NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Stars and Stripes

Stars and Stripes (česky Hvězdy a pruhy) jsou noviny vydávané ministerstvem obrany USA pro vojáky amerických ozbrojených sil po celém světě. V současnosti jsou dostupné ve třech vydáních: pro jednotky v Evropě, na středním východě a pro vojáky v Pacifiku. Ústřední redakce sídlí ve Washingtonu, D.C. Historie 9. listopadu 1861, během americké občanské války, se vojáci 11., 18. a 29. pluku z Illinois (po vytlačení jednotek Konfederace na jih) utábořili v Bloomfieldu v Missouri. Poté, co našli místní redakci novin prázdnou, rozhodli se, že budou vydávat své vlastní noviny o událostech u vlastních jednotek během válečného tažení. Nazvali je Stars and Stripes podle symbolů na americké vlajce. Dnes je v Bloomfieldu muzeum a knihovna, věnované novinám. Během první světové války byli redaktory, dopisovateli a ilustrátory novinářští veteráni, ale mnohem častěji talentovaní mladí vojáci. Řada z nich se po válce stala slavnými osobnostmi mediální sféry USA. Harold Ross po návratu založil časopis New Yorker. Cyrus Baldridge, vedoucí grafik, se později stal známým ilustrátorem knih a časopisů. Alexander Woollcott, člen redakční rady, byl pozdějším významným newyorským literárním kritikem. Hvězdy a pruhy byly v té době osmistránkovým týdeníkem. Nejvyšším dosaženým počtem bylo 526 000 čtenářů. Redakce musela vyvinout velké úsilí a použít různé improvizace při tisku ve Francii i při dodávce novin na frontu. Za druhé světové války, byla tištěna různá vydání na různých provizorních místech. Znovu, tak jako v předchozí válce, se mnoho zde působících redaktorů později stalo známými novináři. Některá vydání se tiskla co nejblíže bojovým liniím kvůli rychlé informovanosti frontových jednotek. Během války bylo také vydáno 53 sešitů edice Stars and Stripes, většinou popisujících příběhy jednotlivých vojáků. Současnost Noviny jsou v současnosti hlavním tištěným zdrojem informací na vojenských základnách v Evropě a na středním východě. Vycházejí každý den, v rozsahu 40 – 48 stran a stále mají tabloidní formát připomínající některé britské deníky. Dalšími později známými přispěvateli jsou: Andy Rooney Steve Kroft Shel Silverstein Phil Stern Louis Rukeyser Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stars and Stripes na Wikimedia Commons Stars and Stripes online verze Stars and Stripes homepage Stars and Stripes Homepage evropské verze Archivováno 17. 11. 2006 na Wayback Machine. Stars and Stripes Homepage Pacifické verze Stars and Stripes Museum a knihovna Archív Stars and Stripes z období druhé světové války
The Stars and Stripes

The Stars and Stripes ist eine 1861 gegründete Zeitung und Internetpublikation für die Truppen der US-amerikanischen Streitkräfte. Geschichte und Auftrag Die Geschichte der Zeitung geht auf das Jahr 1861 zurück, als die 11th, 18th, und 29th Illinois Regiments in Bloomfield (Missouri) die Zeitung während des amerikanischen Bürgerkrieges für interne Zwecke auflegten. Während des Ersten Weltkriegs waren die Mitarbeiter der Stars and Stripes entweder altgediente Reporter oder junge Soldaten, die in den Nachkriegsjahren zu Reportern werden sollten. Die Zeitung wurde vom 8. Februar 1918 bis zum 13. Juni 1919 von den American Expeditionary Forces (AEF) herausgegeben. Auch während des Zweiten Weltkriegs wurde die Zeitung in Dutzenden von Ausgaben in mehreren Operationsgebieten gedruckt. Die Zeitung erscheint kontinuierlich seit 1942 in Europa und in der Pazifikregion seit 1945. Sie erscheint heute unter anderem als europäische Ausgabe (European Edition), Nahost-Ausgabe (Mideast Edition) und Pazifikausgabe (Pacific Edition); Verlagsort ist Washington, D.C. Herausgeber ist derzeit Max D. Lederer, Jr. Die Zeitung ist heute Teil der 2008 geschaffenen Defense Media Activity. Das Europa-Hauptquartier hat seit 2008 seinen Sitz in Kaiserslautern. Die Redaktion in Kaiserslautern ist für die europäische und die Nahost-Ausgabe zuständig. Die Auflage für Deutschland beträgt 15.000 Stück. Nach dem Zweiten Weltkrieg etablierte sie sich erstmals 1945 im hessischen Pfungstadt. Sie hatte damals eine Gesamtauflage von 600.000 Stück. 1949 erfolgte dann der Umzug auf den Stars & Stripes Compound. Dieser war in direkter Nachbarschaft zum August-Euler-Flughafen. Die Europazentrale der amerikanischen Armeezeitung war dort in einer ehemaligen Fliegerkaserne (vorher, ab 1919, Caserne Garnier du Plessis) der Fliegerstation Darmstadt untergebracht. Neben der gedruckten Ausgabe für Militärpersonal, wird die Zeitung auch für jedermann online zur Verfügung gestellt. Ebenfalls ist eine „Stars and Stripes“ App für das Smartphone erhältlich. Bekannte ehemalige Mitarbeiter der Zeitung sind Andy Rooney und Steve Kroft, Shel Silverstein, Ralph G. Martin, Phil Stern. Bill Mauldin, der während des Zweiten Weltkriegs die bekannten „Up-Front“-Cartoons zeichnete, gewann später zweimal den Pulitzer-Preis. In der Zeitung erscheint mittlerweile die Comicserie Downrange. American Forces Network (AFN) betreibt seit 1943 weltweit Hörfunk und Fernsehen für die US-Armee. DoD News Channel, ursprünglich Pentagon Channel, war ein staatlicher Fernsehsender für die US-Armee von 2004 bis 2015. Die fiktive Filmfigur Joker aus Full Metal Jacket arbeitete für Stars and Stripes. Weblinks Onlineausgabe (englisch) Offizielle Smartphone App im Google Play Store Einzelnachweise
Barras y estrellas (periódico)

Barras y Estrellas, conocido también por su nombre original inglés Stars and Stripes, es un periódico diario militar estadounidense que ofrece actualidad y asuntos referentes sobre y para los miembros de las Fuerzas Armadas de los Estados Unidos. Aunque procede del Departamento de Defensa, su editorial no es dependiente directamente de él, y su independencia periodística está legalmente garantizada por la Primera Enmienda a la Constitución. Aparte de su versión nacional, Barras y estrellas imprime diariamente distintas versiones del periódico orientadas a los soldados estadounidenses desplegados en diferentes zonas del mundo, como Europa, Oriente Medio, Japón y Corea del Sur. El periódico tiene su sede en Washington D. C. Desde la Segunda Guerra Mundial se imprime una edición diaria.​ Historia El periódico nació el 9 de noviembre de 1861, en plena Guerra de Secesión. Soldados de varios batallones que estaban acampados en Bloomfield, Misuri, encontraron una oficina de prensa local vacía, y decidieron comenzar a escribir un pequeño periódico narrando sus actividades.​ Barras y Estrellas ha acompañado siempre a los ejércitos estadounidenses en las mayores guerras en las que han participado, como la Primera y Segunda Guerra Mundial, la Guerra de Corea, la Guerra de Vietnam y más recientemente las de Afganistán e Irak. Se han escrito siempre varias versiones distintas, para que tratasen en relación con el escenario mundial concreto donde estuvieran destinadas las distintas unidades. De los soldados que participaron en el periódico militar salieron algunos conocidos nombres, como Harold Ross, el fundador de la revista New Yorker, o Bill Mauldin, que consiguió dos premios Pulitzer. Cine El protagonista de la película La Chaqueta Metálica, Matthew Modine, interpreta a un soldado que es a su vez redactor de Barras y Estrellas. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Barras y estrellas.
Stars and Stripes (journal)

Stars and Stripes, fondé en 1861 durant la guerre de Sécession, est un quotidien publié pour les forces armées des États-Unis en service à l’étranger. Il est disponible en quatre éditions: européenne, moyen-orientale, japonaise et sud-coréennes. Ses lecteurs sont environ 80 000 en Europe et 60 000 dans le Pacifique[réf. à confirmer]. Culture populaire Il est particulièrement question de ce journal dans le film de guerre Full Metal Jacket de Stanley Kubrick. Le personnage principal, surnommé « Guignol » (« Joker » en version originale), y est journaliste et part sur le front afin de raconter les histoires des soldats de la guerre du Viêt Nam. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Stars and Stripes (newspaper) » (voir la liste des auteurs). Articles connexes Histoire de la presse écrite aux États-Unis The Pentagon Channel Liens externes (en) Site officiel Portail de la presse écrite Portail de la France Portail de la Résistance française Portail des forces armées des États-Unis
Stars and Stripes

Stars and Stripes é um jornal militar estadunidense diário que relata assuntos relativos aos membros das Forças Armadas dos Estados Unidos e suas comunidades, com ênfase naqueles que servem fora dos Estados Unidos. Ele opera de dentro do Departamento de Defesa, mas é editorialmente separado dele, e sua proteção pela Primeira Emenda é salvaguardada pelo Congresso dos Estados Unidos. Assim como um site, Stars and Stripes publica quatro edições impressas diárias para membros do serviço militar dos EUA servindo no exterior; essas edições européias, do Oriente Médio, japonesas e sul-coreanas também estão disponíveis para download gratuito em formato eletrônico, e há também sete edições digitais. O jornal tem sua sede em Washington, D.C. Referências Leitura adicional Library of Congress (2018). «Stars and Stripes: The American Soldiers' Newspaper of World War I, 1918 to 1919». Library of Congress. Consultado em 7 de fevereiro de 2018 Ligações externas «Página oficial» Stars and Stripes digital editions Stars and Stripes multimedia gallery Stars and Stripes: The American Soldiers' Newspaper of World War I, 1918 to 1919 O curta The Story of Stars and Stripes está disponível para baixar gratuitamente no Internet Archive O curta Big Picture: All the World to All the Troops está disponível para baixar gratuitamente no Internet Archive
Mucu (1920)

Mucu (japonsky: 陸奥) byla bitevní loď japonského Císařského námořnictva, druhá ze dvou lodí třídy Nagato. Pojmenována byla podle starobylé provincie Mucu na ostrově Honšú. Její stavba začala v loděnici v Jokosuce 1. června 1918, na vodu byla spuštěna 31. května 1920 a dokončena 24. října 1921. V červnu 1942 během bitvy u Midway byla Mucu součástí hlavního svazu admirála Isoroku Jamamota společně s bitevními loděmi Jamato a Nagato, letadlovou lodí Hóšó, křižníkem Sendai, devíti torpédoborci a čtyřmi pomocnými loděmi. Zkáza Při plavbě ve Vnitřním moři došlo 8. června 1943 na Mucu k mohutné explozi v muničním skladu číslo 3 asi 3 km na sever od dnešního památníku na ostrově Suó-Óšima. I když příčina výbuchu nebyla nikdy objasněna, prohlásila japonská vláda, že šlo o výbuch způsobený lidmi. Exploze byla tak silná, že okamžitě oddělila záď před dělovou věží číslo 3 od zbytku lodě a způsobila zaplavení kotelen a strojovny. Prakticky ihned se 163 metrů dlouhá přední část lodi převrátila na pravobok a potopila. Zemřelo 1100 mužů nejen z lodní posádky ale i včetně 140 instruktorů a kadetů z leteckého učiliště, kteří zde byli na seznamovací exkurzi. Záď se převrátila a zůstala na hladině ještě skoro 12 hodin, než dosedla na dno jen pár set metrů na jih od hlavní části vraku (). Zachráněno bylo jen 350 přeživších. Ihned po výbuchu byla japonská flota mobilizována a hledala v malé zátoce nepřátelské ponorky, ale tato snaha vyšla na prázdno. Byla zahájena operace na vyzvednutí vraku, ale brzy byla zrušena. V červenci 1944 byla z Mucu vyzvednuta pouze munice a vyčerpáno cenné palivo. Po dalších 25 let zůstala Mucu nedotčena. Vrak Až mezi lety 1970 a 1978 byly prováděny pokusy o vyzvednutí vraku. Postupně byla vyzvednuta velká část přídě, kotvy, lodní šrouby, kormidlo, hlavní děla, celá záď a kompletní dělová věž číslo 4. Mnoho artefaktů je vystaveno v Muzeu památníku Mucu ve městě Tówa. Dělová věž číslo 4 je vystavena v bývalé námořní akademii v Etadžimě. Jedno z 140mm děl je k vidění v tokijské svatyni Jasukuni. Jedno 410mm dělo je vystaveno v Muzeu námořních věd v tokijské čtvrti Šinagawa. V současnosti leží zbytek vraku Mucu na pravoboku obrácen kýlem vzhůru pod úhlem 45° v hloubce 40 metrů. Část vraku nejblíže hladině je v hloubce jen 16 metrů, a tak i když není označená, lze ji snadno najít sonarem. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Japanese battleship Mutsu na anglické Wikipedii. Literatura WILLIAMS, Mike. 陸奥 Mutsu: An Exploration of the Circumstances Surrounding Her Loss. In: PRESTON, Antony; JORDAN, John; DENT, Stephen. Warship 2009. London: Conway, 2009. ISBN 9781844860890. S. 125 až 142. (anglicky) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mucu na Wikimedia Commons (anglicky) Přehled nasazení Mucu na combinedfleet.com (anglicky) Maritimequest.com: Fotogalerie bitevní lodi Mucu Archivováno 24. 7. 2020 na Wayback Machine.
Mutsu (1920)

Mutsu (jap. 陸奥 Mutsu) – pancernik japoński typu Nagato. Stępkę pod jego budowę położono 1 czerwca 1918 r. w stoczni japońskiej Cesarskiej Marynarki Wojennej w Yokosuka. Wodowanie miało miejsce 31 maja 1920, a 24 października 1921 r. okręt został ukończony. W okresie międzywojennym okręt przeszedł dwie poważne modernizacje, które całkowicie zmieniły jego sylwetkę (usunięto przedni komin, całkowicie przebudowano główne nadbudówki i zastąpiono stary system kierowania ogniem), a także zwiększyły wyporność. Wymieniono kotły napędowe na maszyny o większej mocy i zainstalowano wyposażenie lotnicze (hangar, katapultę i trzy wodnosamoloty zwiadowcze). Oprócz udziału w bitwie pod Midway, gdzie „Mutsu” wchodził w skład tyłowych tzw. Sił Głównych pod dowództwem adm. Isoroku Yamamoto oraz misji zaopatrzeniowej na wyspę Guadalcanal, pancernik nie wziął udziału w żadnej operacji wojennej. 8 czerwca 1943, prawdopodobnie na skutek zaniedbań ze strony załogi przy załadunku amunicji, okręt eksplodował i zatonął na Morzu Wewnętrznym. W wyniku wybuchu zginęło ponad 1000 marynarzy, w tym 140 kadetów i instruktorów ze szkoły lotnictwa morskiego. Na stanowisku dowodzenia poległ także dowódca „Mutsu”, kmdr Teruhiko Miyoshi, pośmiertnie awansowany do rangi kontradmirała. Wydobyta z morza lufa działa artylerii głównej znajduje się w zbiorach muzeum morskiego w Tokio Przypisy Bibliografia Józef Kuczyński. Pancerniki Nagato i Mutsu. „Nowa Technika Wojskowa”. 1992. Nr. 5(11). s. s. 37-39. ISSN 1230-1655.
Mutsu (couraçado)

O Mutsu (陸奥) foi um navio couraçado operado pela Marinha Imperial Japonesa e a segunda e última embarcação da Classe Nagato, depois do Nagato. Sua construção começou em junho de 1918 no Arsenal Naval de Yokosuka e foi lançado ao mar em maio de 1920, sendo comissionado na frota japonesa em outubro do ano seguinte. Era armado com uma bateria principal de oito canhões de 410 milímetros montados em quatro torres de artilharia duplas, possuía um deslocamento de mais de 39 mil toneladas e alcançava uma velocidade máxima de mais de 25 nós. O Mutsu foi finalizado alguns anos depois do fim da Primeira Guerra Mundial e ajudou a transportar suprimentos para as vítimas do Grande Sismo de Kantō em 1923. Entre as décadas de 1920 e 1930 a embarcação teve uma carreira sem incidentes e alternou períodos de serviço ativo com estadas na reserva, em que atuou como navio de treinamento. Ele passou por enormes modernizações entre 1934 e 1936 que reformularam seu armamento, fortaleceram sua blindagem, aprimoraram seus maquinários internos e reconstruíram sua superestrutura, dentre outras modificações. O couraçado brevemente participou da Segunda Guerra Sino-Japonesa. O Mutsu não se envolveu em operações nos primeiros anos da Segunda Guerra Mundial, com exceção da Batalha de Midway e da Batalha das Salomão Orientais em 1942. Ele voltou para o Japão no início de 1943 e afundou ancorado próximo de Hashirajima em 8 de junho de 1943 depois da explosão de um de seus depósitos de munição. A investigação oficial conduzida às pressas concluiu que detonação foi obra de um marinheiro descontente. A maior parte de seus destroços foram desmontados. Referências Ligações externas Media relacionados com Mutsu (couraçado) no Wikimedia Commons
Yoshida Kofun

The Yoshida Kofun (吉田古墳) is kofun burial mound located in the Motoyoshida neighborhood of the city of Mito, Ibaraki in the northern Kantō region of Japan. The kofun was designated a National Historic Site in 1922, with the area under protection extended in 2010 and 2012 Overview The Yoshida Kofun was initially believed to be a square-type hōfun (方墳). The tumulus has a height of about 1.6 meters and is roughly of 26 meters on each side; however, per a survey conducted in 2006, it is now believed that the tumulus was a highly unusual octagonal-type hakkaku-fun (八角墳) instead. In 1914 an elementary school teacher attached to the Prefectural Mito Women's Normal School, demolished a part of the tumulus for soil, uncovering the burial chamber, which was found to be decorated with mural paintings depicting armor, swords, quivers, and spears. The burial chamber was three meters long and from 1.32 to 1.46 meters in width. Such decorated tombs have been found in the Kansai region and in Kyushu; however, this was the first such tumulus found in the Kantō region. Grave goods included gold rings, fragments of plate armor made of iron, straight swords, and magatama beads. Due to the rarity of decorated kofun, a number of noted archaeologists (including Torii Ryūzō) have researched the site over the years and have determined that it dates from the middle of the 7th century AD. The tumulus is located a five minute walk from the "Yoshida Kofunen" bus stop on the Kanto Railway bus from Mito Station on the JR East Jōban Line. See also List of Historic Sites of Japan (Ibaraki) References External links Media related to Yoshida Kofun at Wikimedia Commons Mito City Official site (in Japanese) Ibaraki Tourism official site (in Japanese) Ibaraki Department of Education official site Archived 2021-04-11 at the Wayback Machine (in Japanese)
Museum of The Little Prince in Hakone

The Museum of The Little Prince in Hakone (星の王子さまミュージアム, Hoshi no Ōjisama Myūjiamu) (French: Musée du Petit Prince de Saint-Exupéry à Hakone) was a museum in Sengokuhara, Hakone, Kanagawa Prefecture, Japan dedicated to the character in the story The Little Prince by Antoine de Saint-Exupéry. The museum was opened on June 29, 1999 as part of a worldwide commemorative project to celebrate the 100th anniversary of Saint-Exupéry’s birth and closed down permanently on April 1, 2023. In a statement made by the museum, the lack of visitors due to the Covid-19 pandemic and the deterioration of the buildings presented as the reasons for the closure. References External links Official website Official website (in Japanese)
Музей Маленького принца в Хаконе

Музей Маленького принца в Хаконе (яп. 星の王子さまミュージアム) — музей в Хаконе (Япония), посвященный главному герою сказки Антуана де Сент-Экзюпери «Маленький принц». Этот музей площадью 10 000 квадратных метров был основан мадам Акико Тории. Открытие произошло 29 июня 1999 года, в день рождения Сент-Экзюпери. На сентябрь 2021 года музей принадлежит группе TBS (Tokyo Broadcasting System). Примечания
Rikugi-en Gardens

Rikugi-en (六義園) is a metropolitan park in Bunkyō-ku, Tokyo, Japan. The name Rikugi-en means "garden of six principles", referring to the six elements in waka poetry, based on the traditional division of Chinese poetry into six categories. The gardens consist of a small pond, trees, and a hill. History The construction of the gardens took place between 1695 and 1702, and was headed by Yanagisawa Yoshiyasu by permission of the fifth Tokugawa shōgun Tokugawa Tsunayoshi. It is a typical example of a daimyo garden from the Edo period. After the death of Yanagisawa, it was neglected. The founder of Mitsubishi, Iwasaki Yatarō, bought the gardens in 1878 and began to restore it. This was continued by his younger brother and successor, Iwasaki Yanosuke. The gardens today are about one-third of their original size. In 1938, they were donated to the Tokyo City government. They were specified as a special place of scenic beauty (特別名勝, tokubetsu meishō) by the Japanese government in 1953. Access The gardens are open from 9 a.m. to 5 p.m. They are a short walk from Komagome Station on the JR Yamanote line and the Tokyo Metro Namboku Line. There are no parking lots. General admission (junior high school and above) is 300 yen. People over 65 pay 150 yen, and students under junior high school age (and junior high school students living or studying in the Tokyo metropolitan area) may enter for free. Illuminations For short periods during spring and autumn the cherry blossoms and autumn foliage respectively are temporarily lit up and the gardens remain open until 9 p.m. See also List of Special Places of Scenic Beauty, Special Historic Sites and Special Natural Monuments References Bibliography Mansfield, Stephen (2011). Japan's Master Gardens - Lessons in Space and Environment (Hardback). Tokyo, Rutland, Singapore: Tuttle. ISBN 978-4-8053-1128-8. External links Media related to Rikugi-en at Wikimedia Commons Tokyo Metropolitan Park Association
Rikugi-en

Rikugi-en (六義園, Rikugien) est un parc de Tokyo à Bunkyō. Le nom « Rikugi » vient de l'idée des six éléments de la poésie waka (« en » signifie « parc » ou « jardin »). Le parc comprend un petit étang, des arbres et une colline. Le traditionnel jardin japonais à l'intérieur du parc est une attraction pour touristes. Histoire La construction du parc s'étendit de 1695 à 1702 et fut menée par Yanagisawa Yoshiyasu par autorisation du cinquième shōgun, Tokugawa Tsunayoshi. C'est un exemple typique d'un jardin de la période Edo. Il fut donné en 1938 à la municipalité de Tokyo. Le jardin a été distingué comme endroit spécial de beauté scénique (特別名勝, tokubetsu meishō) par le gouvernement japonais en 1953. Galerie Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Rikugi-en » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Article connexe Jardin japonais Liens externes (ja) « Tokyo Metropolitan Park Association », sur www.tokyo-park.or.jp (consulté le 25 novembre 2019). « Photos »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?). Portail des espaces verts Portail du jardinage et de l’horticulture Portail de Tokyo