NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Акаба (аеропорт)

Аеропорт імені короля Хусейна (IATA: AQJ, ICAO: OJAQ)❳ (араб. مطارالملك الحسين الدولي) — міжнародний аеропорт за 9 км на північ від Акаби, другий з пасажироперевезень в Йорданії. В радіусі 24 км від аеропорту розташовані кордони трьох держав — Єгипту, Саудівської Аравії та Ізраїлю. Аеропорт є хабом для: Royal Jordanian Royal Wings Загальні відомості На території аеропорту розташовані одна злітно-посадкова смуга, оснащена системою заходу на посадку за приладами I категорії, будівля терміналу (2600 м²) з багажним конвеєром, а також окремі будівлі для авіації загального призначення та павільйон короля Абдалли II, який він часто відвідує. Йорданська Королівська Льотна Академія періодично проводить тут тренувальні вильоти. Авіалінії та напрямки Примітки Посилання King Hussein International Airport - Jordan Airport Global Website
Flughafen Marka International

Der Marka International Airport (arabisch مطار ماركا الدولي, DMG Maṭār Mārkā ad-Dawlī; IATA-Code: ADJ, ICAO-Code: OJAM) ist ein Flughafen östlich von Amman in Jordanien. Militärisch wird er auch als King Abdullah I Air Base bezeichnet. Geschichte Der Flugplatz wurde von 1922 bis 1948 allein von der Royal Air Force als RAF Amman genutzt. Ab 1948 wurde er für den zivilen Luftverkehr geöffnet und nun als Marka Airport bezeichnet. Im selben Jahr wurde der Flughafen Marka zur Heimatbasis der Arab Airways Association, die zwei Jahre zuvor als erste jordanische Fluggesellschaft gegründet worden war. Ab 1950 war auch die Air Jordan dort ansässig. In den 1950er Jahren wurde der Flughafen im internationalen Linienverkehr unter anderem von den europäischen Gesellschaften BOAC und KLM angeflogen. Die Royal Air Force gab ihre dortige Basis im Frühsommer 1957 auf. Nach dem Staatsstreich im Irak im Juli 1958 kehrte sie noch einmal mit einigen Hawker-Hunter-Jets nach Amman zurück. Im Jahr 1948 kam es auf dem Flugplatz während des arabisch-israelischen Krieges zu schweren Schäden durch israelische Luftangriffe, was 1967 im Sechstagekrieg erneut der Fall war. Ab 1952 wurden neue Start- und Landebahnen und Gebäude auf dem Flugplatz gebaut. Seitdem befindet sich dort das Hauptquartier der RJAF. Anfang der 1970er Jahre wurden die Landebahnen noch einmal erweitert, um auch größere Flugzeuge abfertigen zu können. Bis zur Eröffnung des Queen Alia International Airports im Jahr 1983 war der Marka International Airport der internationale Flughafen von Amman. Seitdem wird er als Regionalflughafen und weiterhin von den jordanischen Luftstreitkräften genutzt. Auf dem Flughafen sind Polizeihubschrauber stationiert und ein Segelflugclub beheimatet, ferner das Prince Feisal Technical College sowie zwei Flugschulen. Der Flughafen liegt in der Zeitzone UTC+2 (DST+3). Er ist rund um die Uhr geöffnet und verfügt über ein Terminal. Der Flughafen Marka ist/war Heimatbasis von: Air Jordan Arab Wings Jordan Airways Jordan International Airlines Royal Wings Jordan Aviation Zwischenfälle Am 9. September 1956 konnte die Besatzung einer Curtiss C-46A der Jordan International Airlines (Luftfahrzeugkennzeichen JY-ABV) nach dem Start in Amman-Marka keine Höhe gewinnen. Die Piloten leiteten daraufhin eine Platzrunde ein. Im Endanflug schlug die Maschine mit noch eingefahrenem Fahrwerk an einem Hügel auf, rutschte über dessen Spitze hinweg und kam auf der anderen Hangseite zum Liegen. Das Flugzeug geriet danach in Brand. An Bord befanden sich vier Besatzungsmitglieder und 53 Passagiere, von denen einer ums Leben kam. Weblinks Flugplätze der Welt Flughafeninformationen Flughafeninformationen Marka International bei Nationmaster Einzelnachweise
Aeropuerto Civil de Amán

El Aeropuerto Civil de Amán​ (en árabe: مطار عمان المدني) (IATA: ADJ, ICAO: OJAM) se localiza en Marka, que se encuentra en las proximidades del centro de Amán,​ a 3 km del centro de la ciudad. Sirve como un aeropuerto civil principal para los pasajeros de vuelos fletados y vuelos privados VIP y además para formación en aviación. Fue el principal aeropuerto de Jordania​​ hasta que en 1983 fue puesto en servicio el Aeropuerto Internacional de la Reina Alia. El aeropuerto fue construido en 1950 por los británicos como aeropuerto de utilización conjunta civil y militar. En 2009 la Compañía Aeroportuaria de Jordania asumió oficialmente la responsabilidad administrativa y operativa para el aeropuerto. Véase también Aeropuerto Internacional de la Reina Alia Transporte Referencias
Aéroport civil d'Amman

L’Aéroport civil d'Amman (code IATA : ADJ • code OACI : OJAM) (arabe : مطار عمان المدني translittéré: Matar Amman Al Madani) est un aéroport situé à Marka à l'est d'Amman, la capitale de la Jordanie. Il fut le hub de la Royal Jordanian Airlines avant la construction de l'aéroport international Queen Alia en 1983. Situation Services Compagnies aériennes et destinations Édité le 07/09/2017 Notes et références Portail de l’aéronautique Portail de la Jordanie
Amman Civil Airport

Amman Civil Airport, ook bekend als Marka International Airport, is een internationale luchthaven in de Jordaanse hoofdstad Amman. Ze ligt in het district Marka, ongeveer 5 km ten noordoosten van het centrum van Amman. Het vliegveld werd in 1950 gebouwd door de Britten voor civiel en militair gebruik, dit door de Royal Air Force die ze als RAF Amman aanduidde. Sedert 2009 wordt het uitgebaat door de Jordan Airports Company. Voordat Queen Alia International Airport opende in 1983, was dit de belangrijkste luchthaven van Jordanië. Nadien bleef ze een regionale luchthaven voor vluchten binnen Jordanië en naar min of meer nabije buitenlandse bestemmingen zoals Cairo, Damascus of Bagdad, evenals voor charter- en privévluchten. Ze is de thuisbasis van de chartermaatschappij Arab Wings. Ze is ook een centrum voor luchtvaarttraining. De Royal Jordanian Air Academy is er gevestigd, evenals Queen Noor Civil Aviation Technical College dat technische opleidingen aanbiedt voor luchthavenpersoneel. Zowel Arab Wings als de Royal Jordanian Air Academy en Queen Noor Technical College behoren tot de International Wings Group. De luchthaven wordt nog steeds zowel civiel als militair gebruikt. De militaire benaming is King Abdullah I Airbase. De basis van de Koninklijke Jordaanse luchtmacht herbergt militaire transportvliegtuigen en helikopters. Externe links Arab Wings Royal Jordanian Air Academy Queen Noor Technical College
Port lotniczy Marka

Port lotniczy Marka – międzynarodowy port lotniczy położony we wschodnim Ammanie. Jest drugim co do wielkości portem lotniczym w Jordanii. Jest otwarty całą dobę. Linie lotnicze i połączenia Malta Air Charter (Akaba, Marsa Alam, Mediolan-Malpensa) Royal Falcon (Baku, Szardża)
Aeroportul Amman Civil

Aeroportul Amman Civil (IATA: ADJ, ICAO: OJAM) este un aeroport din Amman, Guvernoratul Amman, Iordania ce deservește zona Amman. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 779 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Amman Civil Airport

Amman Civil Airport (engelska: Matar Amman Al Madani Airport, arabiska: مطار عمان المدني, engelska: Marka International Airport) är en flygplats i Jordanien. Den ligger i guvernementet Amman, i den norra delen av landet, i huvudstaden Amman. Amman Civil Airport ligger 778 meter över havet. Terrängen runt Amman Civil Airport är platt söderut, men norrut är den kuperad. Runt Amman Civil Airport är det mycket tätbefolkat, med 4 039 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Amman, 4,8 km väster om Amman Civil Airport. Trakten runt Amman Civil Airport är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Kommentarer Källor
Zain (Unternehmen)

Die Zain Group (früher MTC oder Mobile Telecommunications Company; arabisch زين, DMG Zain) ist ein 1983 in Kuwait unter dem Namen MTC gegründeter Betreiber von Mobilfunknetzen und zurzeit im Nahen Osten und in Afrika aktiv. Im September 2007 wurde das Unternehmen in den heutigen Namen Zain umbenannt. Zain war in 24 Staaten tätig, verkaufte jedoch das Netz in 15 Staaten Sub-Sahara-Afrikas an das indische Unternehmen Bharti Airtel, welches diese in die Holding Airtel Africa umwandelte, und betrieb selbst zum damaligen Zeitpunkt noch Netze in neun Ländern. Seit der Unabhängigkeit des Südsudan ist Zain des Weiteren in Kuwait, Bahrain, Irak, Jordanien, Libanon, Saudi-Arabien, Sudan aktiv. Seit 2011 produziert Zain zu Ramadan viel beachtete Werbespots, die ab 2015 auch eine politische Botschaft transportieren. Das Thema ist oft an die Freie Meinungsäußerung angelehnt. Zain erzielte 2016 mit über 47 Millionen Kunden einen Umsatz von 3,6 Mrd. US-Dollar. Belege
Zain Group

Mobile Telecommunications Company K.S.C.P. (doing business as Zain) (زين [zeːn]) is a Kuwaiti mobile telecommunications company founded on 22 June 1983 in Kuwait as MTC (an abbreviation for its predecessor's former name, the Mobile Telecommunications Company), and later rebranded as Zain in 2007. Zain has a commercial presence in eight countries across the Middle East with 50.9 million active customers as of 31 December 2025. The Vice Chairman and Group CEO is Bader Nasser Al-Kharafi, who was appointed in March 2017. As of 2024, the two major stakeholders are Kuwait Investment Authority with 15.9% and Omantel with 21.9%. The Zain brand is one of the most recognized telecom brands across the MENA region, with a brand value of US$3.5 billion (2025). Zain Group was ranked 35th on Forbes Middle East's Top 100 Listed Companies 2025 list. History It was founded on 22 June 1983 in Kuwait as MTC (an abbreviation for its predecessor's former name, the Mobile Telecommunications Company), and later rebranded as Zain in 2007. Zain is listed on the Kuwait Stock Exchange. For FY-2025, Zain Group generated consolidated revenue of KD 2.3 billion (US$7.44 billion), up 14% YoY. Consolidated EBITDA for the period reached KD 780 million (US$2.54 billion), with EBITDA growth of 11%, reflecting an EBITDA margin of 34%. Consolidated net income reached KD 239 million (US$777 million), up 103% YoY. Earnings per share amounted to 55 fils (US$0.18) Operations Zain has presence in a number of countries. Presence in Africa (2005–2010) From 2005 to 2010, Zain maintained a presence in a number of countries in Sub-Saharan Africa, in addition to its core market in the MENA region. Zain entered Africa in May 2005 through the $3.4 billion purchase of Celtel International which had 13 country operations in Africa, serving five million customers at that time. Zain invested heavily across the continent through network upgrades and acquiring two more country licences. By June 2010, Zain had over 40 million customers across the continent, operating in Burkina Faso, Chad, Democratic Republic of the Congo, Gabon, Ghana, Kenya, Madagascar, Malawi, Niger, Nigeria, Sierra Leone, Tanzania, Uganda and Zambia. In early 2010, Zain accepted an offer for the sale of all its Africa operations. On 8 June 2010, Zain announced that it had satisfied all required conditions precedent to closing of the sale of 100% of Zain Africa BV to Bharti Airtel Limited for $10.7 billion on an enterprise basis. Today, Zain operates on the African continent only in Sudan, South Sudan and Morocco. See also Celtel References External links Official website
Zain (entreprise)

Zain, anciennement MTC est une société anonyme de télécommunications fondée en 1983 à Koweït. Zain en juin 2015 est présent au Moyen-Orient, à Bahreïn, en Jordanie, Koweït, Irak, Arabie Saoudite, Soudan, Sud Soudan et au Liban. Description Elle a pris une importance mondiale en rachetant en 2005 la compagnie néerlandaise Celtel, qui était particulièrement présente en Afrique. En 2008, à la suite de cette acquisition, MTC renomme ses différentes filiales sous le nom, Zain En 2008, Zain est le 4e opérateur mobile au monde en termes de présence géographique avec 15 opérations en Afrique et 7 au Moyen-Orient. Fin mars 2010, Bharti Airtel annonce un accord de rachat de l'activité de téléphonie africaine de Zain pour former Airtel Africa. Les pays africains où Zain exploitait une licence de téléphonie mobile cédés à Bharti Airtel sont : Burkina Faso, Niger, Nigeria, Sierra Léone, Ghana, Tchad, Gabon, Congo RDC, Malawi, Maroc, Tanzanie, Ouganda, Kenya, Zambie, Congo Brazzaville et Madagascar. Notes et références Voir aussi Articles connexes Jean-Claude Tshipama Liens externes (en) Site officiel Portail des télécommunications Portail des entreprises Portail du Koweït
Castell d'Ajlun

El castell d'Ajlun o qàlat Ajlun (àrab: قلعة عجلون, qalʿat ʿAjlūn), anomenat anteriorment qàlat ar-Ràbad (àrab: قلعة الرَّبض) pel fet que la família Rabadí va tenir una important presència a la ciutat d'Ajlun i també conegut com a castell de Saladí (àrab: قلعة صلاح الدين, qalʿat Salāḥ ad-Dīn), és un castell islàmic situat a la governació d'Ajlun, a Jordània, uns 76 km al nord-oest d'Amman i a uns 15 km de Gerasa. Història La massissa fortalesa va ser construïda per Izz-ad-Din Ussama, comandant i nebot de Saladí, entre la dècada del 1184 i 1185. Pel que sembla, es va construir per diverses raons. En primer lloc, per protegir la regió dels atacs realitzats pels croats des de les fortaleses del Crac de Moab, al sud, i Beis, actualment a Israel, a l'oest. En segon lloc, per protegir les comunicacions entre el sud de Jordània i Síria, ja que, per la seva situació, domina un estret pas del nord de la vall del Jordà i tres valls, els uadis Kufranjah, Rajeb i Al-Yabes. En tercer lloc, per contenir l'avanç del Regne de Jerusalem i com una rèplica de la fortalesa de Belvoir, al llac Tiberiades, a Israel. I finalment, per protegir les mines de ferro de la regió. El castell original tenia quatre torres. Més tard, es van afegir les espitlleres en els murs més prims i es va envoltar d'un fossat de 16 m d'ample i 12 m de profunditat. Després de la mort d'Ussama, el governador mameluc, Àybak ibn Abd-Al·lah va ampliar el castell el 1214-1215, afegint una torre a la cantonada sud-est i una porta. Amb la caiguda del Crac de Moab el 1187, va perdre importància. A mitjans del segle xiii, Yússuf ibn Ayyub, rei d'Alep i Damasc, va restaurar la torre nord-est i va usar el castell com a centre administratiu. A la torre sud-oest, hi ha una inscripció que esmenta una renovació durant el mandat del soldà mameluc al-Muïzz Àybak, que hi va governar entre 1250 i 1257. El 1260, els mongols en van destruir diverses seccions, i després de la victòria dels mamelucs sobre els mongols en la batalla d'Ain Yalut aquest mateix any, el soldà Bàybars I restaurà el castell i va netejar la fossa. Durant el període otomà, un contingent de cinquanta soldats va romandre al castell. Durant el primer quatre del segle xvii, el príncep Fakhr-ad-Din II del Líban el va usar durant la seva lluita contra el príncep Àhmad ibn Tarbay. I, finalment, el 1812, el viatger suís Johann Ludwig Burckhardt va trobar el castell habitat per quaranta persones. Dos terratrèmols van sacsejar el castell el 1837 i 1927, i actualment es troba en procés de restauració, encara que la seva visita es realitza sense problemes des de la ciutat d'Ajlun. Nota
Festung Adschlun

Qalaʿat ar-Rabad (arabisch قلعة الربض, DMG Qalʿat ar-Rabaḍ, auch ar-Rabadh), auch bekannt als Festung Adschlun (عجلون ʿAdschlūn, DMG ʿAǧlūn), ist eine unter Sultan Saladin errichtete Burg bei der Ortschaft Adschlun. Sie liegt im heutigen Nord-Jordanien in der Nähe von Irbid, der zweitgrößten Stadt Jordaniens. Die in den Jahren 1184 und 1185 von General Izz ad-Din Usama, einem Neffen Saladins, erbaute Festung diente der Verteidigung gegen das Kreuzfahrer-Königreich Jerusalem und sollte vor allem die Übertragung von Nachrichten erleichtern. Dazu ließ Saladin eine Kette von Festungen bauen, die Nachrichten mittels Feuer und Taubenpost weiterleiteten. Izz ad-Din Aibak baute die Burg von 1214 bis 1215 aus. Im Jahre 1260 eroberten die Mongolen kurzzeitig die Burg. Durch ein Erdbeben wurde sie 1837 schwer beschädigt. In den Jahren 1927 bis 1929 fanden größere Restaurierungsarbeiten an der Burg statt. Durch ihre Lage in der waldreichen Region wurde sie für Jordanier zu einem beliebten Ausflugsziel. Auch die meisten Touristen machen bei der Burg Station. In einem Saal beherbergt sie ein kleines Museum mit Fundstücken aus der Region. Der Aussichtsplatz auf der höchsten Etage ermöglicht einen weiten Rundblick – im Westen bis nach Israel. Literatur Frank Rainer Scheck: Jordanien. Völker und Kulturen zwischen Jordan und Rotem Meer. 6. Auflage. DuMont-Reiseverlag, Ostfildern 2011, ISBN 978-3-7701-3979-8. S. 191–164. Weblinks
Castillo de Ajlun

El castillo de Ajlun​ o Qala'at Ajlun, llamado anteriormente Qala'at ar Rabad, debido a que la familia Rabadi tuvo una importante presencia en la ciudad de Ajlun (también Ajloun) es un castillo islámico situado en la Gobernación de Ajlun, a unos 76 km al noroeste de Amán, en Jordania, y a unos 15 km de Gerasa. Historia La maciza fortaleza fue construida por Izz ad-Din Osama, comandante y sobrino de Saladino en 1183, fundamentalmente para detener la expansión de los cruzados en la región, que podía ser atacada desde las fortalezas cristianas de Al Karak, al sur, y Beisan, actualmente en Israel, al oeste. Además, protegía las comunicaciones entre el sur de Jordania y Siria, ya que, por su situación, domina un estrecho paso del norte del valle del Jordán y tres valles, los wadis Kufranjah, Rajeb y Al-Yabes. También garantizaba la seguridad de las caravanas de peregrinos y comerciantes que viajaban a Hijaz. Y por último, custodiaba las minas de hierro cercanas, fundamentales para la fabricación de armas.​ El castillo original tenía cuatro torres. Más tarde se añadieron las aspilleras en los muros más delgados y se rodeó de un foso de 16 m de ancho y 12 m de profundidad. Con la caída de la plaza de Al-Karak en 1187, el castillo perdió importancia militar. Tras la muerte de Usama, el gobernador mameluco, Aibak ibn Abdullah amplió el castillo en 1214-1215, añadiendo una torre en la esquina sudeste y una puerta. A mediados del siglo XIII, Yousef ibn Ayoub, rey de Alepo y Damasco, restauró la torre nordeste y usó el castillo como centro administrativo. En la torre sudoeste hay una inscripción que menciona una renovación durante el mandato del sultán mameluco Aybak, que gobernó entre 1250 y 1257. En 1260, los mongoles destruyeron varias secciones, y tras la victoria de los mamelucos sobre los mongoles en la batalla de Ain Yalut ese mismo año, el sultán Baibars I restauró el castillo y limpió la fosa. Durante el periodo otomano, un contingente de cincuenta soldados permaneció en el castillo. Durante el primer cuarto del siglo XVII, el príncipe Fakhr-al-Din II del Líbano lo usó durante su lucha contra el príncipe Ahmad ibn Tarbay. Y, por último, en 1812, el viajero suizo Johann Ludwig Burckhardt encontró el castillo habitado por cuarenta personas. Dos terremotos sacudieron el castillo en 1837 y 1927, y actualmente se encuentra en proceso de restauración, aunque su visita se realiza sin problemas desde la ciudad de Ajlun. Referencias
Château d'Ajlun

Le château d'Ajlun (en arabe : قلعة عجلون, translittération :Qal'at 'Ajloun, aussi connu comme Qal'at Ar-Rabad) est une forteresse musulmane du XIIe siècle située au nord-ouest de la Jordanie. Il est placé sur une colline appartenant au Jabal Ajloun (Mont Ajloun), aussi connu comme Jabal 'Auf après des bédouins qui ont conquis la région au XIIe siècle. De ses hauteurs, le château gardait trois oueds qui descendent vers la vallée du Jourdain. Il a été construit par les Ayyoubides au XIIe siècle et agrandie par les Mamelouks au XIIIe siècle. Notes et références (en)/(de) Cet article est partiellement ou en totalité issu des articles intitulés en anglais « Ajlun Castle » (voir la liste des auteurs) et en allemand « Festung Adschlun » (voir la liste des auteurs). Bibliographie (fr) Cyrille Aillet (dir.), Emmanuelle Tixier (dir.) et Eric Vallet (dir.), Gouverner en Islam : Xe - XVe s., Neuilly-sur-Seine, Atlande, coll. « Clefs concours », 2014, 605 p. (ISBN 978-2-35030-273-7) (fr) Maurice Gaudefroy-Demombynes, La Syrie à l'époque des Mamelouks d'après les auteurs arabes : Description géographique, économique et administrative précédée d'une introduction sur l'organisation gouvernementale, Libr. orientaliste Paul Geuthner, 1923, 292 p. (en) Nazmieh Rida Tawfiq Darwish, Jordan, Plurigraf, 1986 Voir aussi Articles connexes Architecture islamique Liens externes Une brève vidéo de l'histoire du château d'Ajlun Environ 50 photos du château intérieur et l'extérieur « Ajlun », sur Site officiel de l'Office de Tourisme de Jordanie (consulté le 28 septembre 2015) Portail des châteaux Portail de la Jordanie Portail du monde arabo-musulman Portail de l'islam
Зарка

Зарка (на арабски: الزرقاء), аз-Зарка; на местните диалекти ез-Зерга или ез-Зера – „Синият“) е град в Йордания, разположен северозападно от Аман. Има население от 635 160 души (2015 г.). Зарка е административен център на губернаторството Зарка. Град Зарка е индустриалният център на Йордания. 50% от промишлеността на страната е съсредоточена тук. Това е резултат от близостта на града до Аман и от евтините недвижими имоти. Зарка става известен извън Йордания на 6 септември 1970 г., когато Народният фронт за освобождение на Палестина (НФОП) пленява четири пътнически самолета на Pan Am, TWA и Swissair, а на 9 септември 1970 г. е пленен самолет на BOAC, който трябва да пристигне в Рим от Бомбай. В Зарка е роден Абу Мусаб ал-Заркауи, водачът на групировката Единобожие и джихад, която през ноември 2004 г. се преименува на Ал Кайда в Ирак. Източници
Zarqa

Zarqa, de vegades transcrit també Az-Zarqaʼ o Al-Zarqaʼ (àrab: الزرقاء, az-Zarqāʾ, pronunciat ez-Zergā, ez-Zer'a o ez-Zarka, literalment ‘la Blava’), és una ciutat de Jordània, situada al nord-est de la capital del regne, Amman. Amb una població de 792 665 habitants (estimació del 2000), és la tercera ciutat jordana, després de la capital i Irbid. És capital de la governació homònima. Nus de comunicacions per carretera i ferrocarril, s'ha convertit en el centre industrial de Jordània, on es concentra gairebé el 50% de les fàbriques del país. El creixement de la indústria a la ciutat és el resultat dels baixos preus del sòl i la seva proximitat a la capital, Amman, a tan sols 25 km. La ciutat té tres universitats: la Universitat Haiximita, la Universitat al-Balqa i la Universitat Privada de Zarqa. Història La ciutat de Zarqa va néixer el 1903 arran de l'establiment de refugiats txetxens (66 famílies) del Caucas, originàriament vora el Nahr az-Zarqa o riu Blau, l'antic Jaboc. Aquests immigrants havien estat desplaçats a causa de la guerra entre els imperis Otomà i Rus i per les persecucions dels russos. Després s'hi van sumar refugiats circassians. Inicialment la població va tenir un mur per protegir-se d'atacs dels beduïns de les tribus Hasan, Sakhr, Ruwala i Shararat. El 10 d'abril del 1905 el governador otomà va signar un decret que permetia als immigrants txetxens la propietat de les terres on s'havien instal·lat, fet que va propiciar el desenvolupament de la ciutat. Igualment decisiu per al creixement urbà fou la construcció del Ferrocarril del Hijaz per part dels otomans, que va convertir la localitat en un important nus de comunicacions. El 1917 fou ocupada pels britànics i del 1918 al 1920 va formar part de l'emirat establert per Faysal ibn Husayn a Damasc. El 1921 fou transferida a Transjordània. El 1926 fou escollida com a centre de comandament de l'exèrcit anomenat la Legió Àrab. El 18 de novembre del 1928 el nou govern jordà va crear el consell municipal de Zarqa. El 1996 tenia 585.000 habitants i hi havia una refineria de petroli. Subdivisió administrativa El municipi de Zarqa, d'uns 60 km², es divideix en set districtes, cinc dins la mateixa ciutat i dos més a la rodalia. Vegeu també Abu Musab al Zarqaui Referències