NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Jokohama

Jokohama (japonsko 横浜, Hepburn Yokohama, ) je velemesto v prefekturi Kanagava na Japonskem, ki stoji ob zahodni obali Tokijskega zaliva na jugovzhodu otoka Honšu. S približno 3,7 milijona prebivalcev (po oceni za leto 2017) je za Tokiem drugo največje mesto. Celotna prefektura Kanagava, ki poleg Jokohame vsebuje še bližnja mesta Kavasaki, Jokosuka, Fudžisava idr., je skupaj s še drugimi prefekturami v širšem območju Tokia del tokijskega metropolitanskega območja, s 35 milijoni prebivalcev najgosteje naseljenega urbanega območja na svetu. V Jokohami je najprometnejše pristanišče v državi, skozi katerega gre 15 % japonske mednarodne trgovine, mesto pa je za Tokiem tudi drugo najpomembnejše industrijsko središče. Zaradi velikega števila tujih predstavništev, predvsem evropskih in ameriških, ima bolj mednaroden značaj kot Tokio. Zgodovina Še sredi 19. stoletja je bila Jokohama le majhna ribiška vasica. Leta 1854 je bilo vzpostavljeno trgovanje med Japonsko in Združenimi državami Amerike z bližnjo Kanagavo kot glavnim pristaniščem, ki pa je bilo kmalu prestavljeno v Jokohamo, saj je bila Kanagava na glavni prometni poti, na kateri tujci takrat niso bili zaželeni. Po obnovi Meidži se je začela Jokohama hitro razvijati in je leta 1889 zaobjela Kanagavo v svoj administrativni okvir. Mesto je bilo porušeno v velikem potresu leta 1923, v katerem je umrlo 20.000 prebivalcev, nakar je bilo hitro obnovljeno. Drugič ga je močno prizadelo zavezniško bombardiranje med drugo svetovno vojno, po kateri je bila obnova ovirana zaradi ameriške okupacije, znova pa se je hiter razvoj začel v 1950. letih in do leta 1980 je Jokohama po številu prebivalstva prehitela Osako, prej drugo največje japonsko mesto. Hiter razvoj je bil posledica centralizacije, ki jo je izvajala povojna vlada, in v sklopu katere je več industrijskih podjetij preselilo svojo dejavnost bližje Tokia. Trend se je pričel obračati šele v zadnjih letih zaradi pomanjkanja prostora v širšem območju Tokia. Sklici Zunanje povezave Predstavnosti o temi Yokohama v Wikimedijini zbirki Uradno spletno mesto
Јокохама

Јокохама (јап. 横浜市) град је у Јапану у префектури Канагава у Токијском заливу. Према попису становништва из 2005. у граду је живело 3.579.133 становника. Други је град у Јапану (иза Токија) по броју становника. Највећа је лука и велики индустријски центар Јапана. Скоро је спојен са Токијом. Географија Налази се у регији Канто и префектури Канагава. Налази се на западној страни Токијског залива, 30 километара од Токија, са којим је повезан бројним пругама и ауто-путевима. Многи становници Јокохаме раде у Токију и забављају се у Токију, а само спавају у Јокохами. Токио, Јокохама и Кавасаки чине један мегаполис. У близини града река Цуруми се улива у море. Познате зграде у Јокохами укључују Јокохама ландмарк тауер и Јокохама беј бриџ. Клима Јокохама има влажну суптропску климу (Копен: Cfa) са врућим, влажним летима и прохладним зимама. Клима је веома пријатна услед близине мора. Средња годишња температура се креће између 16 и 17 °C. Средња температура у јануару је 5,6 °C а у августу 26,4 °C. Годишња количина падавина износи 1 630 mm. Највише падавина се излучује у јуну и септембру. Градски пејзаж Историја Јокохама је била рибарски градић, све до средине 19. века. Када се Јапан под америчким утицајем поново почео отварати према свету, Јокохама је одабрана као једна од неколико лука, преко којих ће ићи трговина са светом. Лука је отворена 1859. и брзо је постала најзначајнија лука за трговину са светом. Пруга, која повезује Токио и Јокохаму изграђена је 1872, што омогућује увоз сировина за једно шире подручје. Раст јапанске индустрије доводи до просперитета града. Велики Канто земљотрес 1923. је разорио велики део града. Америчким бомбардовањима добар део града је запаљен и уништен. Током америчке окупације Јокохама је била највећа транспортна база за снабдевање и за трупе, а посебно током Корејског рата. Након окупације већина америчке поморске активности пресељено је у Јокосуку. Становништво Према подацима са пописа, у граду је 2005. године живело 3.579.133 становника. Популација Страно становништво Јокохаме од 92.139 укључује Кинезе, Корејце, Филипинце и Вијетнамце. Привреда У Јокохами је индустрија доста развијена. Посебно се истичу индустрије: челика, машинска, електро и електротехничка, превозних средстава, биотехнолошка, полупроводничка, хемијска, одеће и прехрамбена. У граду је такође развијена бродоградња, а постоји и рафинерија. Компанија Нисан има седиште у Јокохами. Спорт Јокохама има фудбалске клубове Јокохама Ф. маринос, ФК Јокохама и ЈСКК, и имала је Јокохама флугелс. У граду се налази Интернационални стадион Јокохама, највећи стадион Јапана, изграђен у октобру 1997. На овом стадиону игра Јокохама Ф. маринос и одиграна је финална утакмица Светског првенства у фудбалу 2002. У финалу 30. јуна су се сусреле репрезентације Њемачке и Бразила (0:2). Компанија Нисан је главни спонзор, па је стадион преименован у Нисан стадион 1. марта 2005. Референце Литература Спољашње везе
Yokohama

Yokohama (横浜市, Yokohama-shi?) är residensstad i Kanagawa prefektur på ön Honshu i Japan. Staden har 3,7 miljoner invånare och är därmed Japans näst största stad. Yokohama ligger vid Tokyobuktens västra strand och är en av landets viktigaste hamnstäder. Den är en del av Stortokyo och bildar tillsammans med Kawasaki i norr centrum för Keihin, Japans viktigaste industriregion. I staden finns stora stålverk, oljeraffinaderier, varv och bilindustrier och omfattande tillverkning av verktygsmaskiner, elektroniska produkter och konstfibrer. Yokohama har vidare flera universitet och en rad fackhögskolor. Stadens hamn är Japans största importhamn. I Yokohama fanns ett svenskt konsulat 1897-1998.[källa behövs] Historia När Japan, strax före meijirestaurationen och andra shogunatets fall, i slutet av 1800-talet öppnade sig mot omvärlden efter två sekel av isolationism, växte Yokohama snabbt från ett litet fiskarsamhälle till Japans fönster mot omvärlden. Staden blev en samlingspunkt för utlänningar och utländska företag och innovationer. Här byggdes landets första järnväg på 1870-talet, landets första kraftverk på 1880-talet, och så vidare. Administrativ indelning Yokohama blev 1956 en av de första signifikanta städerna med speciell status (seirei shitei toshi). och delas som sådan in i ku, administrativa stadsdelar. Yokohama består av femton sådana stadsdelar. Sport Yokohama finns representerat med två klubbar i den japanska proffsligan i fotboll J. League, Yokohama F.Marinos och Yokohama FC. Yokohama Baystars spelar i Central League i professionell baseboll. Kommunikationer Yokohama station är en viktig knutpunkt för järnvägslinjer som Tokaidolinjen, Keikyulinjen och Toyokolinjen, och Blå linjen i Yokohamas tunnelbana. Tokaido Shinkansen stannar dock inte vid Yokohama station men gör uppehåll vid station Shin-Yokohama i Kōhoku-ku. Referenser
Oji Paper Company

Oji Holdings Corporation (王子ホールディングス株式会社, Ōji Hōrudingusu Kabushiki-gaisha) er en japansk skovindustri- og skovbrugskoncern med hovedkvarter i Tokyo. Deres produkter omfatter papir og papirmasse, papirvarer, emballage, tømmer og byggematerialer. Foruden Japan har de produktion og skovbrug i Australien, Brasilien, Canada, Kina, Tyskland, New Zealand, med flere. Referencer
Oji Paper

Oji Paper est une entreprise papetière japonaise fondée en 1873. Elle est la 9e plus grande entreprise du secteur papetier en 2010, avec une production de 6 861 millions de tonnes. Histoire Oji Paper a été fondée le 12 février 1873 par l'homme d'affaires Shibusawa Eiichi sous le nom de « Shoshi Kaisha » (抄紙会社). Une usine à papier a été créé en 1875 à Oji, alors un faubourg de Tokyo, puis une autre à Shizuoka en 1889. L'entreprise a été renommée Oji Paper en 1893. Oji Paper a eu une position monopolitique sur le marché du papier après sa fusion en 1933 avec Fuji Paper et Karafuto Industries. Après la Seconde Guerre mondiale, Oji Paper est démantelé par l’Excess Economic Powers Decentralization Act en trois sociétés : Tomakomai Paper, Jujo Paper et Honshu Paper. Mais dès 1952 Tomakomai Paper se renomme Oji Paper Industries puis peu après, en 1960, en Oji Paper. En 1993, Oji Paper fusionne avec Kanzaki Paper, puis en 1996, avec Honshu Paper. Références Liens externes (ja) Site officiel Portail des entreprises Portail du Japon
Oji Paper

Oji Holdings Corporation (王子ホールディングス株式会社?, Ōji Hōrudingusu Kabushiki-kaisha) (TYO: 3861), noto col nome commerciale di Oji Paper, è un'industria giapponese, principale produttore di carta e di prodotti cartacei del paese, terzo gruppo a livello mondiale del settore. Storia L'azienda è stata fondata il 12 febbraio 1873 dagli industriali Shibusawa Eiichi e Shoshi Kaisha (抄紙会社?). Inizialmente aveva sede ad Ōji (da cui prese il nome) per poi spostarsi nel 1889 a Shizuoka. Nel 1933 l'azienda si fuse con la Fuji Paper e la Karafuto Industries creando la più grossa impresa nazionale del paese, controllando l'ottanta percento del mercato giapponese della carta. Al termine della seconda guerra mondiale le forze occupanti imposero diverse leggi (tra cui una legge antitrust) che portò allo smembramento della compagnia in tre aziende separate chiamate Tomakomai, Jujo, e Honshu. La Tomakomai riprese il nome originale nel 1952 iniziando una politica di espansione che la portò nel corso degli anni ad acquisire il controllo della Kita Nippon, della Nippon Pulp e della Toyo Pulp. Nel 1996 fu acquistata anche la Honshu Paper, riunendo due delle tre compagnie originarie. Nel 2012 la Oji Paper si è trasformata in una holding cambiando nome in Oji Holdings Corporation. Nonostante il cambio di nome la società continua ancora a vendere i propri prodotti sotto il vecchio nome. Attività sportive La compagnia è proprietaria della squadra di hockey su ghiaccio delle Oji Eagles. La squadra milita nella Asia League Ice Hockey, che si è aggiudicata due volte (2008 e 2012). In precedenza aveva vinto anche 13 edizioni del Campionato giapponese di hockey su ghiaccio. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Oji Paper Collegamenti esterni (JA) Sito ufficiale, su ojipaper.co.jp.
Oji Paper Company

Oji Holdings Corporation (王子 ホ ー ル デ ィ ン グ ス 株式会社; "Ōji Hōrudingusu Kabushiki-kaisha") é uma indústria japonesa no ramo de papel e celulose. Em 2012, a empresa foi classificada como a terceira maior empresa global, incluindo em suas atividades suas operações com plantação de árvores para extração de celulose, produção de papel para impressão e papelão e papel ondulado para embalagem. As ações da empresa estão listadas na Bolsa de Valores de Tóquio e as ações fazem parte do índice de ações do Nikkei 225. Operações Oji Paper produz papel para impressão e papeis de uso geral além de para embalagem. Também fabrica produtos químicos utilizados na produção de papel especiais e equipamentos para fabricação de embalagem. Atua com produtos adesivos filmes funcionais, além de energia renovável, matéria-prima e combustível. A empresa possui 86 plantas industriais em todo o Japão e operações com plantio de árvores na Austrália, Brasil, Canadá, China, Alemanha, Nova Zelândia e outros países em todo o mundo. Em março de 2015 contava com 33 668 postos de trabalho direto. História A Oji Paper Company foi fundada em 12 de fevereiro de 1873 pelo empresário e industrial Shibusawa Eiichi com o nome de Shoshi Kaisha (抄紙 会 社). Os moinhos para obtenção da polpa de madeira e celulose foram construídos em 1875 na vila de Ōji, na época um subúrbio de Tóquio, e em 1889 em Shizuoka. Em 1893, Shibusawa deu novo nome a empresa que passou a ser conhecida com Oji Paper local da instalação de sua primeira fábrica. Em 1933, a Oji Paper se fundiu com Fuji Paper e Karafuto Industries, constituindo uma corporação oligopolística com 80% do mercado de papel japonês. Após a Segunda Guerra Mundial, para evitar atividades anti concorrência causadas pela concentração de negócios, foi implementada uma lei de descentralização de poder econômico, e a Oji Paper foi dividida em três empresas: Tomakomai Paper, Jujo Paper e Honshu Paper. A Tomakomai Paper após sua expansão na cidade de Kasugai em 1952, Aichi, a empresa foi renomeada como Oji Paper Industries e, em 1960, recebeu novamente o nome de Oji Paper. A Oji Paper expandiu seus negócios através da aquisição de concorrentes, incluindo a Kita Nippon Paper, Nippon Pulp Industries e Toyo Pulp. Em 1993, a Oji Paper se fundiu com a Kanzaki Paper para se tornar o New Oji Paper, e em 1996, New Oji Paper e Honshu Paper se uniram novamente para se tornar o Oji Paper. Em 2012, o Oji Paper passou a ser a holding das empresas com um novo nome comercial Oji Holdings Corporation. Referências Ligações externas «Página oficial» «Oji Papéis Especiais, Brasil.»
Ōnohara-jima

Ōnohara-jima (japanisch 大野原島) ist eine Gruppe kleiner Felsinseln vulkanischen Ursprungs im Pazifischen Ozean. Sie gehört geographisch zum Archipel der Izu-Inseln und verwaltungsmäßig zum Dorf (Gemeinde) Miyake der Unterpräfektur Miyake der Präfektur Tokio von Japan. Ōnohara-jima liegt rund 180 km südlich von Tokio sowie 10 km westlich von Miyake-jima. Die zahlreichen Felsen weisen zusammen eine Fläche von nur 0,02 km² auf. Der höchste ist der im Norden gelegene Koyasu (子安島, -shima) mit 114 m über den Meeresspiegel. Die hauptsächlich aus Andesit bestehenden Felsen stellen den weitgehend versunkenen Lavadom eines einstigen Vulkans dar. Auf Grund ihres Profils aus der Ferne wird sie auch Sambondake (三本岳, dt. „3 Gipfel“) genannt. Weblinks Ōnohara-jima in der Japanese Volcanoes Quaternary database (englisch und japanisch)
Ōnohara Islands

The Ōnohara Islands (大野原島, Ōnohara-jima) are a group of volcanic deserted islands located in the Philippine Sea approximately 180 kilometres (110 mi) south of Tokyo and 10 kilometres (6.2 mi) west of Miyake-jima, in the northern portion of the Izu archipelago, Japan. The group is also known as Sanbon-dake (三本岳, lit. “Three Peaks”) from its profile. Geography Ōnohara-jima consists of nine main islets and several smaller rocks and stacks. The island is the remnant of an andesite lava dome with sheer sides, the only visible portion of a submarine volcanic caldera. The above sea-level portion has a surface area of approximately 0.2 square kilometers, with a summit height of 114 metres (374 ft) on the main islet of Koyasu-shima (小安島). Located in the Kuroshio Current, the area has abundant sea life, and is popular with sports fishermen and scuba divers. During the Korean War, aircraft of the US Air Force used Ōnohara-jima as a bombing range, endangering the Japanese murrelet, a rare seabird that breeds on Ōnohara-jima. The bombing was stopped after Jack Moyer wrote a letter to an associate of then-US President Harry S. Truman. See also Izu Islands Desert island List of islands References External links Quaternary Volcanoes in Japan Entry at Oceandots.com at the Wayback Machine (archived December 23, 2010) "Onoharajima". Global Volcanism Program. Smithsonian Institution. Retrieved 2021-06-25.
Ōnoharajima

Ōnoharajima (大野原島, Ōnoharajima?) son un grupo de varias islas y rocas deshabitadas ubicadas en las islas Izu, al sur de Japón. Del archipiélago sobresalen tres islas que se asemejan a picos, por lo que las islas son llamadas también como Sanbondake (三本岳, Sanbondake? «Tres picos»). Administrativamente forma parte de la villa de Miyake, subprefectura de Miyake, Tokio. Se ubica a 9 km al oeste-suroeste de Miyakejima. Está formado por tres islas empinadas y varias rocas pequeñas; su altura máxima es de 114 m en la isla norte. En sus alrededores se desarrolla la pesca y el buceo. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ōnoharajima. Ōnoharajima (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). - Japanese Volcanoes Quaternary database (en inglés) Datos de Miyakejima (se incluyen datos de islas vecinas, entre estos Ōnoharajima) (en japonés)
Онохара (острів)

О́стрів О́нохара (яп. 大野原島, おおのはらじま, МФА: [oːnohaɾad͡ʑima]) — безлюдний острів вулканічного походження в західній частині Тихого океану. Складова групи островів Ідзу, один з малих островів групи. Належить селу Міяке області Міяке префектури Токіо, Японія. Станом на 2007 рік площа острова становила 0,02 км². Складається з трьох окремих скель, що виглядають з морської поверхні. Найвища точка — бескид Коясу, висотою 114 м. Берега скелясті й важкодоступні. Галерея Джерела та література Онохара (острів) // 『角川日本地名大辞典』 [Великий словник японських топонімів Кадокава]. 第13巻. 東京都 / 角川日本地名大辞典編纂委員会編. — 東京: 角川書店, 1978. (яп.) Онохара (острів) // 『日本大百科全書』 [Енциклопедія Ніппоніка]. — 第2版. — 東京: 小学館, 1994—1997. — 全26冊. (яп.) Посилання (яп.) Офіційна сторінка села Міяке
Нипон Будокан

„Нипон Будокан“ (на японски: 日本武道館 [Nippon Budōkan]; на английски: Japan Martial Arts Hall – Японска зала за бойни изкуства / Зала за бойни изкуства на Япония), по-известна само като „Будокан“, е покрита концертна и спортна зала (арена), разположена в Чийода, Токио, Япония. Залата е построена за състезанията по джудо по време на Летните олимпийски игри през 1964 година. В нея са записани под името Live at (the) Budokan албуми на Боб Дилън, Чийп Трик, Дрийм Тиътър, Ози Озбърн и други изпълнители и групи. Местоположение Разположена е в парка „Китаномару“ в центъра на Токио на 2 минути пеша от метростанцията „Куданшита“, близо до светилището „Ясукуни“. Сградата е моделирана по залата „Юмедоно“ (букв. „Зала на мечтите“) в храма Хорю-джи в Нара. Тази осмоъгълна постройка, висока 42 метра, може да побере до 14 471 души (места на арената: 2946, седалки на първия етаж: 3199, на втория етаж: 7846, за правостоящи: 480). Музика „Бийтълс“ е първата рок група, която изнася серия концерти в „Будокан“ през юни и юли 1966 г. Посрещнати са враждебно от хора, почувствали появата на западна поп група като оскверняване на бойната арена. През юли 1973 г. японската телевизия записва концерта на „Сантана“. През 1978 г. по време на турнето Alive II Tour групата „Кис“ изнася 5 поредни концерта, всеки от който е разпродаден. Така групата подобрява както личния си рекорд за 4 напълно разпродадени концерта от предната година, така и този на „Бийтълс“. Американските изпълнители Чийп Трик и Боб Дилън използват арената да запишат концертите си Cheap Trick at Budokan (1978) и Bob Dylan at Budokan (1979). Концерти на живо от „Будокан“ са записали и издали следните групи и изпълнители. 1970-те години 1972 г. – Дийп Пърпъл 1973 г. – Юрая Хип 1974 г. – Карпентърс (Live at Budokan 1974) 1976 г. – Рейнбоу (On Stage) 1977 г. – Бей Сити Ролърс (Rollerworld: Live at the Budokan 1977), Даяна Рос (An Evening with Diana Ross) 1978 г. – Чийп Трик (Cheap Trick at Budokan) 1979 г. – Ерик Клептън (Just One Night), Боб Дилън (Bob Dylan at Budokan) 1980-те години 1980 г. – Садао Ватанабе (How's Everything) и Йелоу Маджик Оркестра (Live at Budokan 1980, издаден през 1993 г.) 1981 г. – Куинси Джоунс (Quincy Jones Live at the Budokan) 1982 г. – Майкъл Шенкер Груп (One Night at Budokan) 1983 г. – Ейша (Live at Budokan, Asia in Asia) и Дейв Грусин (Dave Grusin and the NY-LA Dream Band) 1985 г. – Франк Синатра (Live at the Budokan Hall, Tokyo) 1987 г. – Айрън Мейдън (Somewhere on Tour) Спорт Макар и предимно да се използва като концертна зала, по първоначално предназначение залата е отредена за японските бойни изкуства. В нея се провеждат ежегодно международни първенства по джудо, кендо, карате, айкидо, шоринджи, кемпо, кюдо, нагината и др. Залата е планирана да бъде домакин на състезанията по джудо по време на Олимпийските игри през 2020 година. За почитателите на борбата в залата се провеждат мачове по кеч. Мачът между боксьорите Мохамед Али и Антонио Иноки през 1978 г. е считан за предшественик на смесените бойни изкуства. Източници
Nippon Budokan

El Nippon Budokan (日本武道館, Nippon Budōkan; «lloc d'arts marcials del Japó») és un pavelló cobert per a esdeveniments ubicat al districte toquiota de Chiyoda. Ubicat dins del parc de Kitanomaru, entre el palau de Kokyo i el santuari de Yasukuni, el Nippon Budokan fon construït l'any 1964 per a la competició de Judo als Jocs Olímpics d'Estiu de 1964, en els quals fon deport olímpic per primera volta: projectat per l'arquitecte nipó Mamoru Yamada, que s'inspirà en la planta octogonal del Yumedono de Hôryû-ji, el Budokan fa quaranta-dos metres d'alçada, compta amb vora quinze mil localitats i costà 5,6 milions de dòlars. D'ençà, el Budokan ha acollit competicions d'aikido, judo, karate, kendo, kyūdō, naginata i shōrinji kenpō, a més de lluita lliure, kickboxing i K-1; no obstant això, el Nippon Budokan és conegut internacionalment com a sala de concerts des que els Beatles hi actuaren l'any 1966. El Nippon Budokan acollirà les competicions de judo i karate dels Jocs Olímpics d'Estiu de 2020. Cronologia En l'olimpíada del 1964, Anton Geesink guanyà l'or contra l'equip japonés; el 1967 acollí el Campionat del Món de voleibol femení, guanyat pel Japó. Concerts Quant a concerts, els primers foren els del grup anglés The Beatles l'any 1966, precedit per un debat públic que posava objeccions al fet que un grup de música estranger usara un lloc destinat a les arts marcials tradicionals japoneses: un grup de manifestants amenaçà d'interrompre l'actuació, que al remat es dugué a terme amb un públic tot assentat, acostumat a escoltar en silenci i a aplaudir només al final de cada cançó. El Budokan apareix en les primeres pàgines del manga Joc d'heroïnes, en el vessant de sala de concert. Ubicació El lloc del Nippon Budokan, que no compta amb aparcament, és accessible en cotxe, taxi o metro: per l'estació de Kudanshita passen les línies de Toei Shinjuku (S-05), Hanzōmon (Z-06) i Tōzai (T-07); els ascensors i els vàters de l'estació estan adaptats per a discapacitats, encara que la rampa d'accés al parc és prou costeruda. Referències
Nippon Budókan

Nippon Budókan (japonsky 日本武道館) je moderní víceúčelová hala, která stojí v Čijodě v Tokiu. Je vhodná nejen pro pořádání sportovních událostí, ale i pro kulturní a zábavní akce, koncerty, veletrhy a další. Kapacita haly je až 15 000 míst. Nippon Budókan byla otevřena při příležitosti Letních olympijských her roku 1964. Disciplíny judo a karate se v hale staly součástí programu Letních olympijských her roku 2020. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Nippon Budokan na Wikimedia Commons (japonsky) Oficiální stránky
Nippon Budokan

Nippon Budokan (japansk: 日本武道館) betyder Japans kampsportshus og blev oprindeligt bygget til de olympiske lege i 1964, hvor judokonkurrencen fandt sted. Bygningen er beliggende i Chiyoda, Tokyo. Efter de olympiske lege i 1964 er bygningen primært blevet brugt til større arrangementer for de fleste af Japans kampsportsgrene. Men bygningen er også brugt til andre sportsarrangementer og adskillige koncerter. I forbindelse med de olympiske lege i 2020 blev Nippon Budokan anvendt til afvikling af judo- og karate-konkurrencerne. Referencer Der er for få eller ingen kildehenvisninger i denne artikel, hvilket er et problem. Du kan hjælpe ved at angive troværdige kilder til de påstande, som fremføres i artiklen.