NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tokara Islands

The Tokara Islands (吐噶喇列島, Tokara-rettō) are an archipelago in the Nansei Islands, and are part of the Satsunan Islands, which are, in turn, part of the Ryukyu Archipelago. The 150-kilometre (93 mi)-long chain consists of twelve small islands located between Yakushima and Amami-Oshima. The islands have a total area of 101.35 square kilometres (39.13 sq mi). Administratively, the whole group belongs to Toshima Village, Kagoshima Prefecture, Japan. Only seven of the islands are permanently inhabited. The islands, especially Takarajima, are home to the Tokara horse. Etymology One theory holds that the name "Tokara" was derived from tohara, or "distant sea area", as viewed from Okinawa. Another theory states that the name come from the Ainu word tokap, which means "breast". The southernmost inhabited island in the archipelago, Takarajima, has a mountain, Megamiyama (lit. Goddess Mountain) with such a shape. A third theory is that the name is a corruption of takara as in Takarajima. History Mention is made in the Shoku Nihongi under an entry for the year 699 of an island called "Tokan", which is usually identified with Tokara, together with the islands of Tane, Yaku and Amami, although Tokan is also sometimes identified with Tokunoshima, an island approximately 150 kilometres (93 miles) away. Although an entry in the earlier Nihon Shoki, for the year 654, mentions a "Tokara Country", Tokara no kuni, it is a reference to the Tokhara region of Central Asia, rather than the Tokara Islands. During the 15th and 16th centuries, the islands came under the control of the Shimazu clan of Satsuma Domain and the Ryukyu Kingdom. Ryukyu ceded its territory in the Tokara Islands to Satsuma in 1611, which was confirmed by the Tokugawa Shogunate in 1624. In 1908, the islands were administratively organized into Jitto Village, literally "Ten Islands", of which seven were inhabited. After World War II, from 2 February 1946, all of the Satsunan islands south of 30th parallel of latitude, including the Tokara Islands, were placed under United States military administration as part of the Provisional Government of Northern Ryukyu Islands. However, the three northern inhabited islands in the archipelago, Iōjima, Kuroshima and Takeshima, remained under the control of Japan, and were placed under the administration of the village of Mishima. The remaining Tokara Islands reverted to Japan on 10 February 1952 and are now administered as the village of Toshima. Important Bird Area The islands have been recognised as an Important Bird Area (IBA) by BirdLife International because they support populations of Japanese wood pigeons, Ryukyu green pigeons, Ijima's leaf-warblers, Izu thrushes and Ryukyu robins. In 2026 a new endemic bird was identified when it was discovered that the Tokara leaf-warbler is a distinct species from Ijima's leaf-warbler. Islands References National Geospatial Intelligence Agency (NGIA). Prostar Sailing Directions 2005 Japan Enroute. Prostar Publications (2005). ISBN 1577856511 External links Tokara Islands travel guide from Wikivoyage Official website in Japanese Topographic Map 1:250.000
Islas Tokara

Las islas Tokara (en japonés: 吐噶喇列島 o トカラ列島, tokara rettō) es un grupo de islas en la parte norte de las islas Nansei (que abarca las islas Ryukyu), y que pertenece administrativamente a la ciudad de Toshima, en la prefectura de Kagoshima, en Japón. Islas principales Kuchinoshima Nakanoshima Gajajima（deshabitada） Kogajajima（deshabitada） Tairajima Suwanosejima Akusekijima Kojima（deshabitada） Kodakarajima Takarajima Kaminonejima（deshabitada） Yokoatejima（deshabitada） Los habitantes de las islas dependen de la pesca, la agricultura, y del desplazamiento de cerca de 10 000 turistas. El agua potable es limitada.​ Este archipiélago se conoce poco, pero ha adquirido cierta notoriedad por ser uno de los mejores miradores del eclipse solar de 22 de julio de 2009.​ Las islas están conectadas dos veces por semana por un ferry a Kyushu.​ En ellas se encuentran el conocido Pony Tokara. Véase también Geografía de Japón Geografía de Asia Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Islas Tokara.
Îles Tokara

Les îles Tokara (吐噶喇列島/トカラ列島, Tokara rettō, littéralement « chaine d'îles Tokara ») sont un groupe d’îles volcaniques de la mer de Chine orientale situé au sud-ouest du Japon. Les îles font partie de l'archipel Satsunan, avec les îles Amami au sud et l'archipel Ōsumi au nord, et sont aussi incluses dans l'archipel Nansei. Cet archipel est situé entre Kyūshū et l'île Okinawa, la grande île de l'archipel Okinawa. Étymologie « Tokara » pourrait venir du mot tohara signifiant « océan » dans les régions d'Okinawa et d'Amami, ou du mot aïnou tokap, « poitrine ». Le nom de l'archipel pourrait aussi dériver du nom de l'une de ses îles, Takara, qui signifie « trésor ». Géographie Tokara est composé de sept îles habitées, du nord au sud : Kuchino-shima (口之島), Nakano-shima (中之島), Suwanose-jima (諏訪之瀬島), Taira-jima (平島) à l'ouest, Akuseki-jima (悪石島), Kotakara-jima (小宝島), Takara-jima (宝島). On trouve par ailleurs plusieurs îles inhabitées, les principales étant Gajajima, Kogajajima, Kojima, Kaminonejima et Yokoate-jima. Ces îles font partie de la préfecture de Kagoshima. Elles forment la moitié du district de Kagoshima (鹿児島郡, Kagoshima-gun) avec le village de Toshima (十島村, Toshima-mura) : 579 habitants en 2010. L'autre moitié du district forme le village de Mishima (三島村, Mishima-mura) sur les îles Kuro-shima, Iō-jima et Take-shima de l'archipel Ōsumi. Histoire Les îles sont affectées par deux essaims de séismes en 2021 et en 2025. Culture Les habitants de l'archipel vivent de la pêche, de l’élevage, de l’agriculture et du passage d’environ 10 000 touristes ; l’eau potable y est limitée. Cet archipel méconnu a accédé à une certaine notoriété en étant un des meilleurs points d’observation de l’éclipse solaire du 22 juillet 2009. Les îles sont reliées deux fois par semaine à Kyūshū par un ferry. On trouve sur ces îles le poney de Tokara. Notes et références Liens externes Portail de la préfecture de Kagoshima Portail des îles
Isole Tokara

Le Isole Tokara (吐噶喇列島 o トカラ列島?, Tokara Rettō) sono un gruppo di isole del Giappone meridionale, situate nella parte nord dell'arcipelago delle Ryūkyū. Le isole Kuchinoshima Nakanoshima Gajajima (disabitata) Kogajajima (disabitata) Tairajima Suwanosejima Akusekijima Kojima (disabitata) Kotakarajima Takarajima Kaminonejima (disabitata) Yokoatejima (disabitata) Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Isole Tokara
Wyspy Tokara

Wyspy Tokara (jap. 吐噶喇列島 lub トカラ列島 Tokara-rettō) – grupa wysp w Japonii, stanowiąca północną część archipelagu Satsunan (Satsunan-shotō), w północnej części archipelagu Riukiu (jap. Nansei-shotō). Grupa należy administracyjnie do prefektury Kagoshima. Łańcuch Tokara, wraz z grupami wysp: Amami (Amami-shotō) i Ōsumi (Ōsumi-shotō), tworzy archipelag Satsunan (Satsunan-shotō), północną część wysp Riukiu. Główne wyspy Kuchi-no-shima Naka-no-shima Gaja-jima (bezludna) Kogaja-jima (bezludna) Taira-jima Suwanose-jima Akuseki-jima Ko-jima (bezludna) Kodakara-jima Takara-jima Kaminone-jima (bezludna) Yokoate-jima (bezludna) Bibliografia Teikoku's Complete Atlas of Japan, Teikoku-Shoin Co., Ltd., Tokyo 1990 Saishin-Nihon-chizu, Shūeisha, Tokyo 1990 Linki zewnętrzne Mapa Wysp Tokara Przewodnik po wyspach na Synapse.ne.jp
Токара

Тока́ра (яп. 吐噶喇列島) — группа островов в Тихом океане, принадлежащие Японии. Являются частью островов Рюкю (Нансей). Расположены между островами Осуми и Амами. Отделены от островов Осуми проливом Токара, который соединяет Восточно-Китайское море с Тихим океаном. На островах находится село Тосима. Административно острова относятся к префектуре Кагосима. Примечания
Tokaraöarna

Tokaraöarna (japanska トカラ列島 Tokara-rettō eller Tokara-shotō , även Toshima och Toshima-mura) är en ögrupp bland Ryukyuöarna i nordvästra Stilla havet som tillhör Japan. Geografi Tokaraöarna utgör den mellersta ögruppen bland Satsunanöarna och ligger cirka 210 kilometer söder om Kyushuön och cirka 450 km norr om Okinawaön. Öarna är av vulkaniskt ursprung och har en areal om cirka 95 km² . Ögruppen sträcker sig cirka 150 km från norr till söder (1) och 7 av öarna är bebodda. Klimatet på öarna är subtropiskt. Den högsta höjden är vulkanen Otake på cirka 980 m ö.h. och ligger på Nakano-shima. Ögruppen består av de 7 bebodda öarna: Kuchino-shima, den nordligaste i ögruppen, cirka 13 km² Nakano-shima, huvudön, cirka 34 km² Taira-jima, cirka 2 km² Suwanose-jima, cirka 28 km² Akuseki-jima, cirka 8 km² Kotakara-jima, cirka 1 km² Takara-jima, längst söderut i området, cirka 7 km² (2) samt de mindre och obebodda öarna Gaja-jima, väster om huvudön Shogaja-jima, väster om huvudön Ko-jima, söder om huvudön Kaminone-jima Yokoate-jima Befolkningen uppgår till cirka 1 000 invånare där cirka 200 bor i huvudorten Toshima på Nakano-shima (3). Förvaltningsmässigt tillhör ögruppen Kagoshima prefekturen. Ögruppen kan endast nås med fartyg då de saknar flygplats, regelbundna färjeförbindelse finns med staden Kagoshima på fastlandet. Historia Det är osäkert när öarna upptäcktes, de första dokumenterade omnämnandena finns i boken Nihonshoki från 720-talet. Öarna utgjorde fram till 1624 en del i det oberoende kungadöme, Kungariket Ryukyu. 1609 invaderades Ryūkyūriket av den japanska Satsumaklanen under den dåvarande Daimyo som då kontrollerade området i södra Japan. Ögruppen införlivades 1624 i Satsumariket. 1879 under Meijirestaurationen införlivades riket i Japan, och blev först del i länet Ōsumi no Kuni (Ōsumi provinsen) och senare del i Kagoshima prefekturen. Under Andra världskriget ockuperades området våren 1945 av USA som förvaltade öarna fram till 1953 då de återlämnades till Japan. Fågelliv Öarna har erkänts som Important Bird Area (IBA) v BirdLife International eftersom det finns populationer av svartduva, ryukyugrönduva, izutrast, izusångare och ryukyunäktergal. Referenser Externa länkar om Tokaraöarna karta över Tokaraöarna
Острови Токара

Острови Токара (яп. 吐噶喇列島, Tokara-rettō) — архіпелаг у складі островів Нансей, що входить до складу островів Сацунан, які, у свою чергу, є частиною архіпелагу Рюкю. Ланцюг довжиною 150 кілометрів (81 морська миля) складається з дванадцяти невеликих островів, розташованих між Якусімою та Амамі-Осімою. Загальна площа островів становить 101,35 квадратного кілометра (39,13 миля2) . Адміністративно вся група належить до села Тосіма, префектура Кагосіма, Японія. Лише сім островів постійно заселені. Острови, особливо Такарадзіма, є місцем проживання для поні Токара. Історія У «Сьоку Ніхонгі» під записом за 699 рік згадується острів під назвою "Токан" (度感), який зазвичай ототожнюють з Токарою, разом з островами Тане, Яку та Амамі, хоча "Токан" також іноді ототожнюють з Токуносімою, островом, що знаходиться приблизно за 150 кілометрів (93 милі) від Токари. (Хоча в більш ранньому записі Ніхон Шокі за 654 рік згадується "Країна Токара" 吐火罗国, Tokara no kuni, це посилання на регіон Тохара в Центральній Азії, а не на острови Токара). У 15-16 століттях острови перейшли під контроль клану Сімадзу з домену Сацума та королівства Рюкю. У 1611 році Рюкю поступилося своєю територією на островах Токара Сацумі, що було підтверджено сьогунатом Токугава у 1624 році. У 1908 році острови були адміністративно об'єднані в село Джітто (яп. 十島村, Джітто-мура, буквально "Десять островів"), з яких сім були заселені. Після Другої світової війни з 2 лютого 1946 року всі острови Сацунан на південь від 30-ї широти, включно з островами Токара, були передані під військову адміністрацію Сполучених Штатів як частина Тимчасового уряду Північних островів Рюкю. Однак три північні населені острови архіпелагу, Іодзіма, Куросіма і Такесіма, залишилися під контролем Японії і були передані під управління селища Місіма. Решта островів Токара повернулися до Японії 10 лютого 1952 року, і зараз ними управляє село Тошіма. Важлива орнітологічна територія BirdLife International визнала острови важливою орнітологічною територією (IBA), оскільки на них живуть популяції японських лісових голубів, зелених голубів Рюкю, очеретянок Ідзіми, дроздів Ізу та малинівок Рюкю. Острови Примітки Національне агентство геопросторової розвідки (NGIA). Prostar Sailing Directions 2005 Японія Enroute . Prostar Publications (2005). ISBN 1577856511
Šimabara (hrad)

Hrad Šimabara (japonsky 島原城; Šimabara-džó) leží v Šimabaře v prefektuře Nagasaki v Japonsku. Původní hrad byl postaven v roce 1624. Jeho dnešní podoba pochází z roku 1964. Pětiposchoďová, zářivě bílá budova je protikladem černého hradu Kumamoto v sousední prefektuře Kumamoto. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šimabara na Wikimedia Commons
Burg Shimabara

Die Burg Shimabara (japanisch 島原城, Shimabara-jō), auch bekannt als Burg Moritake (森岳城, Moritake-jō) oder Burg Takaki (高来城, Takaki-jō), ist eine japanische Burg an der Ostseite der Shimabara-Halbinsel in der gleichnamigen Stadt (Präfektur Nagasaki; historisch Landkreis Takaki, Provinz Bizen). Sie ist vor allem bekannt durch den Shimabara-Aufstand von 1637/38. Bei diesem Bauernaufstand trotzten Bauern monatelang einer 200.000 Mann starken Shogunats-Armee. Geschichte Im Jahr 1616 wurde Matsukura Shigemasa (松倉重政, 1574?–1630) mit einem Einkommen von 40.000 Koku von Yamato-Gojō nach Shimabara versetzt. Er begann mit dem Bau der Burg, die 1625 fertiggestellt war. Sein Sohn Katsuie (勝家, 1597–1638) wurde vom Shōgunat durch sein hartes Regime als schuldig an dem Shimabara-Aufstand befunden und – für einen Daimyō äußerst ungewöhnlich – nicht nur abgesetzt, sondern zum Tode verurteilt. 1638 übernahm Kōriki Tadafusa (高力忠房, 1584–1656), von Hamamatsu kommend, mit 40.000 Koku das Lehen. Ihm folgten 1669 Matsudaira Tadafusa (忠房, 1619–1700) mit 65.000 Koku, 1749 Toda Tadamitsu (忠盈, 1730–1781) mit 77.000 Koku, 1792 Matsudaira Tadahiro, (忠恕, 1740–1792) mit 65.000 Koku. Die Burganlage Die Anlage ist typisch für eine japanische Niederungsburg: In der Reihenbauweise (連郭式, renkaku-shiki) wird die Hauptburg (Hommaru, im Bild unten) geschützt durch eine erste Vorburg (Ni-no-maru, im Bild darüber, durch einen Graben getrennt), wobei beide von einem gemeinsamen Graben umschlossen sind. Der Eingang wird durch eine weitere Vorburg (San-no-maru, hier ohne Graben) gesichert. Alle Bereiche liegen dabei auf gleicher Höhe. Neben dem Hauptturm (tenshukaku) gab es mehrere Wachtürme (Yagura). Die Längsausdehnung von Haupt- und erster Vorburg beträgt 400 m. Alle Bauwerke gingen nach 1868 verloren. 1957 wurde das Gelände der Hauptburg zum öffentlichen Park umgestaltet, 1964 wurde der fünfstöckige Burgturm wieder errichtet. In dessen Inneren sind Materialien zur Geschichte des Christentums in der Gegend ausgestellt. Auch einige Wachtürme wurden wiederhergestellt. Auf dem Gelände der ersten Vorburg steht das Kulturzentrum der Stadt. Anmerkungen Literatur Ikeda, Kōichi: Shimabara-jo in: Miura, Masayuki (Hrsg.): Shiro to jinya. Saikoku-hen. Gakken, 2006. ISBN 978-4-05-604379-2. Weblinks
Castillo Shimabara

El castillo Shimabara (島原城, Shimabara-jō?) es un castillo japonés localizado en Shimabara, en la prefectura de Nagasaki, Japón. Su construcción comenzó en 1618 y finalizó en 1624 por órdenes de Matsukura Shigemasa, quien era entonces daimyō del han. Los sirvientes locales, principalmente granjeros cristianos sufrieron de un alto aumento en la recaudación de impuestos, lo que dio lugar a la conocida Rebelión Shimabara durante los años de 1637-1638. Durante la Restauración Meiji, el castillo fue abandonado en el año de 1874. Aunque el tenshu del castillo fue destruido en 1871, fue reconstruido posteriormente en 1964. Véase también Castillo japonés Rebelión Shimabara Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Castillo Shimabara.
Simabarai várkastély

A simabarai várkastély a Japán Nagaszaki prefektúrájában található Simabara egyik építészeti emléke. Jelentős turisztikai látnivaló, évente 200–300 000 ember látogatja. Története Az építményt, amely 1618-tól kezdve, 4–7 éven át épült az itt álló Moritake nevű kis domb helyén, Macukura Sigemasza építtette. Ezután mintegy 250 éven át 4 család 19 nemzedékének lakóvára volt, ezalatt pedig számos monogatari is keletkezett vele kapcsolatban. A Meidzsi-restauráció idején azonban szinte teljesen lebontották, csak kőfalak és árkok maradtak belőle. Később központjában szántóföldet létesítettek, a terület külső sávjában pedig iskolákat nyitottak. A helyi emberek, akiknek szívéhez annyira hozzánőtt az egykori vár, kezdeményezték az újjáépítést, amelyre az 1960-as években került sor: 1960-ban először a nyugati torony, majd 1964-ben a központi rész épült újjá régi írásos feljegyzések és képek alapján. Ugyanekkor egy olyan kiállítást is berendeztek benne, ahol régi (például a korai japán kereszténységgel és népszokásokkal kapcsolatos) dokumentumok voltak megtekinthetők. 1972-ben a délkeleti tornyot is újjáépítették, ahol a kulturális érdeméremmel kitüntetett Kitamura Szeibó szobrászművész alkotásait mutatják be. 1996-ban újabb kiállítás nyílt az épületben, itt változatos témák mellett például az Unzen vulkán kitörésével kapcsolatos anyagokat is bemutatnak. Leírás A nagyszabású, az Azucsi–Momojama-kor várépítési stílusát tükröző várkastély központjában egy ötszintes, 35 méter magas toronyszerű rész található, körülötte a legfontosabb pontokon más kisebb-nagyobb tornyok emelkednek (eredetileg 16 darab volt belőlük). A délkeleti torony három szintes, és a várárokhoz képest 15 méter magasságban található, lőréseket tartalmazó, cseréptetősávval fedett, fehér kerítésfallal van védve. A központi torony északi szomszédságában levő másodlagos elkerített részhez egy folyosóhíd vezetett, az északi oldalon pedig egy harmadlagos terület is volt, csakúgy, mint egy palota. Az enyhe ívet leíró, közel merőlegesen álló külső fal 13 helyen „beugrik”: ez a felépítés többek között a védelmet segítette. A fal kelet–nyugati kiterjedése 360, észak–déli kiterjedése 1260 méter. Belül a magasabb, kívül az alacsonyabb rangú szamurájok házai álltak. A 3900 méter összhosszúságú várárokban ma tavasszal szibériai nőszirom, nyáron lótusz virágzik. Képek Jegyzetek
Castello di Shimabara

Il castello di Shimabara (島原城, Shimabara-jō), conosciuto anche come Castello Moritake ('森岳城, Moritake-jō) e Castello Takaki (高来城, Takaki-jō) è un castello giapponese situato a Shimabara, nella provincia di Hizen (oggi corrisponde alla prefettura di Nagasaki) Descrizione Il castello di Shimabara è situato tra il Mar Ariake e il Monte Unzen. Aveva un fossato esterno, profondo circa 15 metri, largo 30-50 metri, e con un'estensione di 360 metri a ovest e a est e di 1.260 metri a nord e a sud; con delle zone recitante da tre bailey. Il muro di cinta si estendeva per 3900 metri con 16 yagura (torri) di varia grandezza nei punti chiave. Il dongione principale aveva 5 piani, era alto 33 metri, ed era collegato ad altri due torrioni secondari, ciascuno con 3 piani. Era molto più grande di un normale castello per un daimyō e aveva un ricavo di 40.000 koku. Storia Il clan Arima, che erano dei daimyō kirishitan (cioè cattolici), regnarono sul feudo di Shimabara nel tardo periodo Muromachi dal castello di Hinoe e dal castello di Hara. Dopo la persecuzione anticattolica e l'inizio della politica nazionale di isolamento, avviata con lo shogunato Tokugawa dal 1614 il daimyō Arima Hayama fu sostituito da Matsukura Shigemasa. Shighemasa, oltre ad applicare rigorosamente la proibizione di professare la religione cattolica, con esecuzioni di massa, impose nuove tasse per poter finanziare la costruzione del suo nuovo castello a Shimabara, che costruì tra il 1618 e il 1624. A causa di ciò, i contadini e i ronin cattolici della regione insorsero dando inizio alla rivolta di Shimabara (1637-1638). Il castello di Shimabara fu assediato dagli insorti, ma non fu danneggiato, perché questi non possedevano armi da assedio o pezzi di artiglieria. Successivamente fu la sede del clan Kōriki, che governò Shimabara dal 1638 al 1668, del clan Matsudaira (1668–1747, 1774–1871) e del clan Toda (1747–1774) Il daimyō Matsudaira mantenne la sua residenza al castello di Shimabara fino alla restaurazione Meiji del 1868, poi divenne sede del governo locale fino al 1871, quando il feudo di Shimabara divenne la Prefettura di Nagasaki. La fortezza è stato demolita nel 1876, come la maggior parte delle strutture di sostegno. Oggi, della struttura originale rimangono solo i muri di pietra e il fossato. Un certo numero di yagura furono restaurate nel 1960 e nel 1972, e il torrione principale fu ricostruito nel 1964 in cemento armato e fu adibito a museo e ora contiene reperti della cultura kirishitan, della rivolta di Shimabara e del periodo feudale. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Castello di Shimabara Collegamenti esterni (JA) Sito ufficiale, su shimabarajou.com. Castello di Shimabara, su ISIL.
Замок Симабара

За́мок Симаба́ра (яп. 島原城 Симабара-дзё:) — замок в городе Симабара, префектура Нагасаки, на острове Кюсю в Японии. Белое пятиэтажное здание представляет собой полную противоположность чёрному замку Кумамото, расположенному в соседней префектуре. Строительство началось в 1618 году, закончено в 1624, под руководством Мацукуры Сигэмасы (松倉重政), который впоследствии стал феодальным господином Симабары. Налоги на строительство замка были настолько велики, что привели к крестьянскому недовольству, позже переросшему в симабарское восстание. В 1871 году башня замка была разрушена, а позже снова восстановлена. В настоящее время в замке выставлены материалы по истории христианства в Японии. Замок расположен в 7 минутах пешком от станции Симабара. Музей открыт с 09:00 до 17:30. История Замок Симабара был основан в 1618 году даймё Мацукурой Сигэмасой после перевода прежних правителей региона, христианского клана Арима, в другие земли. Строительство крепости на вулканическом грунте заняло семь лет и финансировалось за счёт значительного повышения налогов. Эта мера стала одной из ключевых причин вспыхнувшего в 1637-1638 годах восстания местного населения. После подавления восстания замок переходил к разным самурайским родам и сохранял статус административного центра до 1871 года. В эпоху Мэйдзи большинство исторических построек было разобрано. Возрождение замка началось в XX веке: в 1964 году на месте главной башни возвели железобетонную реконструкцию, где разместился музей с экспозицией по истории христианства, Симабарского восстания и самурайской эпохи. В последующие годы были восстановлены дополнительные башни и созданы мемориальные комплексы. Признание пришло в 2006 году с включением в список 100 выдающихся замков Японии, а в 2025 году крепость получила статус национального исторического памятника. Примечания