NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Präfekturmuseum Saga

Das Präfekturmuseum Saga (jap. 佐賀県立博物館, Saga Kenritsu Hakubutsukan) wurde 1970 im äußeren Bereich des Schlossareals der japanischen Stadt Saga zum hundertjährigen Jubiläum des Beginns der Meiji-Zeit errichtet. Die permanente Ausstellung zeigt Objekte zur Naturgeschichte, Archäologie, Geschichte, Kunst, Handwerk und dem Volksleben der Präfektur, die sich in etwa mit dem vormaligen Lehen der Familie Nabeshima deckt. Der Eintritt ist, Sonderausstellungen ausgenommen, frei. Die Jahresberichte des Museums zu den Aktivitäten und Sonderausstellungen sind in Form von PDF-Dateien frei abrufbar. In unmittelbarer Nachbarschaft befindet sich das Präfekturkunstmuseum Saga (佐賀県立美術館, Saga Kenritsu Bijutsukan), das 1983 zum Gedenken an das hundertjährige Jubiläum der Präfektur eingeweiht wurde. Siehe auch Provinz Hizen Präfektur Saga Einzelnachweise Weblinks Website des Saga Präfekturmuseums (englisch) Bildergalerie
Saga Prefectural Museum

Saga Prefectural Museum (佐賀県立博物館, Saga Kenritsu Hakubutsukan) opened in 1970 on the sannomaru site of Saga Castle in the city of Saga, Japan, in 1970. It is one of Japan's many museums which are supported by a prefecture. The museum displays materials relating to the natural history, archaeology, history, art, craft, and folklore of Saga Prefecture. Adjacent is the Saga Prefectural Art Museum (佐賀県立美術館), which opened in 1983 as part of the centennial celebrations of the establishment of Saga Prefecture. A Tyrannosaurus rex model displayed at the museum, donated from the National Museum of Nature and Science in the 1970s, is said to have inspired the design of the original Godzilla. See also Hizen Province Saga Domain List of Historic Sites of Japan (Saga) Prefectural museum References External links Saga Prefectural Museum
Musée préfectoral de Saga

Le musée préfectoral de Saga (佐賀県立博物館, Saga Kenritsu Hakubutsukan) ouvre ses portes en 1970 sur le site sannomaru du château de Saga dans la ville de Saga au Japon, en 1970. C'est un des nombreux musées au Japon financés par une préfecture. Le musée présente des documents relatifs à l'histoire naturelle, l'archéologie, l'histoire, l'art, l'artisanat et le folklore de la préfecture de Saga. À ses côtés se trouve le musée préfectoral d'art de Saga (佐賀県立美術館), ouvert en 1983 dans le cadre des célébrations commémoratives de la fondation de la préfecture de Saga. Articles connexes Province de Hizen Domaine de Saga Liste des sites historiques du Japon (Saga) Musée préfectoral Lien externe (en) Site du musée Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Saga Prefectural Museum » (voir la liste des auteurs). Portail des musées Portail de la préfecture de Saga
Keisen Station

Keisen Station (桂川駅, Keisen-eki) is a passenger railway station located in the town of Keisen, Kaho District, Fukuoka, Japan. It is operated by JR Kyushu. Lines Keisen Station is served by the Chikuhō Main Line and is located 45.3 km from the starting point of the line at Wakamatsu. It is also the terminus for the 25.1 kilometer Sasaguri Line to Yoshizuka. Layout The station consists of one side platform and one island platform serving three tracks with an elevated station building located above the side platform and footbridges connecting to the island platform. There is a side track for parking vehicles on the south side of the station. The station is staffed. Platforms History The privately run Chikuhō Kōgyō Railway had opened a track from Wakamatsu to Nōgata on 30 August 1891 and, after several phases of extension, the track had reached south to Iizuka by 1893. On 1 October 1897, the Chikuhō Kōgyō Railway, now renamed the Chikuhō Railway, merged with the Kyushu Railway. Kyushu Railway undertook the next phase of expansion by extending the track to Keisen, then named Nagaō Station (長尾駅), and establishing it as the new southern terminus on 12 December 1901. After the Kyushu Railway was nationalized on 1 July 1907, Japanese Government Railways (JGR) took over control of the station. On 12 October 1909, the track to Iizuka was designated the Chikuho Main Line while the track from Iizuka to Nagao was designated the Nagao Line. On 15 July 1928, Nagao became a through-station when the track was further extended to Chikuzen-Uchino. On 7 December 1929, both lines were merged and the station became part of the Chikuho Main Line. On 1 December 1940, the station was renamed Keizen. With the privatization of Japanese National Railways (JNR), the successor of JGR, on 1 April 1987, control of the station passed to JR Kyushu. Station numbering was introduced on 28 September 2018 with Keisen being assigned station number JC11 for the Fukuhoku Yutaka Line and JG01 for the Haruda Line. Passenger statistics In fiscal 2021, there was a daily average of 1,401 boarding passengers at this station, making it the 109th busiest station on the JR Kyushu network.。 See also List of railway stations in Japan The following stations have the same name in Kanji but have different readings and hence are written differently in Hiragana and when transliterated: Katsuragawa Station (Hokkaidō) (桂川駅) Katsuragawa Station (Kyoto) (桂川駅) References External links Media related to Keisen Station at Wikimedia Commons Station information (JR Kyūshū)
Dejima

Dejima (出島, ordret oversat "udgangsø"; også Desjima eller Deshima, af og til latiniseret som Decima) var en lille vifteformet, kunstig ø anlagt i Nagasaki-bugten i 1634. Øen var knyttet til fastlandet via en 4,5 meter lang stenbro. Øen, som blev skabt ved at grave en kanal gennem en smal halvø, var det eneste sted i Japan, hvor handel mellem Japan og verden uden for kunne finde sted i en periode over 200 år fra 1634 til 1854. Denne periode sammenfalder omtrent med Tokugawa-shōgunatet. Dejima blev etableret for at kontrollere udenlandske handelsmænd som del af en selvpålagt isolationistisk politik kaldet "sakoku". Historie I første omgang etableret for at huse portugisiske handelsmænd og del af undertrykkelsen af kristendommen, som var blevet stærk i Nagasaki-regionen, blev senere kinesiske og nederlandske skibe tilladte fra 1641. Efter Shimabara-oprøret i 1637-1638 blev portugiserne bortvist fra Dejima i 1639. Det nederlandske ostindiske kompagni stod for den største del af handelen de næste 200 år, med gode afkast og god rentabilitet til trods for betydelige restriktioner. Udlændingene blev bevogtet på øen og fik ikke lov til at komme ind på fastlandet, i perioder fik ikke flere end to skibe lov til at komme til Dejima. Udlændinge, som blev påtruffet i Japan uden for denne ø i Edo-perioden, risikerede at blive henrettet. Med få undtagelser (handelsmænd, regeringsembetsmænd og prostituerede), måtte japanerne heller ikke besøge Dejima. Det fandtes omkring 60 bygninger på Dejima, og mellem 10 og 15 hollændere boede der til enhver tid, alle mænd: handelsmænd, sekretær, læge, kok, og tjenere fra Java. Efter 1715 fik blot to nederlandske skibe lov til at komme til Dejima hvert år. Totalt var det omtrent 600 nederlandske anløb af Dejima mellem 1641 og 1860. Nederlænderne kom med råsilke, tekstiler, læder og farvestoffer, og de købte umøntede ædelmetaller, mønter, kamfer og andet. Øen strakte sig over et område på mellem 13.000 og 15.000 m². I dag er øen landfast og en del af byen, men i februar 2017 begyndte bygningen af en ny, 38.5 meter lang bro, som forventedes at blive færdig i november samme år. Dejima nederlandske handelspost er et japansk nationalmonument. I litteraturen Dette specielle handelsmiljø er skildret i en roman fra 2010 af den engelske forfatteren David Stephen Mitchell, kaldet The Thousand Autumns of Jacob de Zoet. Noter Eksterne henvisninger Dejima: The Island Comes Back to Life Arkiveret 14. maj 2011 hos Wayback Machine
Dejima

Dejima (även Deshima eller Decima) var en konstgjord ö utanför Nagasaki. Den anlades under 1630-talet och låg på stadens sydsida. Dejima var ursprungligen avsedd till handelsstation för portugiserna, men övergick år 1641 till holländarna, som fram till 1854 endast bedrev handel med Japan från denna ö. Efter ombyggnationen av Nagasakis hamn under 1800-talet är ön en del av fastlandet. Källor
Дедзіма

Деджіма (яп. 出島, деджіма, «висувний острів»; нід. Desjima, лат. Decima) — штучний острів, споруджений 1636 року за наказом самурайського уряду в Едо на півдні Наґасакі, у Японії. Мав форму віяла площею в 1,3 га. Був єдиним осередком японсько-європейської торгівлі, яку вела Голландська Ост-Індійська компанія з 1641 по 1859 роки, в часи ізоляції Японії від Заходу. Відігравав роль японського «вікна в Європу». Після Канаґавського договору, підписаного 31 березня 1854 року в містечку Канаґава між Японією і США, з курсом ізоляції Японії було покінчено, країна повністю відкрилася для зовнішніх і дипломатичних відносин, а Деджіму було скасовано та пізніше введено у склад Наґасакі за допомогою рекультивації земель. У 1922 році Деджімський Нідерландський Торговий Пункт було визначено місцем японської національної історії, у 21 сторіччі відбуваються спроби відновити Деджіму як острів. План Деджіми В літературі Деджіма є місцем дії роману «Тисяча осеней Якоба де Зута» («The Thousand Autumns of Jacob de Zoet») британського письмменника Девіда Мітчелла. Література 片桐一男『開かれた鎖国 長崎出島の人・物・情報』（講談社現代新書、1997年） ISBN 4-06-149377-9 (яп.) 西和夫『長崎出島オランダ異国事情』（角川書店、2004年） ISBN 4-04-702128-8 (яп.) 赤瀬浩『「株式会社」長崎出島』（講談社選書メチエ、2005年） ISBN 4-06-258336-4 (яп.) 西和夫 編『復原オランダ商館 長崎出島ルネサンス』（戎光祥出版、2004年） ISBN 4-900901-35-0 (яп.)
Kinjo Dam

The Kinjo Dam (金城ダム, Kinjō Damu) is a concrete gravity dam on the Li River in Naha, Okinawa Prefecture, Japan. It is designated as a cultural property and is located 500 m (1,640 ft) south of Shuri Castle. Construction on the dam began in 1989 and it was completed in 2000. Its main purpose is flood control and on average, it can control an intake of 40 m3/s (1,413 cu ft/s); releasing 23 m3/s (812 cu ft/s). The 19 m (62 ft) tall and 120 m (394 ft) long dam was constructed on fragile rock and is set on a deep concrete staircase foundation. References External links Personal account and visual tour of Kinjo Dam (in English)
Kokura Racecourse

Kokura Racecourse (小倉競馬場, Kokura-keibajō) is located in Kokura Minami-ku Kitakyushu, Japan. It is used for horse racing. It was built in 1994. It has a capacity of 20,000, including 1,192 seats. Physical attributes Kokura Racecourse has grass courses and a dirt course. The turf measures 1615m (1 mile + 19 feet). 1000m, 1200m, 1700m, 1800m, 2000m, and 2600m races are run on the oval. The dirt course measures 1445 meters (7/8 mile + 310 feet). 1000m, 1700m, and 2400m are races run on the oval. Notable races Track records Source：レコードタイム表 (Record time table) -> 小倉競馬場 (Kokura Racecourse) † Reference Time. Last updated on June 20, 2026. Turf course (2yo) Turf course (3yo+) Dirt course (2yo) Dirt course (3yo+) References
Hipódromo de Kokura

El 'Hipódromo de Kokura (小倉競馬場, Kokura-keibajō?) se encuentra en Kokura Minami-ku, Kitayushu, Fukuoka, Japón. Fue construido en 1994 para albergar carreras de caballos. Tiene una capacidad de 20.000 espectadores, con unos 1.192 asientos.​ Atributos de las pistas El hipódromo de Kokura tiene pistas de césped y una pista de tierra.​ La pista de césped mide 1615 metros, con carreras de 1000 m, 1200 m, 1700 m, 1800 m, 2000 m y 2600 m que se disputan en la pista principal de césped del hipódromo. La pista de arena mide 1445 metros, con carreras de 1000 m, 1700 m y 2400 m que se disputan en el óvalo de arena. Carreras notables Galería Referencias
Kušima (nádraží)

Kušima (japonsky 串間駅, Kušima-eki) je železniční stanice společnosti JR Kjúšú na trati Ničinan. Zastavují zde osobní i spěšné vlaky. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku 串間駅 na japonské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kušima na Wikimedia Commons Informace o stanici na stránkách společnosti JR Kjúšú (japonsky)
Kushima Station

Kushima Station (串間駅, Kushima-eki) is a passenger railway station located in the city of Kushima, Miyazaki Prefecture, Japan. It is operated by JR Kyushu. Lines The station is served by the Nichinan Line and is located 74.4 km from the starting point of the line at Minami-Miyazaki. Layout The station consists of a side platform serving a single track at grade with a siding. The station premises are located to one side of a modern concrete building most of which is occupied by a produce/seafood market. Within the station area are a waiting area and a staffed ticket window. Parking and a bike shed are available at the station forecourt. The station is not staffed by JR Kyushu but some types of tickets are available from the Kushima City Tourism Association which manages the ticket window as a kan'i itaku agent. History Japanese Government Railways (JGR) had opened the Shibushi Line from Nishi-Miyakonojō to Sueyoshi (now closed) in 1923. By 1925, the line had been extended eastwards to the east coast of Kyushu at Shibushi. The line was then extended northwards in phases. The first major phase of expansion added 28.5 km of track and several stations, reaching Yowara, which opened as the new northern terminus on 15 April 1935. Kushima was one of the intermediate stations which opened on the same day. At the time of opening, the station was named Fukushima-nakamachi (福島仲町) but was renamed Fushima on 1 October 1959. On 8 May 1963, the track from Shibushi to Minami-Miyazaki was designated the Nichinan Line. Freight operations were discontinued in 1980 and baggae handling in 1985. With the privatization of Japanese National Railways (JNR), the successor of JGR, on 1 April 1987, the station came under the control of JR Kyushu. A new station building was completed in 2023. Passenger statistics In fiscal 2016, the station was used by an average of 86 passengers (boarding only) per day. Surrounding area Kushimaeki no eki (くしま駅の駅), literally, "The station at Kushima Station", a large marketplace selling local produce and seafood. This occupies the larger part of the building which also houses the railway station premises. Japan National Route 220 Kushima City Hall See also List of railway stations in Japan References External links Media related to Kushima Station at Wikimedia Commons Kushima (JR Kyushu)(in Japanese)
Kyushu Nutrition Welfare University

Kyushu Nutrition Welfare University (九州栄養福祉大学, Kyūshū eiyou fukushi daigaku) is a private university in Kitakyushu, Fukuoka, Japan, established in 2001. Academics The university has three major academic departments: Department of Food and Nutrition Department of Physical Therapy Department of Occupational Therapy References External links Official website (in Japanese)
Chōkokan

The Chōkokan (徴古館, Chōkokan) opened in Saga, Saga Prefecture, Japan, in 1927. Founded by Nabeshima Naomitsu (鍋島直映), son of Nabeshima Naohiro of the Nabeshima clan, the last daimyō of Saga Domain in Hizen Province, the collection comprises historical materials and artworks relating to the Saga Domain and the Nabeshima family. The museum closed in 1945 but was reopened by the Nabeshima Hōkokai Foundation (鍋島報效会) in 1998. The museum building itself is a Registered Tangible Cultural Property dating from 1927. The collection includes the oldest extant Saibara score, a National Treasure. See also List of National Treasures of Japan (writings: Japanese books) List of Cultural Properties of Japan - paintings (Saga) Saga Prefectural Museum References External links (in Japanese) Chōkokan (in Japanese) Collection database
ГЕС Янагімата

ГЕС Янагімата (柳又発電所) – гідроелектростанція в Японії на острові Кюсю. Знаходячись після ГЕС Мацубара, становить нижній ступінь каскаду на річці Ояма, лівому витоку Тікуго, яка на західному узбережжі острова впадає до моря Аріяке (Ariake-kai, затока Східнокитайського моря). На Оямі облаштували невелику водозабірну греблю, яка відводить ресурс до прокладеного під лівобережним масивом дериваційного тунелю довжиною біля 8 км. Він завершується у невеликому водосховищі, створеному на річці Такасе, лівій притоці Тікуго. Тут звели бетонну гравітаційну греблю висотою 26 метрів та довжиною 97 метрів, яка потребувала 25 тис м3 матеріалу. Вона утримує резервуар з площею поверхні лише 3 гектара та об’ємом 273 тис м3 (корисний об’єм 240 тис м3). Далі ресурс подається по тунелю довжиною понад 5 км, який після вирівнювального резервуару баштового типу переходить у напірний водовід довжиною 0,4 км. У підсумку ресурс надходить до машинного залу, розташованого в долині невеликої річки Учігавано, менше ніж за кілометр від її впадіння ліворуч до Тікуго. Основне обладнання станції становить одна турбіна типу Френсіс потужністю 63,8 МВт, яка використовує напір у 107 метрів. Примітки
ГЕС Хітоцусе

ГЕС Хітоцусе (яп. 一ツ瀬発電所, Хітоцусе хацуденшьо, Гепберн: Hitotsuse hatsudensho) — гідроелектростанція в Японії на острові Кюсю. Знаходячись перед ГЕС Сугіясу (11,5 МВт), входить до складу каскаду на річці Хітоцусе, яка на східному узбережжі острова за півтора десятки кілометрів на північ від міста Міядзакі впадає до Тихого океану. В межах проекту річку перекрили бетонною арковою греблею висотою 130 метрів та довжиною 416 метрів, яка потребувала 555 тис. м3 матеріалу. Вона утримує витягнуте на 22,5 км водосховище з площею поверхні 6,7 км2 та об'ємом 261,3 млн м3 (корисний об'єм 155,5 млн м3). Зі сховища ресурс подається через прокладений по лівобережжю дериваційний тунель довжиною біля 2,5 км, який після вирівнювального резервуару переходить у два напірні водоводи довжиною по 0,22 км зі спадаючим діаметром від 4,2 до 3,5 метра. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 90 МВт, які використовують напір у 152 метра. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованим на роботу під напругою 220 кВ та 110 кВ. Можливо також відзначити, що із появою станції Хітоцусе вивели з експлуатації дві старі малопотужні ГЕС — Шімодзумі (8,5 МВт) та Хітоцуґава (9 МВт). Примітки
ГЕС Іваядо

ГЕС Іваядо (岩屋戸発電所) – гідроелектростанція в Японії на острові Кюсю. Знаходячись між ГЕС Камішііба (вище по течії) та ГЕС Цукахара, входить до складу каскаду на річці Мімі, яка на східному узбережжі острова впадає до Тихого океану за п’ять кілометрів від південної околиці міста Хюґа. В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 58 метрів та довжиною 171 метр, яка потребувала 145 тис м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з площею поверхні 0,39 км2 та об’ємом 8,3 млн м3 (корисний об’єм 6,4 млн м3). Зі сховища ресурс подається через прокладений по лівобережжю дериваційний тунель довжиною біля 4 км, який після вирівнювального резервуару переходить у напірний водовід. На станції встановили дві турбіни типу Френсіс потужністю по 25 МВт, які використовують напір у 80,4 метра. Примітки
ГЕС Камісіїба

ГЕС Камісіїба (яп. 上椎葉発電所, Камішііба хацуденшьо, Гепберн: Kamishiiba hatsudensho) — гідроелектростанція в Японії на острові Кюсю. Знаходячись перед ГЕС Іваядо, становить верхній ступінь каскаду на річці Мімі, яка на східному узбережжі острова впадає до Тихого океану за п'ять кілометрів від південної околиці міста Хюґа. В межах проекту річку перекрили бетонною арковою греблею висотою 110 метрів та довжиною 341 метр, яка потребувала 390 тис. м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з площею поверхні 2,7 км2 та об'ємом 91,6 млн м3 (корисний об'єм 76 млн м3). Зі сховища ресурс подається через прокладений по лівобережжю дериваційний тунель довжиною біля 3 км, який після вирівнювального резервуару переходить у два напірні водоводи довжиною по 0,23 км зі спадаючим діаметром від 5 до 2,5 метрів. На станції встановили дві турбіни типу Френсіс потужністю по 45 МВт, які використовують напір у 144 метра. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованим на роботу під напругою 220 кВ та 110 кВ. У вересні 2005 року станція зазнала сильних пошкоджень внаслідок тайфуну та викликаних ними злив, зокрема, виявились затопленими турбіни та генератори. Агрегат № 1 ввели в експлуатацію після відновлення у грудні 2007-го. Другий агрегат змогли запустити ще влітку 2006-го, проте по завершенні робіт над першим він також пройшов через капітальний ремонт (2008—2010). Одночасно з відновленням здійснили й модернізацію турбін, потужність яких зросла до 46,6 МВт. Примітки
ГЕС Ойодогава II

ГЕС Ойодогава II (大淀川第二発電所) – гідроелектростанція в Японії на острові Кюсю. Знаходячись після ГЕС Ойодогава I, становить нижній ступінь каскаду на річці Ойодо, яка на східному узбережжі острова у місті Міядзакі впадає до Тихого океану. В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею Такаока (高岡ダム) висотою 39 метрів та довжиною 124 метра, яка потребувала 70 тис м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з площею поверхні 0,96 км2 та об’ємом 12,5 млн м3 (корисний об’єм 3,7 млн м3). Від сховища по лівобережжю проклали дериваційний тунель довжиною дещо більше за 3 км, який завершується у верхньому балансувальному резервуарі. Останній створили на струмку, що впадає праворуч до річки Uranomyo лише за 0,75 км від приєднання останньої ліворуч до Ойодо. Для цього звели бетонну гравітаційну греблю висотою 22 метра та довжиною 149 метрів, яка потребувала 18 тис м3 матеріалу та утримує сховище з площею поверхні 0,04 км2 і об’ємом 242 тис м3. Від балансувального резервуару через тунель довжиною 0,7 км та три напірні водоводи ресурс подавався до машинного залу, обладнаного на початку 1930-х трьома турбінами типу Френсіс потужністю по 11,9 МВт. У 1985-му проклали другий тунель та спорудили ще один зал, де встановили одну турбіну типу Каплан потужністю 39,7 МВт (загальна потужність станції наразі рахується як 71,3 МВт). Гідроагрегати станції використовують напір у 56 метрів. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
ГЕС Цукабару

ГЕС Цукабару (яп. 塚原発電所, Цукабару хацуденшьо, Гепберн: Tsukabaru hatsudensho) — гідроелектростанція в Японії на острові Кюсю. Знаходячись між ГЕС Іваядо (вище по течії) та ГЕС Ямасухаро (41 МВт), входить до складу каскаду на річці Мімі, яка на східному узбережжі острова впадає до Тихого океану за п'ять кілометрів від південної околиці міста Хюґа. В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 87 метрів та довжиною 215 метрів, яка потребувала 363 тис. м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з площею поверхні 1,22 км2 та об'ємом 34,3 млн м3 (корисний об'єм 19,6 млн м3). Подачу ресурсу зі сховища організували через прокладений по лівобережжю дериваційний тунель довжиною біля 2,2 км, який після вирівнювального резервуару переходив у два напірні водоводи, котрі живилизапущені в кінці 1930-х років чотири турбіни потужністю по 15,7 МВт. Крім того, біля греблі встановили невелику п'яту турбіну з показником 0,5 МВт, через яку випускали певну кількість води, необхідну для підтримки природної течії річки. Остання турбіна використовувала напір у 60,8 метра, тоді як аналогічний показник головного машинного залу становив 100,1 метра. У вересні 2005-го викликані тайфуном потужні зливи пошкодили цілий ряд електростанцій каскаду на Мімі. На ГЕС Цукабару вийшли з ладу всі гідроагрегати, при цьому найбільше постраждав малий агрегат № 5 — нижче від греблі стався зсув об'ємом 3,3 млн м3, внаслідок якого рівень води піднявся на шістдесят метрів. Хоча в 2007 році гідроагрегати № 1-4 ввели в експлуатацію, проте, враховуючи їх поважний вік, було вирішено здійснити перебудову станції. В межах модернізації поряд зі старим розмістили новий машинний зал з двома турбінами типу Френсіс потужністю по 33,3 МВт. Ресурс до них подаватиме водовід довжиною біля 0,1 км з діаметром 4,6 метра, який розгалужуватиметься на два довжиною біля 0,15 км зі спадаючим діаметром від 4,6 до 2,6 метра. При цьому доступний новим гідроагрегатам напір дещо зменшується — до 98,4 метра. Роботи з модернізації почали в 2014-му, а їх завершення заплановане на 2019-й. Примітки