. Примітки
Prinz-Mohammed-Stadion

Das Prinz-Mohammed-Stadion (arabisch ستاد الأمير محمد, DMG Stād al-Amīr Muḥammad) ist ein Fußballstadion mit Leichtathletikanlage in der zweitgrößten jordanischen Stadt Zarqa, die nordöstlich an die Hauptstadt Amman grenzt. Die Anlage bietet Platz für 17.000 Zuschauer. Geschichte Es war eine von vier Spielstätten der U-17-Fußball-Weltmeisterschaft der Frauen 2016, insgesamt wurden dabei im Prinz-Mohammed-Stadion sechs Partie der Vorrunde ausgetragen. Das 1999 eingeweihte Stadion bot zur Zeit der U-17-Fußball-Weltmeisterschaft der Frauen 2016 Platz für 11.402 Zuschauer. Weblinks europlan-online.de: Prince Mohammed Stadium – Az Zarqāʼ (Zarqa) Einzelnachweise
Prins Mohammedstadion

Het Prins Mohammedstadion (Arabisch: ستاد الأمير محمد) is een multifunctioneel stadion in Zarka, een stad in Jordanië. De opening van het stadion was in 1998. Er kunnen ongeveer 17.000 toeschouwers in. Het werd onder andere gebruikt voor wedstrijden op het wereldkampioenschap voetbal voor vrouwen onder 17 van 2016.
Stad al-Amir Muhammad

Stad al-Amir Muhammad – wielofunkcyjny stadion w mieście Az-Zarka, w Jordanii. Jest obecnie używany głównie do meczów piłki nożnej. Swoje spotkania na obiekcie rozgrywają piłkarze klubu Manszijja Bani Hasan, grywała na nim również reprezentacja Jordanii. Stadion może pomieścić 17 000 widzów. Bibliografia Informacje o stadionie na World Stadiums. worldstadiums.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2018-06-21)]. (ang.) Prince Mohammed Stadium, [w:] baza Soccerway (stadiony) [dostęp 2021-01-02] . Informacje o stadionie na wikimapia
Принц Мохаммед (стадіон)

Стадіон принца Мохаммеда (араб. ستاد الأمير محمد) — футбольний стадіон із легкоатлетичними майданчиками у другому за величиною йорданському місті Ез-Зарка, яке межує зі столицею Амманом на північному сході. Стадіон вміщує 17 000 глядачів. Історія Це було одне з чотирьох місць проведення чемпіонату світу з футболу серед жінок U-17 2016 року, загалом на стадіоні «Принц Мохаммед» зіграно шість матчів попереднього раунду. Відкритий у 1999 році, стадіон вміщував 11 402 глядачі під час чемпіонату світу з футболу серед жінок до 17 років 2016 року. Примітки Посилання europlan-online.de: Стадіон принца Мохаммеда — Аз-Зарка (Зарка)
Naturschutzgebiet Shaumari

Das Naturschutzgebiet Shaumari (arabisch محمية الشومري, DMG Maḥmiyyat aš-Šaumarī) ist ein Naturschutzgebiet der IUCN-Kategorie Biotop-/Artenschutzgebiet mit Management in der Nähe der Siedlung al-Azraq 100 Kilometer östlich von Amman. Geschichte Das Naturschutzgebiet wurde 1975 als erstes Naturschutzgebiet in Jordanien von der Royal Society for the Conservation of Nature als Zuchtzentrum für gefährdete oder lokal ausgestorbene Wildtiere geschaffen. Fauna Das 22 Quadratkilometer große Naturschutzgebiet ist ein Schutzraum für einige der seltensten Tierarten des Nahen Ostens. Insgesamt wurden 193 Tierarten gesichtet. Die Oryxantilope, der Afrikanische Strauß, der Onager (eine Unterart des Asiatischen Wildesels) und einige Gazellen-Arten, die auf vielen lokalen byzantinischen Mosaiken aus dem 6. Jahrhundert dargestellt sind, können nach Bedrohungen durch Lebensraumzerstörungen und Jagd steigende Populationen verzeichnen. Die Oryx und Onager können oft in ihrem großen Wüstengraslandgehege frei umherstreifen gesehen werden, der Strauß und die Gazellen-Arten können in ihren eigenen eingezäunten Bereichen beobachtet werden. Einzelnachweise
Shaumari Wildlife Reserve

The Shaumari Wildlife Reserve is a Jordanian nature reserve near the town of Azraq, approximately 100 km (62 mi) east of Amman. It is a regionally important reserve created in 1975 by the Royal Society for the Conservation of Nature as a breeding center for endangered or locally extinct wildlife. The 22-square-kilometre (8.5 sq mi) reserve is a thriving protected environment for some of the most threatened species of animals in the Middle East. Some of the species include Arabian oryx, Somali ostriches, Persian onagers (an Asian wild ass from Iran) and gazelles. References External links Photos of Shaumari Wildlife Reserve at the American Center of Research
Rezerwat przyrody Asz-Szaumari

Rezerwat przyrody Asz-Szaumari (arab. ‏محمية الشومري للأحياء البرية‎, Maḥmiyyat aš-Šawmarī lil-aḥyāʾ al-barriyya) – rezerwat w Jordanii, położony w pobliżu miasta Al-Azrak asz-Szamali w muhafazie Az-Zarka. Rezerwat został utworzony w 1975 roku. Zarządzany jest przez Królewskie Towarzystwo Ochrony Przyrody. Rozciąga się na południe od miejscowości Al-Azrak asz-Szamali, umiejscowiony jest w sercu jordańskiej części Pustyni Syryjskiej. Obejmuje dwa typy środowiska. Około 65% stanowią pustynne wadis z największym Wadi asz-Szaumari, od którego pochodzi nazwa rezerwatu, oraz hamady stanowiącej pozostałe 35% powierzchni. Obszar rezerwatu jest ogrodzony. Został założony w celu odtworzenia populacji oryksa arabskiego, który przestał istnieć na wolności w 1972 roku. Według czerwonej księgi gatunków zagrożonych jest to gatunek narażony. W 1978 roku RSCN z pomocą międzynarodową rozpoczęło program przywracania populacji onyksa arabskiego do jego naturalnego środowiska. Z zoo w Phoenix zostały przetransportowane cztery pary. W 1983 roku odniesiono pierwszy sukces, na teren rezerwatu wypuszczona stado 31 sztuk, które zaaklimatyzowały się w naturalnym środowisku. W 2002 roku kolejna grupa onyksów została wypuszczona na wolność w Wadi Ramm. Z czasem rezerwat stał się miejscem hodowli w celach późniejszego wypuszczania na wolność najbardziej zagrożonych gatunków na Bliskim Wschodzie (m.in. strusia szaroskórego, galeli czarnoogonowej czy osła azjatyckiego). Przypisy
Rezervația faunei sălbatice Shaumari

Shaumari Wildlife Reserve (în română: Rezervația faunei sălbatice Shaumari) este o rezervație naturală iordaniană din apropierea orașului Azraq, aflată aproximativ la 100 km (62 mi) est de Amman.| Este o rezervație importantă la nivel regional, creată în 1975 de Societatea Regală pentru Conservarea Naturii ca centru de reproducere a faunei sălbatice pe cale de dispariție sau dispărută local. Rezervația cu o suprafață de 22-kilometru-pătrat (8,5 mi2) este un mediu protejat înfloritor pentru unele dintre cele mai amenințate specii de animale din Orientul Mijlociu. Unele dintre specii includ oryx arab, struți somalezi, onagri persani (un măgar sălbatic asiatic din Iran) și gazele. Note
Заповідник Шаумарі

Заповідник дикої природи Шаумарі — природний заповідник Йорданії поблизу міста Азрак, приблизно за 100 км (62 миля) на схід від Аммана. Це регіонально важливий заповідник, створений у 1975 році Королівським товариством охорони природи як центр розведення зникаючих або вимерлих диких тварин. 22-квадратні-кілометри (8,5 миля2) заповідник є процвітаючим охоронним середовищем для деяких з найбільш загрозливих видів тварин на Близькому Сході. Деякі з видів становлять аравійського орікса, сомалійських страусів, перських онагрів (азіатський дикий осел з Ірану) і газелей. Список літератури Посилання Фотографії заповідника дикої природи Шаумарі в Американському дослідницькому центрі
Айн Газал

Айн Газал (на арабски: عين غزال) е древен град в днешна Йордания, разположен на 7 километра североизточно от центъра на днешния град Аман. Айн Газал е сред най-значимите археологически обекти от ранния неолит в Близкия Изток. Той е част от културата Докерамичен неолит B и е най-известен с гипсовите Айнгазалски статуи. Селището възниква през IX хилядолетие пр. Хр. и достига най-големия си разцвет около 7000 година пр. Хр., когато има около 3 хиляди жители, няколко пъти повече от тогавашния недалечен Йерихон. Няколко столетия по-късно то претърпява внезапен упадък, вероятно в резултат на Глобалното захлаждане от 6200 година пр. Хр. Бележки
Айн-Газаль

Айн-Газаль (араб. عين غزال) — поселення культури докерамічного неоліту B в передмісті Амману, Йорданія. Відповідно до старого датування, було населене в період 7250 — 5000 років до н. е.; більш сучасне каліброване датування удревляє цей період до 8440 — 6500 рр. до н. е.. Площа — 15 га, одне з найбільших поселень епохи неоліту. Іноді пізній етап розвитку Айн-Газаля класифікують як докерамічний неоліт C. Поселення За часів свого розквіту (кінець 8-го тисячоліття до н. е.) населення становило близько 3000 осіб (більше, ніж у місті Єрихон в ту саму епоху). Після 6500 року до н. е. протягом декількох поколінь населення скоротилося в кілька разів, ймовірно, через погіршення клімату. Складається з великої кількості будівель, які діляться на три різних райони. Прямокутні споруди з сирцевої цегли складалися з двох і більше неоднакових кімнат. Стіни іззовні обмазували глиною, а зсередини — алебастром, яким покривали і підлогу. Покриття оновлювали раз у декілька років. На розташованих поблизу полях розводили пшеницю, ячмінь, бобові, а також пасли кіз. До того ж, мешканці полювали на диких оленів, газелей, ослів, кабанів, лисиць, зайців тощо. Культура Частину мерців ховали у фундаменті будівель, інших — в полях. Черепа мерців, похованих у будинках, зберігали окремо. Археологи виявили такі черепа в декількох місцях Палестини, Сирії та Йорданії, в тому числі в Айн-Газалі. Вони були покриті алебастром, очниці були залиті бітумом, що свідчить про своєрідний культ предків у цих місцях. Деякі мерці взагалі не були поховані і потрапляли до сміттєвих куп. Крім решток людей ховали антропоморфні алебастрові статуї, які були покладені біля особливих будівель, ймовірно, мали ритуальне значення. На голові статуй були зображені очі і волосся, на тілі — татуювання у вигляді орнаменту або одяг. Для зображення очей використовували раковини, а зіниць — бітум. У селищі знайдено 32 таких статуї, з яких 15 в повний зріст, ще 15 — бюсти і дві фрагментарно збережені голови. Три бюста мали по дві голови. Одна зі статуй, приблизно VI тисячоліття до н. е., зображує жінку з великими очима, тонкими руками, виступаючими колінами і ретельно виліпленими пальцями ніг. Археологічні дослідження Давнє поселення було відкрито випадково при будівництві дороги в 1974 році. Розкопки почалися в 1982 році і тривали до 1989 року. На початку 1990-х років була проведена ще одна серія досліджень. Палеогенетика У мешканців Айн-Газалю були виявлені Y-хромосомні гаплогрупи CT, E, E1b1b1, T (xT1a1, T1a2a) і мітохондріальні гаплогрупи R0a, R0a2, T1a, T1a2. Джерела Ресурси Інтернету Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Айн-Газаль Scarre Chris (ed.): The Human Past, Thames & Hudson 2005, p.222 'Ain Ghazal statues at Smithsonian Institution 'Ain Ghazal Excavation Reports (menic.utexas.edu) Institut du Monde Arabe The ‘Ain Ghazal Statue Project The Joukowsky Institute of Archaeology [Архівовано 26 травня 2012 у Archive.is] [1] [Архівовано 19 липня 2013 у Wayback Machine.] [2] [Архівовано 9 березня 2018 у Wayback Machine.] Примітки
Al-Hussein Bin Talal University

Al-Hussein Bin Talal University (AHU) (Arabic جامعة الحسين بن طلال) is a public coeducational university in the heart of the southern region of Jordan. It is 210 km from the capital city of Amman and about 9 km to the northwest of Ma'an. It was established by a Royal Decree on April 28, 1999. AHU is a comprehensive public university in a self-contained campus and has a student population representing nearly every governorate in the country. It has grown to eight colleges offering bachelor's degree programs in natural and environmental sciences, business, nursing, education, humanities, IT and engineering; and two Deanships: the Deanship of Student Affairs and the Deanship of Scientific Research. AHU has nine scientific centers that are heavily engaged in research and development projects to serve local and national communities. History Al-Hussein Bin Talal University was founded in 1999 and was the first higher educational institute established during the reign of H.M. King Abdullah II. At first it was a branch of Mutah University occupying a temporary campus in the city of Ma’an; it was relocated to a permanent campus in September 2004, some 9 km northwest of the city. Academics The university offers degrees in 9 colleges: College of Arts College of Science College of Information Technology College of Engineering College of Business Administration and Economics College of Education College of Engineering Petra College for Tourism and Archaeology Princess Aisha Bint Al-Hussein Faculty of Nursing See also List of Islamic educational institutions References External links Official site
Qatrana Power Plant

Al Qatrana power plant (Qatrana power plant) is a natural gas-fired power plant in Al Qatrana, 100 kilometres (62 mi) south of Amman, Jordan. The generating capacity of the power plant is 373 MW. Natural gas is supplied to the plant through the Arab Gas Pipeline. The construction started in May 2009 and the plant was inaugurated on 27 February 2012. It cost about US$500 million. The power plant was constructed by Korea Electric Power Corporation, which received the right to operate the power plant until 2035. It owns 80% stake in the power station operator company— Qatrana Electric Power Company—while the rest (20%) is owned by Xenel Industries. See also Al-Qatraneh district Qatraneh town Qasr al-Qatraneh, fortified khan (inn) along the hajj route References
Universität Al al-Bayt

Die Universität Al al-Bayt (arabisch جامعة آل البيت) ist eine im Jahr 1994 eröffnete staatliche Universität im Königreich Jordanien. Geschichte Durch einen königlichen Erlass vom 17. August 1992 wurde die Errichtung angeordnet. Damit sollte der dringliche Bedarf nach mehr Studienplätzen gedeckt werden. Durch einen weiteren königlichen Erlass vom 16. Dezember 1992 wurde der Gründerausschuss gegründet. Am 22. Mai 1993 wurde mittels eines weiteren königlichen Erlasses der Gründungsrektor berufen. Am 1. Oktober 1994 wurden der Lehrbetrieb aufgenommen. Die offizielle Eröffnung fand am 6. März 1995 durch den Schirmherrn Hussein I. (Jordanien) und unter Anwesenheit des damaligen Kronprinzen Hassan ibn Talal statt. Siehe auch Bildungseinrichtungen in Jordanien Weblink Homepage (englisch/arabisch) Einzelnachweise
Zarqa Camp

Zarqa Camp (Arabic: مخيم الزرقاء) is one of the 10 officially recognized UNRWA Palestinian refugee camps in Jordan. It is located outside of Zarqa. It was the first Palestine refugee camp to be established in Jordan, in 1949, and one of the four camps founded to accommodate the refugees of the 1948 Palestinian expulsion and flight. The others were Irbid camp, Al-Wehdat refugee camp and Jabal el-Hussein camp. When it was founded, it housed 8,000 refugees in an area of 0.18 square kilometers. Although the camp initially consisted of tents, UNRWA eventually replaced these with concrete shelters. As of 2013, 19% of Palestine refugees in the camp were below Jordan's national poverty line, 15% suffered from chronic health problems, and 68% were uninsured. Over time, camp residents moved to other parts of Zarqa city, and what had initially been a separate refugee camp has now become part of Zarqa city itself, sharing the same municipal services. References
Muchajjam az-Zarka

Muchajjam az-Zarka (arab. ‏مخيم الزرقاء‎) – obóz uchodźców palestyńskich w Jordanii, położony na przedmieściach az-Zarki. Został założony w 1949 roku i jest jednym z czterech pierwszych obozów dla uchodźców palestyńskich objętych opieką przez UNRWA na terenie Jordanii. Pozostałe to Muchajjam Dżabal al-Husajn, Muchajjam al-Wehdat i Muchajjam az-Zarka. W 2023 roku znajdowało się w nim 21 109 osób. Przypisy
Международна организация за миграция

Международната организация за миграция (IОМ) е междуправителствена организация, част от системата на ООН (няма статут на специализирана агенция), основана през 1951 г. като Междуправителствен съвет за европейска миграция, който да оказва помощ при презаселването на хора, разселени по време на Втората световна война. Към април 2025 г. има 175 страни членки и 8 страни наблюдателки. Официалните езици са английски, френски и испански. Седалището на МОМ се намира в Женева, Швейцария. Има повече от 8400 служители в над 100 офиса, а бюджетът ѝ за 2013 г. е 1.675 млрд. щатски долара.