NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sieć handlowa

Sieć handlowa – zespół jednostek handlowych, takich jak sklepy, hurtownie czy punkty sprzedaży detalicznej, powiązanych ze sobą własnościowo lub organizacyjnie, które współpracują w celu dystrybucji produktów lub usług od producenta do konsumenta. Charakteryzuje się centralnym zarządzaniem, wspólną polityką handlową oraz działaniem pod jednolitą marką zgodnie z ustalonymi zasadami. Historia sieci handlowych Pierwsze sieci handlowe zaczęły powstawać na przełomie XIX i XX. Jedną z pierwszych sieci handlowych była angielska sieć, której początek dała założona w 1792 roku firma W.H. Smith sprzedająca gazety w Londynie. W połowie XIX wieku pod kierownictwem wnuka założyciela Williama Henry'ego Smitha, firma wykorzystała boom kolejowy podczas rewolucji przemysłowej, otwierając kioski z gazetami na stacjach kolejowych począwszy od 1848 roku. W 2017 roku sieć istniała w 1,400 lokalizacjach. Jednym z pionierów sieci handlowych była założona w 1859 roku sieć sklepów spożywczych A&P (The Great Atlantic & Pacific Tea Company), która wkrótce rozwinęła się w jedną z największych sieci detalicznych w USA. Jedną z pierwszych polskich sieci była Stokrotka, założona w 1994 roku w Lublinie. Największe sieci handlowe na świecie Według raportu Global Powers of Retailing 2023 firmy Deloitte, największymi sieciami handlowymi na świecie pod względem przychodów są: Walmart (USA) – przychody: 572,8 mld USD, ponad 10 500 sklepów na całym świecie. Amazon (USA) – przychody: 239,2 mld USD (głównie e-commerce). Costco Wholesale Corporation (USA) – przychody: 196,2 mld USD. Schwarz Group (Niemcy, właściciel Lidl i Kaufland) – przychody: 154,1 mld USD. Aldi Einkauf (Niemcy) – około 11 000 sklepów w 20 krajach. Sieci handlowe w Polsce W Polsce do największych sieci handlowych należą: Biedronka – sieć dyskontów w Polsce, posiadająca ponad 3 500 sklepów na terenie całego kraju. Żabka – sieć małych sklepów convenience, licząca ponad 10 000 placówek. ABC – sieć posiadająca ponad 7 000 sklepów w Polsce. Przypisy
Сеть магазинов

Сеть магазинов — несколько магазинов одной зарегистрированной торговой марки, находящихся под общим владением и контролем, с одним узнаваемым дизайном, размещённых в разных районах города, в разных городах или разных странах, продающих единый ассортимент товаров, имеющих общую службу закупок и сбыта. История Первая сеть магазинов принадлежала британской компании WHSmith. Она была основана в Лондоне в 1792 году Генри Уолтоном Смитом и его женой. Магазин продавал книги, канцелярские принадлежности, журналы, газеты и развлекательные товары. В США сети магазинов начались с основания The Great Atlantic and Pacific Tea Company (A&P) в 1859 году. К началу 1920-х годов в США конкурировали три национальные сети: A&P, Woolworth’s и United Cigar Stores. В 1930-х годах сети магазинов начали сворачиваться, и рост их общей доли на рынке остановился. Судебные решения в отношении сетевого снижения цен появились ещё в 1906 году, и в 1920-х годах начали приниматься законы, направленные против сети магазинов, наряду с правовыми контрмерами самих сетей магазинов. В сети магазинов координирование их работы производится из центра, в них поддерживаются единые цены, уровень сервиса, единая маркетинговая политика. У сети магазинов гораздо больше возможностей по перераспределению финансовых ресурсов, поддержанию убыточных, но перспективных точек. Магазины одной сети за счет совместной рекламы, ассортимента и качества обслуживания, получают также большой и полезный объём ноу-хау[прояснить], который они используют в работе. Примечания Литература Нагаев Р. Т. Энциклопедический словарь «Недвижимость». — Казань: Идеал-Пресс, 2001. — 896 с. с. Ссылки
Трговачки ланац

Трговачки ланац или малопродајни ланац је малопродајни објекат у коме неколико локација дели бренд, централно управљање и стандардизоване пословне праксе. Дошли су да доминирају на малопродајним и гастрономским тржиштима и многим категоријама услуга, у многим деловима света. Франшизни малопродајни објекат је један облик ланца продавница. 2005. године, највећи светски малопродајни ланац, Волмарт, постао је највећа светска корпорација заснована на бруто продаји. Карактеристике Трговачки ланац карактерише власнички или франшизни однос између локалног предузећа или продајног места и предузећа које контролише. Референце Додатна литература Carroll, Glenn R.; Torfason, Magnus Thor (2011). . „Restaurant Organizational Forms and Community in the U.S. In 2005”. City & Community.. 10 (1): 1—24. doi:10.1111/j.1540-6040.2010.01350.x. Ingram, Paul, and Hayagreeva Rao (2004). . „Store Wars: The Enactment and Repeal of Anti‐Chain‐Store Legislation in America.”. American Journal of Sociology. 110 (2): 446—487. CS1 одржавање: Вишеструка имена: списак аутора (веза). Lebhar, Godfrey Montague, and W. C. Shaw. (1963). Chain stores in America, 1859-1962. Chain Store Publishing Corporation. CS1 одржавање: Вишеструка имена: списак аутора (веза). . Levinson, Marc (2019). The Great A&P and the Struggle for Small Business in America. ISBN 978-0-578-56210-0. . Matsunaga, Louella (2012). The changing face of Japanese retail: Working in a chain store. Routledge. . Newman, Benjamin J., and John V. Kane (2014). . „Backlash against the 'Big Box', Local Small Business and Public Opinion toward Business Corporations.”. Public Opinion Quarterly. 78 (4): 984—1002. CS1 одржавање: Вишеструка имена: списак аутора (веза). Phillips, Charles F (1937). . „The Chain Store in the United States and Canada,”. American Economic Review. 1: 87—95. JSTOR 1803819. Schragger, Richard (2005). . „The Anti-Chain Store Movement, Localist Ideology, and the Remnants of the Progressive Constitution, 1920-1940.”. Iowa Law Review. 90. +. Scroop, Daniel (2008). . „The anti-chain store movement and the politics of consumption.”. American Quarterly. 60 (4): 925—949. . Winship, Janice (2000). . „Culture of restraint: the British chain store 1920–39.”. Commercial Cultures: Economies, Practices, Spaces. 31. . Спољашње везе Медији везани за Трговачки ланац на Викимедијиној остави
Butikskedja

En butikskedja är en grupp butiker med gemensam ägare och likvärdigt utbud. Det kan vara flera filialer i form av butiker, franchise eller fristående butiker med gemensam inköpsorganisation. Ordet butikskedja är belagt i svenska språket sedan 1960. Se även Fackhandel Detaljhandel Öppettider Referenser
Мережа магазинів

Мережа магазинів (англ. Chain store) — два або більше магазинів однієї зареєстрованої торгової марки, які перебувають під спільним володінням і контролем, мають той самий дизайн, розміщені в різних районах одного міста, в різних містах або різних країнах, продають товари аналогічного асортименту, мають спільну службу закупівель і збуту. Історія Перша мережа магазинів належала британській компанії WH Smith. Вона була заснована в Лондоні в 1792 році Генрі Волтоном Смітом і його дружиною. Магазин продавав книги, канцелярські приладдя, журнали, газети та розважальні товари. В США перша мережа магазинів належала The Great Atlantic & Pacific Tea Company (A&P), і з'явилася в 1859 році. До початку 1920-х років, на території США вже налічувалося три мережі магазинів: A&P, Woolworth's, та United Cigar Stores. У 1930-х роках зростання загальної частки мереж магазинів на ринку зупинилося. Судові рішення щодо мережевого зниження цін з'явилися ще в 1906 році, і в 1920-х роках почали прийматися закони, спрямовані проти мереж магазинів, нарівні з правовими контрзаходами самих мереж магазинів. Мережі ресторанів Мережею ресторанів є низка пов'язаних ресторанів, що розташовані в різних районах одного міста, в різних містах або країнах. Такі мережі, як правило, знаходяться під об'єднаною корпоративною власністю (наприклад, McDonald's в США), або є частиною однієї франшизи. Мережі ресторанів, як правило, збудовані за одним архітектурним планом, і мають однакове стандартне меню або послуги. Примітки
Kogakuin University

Kogakuin University (工学院大学, Kōgakuin daigaku) is a private university in Shinjuku, Tokyo, Japan. Its predecessor was named "Koshu Gakko" (工手学校) and was one of the oldest private engineering schools in Japan. History Koshu Gakko (工手学校, lit. technicians school) was founded in 1887 by educator, politician, and president of Tokyo Imperial University, Koki Watanabe, president of Imperial College of Engineering, Furuichi Kōi and professors of Tokyo Imperial University including Tatsuno Kingo. The Koshu Gakko was an evening school. It had civil, mechanical, electric, architecture, ship building, mining, metallurgical, and chemical engineering courses when it was established. In 1928, the school was renamed "Kogakuin" which means "Institute of Engineering" or "Institute of Technology" in Japanese. In 1949, the school was chartered as a four-year university. In 1964, it had master's courses; in 1966 it had doctorate courses in the graduate school. References External links Official website Official website (in Japanese)
Université Kogakuin

L'université Kogakuin (工学院大学, Kōgakuin daigaku) est une université privée située à Shinjuku, Tokyo au Japon. Précédemment nommée Koshu Gakko, cette université est une des plus anciennes écoles d’ingénieurs privées japonaises. Elle fut fondée en 1887 par l'éducateur et politicien Koki Watanabe, président de l'université de Tokyo, ainsi que d'autres enseignants de la même université. L'école Koshu dispensait sous forme de cours du soir des enseignements d'ingénierie en génie civil, génie mécanique, électricité, architecture, construction navale, exploitation minière, métallurgie et chimie. À partir de l'année 1928, l'école est rebaptisée Kogakuin Daigaku (Institut d’ingénierie en Japonais). Localisation Campus principal Le campus principal, situé dans l'arrondissement tokyoïte de Shinjuku, est à 5 minutes de marche de la station de train. Le gratte-ciel de 29 étages abrite les salles de classe des élèves de 3e et 4e années d'ingénieurs généralistes, celles des élèves de l'école d'architecture, ainsi que celles de la première à la quatrième année des étudiants en filière informatique. On peut accéder au bâtiment en empruntant les couloirs souterrains à la sortie des lignes JR en direction du siège du gouvernement métropolitain de Tokyo ou plus simplement par l'entrée en surface près du bureau de poste de Shinjuku. Campus d'Hachiōji Situé dans la banlieue de Tokyo, ce campus couvre une superficie d'environ 230 000 m2 et abrite de nombreux laboratoires, ainsi que les classes des 1re et 2e années d'ingénieurs généralistes et des élèves de l'école d'architecture. Ce campus possède ses propres installations sportives avec un gymnase et des terrains de sport. Il est subdivisé en deux sous-parties: le campus d'Hachiōji et le campus d'Hachiōji-Inume situé à 10 minutes de marche du premier. Au départ de Tokyo, l'accès au campus se fait via la ligne Chūō jusqu'à la gare de Hachiōji, puis en prenant un bus jusqu'au campus. Il existe aussi une navette mise à disposition par l'école entre les deux campus respectifs. Historique En 1949, l'école est certifiée conforme au nouveau régime scolaire en vigueur ; elle adapte son cursus à une durée de 4 années d'études En 1963, ouverture d'un nouveau campus situé à Hachiōji, Tokyo. En 1964, adaptation au cursus international "maîtrise" (master). En 1966, intégration de l'enseignement du doctorat au parcours scolaire. En 1989, construction d'un gratte-ciel pour le campus de Shinjuku. En 2006, création des départements d'informatique et d'ingénierie généraliste. En 2011, création d'un nouveau département d'architecture. Lien externe (ja) Site officiel Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Kogakuin University » (voir la liste des auteurs). Portail de Tokyo Portail des universités japonaises
Chiba Keizai University

Chiba Keizai University (千葉経済大学, Chiba Keizai Daigaku; Chiba Economics University) is a private university in Inage-ku, Chiba, Japan. This university is established by Chiba Keizai Academy(hereinafter, this is called 'CKA'). Moreover, CKA has a junior college and high school. Overview The university has only a Faculty of Economics, the Department of Economics and the Department of Business Administration are located under the Faculty of Economics. And the junior college contains the Department of Business Life and the Department of Elementary Education. Chronology 1968: Chiba Keizai College was founded. 1988: Chiba Keizai University was founded.
Chuo Gakuin University

Chuō Gakuin University (中央学院大学, Chuō gakuin daigaku) is a private university in Abiko, Chiba, Japan, established in 1966. The predecessor of the school was founded in 1904. Alumni Tatsuya Kawajiri, professional Mixed Martial Artist in the UFC's Featherweight Division Mikio Shimoji, a politician References External links Official website (in Japanese)
Chuo University Suginami High School

Chuo University Suginami High School (Japanese: 中央大学杉並高等学校) is a high school in Tokyo, Japan. It is overseen by Chuo University, a university that focuses on law. History Chuo Suginami was established by Chuo University as a feeder school. The first principal, Suzuki Takashi, a literature professor, opened the school in early 1963. In 1975, a new classroom building, gymnasium and administration building were built. Originally an all-boys school, Chuo Suginami shifted to a mixed gender system in 1990, and classes had integrated genders by 1992. As of 2025, the school enrolled approximately 1000 students in total, with 90% of the students going on to enroll at Chuo University after graduation. Sister School Beginning in July 2002, as part of a plan to teach Cross Cultural Sensitivity to students and allow them to experience a unique culture that they would otherwise not have the chance to, Chuo Suginami and Unity College, Murray Bridge, Australia, have been involved in a biannual student exchange program. In July 2002, the 16 Chuo Suginami students involved in the first exchange visited Australian landmarks such as Kangaroo Island and were the guests of honour at a welcoming ceremony held by Unity College. The Unity students went on their first exchange to Chuo Suginami in December 2003. During this visit, the then-principal, Neville Grieger, gave an address in Japanese to the school at a welcoming ceremony. One year later, Chuo Suginami and Unity College officially became sister schools. At the beginning of each exchange, gifts are given by each school. Some of these gifts given by Unity include local produce such as a photograph of the Murray River, handmade items and other things unique to the area. Gifts given by Chuo Suginami include a mirror, calligraphy set and a hand-painted bowl. This is an example of the culture students on the exchange exhibit, as gift giving is customary in Japanese society. The school's goal is to continue student exchanges with Chuo Suginami and maintain a strong bond with them, as well as to encourage students to go to Japan for longer periods of time and continue to improve their Japanese language skills. Alumni Jirō Asada, novelist (graduated 1970) Yoshihide Muroya, aerobatics pilot Yuumi Koseki, former member of SGO48 See also Unity College, Murray Bridge, part of an exchange program with Chuo University Suginami High School References External links School Website
Lac Inba

Le lac Inba (印旛沼, Inba-numa) est un lac du Japon situé dans la préfecture de Chiba, au nord-est de Tokyo. Géographie Situation Le lac Inba est entièrement situé dans le nord de la préfecture de Chiba, sur le territoire des municipalités d'Inzai, Sakura, Narita, Yachiyo et Sakae. Topographie Le lac Inba a une superficie totale de 9,43 km2 pour un périmètre de 47,5 km. Il se compose en réalité de deux étendues d'eau distinctes, le lac Inba nord (北印旛沼) et le lac Inba ouest (西印旛沼), reliées par un canal. Notes et références Notes Références Voir aussi Articles connexes Liste des lacs du Japon Liens externes (ja) Site officiel Portail de la préfecture de Chiba Portail des lacs et cours d'eau
Инбанума

Инбанума (Инба, Имба-Нума; яп. 印旛沼) — пресноводное озеро на востоке центральной части японского острова Хонсю. Располагается на территории префектуры Тиба. Входит в состав префектурного природного парка Инба-Тега. Инбанума представляет собой эвтрофное озеро, находящееся на высоте 1 м над уровнем моря в восточной части равнины Канто. До 1950-х годов акватория озера имела W-образную форму площадью около 29 км². В 1960-х годах озеро было существенно преобразовано с целью предотвращения наводнений и улучшения сельскохозяйственной обстановки. Ныне Инбанума состоит из двух частей, соединяемых каналами. Площадь озера составляет 8,9 км², глубина достигает 1,8 м. Протяжённость береговой линии — 44 км. Западная часть Инбанума через реку сообщается с Токийским заливом, северная часть — с рекой Тоне. Примечания
Shinkansen-Baureihe 951

Die Shinkansen-Baureihe 951 (japanisch 新幹線951形電車 Shinkansen 951-gata densha) war ein zweiteiliger Triebzug zur Erprobung der Technologie für einen kommerziellen Betrieb der Tōkaidō-Shinkansen mit Geschwindigkeiten bis 250 km/h. Zugbildung Der Zug bestand aus zwei Wagen: dem von Kawasaki gebauten Wagen 951-1 und dem von Nippon Sharyo gebauten Wagen 951-2. Technik Wagenkasten Die Wagenkästen hatten dieselben Abmessungen wie bei den Zügen der Shinkansen-Baureihe 0: sie waren 25 m lang, 3386 mm breit und 4490 mm hoch. Um einen leichteren Zug zu erhalten, wurde erstmals beim Kastenbau Aluminium-Legierungen eingesetzt. Für die Montage der Ausrüstung wurden Einbauräume im Untergestell vorgesehen. Zur weiteren Minderung des Luftwiderstandes wurde die aerodynamische Kopfform von 4,5 m bei der Shinkansen-Baureihe 0 auf 6,5 m verlängert. Im Hinblick auf den zukünftigen Einsatz auf der sich damals noch im Bau befindlichen Sanyō Shinkansen mit ihren vielen Tunnel wurden die Wagenkasten erstmals druckertüchtigt ausgeführt und mit einer Druckschutzlüfter versehen. Die Klimaanlage wurde nicht wie bei der Baureihe 0 auf dem Dach angeordnet, sondern unterflur eingebaut, was dem Zug einen tieferen Schwerpunkt gab. Die Fenster wurden gegenüber der Baureihe 0 verbreitert und im Wagen 951-1 mit elektrischen Jalousien versehen, welche in den Fenstern eine dünne senkrechte Mittelsprosse für die Führungsschiene der Jalousie notwendig machte. Wagen 951-2 war mit elektrisch betriebenen Vorhängen versehen, für die keine Mittelsprosse notwendig war. Die Wagen waren wie die Züge der Baureihe 0 mit Sitzen in der Anordnung 3+2 versehen. Wagen 951-1 hatte 40 Sitzplätze, Wagen 951-2 hatte 50 Sitzplätze. Elektrische Ausrüstung Beide Wagen trugen am inneren Wagenende Stromabnehmer mit gekreuzten Unterscheren ähnlich dem Typ PS200, der auf der Baureihe 0 eingesetzt war. Derjenige auf dem Wagen 951-1 war vom Typ PS9010K, derjenige auf dem Wagen 951-2 vom Typ PS-1010A. Normalerweise wurde nur der Stromabnehmer auf dem Wagen 951-2 benutzt. Geschichte Der Zug wurde am 26. März 1969 der Presse vorgestellt, der Versuchsbetrieb auf der Tōkaidō-Shinkansen begann am 2. Juli 1969. Am 24. Februar 1972 stellte der Zug auf der Sanyō-Shinkansen mit 286 km/h einen neuen Geschwindigkeitsrekord auf. Die höchste Geschwindigkeit wurde zwischen Himeji und Nishi-Akashi erreicht. Die Baureihe 951 stellte damit den von der Shinkansen-Baureihe 1000 im Jahre 1963 aufgestellten rekord ein. Der Zug wurde offiziell am 11. April 1980 ausrangiert. Verbleib Der Wagen 951-1 wurde 1994 dem Hikari Plaza Community Centre geschenkt, wo er besichtigt werden kann. Der Wagen 951-2 wurde in das Railway Technical Research Institute bei Kokubunji, Tokio verbracht, wo das Fahrzeug für Versuche auf dem Rollenprüfstand genutzt wurde. Nachdem der Wagen ohne weitere Nutzung über mehrere Jahre im Institut eingelagert gewesen war, wurde er 2008 verschrottet. Weblinks 0系引退の陰で…「951形新幹線」物語 -. 28. November 2011, abgerufen am 4. November 2004 (japanisch). Einzelnachweise
Class 951 Shinkansen

The Class 951 (Japanese: 951形) was an experimental Japanese Shinkansen train built to test the technology for future high-speed trains operating at speeds of up to 250 km/h (155 mph) following the opening of the Tokaido Shinkansen in 1964. Formation The Class 951 train was a two-car unit formed of cars numbered 951-1 and 951-2. Car 951-1 was built by Kawasaki Sharyo (present-day Kawasaki Heavy Industries), and had a seating capacity of 40 with seats arranged 3+2 abreast. Car 951-2 was built by Nippon Sharyo, and had a seating capacity of 50, also with seats arranged 3+2 abreast. 951-1 (Mc) 951-2 (M'c) Both cars were fitted with a cross-arm type pantograph at the inner end. Both were based on the PS200 type used on the 0 Series Shinkansen trains, but the pantograph on car 951-1 was designated PS9010K, and that on car 951-2 was designated PS-1010A. Normally, only the pantograph on car 951-2 was used. History The train was unveiled to the press on 26 March 1969, with formal test running commencing on the Tōkaidō Shinkansen from 2 July 1969. On 24 February 1972, the Class 951 recorded a speed record of 286 km/h (178 mph) on the Sanyo Shinkansen between Himeji and Nishi-Akashi, breaking the previous record of 256 km/h (159 mph) set by the Class 1000 Shinkansen. The train was formally withdrawn on 11 April 1980. Car 951-2 was transferred to the Railway Technical Research Institute in Kokubunji, Tokyo, where it was used for roller rig testing. Car 951-1 was donated to the nearby Hikari Plaza Community Centre in 1994, where it is open to the public. Car 951-2 was subsequently stored out of use inside the Railway Technical Research Institute, and was cut up in 2008. References External links Kokubunji Hikari Plaza information (in Japanese)
Colton Plaza

Nikke Colton Plaza is a shopping mall in Moto-Yawata, Ichikawa city, Chiba prefecture, Japan. In addition to shops, the mall has a tennis court, movie theatres, a park, and a fountain. The Ichikawa Citizen's Library and Chiba Museum of Science and Industry are near Nikke Colton Plaza. See also List of shopping malls in Japan External links Colton Plaza official site(in Japanese)
Meiji-Gedächtnisgalerie

Die Meiji-Gedächtnisgalerie (japanisch 聖徳記念絵画館 Seitoku kinen kaiga-kan) ist eine Gemäldegalerie im Park Meiji-jingū-gaien im Bezirk Shinjuku von Tokio. Sie zeigt Gemälde, die zu Ehren des verstorbenen Meiji-Tennō angefertigt worden sind. Die Gedächtnisgalerie ist öffentlich zugänglich. Übersicht Das Gebäude wurde zum Gedenken an den 1912 verstorbenen Meiji-Tennō erbaut und nach knapp acht Jahren Bauzeit im Oktober 1926 fertiggestellt. Es ist aus verstärktem Beton errichtet, außen mit Granit (Mannari-Granit aus Okayama), innen mit heimischen Marmor verkleidet. Die Gemälde-Ausstellung im Obergeschoss zeigt insgesamt 80 Gemälde, die alle fast gleich groß sind (ca. 3 m hoch und 2,5–2,7 m breit). 40 Gemälde sind im Nihonga-Stil und 40 im Yōga-Stil, wobei im Ostflügel die Nihonga-Gemälde, im Westflügel die Yōga-Gemälde ausgestellt sind. Gesponsert von japanischen Adeligen, Firmen und Ministerien zeigen die Gemälde chronologisch wichtige Ereignisse während der Lebensspanne des Kaisers. Bilder (Auswahl, Titel und Künstler) Literatur Faltblatt der Gedächtnisgalerie Weblinks Offizielle Webseite der Meiji-Gedächtnisgalerie (englisch) Einzelnachweise