NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Мікаса (лінійний корабель)

Мікаса (яп. 三笠) — японський лінійний броненосець, додредноут Імператорського Флоту Японії (IJN), збудований у 1889-1902 роках британською фірмою Vickers Co. та названий на честь гори Мікаса в Нара, Японія. Цей єдиний свого класу корабель, відомий як флагман адмірала Тоґо Хейхатіро під час Російсько-Японської війни 1904—1905 рр. Зокрема, він брав участь у битві при Порт-Артурі на другий день війни і в боях на Жовтому морі та Цусі́мській би́тві (яп. 日本海海戦 — ніхонкай кассен, «битва в Японському морі»). 9 лютого 1904 року Мікаса під командуванням Тоґо Хейхатіро у складі першої дивізії першого флоту взяла участь в атаці на російські кораблі при Порт Артурі, яка виявилася менш вдалою та результативною, ніж очікувалося. Тринадцятого квітня адмірал Тоґо вдало виманив у заміновану зону частину Тихоокеанської ескадри російських кораблів, включно з броненосцем Петропавловськ віце-адмірала Степана Макарова. Російська сторона мала вражаючі втрати: після вибуху пороху на броненосці 677 загиблих, включно з віце-адміралом. У битві в Жовтому Морі 10 серпня 1904 броненосець Мікаса займав місце в голові колони японських кораблів та протистояв російським броненосцям Полтава та Цесаревич. У визначальній битві у російсько-японській війні 1904—1905 років — Цусімській битві — двадцять сьомого травня 1905 року Мікаса під командування адмірала Тоґо Хейхатіро знову очолює перший флот проти Другої і Третьої Тихоокеанських ескадрилій російського флоту під командуванням віце-адмірала З. П. Рожественського. Російська сторона мала вдвічі більше важких гармат, ніж японська, яка, проте, показала більшу точність та скорострільність. За оцінками вогневого впливу, японські кораблі зробили 446 вистрілів, 124 з корабля «Мікаса». Приблизні дані по відсотку влучень — 3,2 % у японців та 1,2 % у росіян. Тактика адмірала Тоґо Хейхатіро полягала в тому, щоб 1-й і 2-й бойові загони, що складаються з лінійних броньованих кораблів, атакують флагманський корабель лівої, найслабшої, колони російської ескадри, тримаючись паралельно або злегка лівіше спереду від неї, з таким розрахунком, щоб головний російський броненосець знаходився на траверзі середини японської колони. Тактична розвідка в росіян перед боєм, в ході і після бою була відсутня, тоді як налагоджена японцями розвідка дозволила їм мати точне уявлення про місцезнаходження кораблів у складі російської ескадри. Маневреність флоту та велика швидкість японських кораблів значно збільшили їхні шанси на перемогу. Перемога японських військ в Цусімській битві була головною причиною виграшу Японією російсько-японської війни. Після закінчення війни «Мікаса» вибухнув та затонув, його ремонт зайняв два роки, після чого він брав участь у підтримці японських військ під час Сибірської інтервенції в Російській громадянській війні. Згідно з Вашингтонським договором у 1922 р. виведений з експлуатації. Посилання
National Institute for Environmental Studies

Das National Institute for Environmental Studies (NIES, japanisch 国立環境研究所 Kokuritsu-Kankyō kenkyūsho, deutsch ‚Nationales Institut für Umweltstudien‘) wurde 1974 als Zentrum für Umweltforschung in Japan gegründet. 2001 wurde es zu einer unabhängigen Verwaltungseinrichtung. Geschichte Kurzer Abriss der historischen Entwicklung des NIES: Juli 1971 Gründung der Umweltagentur (Environment Agency) November 1971 Einrichtung des NIES-Gründungskomitees März 1974 Gründung des National Institute for Environmental Studies (NIES) April 1985 Kaiser Hirohito (Shōwa-tennō) besucht das NIES Juli 1990 Umstrukturierung des NIES unter Einbeziehung der globalen Umweltforschung Oktober 1990 Einrichtung des Zentrums für globale Umweltforschung (Center for Global Environmental Research) Januar 2001 Die Umweltagentur wird zum Umweltministerium. Gründung der Abteilung für Abfallwirtschaft (Waste Management Division) am NIES April 2001 Einrichtung des NIES als eingetragene Verwaltungsbehörde (Incorporated Administrative Agency). August 2020 Das japanische Kaiserpaar besucht das NIES April 2015 Einrichtung des NIES als nationale Forschungs- und Entwicklungsagentur April 2016 Die Fukushima-Zweigstelle wird gegründet April 2017 Die Zweigstelle für den Biwa-See wird im dortigen Forschungszentrum für Umweltwissenschaften (Präfektur Shiga) eröffnet Dezember 2018 Das Zentrum für die Anpassung an den Klimawandel (Center for Climate Change Adaptation (CCCA)) wird eröffnet Organisation Zum NIES gehören acht Forschungszentren (Research Departments). Diese Zentren sind für die verschiedenen Forschungsbereiche zuständig und haben für diesen Zweck ihr jeweils eigenes Programm. Jedes dieser Zentren ist in eine Reihe weiterer Sektionen unterteilt, die für verschiedene Spezialgebiete innerhalb des vom NIES abgedeckten breiten Bereichs zuständig sind. Executive / Leitung Administration Department / Verwaltungsabteilung Planning Division / Planungsabteilung Research Collaboration Division / Abteilung für Forschungszusammenarbeit General Affairs Division / Abteilung Allgemeine Angelegenheiten Environmental Information Division / Abteilung Umweltinformation Audit Office / Rechnungshof Research Department / Forschungsabteilung Earth System Division / Globales Umweltforschungszentrum Material Cycles Division / Forschungszentrum für Ressourcenrecycling und Abfall Health and Environmental Risk Division / Forschungszentrum für Umweltrisiken und Gesundheit Regional Environment Conservation Division / Forschungszentrum für regionalen Umwelt- und Naturschutz Biodiversity Division / Forschungszentrum für Biodiversität Center for Climate Change Adaptation / Zentrum für die Anpassung an den Klimawandel Fukushima Regional Collaborative Research Center (FRECC) / Zweigstelle Fukushima Lake Biwa Branch Office / Zweigstelle Biwa-See Einzelnachweise Weblinks NIES Homepage (Englische Ausgabe) Flyer NIES Microbial Culture Collection – Kulturen von Stämme der Cyanobakterien, eukaryotischen Mikroalgen, Protozoen und gefährdeter Algen The World of Protozoa, Rotifera, Nematoda and Oligochaeta (WPRNO)
National Institute for Environmental Studies

The National Institute for Environmental Studies (Japanese: 国立環境研究所, Hepburn: Kokuritsu-Kankyō Kenkyūsho; NIES) was established in 1974 as a focal point for environmental research in Japan. In 2001 it became an Independent Administrative Institution. NIES is organised into eight centers, each of which is subdivided into a further number of sections responsible for different specializations within the broader field to which they belong. The eight centers are responsible for research in eight different fields, with programs dedicated to these research areas. History July 1971 Environment Agency established November 1971 NIES Founding Committee established March 1974 National Institute for Environmental Studies established April 1985 Emperor Showa visits NIES July 1990 Restructuring of NIES to include global environmental research October 1990 Center for Global Environmental Research established January 2001 Environment Agency becomes Ministry of the Environment. Waste Management Division established at NIES April 2001 NIES established as an incorporated administrative agency. First five-year plan (2001–2005) commences See also List of Independent Administrative Institutes in Japan References External links Official website
Institut national d'études environnementales

L'Institut national d'études environnementales (en japonais : 国立環境研究所, Kokuritsu-Kankyō kenkyūsho) ou NIES (acronyme de l'anglais National Institute for Environmental Studies) est un établissement public japonais créé en 1974 dont l'objectif principal est de mener des recherches et de réaliser des études sur l'environnement. Organisation L'institut NIES, qui comporte une dizaine de divisions, a depuis 2001 le statut d'Institution administrative indépendante. Il emploie fin 2018 948 personnes dont 350 chercheurs. Son budget en 2018 est de 17 milliards de Yens (environ 120 millions €). Le siège et principal établissement de l'institut se situe dans la ville de Tsukuba à environ 50 km au nord-est de Tokyo. L'institut comprend deux autres établissements. Le premier situé au lac Biwa (préfecture de Shiga) effectue des études centrées sur les ressources en eau douce. Le deuxième situé à Miharu dans la préfecture de Fukushima a été créé à la suite du Séisme de 2011 de la côte Pacifique du Tōhoku et de l'accident nucléaire qui s'ensuivit à Fukushima pour effectuer des recherches centrées sur les régions dévastées. Notes et références Source (en) NIES, « Brochure de 2019 décrivant les activités de l'institut » [PDF], 2020 Voir aussi Articles connexes Greenhouse Gases Observing Satellite Satellites d'observation de la Terre dont les données sont traitées et diffusées par l'institut. Institution administrative indépendante Liens externes Sites officiels : (ja) www.nies.go.jp et (en) www.nies.go.jp/index-e.html Ressource relative à la recherche : CrossRef Portail de l’environnement Portail du Japon
National Institute of Information and Communications Technology

The National Institute of Information and Communications Technology (情報通信研究機構, Jōhō Tsūshin Kenkyū Kikō; NICT) is Japan's primary national research institute for information and communications. It is located in Koganei, Tokyo, Japan. NICT was established as an Independent Administrative Institution in 2004 when Japan's Communications Research Laboratory (established 1896) merged with the Telecommunications Advancement Organization. Today NICT's mission is to carry out research and development in the field of information and communications technology. It has a range of responsibilities including generating and disseminating Japan's national frequency and time standards; conducting type approval tests of radio equipment for the Global Maritime Distress Safety System (GMDSS) and marine radar based on Japan's Radio Law; and providing regular observations of the ionosphere and space weather. It also operates the JJY, a low frequency time signal. In late August 2015, it was announced that a terahertz radiation scanner developed by the institute would be one of the instruments carried by the ESA's Jupiter Icy Moons Explorer, currently due for launch in 2022. See also Independent Administrative Institution List of Independent Administrative Institutes in Japan References External links Official website
Institut national des technologies de l'information et des télécommunications

L'Institut national des technologies de l'information et des télécommunications ou NICT (acronyme de l'anglais National Institute of Information and Communications Technology) est le centre de recherche japonais institutionnel consacré à la recherche et au développement dans le domaine des technologies de l'information et de la communication. Historique Le NICT est créé en 2004 avec le statut d'institution administrative indépendante par fusion du Laboratoire de recherche des télécommunications (fondé en 1896) avec l'Organisation pour l'avancement des télécommunications. Activité Le NICT mène de manière prioritaire des actions de recherche et de développement dans cinq domaines : Les technologies avancées dans le domaine des ondes électromagnétiques. Les sujets de recherche portent sur la propagation des ondes électromagnétiques (radar à synthèse d'ouverture aéroporté Pi-SAR X3, mise au point d'équipement de mesure de profil de vent, étude de la propagation dans les couches supérieures de l'atmosphère), vérification des installations radio du pays, diffusion du temps standard, recherche sur les éléments optiques holographiques. Les technologies de réseau La sécurité informatique Les systèmes de communications universelles La recherche fondamentale (long terme) dans le domaine des télécommunications et des sciences de l'information. L'institut soutient par ailleurs la recherche et le développement transverse et stratégique dans les domaines suivants : Les technologies qui doivent succéder à la 5G Les intelligences artificielles L'informatique quantique La sécurité informatique Organisation Le NICT a le statut d'institution administrative indépendante. Elle est rattachée au Ministère des Affaires intérieures et des Communications. Le centre de recherche, dont le siège est à Tokyo, dispose d'instituts de recherche dans plusieurs villes du Japon (Sendai, Hokuriku, Fukushima, Ibaraki, Kanagawa, Kyoto, Osaka, Hyogo, Fukuoka, Okinawa) ainsi que de trois antennes à l'étranger (Washington, Bangkok et Paris). Courant 2022 le NICT emploie 1295 personnes. Son budget en 2021 était de 95,51 milliards yens (607 millions euros) dont 53,38 milliards de yens de subvention Notes et références Sources (en) NICT, NICT Report 2023, 2023, 68 p. (lire en ligne) — Rapport annuel du NICT de 2023 dont 339 millions yens de subvention. Voir aussi Articles connexes Technologies de l'information et de la communication Institution administrative indépendante Temps atomique international Liens externes Sites officiels : (ja) www.nict.go.jp et (en) www.nict.go.jp/en/index.html Ressource relative à la recherche : CrossRef Sciences de l’information et bibliothèques Portail des télécommunications Portail de l’informatique Portail du Japon
Ana Hacsimangu szentély

Az Ana Hacsimangu szentély egy ősi alapítású sintó szentély Tokióban, Japánban. Az Ana Hacsimangu Tokióban Az Ana Hacsimangu szentély Tokió városának északnyugati részén, a Waseda városrészben található. Előtte áll Joshimone Tokugava sógun lovasszobra, amely egy íjászt formál. A sógun a 18. században kormányozta Japánt. Hacsiman hadisten a japáni sintó vallás pantheonjában. Szinte minden városban találunk Hacsimangu elnevezésű szentélyt. A tokiói Ana Hacsimangu szentély sajátos hagyománya az évente megrendezett lovasverseny. Ezt nyár derekán rendezik meg. Az események része a lovasíjászat (Takato-no-baba). Az egyik történelmi személy által használt aszimmetrikus íjat a szentélyben őrzik. A versenyen különféle nyílvessző típusokat is használnak. Irodalom Az Ana Hacsimangu szentély ismertetője. Tokió, Japán Szaniszló Bérczi (2009): Ancient Eurasian Heritage Preserved in Japan I. Shrines, White Horses and Festivals. Journal of Eurasian Studies, 1, No. 1. pp. 30–40. További információk Hacsiman hadistenről. Az Ana-Hachiman-Gu lovasversenyéről: Takata-no-Baba Yabusame.
Nogawa Park

Nogawa Park (野川公園, Nogawa kōen) is a public park in Nomizu, Chōfu, Tokyo. It is located at the intersection of Chofu with Koganei and Mitaka, and parts of the park extend to those cities as well. History The land for the park was purchased from International Christian University in 1974. It had previously been used as a golf course by the school. Geography The park is bordered to the north by International Christian University, and partially surrounds the American School in Japan campus. A pedestrian bridge connects two parts of the park which are separated by Tokyo Metropolitan Route 14. References
Parc de Nogawa

Ouvert au public le 1er juin 1980, le parc Nogawa (野川公園, Nogawa kōen) se trouve à Nomizu, dans la ville de Chōfu à Tokyo. D'une superficie de 399 763,78 m2, le terrain a été acheté en 1974 à l'université chrétienne internationale qui s'en servait auparavant comme parcours de golf. Le parc est bordé au nord par l'université chrétienne internationale, et entoure partiellement le campus de l'école américaine au Japon (en). Une passerelle pour piétons relie deux parties du parc séparées par une autoroute. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Nogawa Park » (voir la liste des auteurs). Portail de Tokyo Portail des espaces verts
Svatyně Curugaoka Hačiman

Svatyně Curugaoka Hačiman (japonsky v kandži 鶴岡八幡宮 v hiraganě つるがおかはちまんぐう) je šintoistická svatyně a poutní místo ve městě Kamakura v prefektuře Kanagawa v Japonsku. V areálu svatyně se konají slavnosti a stojí tu Muzeum moderního umění. Svatyně byla od 11. století svatyní rodu Minamoto, který založil kamakurský šógunát. Většina budov svatyně není původních a jedná se převážně o rekonstrukce. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Tsurugaoka_Hachimang na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Svatyně Curugaoka Hačiman na Wikimedia Commons
Tsurugaoka Hachiman-gū

Der Tsurugaoka Hachiman-gū (jap. 鶴岡八幡宮) ist der wichtigste Shintō-Schrein in der Stadt Kamakura in der Präfektur Kanagawa. Er wurde ursprünglich 1063 nahe Yuigahama gebaut und war Ojin-tennō, seiner Mutter, Jingū-kōgō und seiner Frau Hime-gami gewidmet. Minamoto no Yoritomo, Gründer des Kamakura-Shogunates verlegte den Schrein 1191 an den heutigen Ort und lud den Kami Hachiman ein, hier zu residieren und seine Regierung zu schützen. Es gibt eine Anzahl von Schreinen an diesem Ort, die wichtigsten sind der jüngere Schrein auf Erdniveau und der ältere Schrein 61 Stufen darüber. Der heutige „Ältere Schrein“ wurde 1828 von Tokugawa Ienari, dem elften Tokugawa-Shogun errichtet. Kirschbäume (Sakura) säumen die Straße zum Schrein. Die Bäume wurden auf Befehl von Yoritomo als Gebet für die sichere Geburt seines ersten Sohnes aufgestellt. Yabusame, zeremonielles Bogenschießen zu Pferde, wird beim Schrein am 16. September praktiziert, eine Tradition, die ebenfalls auf Yoritomo zurückgeht. Minamoto no Sanetomo, der dritte Kamakura-Shogun, wurde am 13. Februar 1219 von seinem Neffen, einem Sohn des zweiten Kamakura-Shogun Minamoto no Yoriie mit dem Bogen ermordet. Dieser hatte sich hinter dem großen Ginkgobaum versteckt, der bis in die Neuzeit hinein neben der großen Treppe am Schrein stand. Der Baum fiel erst am 10. März 2010 einem Schneesturm zum Opfer. Der Priester des Tsurugaoka Hachiman-gū ist auch gleichzeitig der Priester des Egara-Tenjin-Schreins (荏柄天神). Sein bunrei (s. shintai) erhielt der Tsurugaoka Hachiman-gū vom Iwashimizu Hachiman-gū. Weblinks Offizielle Website - Japanisch der Tsurugaoka-Hachiman-Schrein im Projekt „Kultur-in-Asien“: Geschichte und Beschreibung der Schreinanlage Informationsangebot der Stadt Kamakura - Englisch Informationen auf A Guide to Kamakura - Englisch
Tsurugaoka Hachiman-gū

El Tsurugaoka Hachiman-gū (鶴岡八幡宮, Tsurugaoka Hachiman-gū?) es el Santuario Shinto más importante de la ciudad de Kamakura, en la Prefectura de Kanagawa (Japón). El santuario se encuentra en el centro geográfico y cultural de Kamakura, que históricamente ha crecido alrededor del complejo sintoísta. Historia Fue construido originalmente en el 1063 cerca de Yuigahama, y dedicado al Emperador Ojin, su madre, la Emperatriz Consorte Jingū, y su esposa Hime-gami. Minamoto no Yoritomo, el fundador del Shogunato Kamakura, lo trasladó a su localización actual en el año 1191 e invitó a Hachiman (Dios de los guerreros) a residir en él y velar por su gobierno.​ Existen otros santuarios en el complejo sintoísta, siendo los más importantes el Santuario menor al fondo, y el Santuario mayor, 61 escalones arriba. El actual Santuario menor fue construido en 1828 por Ienari Tokugawa, el 11.º shōgun del Shogunato Tokugawa. La avenida que lleva a la capilla posee a sus extremos árboles de cerezo que fueron ubicados allí por Yoritomo, como una oración por el buen nacimiento de su primogénito. Minamoto no Sanetomo, el tercer shōgun de Kamakura fue asesinado el 13 de febrero de 1219 por un arquero oculto detrás del gran árbol de ginkgo.​ El árbol se mantuvo en pie junto a la escalera que da acceso al Santuario principal hasta el 10 de marzo de 2010, cuando apareció caído debido a una putrefacción de las raíces. Entre 1871 y 1946, el Santuario fue designado oficialmente como uno de los Kokuhei-chūsha (国幣中社, 'Kokuhei-chūsha'?), lo que significó que quedaba bajo apoyo y protección del gobierno nipón.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Tsurugaoka Hachiman-gū. Sitio oficial (en japonés)
Tsurugaoka Hachiman-gū

Tsurugaoka Hachiman-gū (鶴岡八幡宮) est le sanctuaire shinto le plus important de Kamakura au Japon. Historique Il fut construit en 1063 près de Yuigahama, et dédié à Hachiman Daimyōjin, déification de l'empereur Ojin. Minamoto no Yoritomo, le fondateur du shogunat Kamakura, choisit cette ville en 1191 et fit de Hachiman le dieu de la guerre, son protecteur. Tsurugaoka Hachiman-gū était ainsi l'un des piliers spirituels de la société des samouraïs du shogunat, mais il n’était pas un centre d’activités politiques. Le gouvernement siégeait dans la résidence d'Ôkura, derrière le sanctuaire, et était ainsi appelé shogunat d'Ōkura. On raconte que plusieurs centaines de guerriers du clan se sont suicidés dans ce temple à la suite d'une défaite sévère lors des guerres contre le clan Taira, qui allait aboutir à l'instauration du shogunat. Au pied à gauche de l'escalier qui mène au temple, se trouve un ginkgo biloba de très large section, célèbre parce qu'il aurait servi de cachette à Kugyo Minamoto lors de l'assassinat de son oncle, le troisième shogun Sanetomo Minamoto, le 13 février 1219, jour du Nouvel An. Selon les sources, l'arbre actuel serait celui d'origine ou un nouvel arbre replanté plus récemment au même emplacement. Références Voir aussi Liens externes (ja + en) « Site officiel du Tsurugaoka Hachiman-gū », sur www.tsurugaoka-hachimangu.jp (consulté le 6 août 2019). 428219205 Tsurugaoka Hachiman-gū sur OpenStreetMap Portail de la préfecture de Kanagawa Portail du shinto
Tsurugaoka Hachiman-gū

Tsurugaoka Hachiman-gu (língua japonesa:鶴岡八幡宮) É o mais importante santuário xinto na cidade de Kamakura, em Kanagawa, no Japão. O santuário é o centro geográfico e cultural da cidade de Kamakura, que se desenvolveu em seu entorno. Nele realizam-se seus principais eventos culturais, sendo, também, sede de dois museus. Tsurugaoka Hachiman-gu foi, por grande parte de sua história, não apenas um santuário dedicado ao kami Hachiman, mas também um templo budista Tendai, fato que explica sua organização espacial típica da arquitetura budista japonesa. No lado esquerdo da sua grande escada de pedra, havia uma árvore de ginkgo biloba com aproximadamente 1000 anos, que foi arrancada por uma tempestade na madrugada de 10 de março de 2010. O santuário é um Bem cultural importante do Japão. Referências Mutsu, Iso (junho de 1995). Kamakura. Fact and Legend. Tóquio: Tuttle Publishing. ISBN 0-8048-1968-8
Цуругаока Хатимангу

Цуругаока Хатимангу (яп.鶴岡八幡宮) - самый главный синтоистский храм в городе Камакура в префектуре Канагава, Япония. Храм является географическим и культурным центром города Камакура, который вырос по большей части вокруг этого храма и улицы, ведущей к нему. Храм является местом проведения самых главных фестивалей и праздников Камакуры. На территории храма расположено два музея. Храм Цуругаока Хатимангу — одна из главных достопримечательностей Камакуры. Окруженный деревьями сакуры и зарослями азалий, он весьма живописен. Храм построен в 1063 году предком Ёритомо — Ёриёси в честь бога Хатимана, который считался покровителем рода Минамото. Ёритомо в 1180 году поменял расположение древнего храма, поместив его на более видное место — вершину холма Цуругаока (Журавлиный холм). Современные постройки датируются 1828 годом. Широкая дорога, ведущая от морского берега вверх к храму, была сооружена по приказу сёгуна, когда он узнал, что его жена ждёт ребёнка. И сегодня эта улица сохраняет название Вакамия Одзи — улица Молодого Принца. На этой аллее сооружено трое огромных ворот тории, и вдоль неё высажены деревья сакуры. Рядом с храмом расположены два пруда — Гэндзи и Хэйкэ. В пруду Гэндзи растут белые лотосы, в Хэйкэ — красные. Здесь же возведён т. н. Барабанный мост — горбатый мостик через лотосовый пруд. Существует поверье, что, если вы сможете взобраться и пройти по скользкому мосту без посторонней помощи, вас ожидает долгая жизнь. Рядом с храмом аллею пересекает 150-метровый проход. Здесь воины Ёритомо упражнялись в ябусамэ — стрельбе из лука с лошади. В апреле и сентябре можно стать очевидцем праздников, во время которых воины, одетые в наряды периода Камакура, стреляют из лука, сидя верхом на скачущей лошади. Галерея фотографий Примечания