NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Enchanted Tale of Beauty and the Beast

Enchanted Tale of Beauty and the Beast is een trackless darkride in het Japanse attractiepark Tokyo Disneyland. De attractie opende 28 september 2020 in het themagebied Fantasyland. De darkride is gebaseerd op de Disney-film Belle en het Beest uit 1991. Geschiedenis De eigenaar van het attractiepark, The Oriental Land Company, kondigde op 14 oktober 2016 de komst van de attractie aan. Hiervoor moest de attractie Grand Circuit Raceway afgebroken worden. De totale kosten van de nieuw te bouwen constructie bedroeg 32 miljard yen. Op 5 april 2017 startte de werkzaamheden voor de attractie. De opening van de darkride liep door de coronapandemie vertraging op. Het was afhankelijk de bedoeling de attractie in de lente van 2020 te openen. Dit werd uiteindelijk 28 september 2020. Rit De rit vindt plaats in voertuigen uitgevoerd als theekopjes, waarin plaats is voor tien personen. De voertuigen kunnen enkele graden kantelen in alle richtingen. Tijdens de rit rijden de voertuigen door een aantal ruimtes waar zich (bewegende) objecten en animatronics van de personages uit de film bevinden. De rit bestaat uit scènes. In de eerste ruimte zit Belle aan een lange tafel. Plots verschijnt er allerlei bestek dat begint te dansen en zingen. De voertuigen rijden en draaien rondom de tafel. In de tweede scène is een winterlandschap te zien. Hier staat Belle samen met een paard. Ze kijkt uit op het balkon van een kasteel. Hierop staat het beest. Beiden zingen elkaar toe, terwijl de voertuigen rondjes rijden en draaien. In de derde scènes zijn de twee hoofdpersonen van achteren te zien, terwijl ze op een balkon staan. De sprekende theepot staat naast hun. De balkondeur sluit en de voertuigen draaien om en zien door het raam een woedende menigte met fakkels. De scène die hierop volgt laat het beest zien die transformeert in een mens. Ook het interieur van het kasteel licht op. In de laatste scène betreden de voertuigen een grote ovale zaal. Aan het einde staan de animatronics van Belle en de inmiddels tot mens getransformeerde beest samen te dansen. De voertuigen draaien en rijden door de ruimte heen. Ze 'dansen' mee op de muziek.
Lazona Kawasaki Plaza

Lazona Kawasaki Plaza (ラゾーナ川崎プラザ, Razōna Kawasaki puraza) is a shopping mall in Saiwai-ku, Kawasaki, Japan. The mall adjoins the west side Kawasaki Station. It is the largest commercial facility in the Mitsui Fudosan affiliate and has the highest sales volume. Structure The design is by Ricardo Bofill Taller de Arquitectura, and makes use of natural lighting. There is a branch shrine of Izumo-taisha on the flat roof of a building. History Between 1908 and 2000, the lot was occupied by a Toshiba factory. Construction of Lazona began in 2001. The mall opened on 28 September 2006. On May 5, 2019, the unit BEST FRIENDS! made their first concert. See also List of shopping malls in Japan List of works by Ricardo Bofill Taller de Arquitectura References External links Official website (in Japanese)
ГЕС Саку

ГЕС Саку (佐久発電所) – гідроелектростанція в Японії на острові Хонсю. Знаходячись між ГЕС Івамото (29,6 МВт, вище по течії) та малою ГЕС Кото (3,4 МВт), входить до складу каскаду на річці Тоне, яка на своєму шляху до Тихого океану протікає по північній околиці Токійської агломерації. В межах проекту Тоне перекрили бетонною гравітаційною греблею Аяде висотою 14 метрів, довжиною 119 метрів та шириною по основі 20 метрів, яка потребувала 18 тис м3 матеріалу. Вона спрямовує ресурс до прокладеного по лівобережжю дериваційного тунелю довжиною 11,7 км з перетином 5,6х5,6 метра, котрий на своєму шляху підхоплює воду із річки Нумао (ліва притока Тоне) та завершується у накопичувальному резервуарі Макабе. Останній створили за допомогою бетонної гравітаційної греблі висотою 26 метрів та довжиною 536 метрів, яка потребувала 57 тис м3 матеріалу. Вона утримує водойму з площею поверхні 0,13 км2 і об’ємом 1,1 млн м3 (корисний об’єм 0,7 млн м3), в якій припустиме коливання рівня між позначками 266 та 271 метр НРМ. Зі сховища Макабе ресурс по напірному водоводу довжиною 1,3 км зі спадаючим діаметром від 4,6 до 4,3 метра подається у напрямку машинного залу, розташованого майже на березі Тоне. Після вирівнювального резервуару баштового типу висотою 75 метрів з діаметром 13 метрів водовід розгалужується на три короткі – по 0,14 км – секції з діаметрами від 3 до 2,9 метра. Вони живлять три турбіни типу Френсіс загальною потужністю 70 МВт, які використовують напір у 117 метрів. Крім того, станція має одну турбіну типу Каплан потужністю 6,8 МВт, котра розрахована на напір у 24 метра та живиться за рахунок окремої дериваційної системи. Остання починається від малої ГЕС Шібукава 6,8 МВт, розташованої на правій притоки Тоне річці Агатсумагава. Відпрацьована нею вода, а також захоплений із Агатсумагави додатковий ресурс, подається по трасі довжиною біля 3,5 км, котра на своєму шляху перетинає Тоне. Зі станції Саку вода транспортується по відвідному тунелю довжиною 1 км з перетином 6,6х6,6 метра. Далі вона може скидатись у річку, або спрямовуватись до іригаційної системи, на якій і працює згадана вище мала ГЕС Кото. ГЕС Саку розрахована на виробництво 400 млн кВт-год електроенергії на рік. Примітки
Internationale cruiseterminal van Tokio

De internationale cruiseterminal van Tokio (Japans: 東京国際クルーズターミナル, Tōkyō kokusai kurūzutāminaru; Engels: Tokyo International Cruise Terminal) is een aanlegplaats voor cruiseschepen in de Japanse hoofdstad Tokio. Het ligt ten westen van de wijk Aomi op het eiland Odaiba in de Baai van Tokio en is via het gelijknamige metrostation van de Yurikamome aangesloten op het openbaar vervoersnetwerk van de stad. De terminal werd gebouwd voor de Olympische Spelen van 2020 en moest een alternatief bieden voor de bestaande aanlegplaats bij Harumi. Grote cruiseschepen konden daar vanwege de Rainbow Bridge (met een hoogte van 52 m) namelijk niet meer aanmeren. Het complex telde bij de opening in september 2020 één aanlegplaats van 430 m, maar het is de bedoeling dat de kade op termijn doorgetrokken wordt naar een lengte van 680 m en plaats gaat bieden aan twee ligplaatsen. Externe link (en) Officiële website
Токийски национален музей

Токийският национален музей (на японски: 東京国立博物館 Tōkyō Kokuritsu Hakubutsukan), основан през 1872 г., е най-старият и най-големият музей в Япония. Музеят събира и съхранява произведения на изкуството от Япония и археологични находки от Япония и други източноазиатски страни. Притежава над 110 000 експоната, от които 87 представляват национални съкровища на Япония и други 633 са важни национални културни блага към март 2014 г. Изпълняват се изследователски проекти, организират се образователни мероприятия във връзка с колекциите. Музеят се намира в парка Уено в Токио. Състои се от пет основни галерии: Японската главна галерия (本館, Honkan), Азиатската галерия (東洋館, Tōyōkan), Hyōkeikan (表慶館), Heiseikan (平成館), и галерията на Хорю-джи. На територията на музея се намират ресторанти и магазини, както и градина. Галерии Японска галерия В него се дава един общ преглед на японското изкуство в 24 изложбени зали, разположени на два етажа. Състои се от изложби в различни области като керамика, скулптура и изкуството за коване на мечове, както и тематични изложби. Азиатска галерия Състои се от десет изложбени зали на пет нива и е посветена на изкуството и археологията на Азия, основно на Корея, Китай, Индия и югоизточна Азия, както и отделни експонати от Египет. В музея се намиранай-голямата в света колекция на корейско изкуство и специално керамични изделия „селадон“. Hyōkeikan Това е церемониалната галерия (Congratulatory Gallery) на японски: 表慶館 или Hyōkeikan. Сградата е построена първоначално като спомен за женитбата на принца и по-късно станалият император Мацухито и е открита през 1909 г. Представлява архитектурен паметник за сграда, построена в западен стил през късния период Мейджи. В тази сграда няма постоянна изложба и се провеждат специални събития и церемонии. Heiseikan Галерията Heiseikan служи основно за специални изложби, но в нея е показана и изложбата на японски археологически находки. Тази изложба на третия етаж показва японската история от древността до времето преди модерните епохи чрез обекти от архиологията. В залите на втория етаж се демонтрират специални изложби. Сградата е открита през 1999 г. в чест на сватбата на кронпринца Хиро с Масако Окава (от 2019 г. император на Япония Нарухито и Масако). Галерия на съкровищата на Хорю-джи Галерията на съкровищата на Хорю-джи (на японски: The Hōryū-ji Hōmotsukan (法隆寺宝物館), е двуетажна сграда, съхраняваща музейната колекция на реликвите от манастира Хорю-джи в профектура Нара. 319 броя реликви са предадени на имперското интенданство за съхранение през 1878 г., а по-късно са предадени на Токийския национален музей.
Národní muzeum v Tokiu

Národní muzeum v Tokiu je nejstarším japonským muzeem, největším uměleckým muzeem v Japonsku a jedním z největších muzeí umění na světě. Založené bylo v roce 1872. Muzeum shromažďuje a uchovává komplexní sbírku uměleckých děl a archeologických objektů z Asie, zejména pak z oblasti Hedvábné stezky a z Japonska. Unikátní je sbírka gandhárského umění. Od roku 1882 muzeum sídlí v tokijském parku Ueno. Název Národní muzeum nese od roku 1947. Muzeum vlastní více než 110 000 objektů, z nichž je 87 „japonských národních pokladů“ a 610 „významných kulturních statků“ (k červenci 2005). Muzeum také provádí výzkum a organizuje vzdělávací akce související s jeho sbírkou. V areálu muzea jsou restaurace a obchody, stejně jako venkovní expozice a zahrada. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Tokyo National Museum na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Národní muzeum v Tokiu na Wikimedia Commons Oficiální stránky (anglicky)
Museo nazionale di Tokyo

Il Museo nazionale di Tokyo (東京国立博物館?, Tōkyō Kokuritsu Hakubutsukan) è un museo d'arte e archeologia con sede a Tokyo: fondato nel 1872, è il più grande e antico museo del Giappone e si trova all'interno del parco di Ueno. Ospita una collezione di oltre 110.000 pezzi tra reperti archeologici ed opere d'arte provenienti dal Giappone e da altri paesi dell'Asia orientale, di cui 87 classificati come tesoro nazionale e 610 come beni culturali importanti. Storia e collezione Il museo fu fondato nel 1872 con una collezione che originariamente faceva parte del museo del dipartimento del ministro dell'educazione esposta nella sala Taisdein; in seguito il museo si spostò prima al Uchiyamashita-choe e poi, nel 1882, al parco di Ueno. Nel 1886 prese il nome di museo Imperiale, mentre nel 1900 lo mutò nuovamente in museo della Casa Imperiale di Tokyo: nel 1923 fu fortemente danneggiato dal grande terremoto del Kantō e subì una lunga chiusura durante la seconda guerra mondiale. Nel 2001 assunse la denominazione attuale. Il museo si divide in diverse sale come la galleria giapponese, la galleria asiatica, la galleria del tesoro del tempio di Hōryū-ji, oltre ad un centro di ricerca e informazioni, mostre all'aperto, un giardino e ristoranti e negozi. La collezione raccoglie per lo più oggetti d'arte giapponese e asiatica, soprattutto di quei paesi che erano attraversati dalla via della seta: al piano terra sono raccolti reperti in ceramica, ferro ed armi, provenienti dalla Cina, India ed Egitto, mentre al piano superiore continua la collezione di ceramiche e di Haniwa, ma anche dipinti e armi medievali e stampe Ukiyo-e. Note Voci correlate Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo nazionale di Tokyo Collegamenti esterni (JA, EN, ZH, KO, DE, FR, ES) Sito ufficiale, su tnm.jp. TokyoNationalMuseum (canale), su YouTube. (EN) Tokyo National Museum, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. Museo nazionale di Tokyo, su ISIL. (EN) Museo nazionale di Tokyo, su IMDb, IMDb.com.
Nationaal museum van Tokio

Het Nationaal museum van Tokio (TNM) (Japans: 東京国立博物館 Tōkyō Kokuritsu Hakubutsukan) is een museum gelegen in het Uenopark in de speciale wijk Taito in Tokio. Het is het oudste van de nationale musea, het grootste kunstmuseum van Japan, en een van de grootste kunstmusea wereldwijd in tentoonstellingsruimte. De collectie van het museum bevat meer dan 110.000 objecten waarvan 87 geklassificeerd zijn als van onschatbare waarde voor het Japans Nationaal erfgoed en 610 als waardevol nationaal erfgoed. Naast Japanse kunst, is er ook een ruime collectie Aziatische kunst, veelal van culturen langs de Zijderoute. Met 38.000 m² expositieruimte behoort het museum tot de tien grootste kunstmusea ter wereld. Deze expositieruimte ligt verspreid over meerdere gebouwen: Honkan (本館), Tōyōkan (東洋館), Hyōkeikan (表慶館), Heiseikan (平成館), Hōryū-ji Hōmotsukan (法隆寺宝物館) en Shiryōkan (資料館). De tuinen van het museum zijn ook regelmatig te bezoeken en bieden per seizoen andere beelden. Informatie in het museum wordt ter beschikking gesteld in het Japans, Chinees, Engels, Frans, Duits, Koreaans en Spaans. Het museum telt circa 1,4 miljoen bezoekers per jaar. Externe link (en) Website Nationaal museum van Tokio
Museu Nacional de Tóquio

O Museu Nacional de Tóquio (japonês: 東京国立博物館, Tōkyō Kokuritsu Hakubutsukan), o maior e mais antigo museu do Japão, foi fundado em 1872. Localiza-se no Parque Ueno, em Taito-ku, Tóquio. Abriga mais de 110 mil objetos de valor arqueológico e artístico de várias eras da história japonesa e de outros países asiáticos, incluindo 87 pertencentes ao Tesouro Nacional Japonês e 610 classificados como propriedade cultural de importância. Edifícios de exibição O museu é separado em cinco edifícios. Honkan Honkan (japonês: 本館, galeria japonesa): visão geral da arte japonesa, com 24 salas de exibição. Contém peças de cerâmica, escultura, espadas, etc. desde 10,000 A.C. até o final do século XIX. Toyokan Toyokan (japonês: 東洋館, galeria asiática): inaugurado em 1968. Consiste em 10 salas de exibição dedicadas a arqueologia asiática, incluído China, península coreana, sudeste asiático, Índia, Oriente Médio e Egito. Hyokeikan Hyōkeikan (japonês: 表慶館): Inaugurado em 1909. Usado para exposições temporárias. Heiseikan Heiseikan (japonês: 平成館): Apresenta peças de história japonesa, incluindo cerâmica, desde 10,000 A.C até os dias de hoje. Tem uma seção de arqueologia. Hōryū-ji Hōmotsukan Hōryū-ji Hōmotsukan (japonês: 法隆寺宝物館) a galeria de tesouros (Hōryū-ji) Shiryōkan Shiryōkan (japonês: 資料館, o centro de pesquisa e informação): criado em 1984. Possui livros, revistas, fotografias, etc. Ligações externas Museu Nacional de Tóquio Virtual Collection of Masterpieces (VCM)
Tomioka Hachiman-gū

Tomioka Hachiman-gū (富岡八幡宮, Tomioka Hachiman-gū?) es el santuario sintoísta dedicado a la deidad Hachiman (Hachiman-gū) más grande en Tokio, Japón.​ Es conocido por haberse creado en 1684 el estilo de lucha sumo llamado Kanjin-zumō (勧進相撲, 'Kanjin-zumō'?), que dio origen al sumo profesional que existe en la actualidad.​ Fue fundado en Fukugawa en 1627, con una reclamación de un banco de arena.​ El santuario celebra durante el verano la festividad de Fukagawa Matsuri, una de las más importantes de la capital japonesa.​ En los últimos años surgió una disputa familiar por el control del santuario.​ En la década de 1990, el kannushi (sumo sacerdote) delegó su puesto a su hijo Shigenaga Tomioka, pero fue destituido en 2001 por su padre, debido a problemas financieros.​ El padre de Shigenaga reasumió las riendas del santuario, pero delegó en su hija Nagako Tomioka como negi (sacerdotisa),​ lo que provocó el acoso de Shigenaga hacia su hermana, asunto que terminó en su arresto en 2006 por amenazas de muerte.​ En 2010, Nagako asumió el cargo de kannushi, a pesar de la renuencia de la Asociación de Santuarios Sintoístas (Jinja Honchō) por el cargo.​ En junio de 2017, el santuario abandonaría dicha asociación.​ La disputa familiar se agravó al punto que el 7 de diciembre de 2017, Shigenaga y su esposa Mariko, ejecutaron un ataque con katanas en la entrada del santuario, donde Shigenaga asesinó a Nagako, mientras que Mariko hirió de gravedad al chofer de Nagako, quienes recién llegaban al santuario en carro. Luego Shigenaga asesinó a su esposa, para luego suicidarse, dejando un vacío en la familia Tomioka en la administración del templo.​​​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Tomioka Hachiman-gū. Página oficial (en japonés)
Tomioka Hachiman-gū

Le Tomioka Hachiman-gū (富岡八幡宮) est le plus grand des sanctuaires Hachiman de Tokyo. Histoire Le sanctuaire est fondé en 1627 sur des terres prises sur un banc de sable. Le dieu Hachiman qui est vénéré dans le sanctuaire est également une divinité shinto protectrice du clan Minamoto, aussi le sanctuaire bénéficie-t-il de la protection du shogunat Tokugawa. Les habitants des quartiers populaires d'Edo l'appellent familièrement « Hachiman de Fukagawa ». Avec la restauration de l'ère Meiji, le sanctuaire perd la protection du shogunat, mais il est choisi pour faire partie des dix sanctuaires de Tokyo (東京十社, Tokyo-jissha) par le gouvernement de Meiji. Le 10 mars 1945, le sanctuaire est détruit par le feu lors du bombardement de Tokyo. Le 18 mars, l'empereur Hirohito de visite dans les ruines du sanctuaire constate les dommages. Sur le chemin du retour, il s'adresse à Hisanori Fujita, son grand chambellan et compare la scène de dévastation à celles qu'il a pu voir lors du séisme de 1923 de Kantō : « C'est un sentiment beaucoup plus tragique à présent. Les restes de béton, etc. causent plus de douleur à mon cœur. C'est pitoyable, grand chambellan ! Finalement Tokyo aussi est devenu un terrain brûlé à cause de cela. » Après-guerre, le sanctuaire est reconstruit mais on érige deux stèles afin de commémorer la visite de l'empereur. Sumo Le sanctuaire Tomioka Hachiman est aussi connu comme lieu de naissance du Kanjin-zumō (勧進相撲), fondé en 1684 et à l'origine de l'actuel sumo professionnel. Des compétitions dites basho avaient lieu deux fois par an (au printemps et à l'automne) au sanctuaire avec l'autorisation du shogunat. Des systèmes comme le banzuke ont été créés à cette période. D'autres basho se déroulent dans d'autres endroits de Edo, avant que l'Ekō-in ne finisse par héberger toutes les compétitions en 1833. Durant l'ère Meiji (1868-1912), le sumo cherche à renforcer ses liens avec le shinto et le sanctuaire Hachiman afin de pallier l'appui perdu du shogunat et des daimyos. En 1900 (Meiji 33) on y érige une stèle construite par Jinmaku Kyūgorō, appelée yokozuna rikishi-hi (横綱力士碑, « pierre Yokozuna »), pour célébrer les meilleurs lutteurs de sumo (yokozuna). Le monument porte la marque (shikona (en)) de tous les yokozuna jusqu'à Hakuhō Shō, 69e yokozuna et « rikishi sans pareil » Raiden Tameimon. Quand un rikishi atteint le rang de yokozuna, une cérémonie est donnée au sanctuaire pour son intronisation (dohyō-iri). Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Tomioka Hachiman Shrine » (voir la liste des auteurs). Annexes Lien externe (ja) Site officiel du sanctuaire Tomioka Hachiman Portail de Tokyo Portail du shinto
Tomioka Hachiman-gū

Tomioka Hachiman-gū (jap. 富岡八幡宮) – chram shintō w Tokio, w dzielnicy Kōtō, w Japonii, największy tokijski ośrodek kultu Hachimana. Znany jest także pod nazwą Fukagawa no Hachiman-sama. Historia Teren zajmowany przez obecny chram był kiedyś wyspą Eitai-jima na morzu (zatoka morska była stopniowo zasypywana i wyspę połączono z lądem). Na tej wyspie pewien arystokrata z Kioto ustawił posąg Hachimana, kami wojny i sztuki walki. W 1627 powstał w tym miejscu chram, który od 1651 stał się sanktuarium czczonym przez miejscowych kupców. Był on wielokrotnie niszczony przez pożary i odbudowywany. Chram jest ściśle związany z historią sumo w Japonii. W końcu XVII wieku odbyły się tu pierwsze zawody kanjin-zumō, zapasów wykonywanych po zebraniu pieniędzy od publiczności. Służyły one m.in. finansowaniu napraw i budowy chramów shintō i świątyń buddyjskich. Z biegiem lat doprowadziło to stopniowo do wypracowania dzisiejszej formy sumo jako zawodowego sportu. Na terenie chramu znajduje się kilka pomników upamiętniających ważne wydarzenia w historii tego sportu. Opis Na terenie chramu znajdują się dwa „boskie palankiny mikoshi służące do przenoszenia kami”. Większy i najcenniejszy w Japonii – poświęcony w 1991 roku – nazywany jest „Ichi-no-miya”. Waży 4,5 tony, ma ponad 4 m wysokości, jest obity złotą blachą i ozdobiony diamentami, szafirami i rubinami. Wyceniany jest na ponad 1 mld JPY (czyli ponad 8 mln USD). Jest on jednak zbyt ciężki do noszenia w czasie festiwali i uroczystości. Z tego powodu w 1997 roku wykonano mikoshi o nazwie „Ni-no-miya” Mikoshi o wysokości 3,3 metra i wadze 2 ton. Może on być noszony przez uczestników matsuri. Każdego 1, 15 i 28 dnia miesiąca na terenie chramu odbywają się ceremonie o charakterze modlitewnym w celu wyrażenia wdzięczności bogom (ofiarowanie żywności) i prośby o dobrobyt wiernych. Jest w tym czasie organizowany także jarmark, a w dniach 15 i 28 od wczesnego rana do zachodu słońca można sprzedawać tam swoje niepotrzebne przedmioty (pchli targ). Natomiast wielki festiwal Fukagawa Hachiman Matsuri, jeden z najważniejszych festiwali shintō w Tokio, odbywa się w połowie sierpnia, ale tylko raz na 3 lata. Wówczas w głównym pochodzie niesione jest aż 53 mikoshi. Ten festiwal nazywa się też Mizukake Matsuri (Święto Polewania Wodą), ponieważ publiczność oblewa wodą ludzi niosących mikoshi. Na terenie chramu znajduje się pomnik kartografa Tadataki Inō (1745–1818). Był pierwszym, który przeszedł całą Japonię, tworząc pierwszą, pełną mapę kraju. Jej precyzja wykonania budzi zaskoczenie również obecnie. Specjalnością chramu jest wykonywanie przez kapłanów rytuałów ochronnych nad samochodami, aby zapewnić ich kierowcom bezpieczną jazdę. Galeria Uwagi Przypisy Linki zewnętrzne Strona oficjalna chramu (wideo 20′) (jap.)
Miraikan

Der Miraikan (jap. 日本科学未来館, Nippon kagaku miraikan) ist Japans Nationales Museum für Zukunftsforschung und Innovation. Es liegt im Stadtteil Odaiba des Tokioter Stadtbezirks Kōtō auf einer künstlichen Insel in der Tokioter Bucht. Es wurde am 9. Juli 2001 eröffnet. Ausgestellt werden unter anderem eine Visualisierung der Daten des japanischen Seismografen-Netzes, technische Studien von Robotern und Autos, aber auch Objekte mit Lehrcharakter zum Beispiel zur Genetik. Etliche Ausstellungsstücke gibt es zur Raumfahrt, so auch eine chronologische Bildergalerie aller Menschen (und auch einiger Tiere wie Laika), die in den Weltraum geflogen sind. Unter ihnen befindet sich auch der japanische Astronaut Mamoru Mōri, der derzeitige Leiter des Miraikan. Der 6 Meter durchmessende Geo-Cosmos Globus ist das Wahrzeichen des Museums. Es ist eine hochauflösende Bildschirmsphäre, die aus 10.362 OLED Elementen von Mitsubishi Electric in Nagasaki zusammengefügt ist. Das Museum ist beliebtes Ausflugsziel Tokioter Schulklassen. Am 9. März 2015 besuchte die deutsche Kanzlerin Angela Merkel Miraikan. Weblinks japanische Website des Miraikan englische Website des Miraikan Einzelnachweise