NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kamakura

Kamakura (japánul 鎌倉市, Kamakura-si) partmenti város a Japánban, a Kantó régió Kanagava prefektúrájában. Tokiótól, az ország fővárosától 50 kilométerre fekszik déli irányban. A városi rangot 1939. november 3-án kapta meg. Az 1250-es években egyes modern becslések szerint a világ negyedik legnépesebb városa volt több mint 200 000 lakossal. 2008. május 1-jén a város népessége 173 575 fő, a népsűrűség 4 380 fő/km² volt. A település teljes területe 39,6 km². Természetföldrajz Északról, keletről és nyugatról hegyek határolja, déli része a Szagami-öböl felé nyitott. A számos alagút és hegyi út megépítése előtt, amelyek ma Fudzsiszava, Ófuna és Dzusi városaival kötik össze, Kamakura hét hegyi ösvényen keresztül volt megközelíthető. Ezeket Kamakura hét szájának ((鎌倉七口) nevezték. Minamoto no Joritomo a kedvező földrajzi fekvése miatt is ezt a várost választotta székhelyének. A várostól északra magasodik a Mt. Gendzsi ((源氏山) (92 m, északkeleten és keleten a Mt. Rokkokuken (六国見) (147 m), a Mt. Taihei (大平山) (159 m), a Mt. Tendai (天台山) (141 m) és a Mt. Kinubari (衣張山) (120 m) található. A hegyek alacsonyak ugyan, de meredekségük miatt gyakran Kamakurai Alpoknak is nevezik őket. Közigazgatásilag északon Jokohama, keleten Dzusi és nyugaton Fudzsiszava határolja. Népesség Történelem Kamakura akkor vált Japán politikai központjává, amikor Minamoto no Joritomo ezt a várost választotta új feudális katonai kormányzatának székhelyévé 1192-ben. A Kamakura-kor több évszázadig tartott, először Minamoto sógun, később a Hódzsó család régensei kormányzása alatt. Miután a 14. században elbukott a Kamakura sógunátus és az Asikaga sógunátus az új központot Kiotóba helyezte, Kamakura még néhány évtizedre Kelet-Japán politikai központja maradt, mielőtt elvesztette ezt a státuszt más városok javára. Nevezetességek Haszedera Az óriás Budda (Amitábha) Júiga part Meigecuin Tókeidzsi Kencsódzsi Dzaimokudza part Motó Hacsiman szentély Csósódzi Kuhondzsi Anjóin Ankokurondzsi Curugaoka Hacsiman szentély Ófuna kannon Közlekedés Testvérvárosok Asikaga, Japán Hagi, Japán Ueda, Japán Tunhuang, Kína Nizza, Franciaország Jegyzetek
Kamakura

Kamakura ou Camacura (em japonês: 鎌倉市 -shi) é uma cidade localizada na província de Kanagawa, no Japão. Em 2003, a cidade tinha uma população estimada em 168 137 habitantes e uma densidade populacional de 4 245,88 habitantes por quilómetro quadrado. Tem uma área total de 39,60 km². Recebeu o estatuto de cidade a 3 de Novembro de 1939. Cidades-irmãs Nice, França Ueda, Japão Hagi, Japão Ashikaga, Japão Dunhuang, China Referências Ligações externas Site oficial(em japonês) «Guia de Kamakura» (em inglês). : história, festivais, templos, museus
Kamakura

Kamakura (鎌倉市, Kamakura-shi?) este un municipiu din Japonia, prefectura Kanagawa, situat cam la 50 de km sud de Tokio. Conform Institutului pentru cercetarea sistemelor mondiale , în anul 1200 d.H. Kamakura era al 4-lea cel mai mare oraș din lume, cu 200.000 de locuitori. În timpul erei Kamakura orașul Kamakura a fost capitala de facto (reședința shogunului și al guvernului militar) a Japoniei, cu toate că oficial această funcție aparținea orașului Kyoto (reședința împăratului și al curții sale). Personalități născute aici Akiyuki Nosaka (1930 - 2015), romancier, cântăreț; Yasuko Tajima (n. 1981), actriță, înotătoare; Iyo Sky (n. 1990), luptătoare. Note Galerie Vezi și Lista municipiilor din Japonia Legături externe Materiale media legate de municipiul Kamakura la Wikimedia Commons
Камакура

Камакура (јап. 鎌倉市) град је у Јапану у префектури Канагава. Према попису становништва из 2005. у граду је живело 171.158 становника. Камакура се налази на 50 километара југозападно од Токија. Познат је по бронзаној статуи Буде из 13. века која је висока око 13m и тежи око 90 тона. Камакура је био главни град Јапана од 1192. до 1333. године. Становништво Према подацима са пописа, у граду је 2005. године живело 171.158 становника. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Kamakura, Kanagawa

Kamakura (japanska: 鎌倉市?, Kamakura-shi) är en japansk stad i prefekturen Kanagawa på den östra delen av ön Honshu. Den ingår i Tokyos storstadsområde Kamakura har ett antal kända tempel och helgedomar, däribland Kōtoku-in, ett tempel med Daibutsu, en stor Buddha-staty. Galleri Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kamakura, Kanagawa.
Камакура

Кама́кура (яп. 鎌倉市, かまくらし, МФА: [kamakuɾa ɕi̥]) — місто в Японії, у префектурі Канаґава. Короткі відомості Розташоване в південно-східній частині префектури, на березі Саґамської затоки, у пагорбистій місцевості. Виникло на основі містечка 8 століття, у якому розміщувалася адміністрація повіту Камакура провінції Саґамі. 1180 року стало резиденцією самурайського полководця Мінамото но Йорітомо, який 1192 року заснував Камакурський сьоґунат. Протягом 13 — першої половини 14 століття було політико-адміністративним центром Японії, резиденцією сьоґунів з роду Мінамото та сьоґунських радників-диктаторів з роду Ходзьо. 1333 року завойоване військами антисьоґунських сил на чолі Ніттою Йосісадою. Після заснування шьоґунату Муромачі в Кіото перетворене на резиденцією Камакурського державця, голови Камакурського уряду. З 16 століття стало одним з найбільших буддистських паломницьких центрів Східної Японії. Отримало статус міста 1923 року. Основою економіки є харчова промисловість, комерція, туризм. В місті розташовано багато пам'яток старовини: синтоїстське святилище Цуруока-Хатіман, буддистські монастирі Енкакудзі, Кентьодзі, Хаседера, статуя Камакурського будди тощо. В прибережній частині діють пляжі та парки розваг. Станом на 1 квітня 2009 площа міста становила &&&&&&&&&&&&&039.060000039,60 км². Станом на 1 липня 2011 населення міста становило &&&&&&&&&0174319.&&&&00174 319 осіб. Географія Історія Уродженці Коїдзумі Хіросі (1926—2015) — японський актор Савада Кентаро (* 1970) — японський футболіст. Міста-побратими 1966 — Ніцца, Франція 1979 — Хаґі, Ямаґуті, Японія 1979 — Уеда, Наґано, Японія 1982 — Асікаґа, Тотіґі, Японія 1998 — Дуньхуан, КНР Примітки Джерела та література (яп.) Камакура // Великий словник японських топонімів Кадокава. Префектура Канаґава (14). — Токіо: Кадокава Сьотен, 1984. Камакура // 『日本大百科全書』 [Енциклопедія Ніппоніка]. — 第2版. — 東京: 小学館, 1994—1997. — 全26冊. (яп.) Посилання Офіційна сторінка Камакура. Архів оригіналу за 10 лютого 2013. Процитовано 24 січня 2009. (яп.)
Shizuoka Press and Broadcasting Center

The Shizuoka Press and Broadcasting Center is a building located in Ginza, Tokyo, Japan. Built in 1967, it is considered to be the first realization of Kenzo Tange's Metabolist movement, which called for a new urban typology that could self-perpetuate in an organic, "metabolic" way. It was built on a 189 square metres (2,030 sq ft) triangular site, and erected around a column, 7.7 metres (25 ft) in diameter, which forms the building's central core, and around which thirteen individual offices are connected asymmetrically. The building was meant to be a prototype for a perpetually regenerating, prefabricated urban megastructure. It was designed with the intention that the space between the office clusters could be filled with additional offices in the future as demand increased. However, this idea was never realized and the building remains unchanged since it was built. Despite this, it is still considered to be a aesthetically notable example of form and function. Metabolist movement After World War II, a group of Japanese architects, including Kenzo Tange, began exploring the concept of "Metabolism" in their work. Tange and the Metabolist movement believed that design and technology should be a reflection of human society and that they should strive to actively encourage the development of society through their designs. They saw human society as a continuous process of growth and development, like the biological concept of metabolism, and wanted to use their designs to promote this growth. Tange and the Metabolist movement influenced a number of 20th century architects in both East and Western hemispheres. See also Nakagin Capsule Tower Shizuoka Broadcasting System Shizuoka Shimbun References
Centre de presse et de diffusion de Shizuoka

Le Centre de presse et de diffusion de Shizuoka (en japonais : 静岡新聞・静岡放送東京支社ビル) est un bâtiment situé à Ginza, à Tokyo, au Japon. Construit en 1967, il est considéré comme la première réalisation du mouvement métaboliste de Kenzo Tange, qui prônait une nouvelle typologie urbaine capable de s'auto-perpétuer de manière organique et « métabolique ». Il accueille les locaux des branches de Tokyo de Shizuoka shinbun, un quotidien japonais originaire de la Préfecture de Shizuoka, et de la Radio-Télévision de Shizuoka (tout deux membres de groupe médiatique Shizuoka SBS), ainsi que du journal Yamanashi Nichinichi Shimbun et de la Radio-Télévision de Yamanashi (membres du groupe Sannichi YBS). Situation Le bâtiment se trouve à une intersection étroite, en angle aigu, entre deux artères à trafic important dans le quartier de Ginza, le quartier commercial le plus haut de gamme de Tokyo, au sein de l'arrondissement spécial de Chūō de la métropole japonaise. Les voies surélevées du chemin de fer Tokio Express, doublées par une voie piétonne et une piste cyclable passent en proximité immédiate. Architecture Le bâtiment a été construit sur une parcelle triangulaire de 189 mètres carrés et érigé autour d'une colonne de 7,7 mètres de diamètre. Ce noyau sert d'accès par un escalier et deux ascenseurs et dispose d'une cuisine et de sanitaires à chaque étage, desservant treize modules de bureaux. Ces unités de métal et de verre, en port-à-faux, de 3,5 mètres de haut, sont agencés en alternance de part et d'autre du noyau. L'édifice était conçu comme un prototype de mégastructure urbaine préfabriquée à régénération perpétuelle. Il prévoyait que l'espace entre les groupes de bureaux puisse être comblé ultérieurement par des bureaux supplémentaires en fonction de la demande. Cependant, ce projet n'a jamais abouti et le bâtiment est resté inchangé depuis sa construction, avec une superficie de 1 500 m2. Le bâtiments a subis plusieurs rénovations, en 1993, 1999 et 2025. Malgré cela, il demeure un exemple remarquable d'esthétique, alliant forme et fonction. Il fait partie des rares bâtiments présentant une forte identité métaboliste toujours en activité sans avoir subis de changements majeurs. Le soin apporté par son propriétaire, qui occupe le bâtiment depuis sa construction, à hautement participé à sa préservation. Mouvement métaboliste Après la Seconde Guerre mondiale, un groupe d'architectes japonais, dont Kenzo Tange, a commencé à explorer le concept de « métabolisme » dans leur travail. Tange et le mouvement métaboliste estimaient que le design et la technologie devaient refléter la société humaine et s'efforcer de favoriser activement son développement par leurs créations. Ils concevaient la société humaine comme un processus continu de croissance et de développement, à l'image du métabolisme en biologie, et souhaitaient utiliser leurs créations pour promouvoir cette croissance. Tange et le mouvement métaboliste ont influencé de nombreux architectes du XXe siècle de par le monde. Galerie Voir également Tour capsules Nakagin Shizuoka Shimbun Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Tokyo
Akinohi Park

Akinohi Park (秋の陽公園, Akinohi Kōen) (literally, Autumn Sun Park) is a public park in the Hikarigaoka region of Nerima, Tokyo, Japan. Overview The park is located in a corner of the Hikarigaoka housing complex, and is the only park with rice paddies in Nerima Ward. It was created to remind people that the area was once a place where paddy fields existed. The paddy fields have an area of about 500 square metres, and glutinous rice is grown there. In order to have children experience rice cultivation, elementary school students in the neighborhood also participate in planting rice fields and harvesting rice. At the entrance of the park, there is a gate that resembles that of an old farmhouse. A flea market is also regularly held in the park. Access By train: About 15 minutes' walk from Hikarigaoka Station on the Toei Ōedo Line. See also Parks and gardens in Tokyo National Parks of Japan References Website of Nerima City (in Japanese) External links Website of Nerima Tourism (in Japanese)
Arakawa Nature Park

Arakawa Nature Park (荒川自然公園, Arakawa shizen koen) is a park in Arakawa, Tokyo. It was first opened in 1974, and is built on artificial ground placed over the Tokyo Mikawashima Wastewater Treatment Plant. The park features a garden, playground, bicycle track for children, baseball field, and tennis courts. In 1982 it was selected as one of the 'New Tokyo 100 Views.' Facilities Tennis courts Athletic corner Wildflower area Swan pond Omurasaki Observation Garden — Japanese emperor butterflies can be seen here in the summer Insect observation garden — Various beetles can be seen here in the summer Waterfront open space Observation platform Access By train: 10 minutes’ walk from Machiya Station on the Keisei Main Line and Tokyo Metro Chiyoda Line See also Parks and gardens in Tokyo National Parks of Japan References Website of Japan Travel K.K. External links Website of Live Japan
Okubo water purification plant

Okubo water purification plant is a prefectural water purification plant located in Sakura-ku, Saitama City, Saitama Prefecture, Japan. The drinking water is supplied to about 3.8 million people in 15 cities and 1 town in the southern and western regions of Saitama prefecture. The maximum daily water supply capacity is 1.3 million cubic meters. Water is supplied to Saitama (excluding Iwatsuki Ward), Kawagoe, Kawaguchi, Tokorozawa, Hanno, Sayama, Warabi, Toda, Iruma City, Asaka, Shiki, Wako, Niiza, Fujimino, Fujimino, Miyoshi. History During the period of high economic growth in the Showa era, it was decided that a water purification plant would be built in the Okubo district on the outskirts of the former Urawa city, where the prefectural office was located, in order to meet the rapidly increasing demand in the southern part of Saitama prefecture. Arakawa River is the source of water in the intake. The plant construction started in March 1964 (Showa 39) and water supply started in April 1968 (Showa 43). Facility The daily maximum water supply capacity of the plant is 1.3 million cubic meters and industrial water processing capacity of 93,000 cubic meters. The cumulative water pipe is 349 km covering an area of 475,920 square meters. The infrastructures comprises: Intake for drinking water: 2 Intake for industrial use : 1 Settling basin: 4 ponds Intake pump: 11 (drinking) + 6 (industrial) Aqueduct: 2 (drinking)+1 Agitation pond-Tap water: 19(drinking) + 2 (industrial) Flock formation pond: 39 (drinking)+ 5 (industrial) Settling basin-Tap water: 39(drinking)+ 5 (industrial) Rapid sand filter pond : 86 Purified water pond: 10 (drinking)+ 2 (industrial) PC water purification pond: 6 Water distribution: 27(drinking)+ 6 (industrial) Relay pump station:1 location References
Kitami Friendship Square

Kitami Friendship Square (きたみふれあい広場, Kitami fureai hiroba) is a park in Kitami, Setagaya, Tokyo. The total area is 38,824.83 m2. Kitami Friendship Square is built over an Odakyu Railway train maintenance facility. It is adjacent to the Nogawa River and part of the Nogawa River Greenbelt. As an elevated park it can be approached on the north, west and east (river) sides either by stairs or ramps. Facilities There are various facilities including cherry trees, open grassy areas, a pond, fitness equipment, a children's play area, a sandpit, public washrooms and ramps providing disabled access on the east and west sides. As the park is approximately 10 metres above the railway tracks, it provides views of the Nogawa river offering the possibility of birdwatching on the east side, and of the Odakyu Odawara Line to the south, as well as more distant views of Mount Fuji and other peaks to the west and north-west. Access The neareast station is Kitami Station on the Odakyu Odawara Line which is 0.4 miles away (approximately 7 minutes walking distance). History The park was built above the Odakyu Railyard and opened in March 1997. References External links https://1000enpark.com/park/00216/ (in Japanese)
Иво Джима

Ѝото наричан и Ѝводжима̀ Ѝо (Ѝото, Ѝводжима; на японски: 硫黄島, съвр. いおうとう Иото (официално име), остар. いおうじま Иводжима, (в превод „серен остров“, на английски: Iwo Jima) е малък остров в Тихия океан, част от японската вулканична верига от тридесетина острова, известни под името „островите (архипелага) Бонин“, а също и като „островите (архипелага) Огасавара“. Намира се на около 1100 km южно от Токио. Придобива славата си като мястото, на което се води известната Битка за Иво Джима (февруари – март 1945) между САЩ и Япония, една от операциите от Тихоокеанския театър по време на Втората световна война. Тогава е направена и известната снимка „Издигане на знамето на Иво Джима“ от фотографа Джо Розентал.Островът е окупиран от САЩ до 1968 г., след което е върнат на Япония. Географски данни Територията на острова е приблизително 21 km². Координатите са: 24°47′ с.ш. 141°19′ и.д. Релеф Иво Джима е необичайно равнинен за вулканичен остров, като най-високата точка на острова е с височина 169 m, намираща се на планината Сурибачи в южната част на острова и смятана за спящ вулкан. История Вижте Битка за Иво Джима Климат Бележки Фото галерия
Iwo Jima

Iwo Jima, Iwoto o Iwo To, escoltar (?·pàg.) (japonès: 硫黄島 Iōtō, o Iōjima, que significa 'illa de sofre') és una illa volcànica del Japó, part de les Illes Volcàniques (la part del sud de les Illes Ogasawara), aproximadament a 650 milles marines (1.200 km) al sud de Tòquio (24° 47′ 2″ N, 141° 18′ 46″ E). És famosa com el lloc de la batalla d'Iwo Jima al febrer i març de 1945, entre els Estats Units i Japó durant la Segona Guerra Mundial. Iwo Jima va ser ocupada pels EUA fins a 1968, en què va ser retornada al Japó. Té una àrea aproximada de 21 km². L'aspecte més destacat de l'illa és el mont Suribatxi (Suribachisan), un volcà adormit de 166 m d'alçada. Iwo Jima és estranyament pla i sense altres aspectes destacats per a ser una illa volcànica. L'illa és part de la ciutat i prefectura de Tòquio. Les indústries principals són les mines de sofre i les refineries de sucre, però l'illa no té habitants civils i es necessita un permís especial per entrar-hi. Els exhabitants de l'illa i altres desposseïts per la guerra només hi poden entrar en commemoracions de la guerra. Assemblea d'Honor El 19 de febrer de 1985 (el 40è aniversari del dia en què les tropes dels EUA varen començar l'assalt a l'illa), veterans de les dues forces es van trobar per l'"Assemblea d'Honor" just uns metres més enllà del punt on els marines van desembarcar en l'illa. Durant la cerimònia es va destapar una placa de granit amb el missatge següent: "En el 40è aniversari de la batalla d'Iwo Jima, veterans americans i japonesos es troben altre cop en la mateixa sorra, aquesta vegada en pau i amistat. Commemorem els nostres camarades, vius i morts, que van lluitar aquí amb valentia i honor, i preguem junts que els nostres sacrificis a Iwo Jima siguin sempre recordats i mai es repeteixin". El missatge està inscrit als dos costats de la placa, amb la versió anglesa mirant les platges on van desembarcar les tropes dels EUA i amb la versió japonesa mirant terra endins, on les tropes japoneses defensaven la seva posició. La cerimònia commemorativa del 50è aniversari es va fer el març de 1995 davant d'aquesta placa. El 2000 se'n va fer el 55è aniversari. Base aèria i naval La força marítima d'Autodefensa del Japó (JMSDF) opera una base aèria i naval a Iwo Jima. La pista d'aterratge té una longitud de 2.650 metres i una amplada de 60 metres. La seva orientació és 07/25. El seu codi ICAO de quatre lletres és RJAW i el seu codi IATA de tres lletres és IWO. La JMSDF s'encarrega del suport, control aeri, combustible i rescat. La força aèria d'Autodefensa del Japó també usa la base. La força terrestre d'Autodefensa del Japó controla diverses peces artilleres. La marina dels EUA també usa la base per fer operacions, com ara pràctiques d'aterratge nocturn en portaavions. Vegeu també Batalla d'Iwo Jima Alçant la bandera a Iwo Jima Referències Enllaços externs Història de les operacions del cos de marines dels EUA en la Segona Guerra mundial, volum IV: Operacions al Pacífic occidental, per George W. Garand i Truman R. Strobridge http://www.3rdrecon.org/Webber.htm Fotografia d'un C130 volant sobre Iwo Jima i la font original es pot trobar a www.fas.org
Iwodžima

Iwodžima (japonsky: 硫黄島, oficiálně Iótó, často ale i Iódžima, česky: Ostrov síry) je vulkanický ostrov patřící Japonsku. Leží přibližně 1200 km jižně od Tokia (24°47' s. š., 141°19' v. d.) a je součástí Vulkánových ostrovů, které tvoří jižní část ostrovů Ogasawara. Slavným se ostrov stal díky bitvě, kterou tu vybojovaly Spojené státy a Japonsko v únoru a březnu 1945. Americká námořní pěchota ostrov obsadila až po extrémně krvavých bojích. Ostrov má rozlohu přibližně 21 km². Jeho jediným nápadnějším bodem je hora Suribači (také Suribačijama), vyhaslý, 166 m vysoký vulkán. Jinak je Iwodžima zcela plochá, což je na ostrov vzniklý sopečnou činností neobvyklé. Název Od 18. června 2007 se oficiální název ostrova změnil zpět na Iótó, jejž ostrov nosil před rokem 1945. Tó je pouze jiným čtením znaku šima 島, a tak se zápis názvu v japonských znacích ani význam názvu nemění. Historie Ostrov byl neobydlený až do počátku 19. století. Nakonec jej kolonizovalo Japonsko a v roce 1943 na ostrově žilo 1 100 japonských civilistů. Většina z nich byla zaměstnána buď v cukrovaru postaveném v severovýchodní části ostrova, nebo v sirném dole ve stejné oblasti. Všichni obyvatelé ostrova žili v pěti osadách na severní polovině ostrova. Nejsevernější z nich byla osada Kita (japonsky Sever), osada Niši (Západ) byla na severozápadě, největší osada Motojama ležela u dolu na síru a Higaši (Východ) a Minami (Jih) byly situovány v severovýchodní části ostrova Iwodžima. Ostrov se stal dějištěm důležité bitvy druhé světové války. Bitva o Iwodžimu probíhala od 16. února 1945 do 26. března 1945 a jejím důsledkem bylo, že ostrov zůstal okupován Spojenými státy až do roku 1968. Právě na hoře Suribači pořídil 23. února 1945 Joe Rosenthal jednu z nejslavnějších fotografií celé války. V současnosti na Iwodžimě nežijí žádní stálí obyvatelé. Je tu pouze umístěna základna japonského námořnictva. Pro vstup na ostrov je potřeba zvláštního povolení. Odkazy Reference Související články Bitva o Iwodžimu Kodex Bušidó Tadamiči Kuribajaši Externí odkazy Galerie Iwodžima na Wikimedia Commons Obrázky, zvuky či videa k tématu Iwodžima na Wikimedia Commons
Iwo Jima

Iwo Jima eller Iwoto (japansk: 硫黄島 Iōtō, eller Iōjima, som betyder "svovløen") er en vulkansk ø som er en del af Japan. Øen ligger omtrent 650 nautiske mil (1.200 km) syd for Tokyo. Den er i dag mest kendt som åstedet for slaget om Iwo Jima som fandt sted i februar og marts 1945, mellem USA og Japan under 2. Verdenskrig. Øen har et areal på ca. 21 km². Den mest fremtrædende geografiske del er Suribachibjerget (også kaldet Suribachiyama), en gammel sovende vulkan, som er 166 m høj. Hele øen er blevet løftet en kvart meter om året de sidste 500 år af et voksende magmakammer og regnes for den farligste vulkan i verden med en realistisk risiko for at gå i et stort udbrud inden for de næste 100 år med en 25 m tsunami der kan ramme hele Sydøstasien. Militærbase Den japanske marine driver i dag en flybase på øen. Den bliver også benyttet af både det japanske luftforsvar og det amerikanske militær. Eksterne links og henvisninger