NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sukiya

Sukiya (すき家) é uma rede japonesa de restaurantes da empresa Zensho, que oferecem como prato principal o gyūdon. Possui mais de 2,000 estabelecimentos no Japão e cerca de 2,500 no total. Seu slogan é "Economize tempo e dinheiro". A decoração dos restaurantes costuma homenagear Yokohama, onde o primeiro restaurante foi aberto. História Em junho de 1982, a Zensho Holdings foi fundada em Tsurumi-ku, Yokohama, por Kentaro Ogawa, que já possuia experiência administrando a cadeia de restaurantes Yoshinoya. Um mês depois, a empresa abriu uma lanchonete na localidade de Namamugi visando atrair clientes que trabalhavam nas fábricas da região. Os negócios não estavam indo bem enquanto vendiam vários tipos de prato, então o restaurante começou a vender apenas tigelas de gyūdon. Em novembro, este restaurante foi oficialmente estabelecido como Sukiya. O nome vem das palavras "sukiyaki" e "suki" (gostar, em japonês). Em 5 de fevereiro de 2004, Sukiya pausou as vendas de carne bovina devido ao surto de EEB nos Estados Unidos, que tornou a exportação de carne para o Japão proibida. Em 17 de setembro, retomaram o prato no cardápio trazendo carne bovina da Austrália. A proibição cessou em 2006, mas a Zensho manteve suspeitas sobre a qualidade da carne e apenas voltou a comprar dos Estados Unidos em 2010. Em junho de 2022, uma funcionária de um restaurante em Nagoya morreu por excesso de trabalho. Franquias internacionais Existem 29 restaurantes da marca no Brasil. O primeiro foi aberto em março de 2010 no bairro da Liberdade, seguido por um na Avenida Paulista em fevereiro do ano seguinte. Todos os seguintes continuaram sendo abertos pela Região Metropolitana de São Paulo, até que o primeiro fora da região foi inaugurado em Sorocaba em outubro de 2024. Em janeiro de 2025, a segunda loja no interior de São Paulo foi aberta na cidade de Campinas. Em março de 2014 foi aberto o primeiro Sukiya em Taiwan. Em 12 de dezembro de 2019 o primeiro Sukiya em Hong Kong foi inaugurado, funcionando 24 horas por dia. O segundo foi aberto em agosto de 2020. Também em 2020, a rede chegou a Singapura. Na Índia, o cardápio inclui mais pratos com frango e vegetais em consideração aos Hindus que não comem carne bovina. México, Indonésia, Tailândia e Malásia também possuem franquias do restaurante. Referências
Sukiya

Sukiya-restaurangerna (すき家) är en kedja som serverar mat. Sin största marknad har de i Japan, men de finns även i Kina och Brasilien. Den mat de serverar är Gyūdon (japanska: 牛丼) som är (biff-)kött med lök och ris och andra liknande Donburirätter. Rätter, följer som regel konceptet ris-kött-sås. De har ofta öppet under stora delar av dygnet och rätterna de serverar anses enkla och billiga (ca 45 kr). Företagets slogan är ungefär "Spara tid och pengar". Största konkurrenten är Yoshinoya. Totalt har företaget mer än 1 700 restauranger Kedjans ägare Zensho Co., Ltd finns noterat på Tokyobörsen. Externa länkar Officiell webbplats
Sensō-ji

Sensō-ji (金龍山浅草寺 Kinryū-zan Sensō-ji) es un templo budista localizado en Asakusa, Tokio, Japón. Es el templo más antiguo de Tokio y uno de los más importantes. Está asociado a la secta budista Tendai, de la que se independizó después de la Segunda Guerra Mundial. Junto al templo se encuentra el santuario sintoísta de Asakusa. El templo está dedicado al bodisatva Kannon (Avalokitesvara). Según la leyenda, la estatua del Kannon fue encontrada en el río Sumida por dos pescadores (los hermanos Hinokuma Hamanari y Hinokuma Takenari) en el año 628. El jefe de la aldea, Hajino Nakamoto, reconoció la santidad de la estatua y la comenzó a venerar, llegando a remodelar su propia casa transformándola en un pequeño templo para que los habitantes de Asakusa le pudiesen rendir culto. En el año 645 fue fundado el primer templo para su veneración, lo cual hace que este sea el más antiguo de Tokio. En los principios del shogunato Tokugawa, Tokugawa Ieyasu designó a Senso-ji como un templo tutelar para el clan Tokugawa. Durante la Segunda Guerra Mundial el templo fue bombardeado y destruido, su reconstrucción fue símbolo de la paz y renacimiento del pueblo Japonés. Véase también Templos budistas de Japón Referencias McClain, James L., John M. Merriman, Kaoru Ugawa y Ugawa Kaoru. (1997). Edo and Paris: Urban Life and the State in the Early Modern Era. Ithaca: Cornell University Press. ISBN 978-0-8014-8183-3; OCLC 39088759. Galería Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Sensō-ji. «Sensoji Temple» (en inglés). Consultado el 12 de febrero de 2019.
Templo Sensoji

Templo Sensō-ji (金龍山浅草寺, Kinryū-zan Sensō-ji), também conhecido como Templo de Asakusa, é um templo budista japonês antigo que se localiza em Asakusa, Tóquio. É o templo budista mais antigo de Tóquio, datado em 645 d.C. Anteriormente associado com a seita Tendai do Budismo, tornou-se independente após a Segunda Guerra Mundial. É famoso por abrigar o pagode Gojunoto (ou das Cinco Histórias), construído em 1648 por Tokugawa Iemitsu. O Templo Sensoji é dedicado à Kuan Yin, a bodisatva da compaixão, é o recinto espiritual mais visitado no mundo, com mais de trinta milhões de visitantes anualmente. Referências
Sensō-ji

Sensō-ji (金龍山浅草寺, Kinryū-zan Sensō-ji?) este un templu budist, situat în Tokio, în cartierul Asakusa al sectorului special Taitō. Este cel mai vechi templu din Tokio. Inițial parte a școlii Tendai, după al doilea război mondial a căpătat independență. Zeitatea principală, cărei este dedicat templul, este Avalokiteśvara (Kannon bosatsu), bodhisattva al compasiunii. Templul lui Kannon bosatsu de la Sensō-ji este cel mai vizitat lăcaș spiritual din lume, numărul de vizitatori depășind 30 milioane persoane anual. Istoric Potrivit legendelor, statuia lui Kannon a fost găsită în anul 628 de către doi pescari, frații Hinokuma Hamanari și Hinokuma Takenari, în râul Sumida. Hajino Nakamoto, bătrânul satului în care locuiau cei doi pescari, a recunoscut sanctitatea statuii și i-a consacrat propria casă astfel ca sătenii să se poată închina lui Kannon. Templul Sensō-ji a fost fondat în 645 și este cel mai vechi templu din Tokyo. În primii ani ai shogunatului Tokugawa, Tokugawa Ieyasu a desemnat Sensō-ji drept templu tutelar al clanului Tokugawa. Note Legături externe
Сэнсо-дзи

Сэнсо-дзи (яп. 浅草寺 сэнсо:дзи, «храм молодой, бледной травы»), или Асакусадэра (яп. 浅草寺, «храм Асакусы») — храм буддийской школы Сёканнон в районе Асакуса, Тайто, Токио. Полное официальное название — Кинрюдзан Сэнсо-дзи (яп. 金龍山浅草寺 кинрю:дзан сэнсо:-дзи, «храм молодой травы на горе золотого дракона»). Сэнсо-дзи является самым старым буддийским храмом на территории Токио. Согласно преданиям, храм был основан в 628 году на месте обнаружения статуи бодхисаттвы Каннон. В XVII—XIX веках храм был местом официальных молебнов сёгуната Токугава. До Второй мировой войны Сэнсо-дзи принадлежал школе Тэндай. К храму от ворот Каминаримон ведёт старинная торговая улица Накамисэ-дори. Ещё в начале 18 века окрестным жителям было даровано разрешение торговать на подступах к храму. В многочисленных магазинчиках продаются сувениры и традиционные сладости. На территории храма ежегодно проводится ярмарка Хагоита ити (яп. 羽子板市, «ярмарка ракеток»). Примечания Ссылки Официальный сайт (яп.). Дата обращения: 4 ноября 2010. Архивировано из оригинала 23 сентября 2011 года. Сэнсо-дзи (яп.). Дата обращения: 4 ноября 2010. Архивировано из оригинала 19 сентября 2010 года. Японский клуб путешествий. Асакуса (рус.). Дата обращения: 4 ноября 2010. Асакуса. Достопримечательности Токио . Дата обращения: 4 ноября 2010. Архивировано из оригинала 22 апреля 2017 года.
Sensoji

Sensoji-templet (japanska: 浅草寺?, Sensō-ji) är Tokyos äldsta och mest kända. Det ligger i Asakusa i Taito kommun och är ett välbesökt turistmål. Templet är buddhistiskt och tillägnat Kannon, men ligger som många japanska tempel vägg i vägg med en shintoistisk helgedom, Asakusa jinja. Templet byggdes någon gång på 600-talet, med det exakta årtalet är oklart. Kända landmärken vid templet är "Åskporten", Kaminarimon och en fem våningar hög pagod.
Монастир Сенсо

Монасти́р Сенсо́ або Сенсо́-дзі (яп. Сенсодзі, МФА: [sensoː d͡ʑi], «монастир мілкої трави») — буддистський монастир в Японії. Належить секті Сьоканнон. Головний монастир секти. Розташований за адресою: префектура Токіо, район Тайто, квартал Асакуса 2—3—1. Монастирський титул — гора Золотого дракона. Заснований 628 року. Головною святинею монастиря є статуя бодгісаттви Каннон. До цінних пам'яток належать Лотосова сутра (національний скарб Японії), ворота Нітен (важлива культурна пам'ятка Японії). Найстаріший буддистський монастир на території Токіо. До Другої світової війни належав секті Тендай. У 17 — 19 століттях був місцем офіційних молебнів сьоґунату Токуґава. Поруч з храмом знаходиться святилище "синто", Храм Асакуса. Історія Храм присвячений бодгісаттві Каннон. Згідно з легендою, статую Каннон знайшли в річці Суміда в 628 році нашої ери двоє рибалок, брати Хінокума Хаманарі та Хінокума Такенарі. Глава їхнього селища, Хаджіно Накамото, визнав святість статуї та закріпив її, перебудувавши свій власний будинок у невеликий храм в Асакусі, щоб селяни могли поклонятися Каннон. Перший храм був заснований у 645 році нашої ери, що робить його найстарішим храмом у Токіо. У перші роки шьоґунату Токуґава, Токуґава Іеясу призначив Сенсо-дзі храмом-покровителем клану Токуґава. Святилище Нішіномія Інарі розташоване на території Сенсо-дзі, а торії вказують на вхід у священну землю святилища. Бронзова табличка на конструкції воріт містить список тих, хто зробив внесок у будівництво торії, яка була зведена в 1727 році. Під час Другої світової війни храм був розбомблений і зруйнований під час повітряного нальоту на Токіо 10 березня. Пізніше його перебудували, і японці сприймали його як символ відродження та миру. На подвір’ї є дерево, в яке влучила бомба під час авіанальотів, воно вросло в лушпиння старого дерева і є таким же символом, як і сам храм. Примітки Джерела та література Монастир Сенсо // 『日本大百科全書』 [Енциклопедія Ніппоніка]. — 第2版. — 東京: 小学館, 1994—1997. — 全26冊. (яп.) Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Монастир Сенсо (яп.) Офіційна сторінка Сенсодзі
An’yō-in

Der An’yō-in (jap. 安養院), dessen vollständiger Name Gion-zan An’yō-in Chōraku-ji (祇園山安養院長楽寺) lautet, ist ein buddhistischer Tempel der Jōdo-Schule. Er ist nach dem postumen Namen seiner Gründerin Hōjō Masako benannt. Er steht in Kamakura, Präfektur Kanagawa, Japan und ist der 3. Tempel auf dem Pilgerweg Bandō Sanjūsankasho. Geschichte Hōjō Masako gründete 1225 den Chōraku-ji in Hase Sasamegayatsu zu Ehren ihres verstorbenen Ehemannes Minamoto no Yoritomo, des Begründers des Kamakura-Shōgunats. Zu dieser Zeit gehörte der Tempel zur Ritsu-Sekte. Als Nitta Yoshisada 1333 Kamakura angriff und das Ende des Shogunats einleitete, wurde der Tempel bis auf die Grundmauern niedergebrannt. Der Tempel wurde mit dem Zendō-ji zusammengelegt und übernahm dessen Namen sowie Standort. 1680 brannte der Tempel (Zendō-ji) erneut. Nach seinem Wiederaufbau wurde eine Statue der Senju Kannon (1000-armige Kannon) aus dem Tashiro-ji in Hikigayatsu in den Tempel transferiert. Mit der Verlegung der Kannon wurden beide Tempel zusammengelegt. Sehenswürdigkeiten In dem Tempel stehen Statuen von Amida Nyorai und Senju Kannon. Auf dem Tempelgelände steht eine über 700 Jahre alte chinesische Schwarzkiefer. Hinter dem Tempel befinden sich zwei Hōkyō-intō. Von der kleineren wird vermutet, dass sie Masakos Grabstätte ist. Die andere ist die älteste in Kamakura und gilt als wichtiges Kulturgut Japans. Auf dem kleinen Friedhof des Tempels findet sich das Grab des japanischen Regisseurs Akira Kurosawa. Der Tempel ist auch für seine Azaleenblüte bekannt, die etwa Ende April beginnt (abhängig vom Wetter, etwa zwei bis drei Wochen nach Ende der Kirschblüte). Weblinks
An'yō-in (Kamakura)

An’yō-in (安養院) is a Buddhist temple located in the Ōmachi neighborhood of the city of Kamakura, Kanagawa Prefecture, Japan. The temple's full name is Gionzan An'yō-in Chōraku-ji (祇園山安養院長楽寺). It belongs to the Jōdo shū sect and its honzon is a statue of Amida Nyorai; however, the temple is more famous for enshrining an image of Senjū Kannon Bosatsu ( Sahasrabhūja), which makes it the 4th stop on the Bandō Sanjūsankasho pilgrimage route. It is also called the "Tashirō Kannon". History This temple has a complex history and is the result of the fusion of three separate temples called Chōraku-ji, Zendō-ji and Tashiro-ji. It was first opened in 1225 as Chōraku-ji in the Hase Sasame-ga-yatsu neighborhood of Kamakura by Hōjō Masako for as a memorial temple for her husband Minamoto no Yoritomo, founder of the Kamakura shogunate. On her death, it became her memorial temple as well, with a chapel called An'yō-in (after Hōjō Masako's posthumous name) erected in its grounds. At the time it was a Ritsu sect temple. It was burned to the ground by Nitta Yoshisada's forces in 1333 at the fall of the Kamakura shogunate. Another temple destroyed in the Battle of Kamakura was Zendō-ji, once an important temple in the Nagoe neighborhood of Kamakura. The remnants of the two temples were amalgamated under the sponsorship of Kōmyō-ji on this location, but the combined temple burned down again in 1680. It was once more rebuilt, as this time amalgamated with the remnants of a temple called Tashiro-ji that was located the Hiki-ga-yatsu neighborhood of Kamakura, and which had burned down around the same time. The honzon of Tashiro-ji was a statue of Senjū Kannon, which had placed the temple on the Bandō Sanjūsankasho pilgrimage route. The great Chinese black pine in the garden is over 700 years old. Behind the temple there are two hōkyōintō. The smallest is one of Hōjō Masako's possible graves. In the temple's small cemetery down the alley in front of the temple's gate rests famous film director Akira Kurosawa. Cultural Properties National Important Cultural Properties Hōkyōintō (安養院宝篋印塔), Kamakura period, dated 1308, it is the oldest known hōkyōintō in Kamakura. However, the filial at the top of the monument is a later reconstruction. Kamakura City Tangible Cultural Properties Statue of Gangyōbō Enman Shōnin (木造 願行房円満上人坐像), Kamakura period; Wooden, seated statue of the founding priest of Zendō-ji. Notes References Anyoin (in Japanese) Ozu Yasujiro Archived 2019-04-14 at the Wayback Machine (in Japanese)
An'yō-in (Kamakura)

Le Gionzan An’yō-in Chōraku-ji (祇園山安養院長楽寺) est un temple bouddhiste de l'école Jōdo shū situé à Kamakura, préfecture de Kanagawa au Japon. Renommé pour ses azalées, il a été nommé d'après le nom posthume de son fondateur et grande figure historique, Hōjō Masako. L'objet principal de vénération est Amida Nyorai, mais le temple est aussi consacré à Senju Kannon, déesse de la miséricorde. An’yō-in est le troisième des trente-trois temples de la route du pèlerinage Bandō Sanjūsankasho. Histoire La complexe histoire de ce temple s'explique par la fusion de trois temples séparés appelés Chōraku-ji, Zendō-ji et Tashiro-ji. An'yō-in est d'abord fondé en 1225 sous le nom Chōraku-ji à Hase Sasamegayatsu par Hōjō Masako pour son défunt mari Minamoto no Yoritomo, fondateur du shogunat Kamakura. C'est à l'époque un temple de la secte Ritsu. Après avoir été incendié par la soldatesque de Nitta Yoshisada en 1333 à la chute du shogunat Kamakura, il est fusionné avec Zendō-ji, déplacé à cet endroit et renommé mais il est encore la proie des flammes en 1680. Il est à nouveau reconstruit et une Senju Kannon (Déesse de la Miséricorde aux mille bras) y est installée en provenance de Tashiro-ji à Hikigayatsu. Centres d'intérêt Le grand pin noir chinois dans le jardin est âgé de plus de 700 ans. Deux hōkyōintō se trouvent derrière le temple. Le plus petit est l'une des tombes possibles de Masako. L'autre est le plus ancien hōkyōintō de Kamakura et un bien culturel important. Dans le petit cimetière du temple en bas de la ruelle en face de la porte du temple repose le célèbre réalisateur Akira Kurosawa. Liens externes Anyoin Ozu Yasujiro Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « An'yō-in (Kamakura) » (voir la liste des auteurs). Portail du Japon Portail du bouddhisme
An'yō-in

Gionzan An’yō-in Chōraku-ji (祇園山安養院長楽寺?) è un tempio buddista Jōdo shū a Kamakura, Kanagawa, in Giappone. Famoso per i suoi rododendri, prese il nome dal nome postumo del suo fondatore (il grande personaggio storico Hōjō Masako). L'oggetto principale di culto è Amida Nyorai, ma si venera anche Senju Kannon, Dea della Misericordia. An'yō-in è il terzo dei 33 templi del circuito di pellegrinaggio Bandō Sanjūsankasho. Storia Questo tempio ha una storia complessa ed è il risultato della fusione di tre templi separati chiamati Chōraku-ji, Zendō-ji e Tashiro-ji. Fu aperto per la prima volta nel 1225 come Chōraku-ji presso lo Hase Sasamegayatsu di Hōjō Masako per il suo defunto marito Minamoto no Yoritomo, fondatore dello shogunato di Kamakura. All'epoca era un tempio della setta Ritsu. Dopo essere stato bruciato dalla soldatesca di Nitta Yoshisada nel 1333 alla caduta dello shogunato di Kamakura, è stato fuso con lo Zendō-ji, trasferito in questo luogo e ribattezzato, ma è bruciato di nuovo nel 1680. Fu poi ricostruito di nuovo e un Senju Kannon (la Dea della Misericordia armata di misericordia) fu trasferito dallo Tashiro-ji a Hikigayatsu. Punti di interesse Il grande pino nero cinese nel giardino ha oltre 700 anni. Dietro al tempio ci sono due hōkyōintō. La più piccola è una delle possibili tombe di Masako. L'altro è il più vecchio hōkyōintō di Kamakura e una proprietà culturale importante designata a livello nazionale. Nel piccolo cimitero del tempio, lungo il vicolo di fronte al cancello di ingresso, riposa il famoso regista cinematografico Akira Kurosawa. Note Bibliografia (JA) Anyoin, su accessible.jp.org. URL consultato il 14 aprile 2019 (archiviato dall'url originale il 7 maggio 2005). (JA) Ozu Yasujiro, su otsukastone.co.jp (archiviato dall'url originale il 14 aprile 2019). Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su An'yō-in
Aogašima

Aogašima (japonsky 青ヶ島) je menší (2,5 × 3,5 km) ostrov vulkanického původu, nacházející se v Pacifiku asi 358 km jižně od Tokia a 71 km od nejbližšího ostrova Hačidžódžima. Ostrov je trvale osídlen, nachází se zde podle počtu obyvatel nejmenší obec v Japonsku, v dubnu roku 2008 zde žilo jen 198 lidí. Je to nejjižnější a nejizolovanější obývaný ostrov souostroví Izu. Geologický vývoj Ostrov je tvořen převážně čedičovými horninami, poslední erupce se odehrály koncem 18. století. Ostrov vznikl vyzvednutím staršího stratovulkánu Kurosaki (současný severozápadní konec ostrova), mladší fáze představovala zformování novějšího vulkanického centra v jihovýchodní části – současný kráter/kaldera Ikenosawa. V geologické minulosti ostrova bylo zaznamenáno několik, převážně středně silných erupcí, spojené většinou s kolapsem kráterových stěn. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Aogašima (ostrov) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Aogašima na Wikimedia Commons www.volcano.si.edu Archivováno 27. 11. 2007 na Wayback Machine. – ostrov Aogašima na Global Volcanism Program
Aogashima

Aogashima (jap. 青ヶ島, dt. „blaue Insel“) ist eine Insel vulkanischen Ursprungs im Pazifischen Ozean. Sie gehört geographisch zu den japanischen Izu-Inseln und zählt wie die gesamte Inselgruppe administrativ zur Präfektur Tokio. Aogashima liegt 358 km südlich von Tokio und 71 km südlich der am nächsten liegenden Insel Hachijō-jima, von der aus sie verwaltet wird und mit der sie die Unterpräfektur Hachijō bildet. Geographie Aogashima ist etwa 3,5 km lang, 2,5 km breit und weist eine Fläche von 5,97 km² auf. Aogashima ist ein aktiver Stratovulkan. Die Insel ist geprägt von einer steilen Kliffküste sowie zwei Kegeln und einer Caldera mit dem Namen Ikenosawa (池之沢), die vor 2600 bis 2100 Jahren entstand. Der Durchmesser der Caldera beträgt etwa 1,5 km. Sowohl aus dem Hauptkrater wie aus den Seitenkratern ergossen sich wiederholt pyroklastische Ströme und Lavaströme. Vor etwa 3000 Jahren wurde die gesamte Insel von mächtigen pyroklastischen Strömen bedeckt. Im Laufe der folgenden 600 Jahre wurde der Südostkrater durch weitere Lavaströme und Ascheablagerungen aufgefüllt. Der letzte Vulkanausbruch fand zwischen 1781 und 1785 statt; bei ihm bildete sich der Schlackenkegel in der Mitte der Caldera. Bei dem Ausbruch starben etwa 140 Menschen; 1785 wurden die Inselbewohner nach Hachijō-jima evakuiert. Die folgenden 50 Jahre war die Insel unbewohnt. Der zentrale Vulkankegel heißt Maruyama (丸山, „runder Berg“) mit 211 m. Die höchste Erhebung ist der Ōdonbu (大凸部, „großes, hervorragendes Stück“) am nordwestlichen Kraterrand mit 423 m. Seit dem Ausbruch auf Torishima im Jahr 1902 ist Aogashima die südlichste bewohnte Insel des Archipels. Die 177 (Stand: 1. März 2021) Einwohner leben im Dorf Aogashima, welches zugleich die eigenständige Gemeinde Japans mit der niedrigsten Einwohnerzahl ist. Die Bevölkerungsdichte beträgt 30 Einw. pro km². Die Siedlung befindet sich auf der leicht abfallenden Ebene nördlich des Kraterrandes. Auf der Insel gibt es keinen Flugplatz. Sie kann lediglich mit einer Fähre oder Helikopter von der knapp 70 km entfernten Insel Hachijō-jima erreicht werden. Weblinks Aogashima im Global Volcanism Program der Smithsonian Institution (englisch) Aogashima in der Datenbank Japanese Quaternary Volcanoes (englisch) Aogashima (Memento vom 25. März 2014 im Internet Archive) bei der Japan Meteorological Agency (japanisch) Volcanic Island, Aogashima, Japan – gute Luftaufnahme der gesamten Insel mit Blick in den Krater. Einzelnachweise