NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kitano Tenman-gū

Kitano Tenman-gū (北野天満宮), también llamado Kitano Tenjin-jinja y Kitano Temmangū, es un santuario sintoísta en Kamigyō-ku, Kyoto, Japón.​ Historia El santuario fue construido en el año 947, para apaciguar el espíritu airado de Sugawara no Michizane.​ Había sido enviado erróneamente al exilio.​ El templo se convirtió en objeto de patrocinio imperial durante los primeros años del periodo Heian.​ Los edificios actuales datan de principios del siglo XVII.​ Cronología 965 (Kōhō 2): El Emperador Murakami ordenó que se enviasen mensajeros Imperiales para informar de eventos importantes a los guardianes kami de Japón. Estos mensajeros, llamados heihaku, fueron presentados inicialmente a 16 santuarios;​ 986 (Kanna 2): Michizane recibió el título póstumo de Tenjin (Deidad Celestial). 991 (Shōryaku 2): El Emperador Ichijō añadió tres santuarios más a la lista de Murakami - incluyendo a Kitano.​ 1444 (Bun'an 1, 4º mes): Kitano Tenman-gū y gran parte del oeste de Kyoto fue destruido por el fuego.​ De 1871 a 1946, el Kitano Tenman-gū fue oficialmente designado como uno de los Kanpei-chūsha (官幣中社), lo que significa que se ubicó en la segunda fila de los santuarios apoyados por el gobierno.​ Referencias Otros sitios web Kitano Tenman-gū Página oficial (en inglés) Kyoto Shimbun: Ceremonia del té al aire libre... (en inglés)
Santuario Kitano

Il santuario Kitano (北野天満宮?, Kitano Tenmangū) è un santuario shintoista (jinja) di Kyoto, dedicato a Tenjin, il kami della scuola. Storia Fu edificato, una prima volta, nel 942 per placare lo spirito adirato del poeta Sugawara no Michizane, che era stato esiliato dai suoi nemici nel clan Fujiwara. Il santuario fu dedicato a lui e nel 986 fu deificato e rinominato Tenjin (divinità celeste). Dal 1871 al 1946, il Kitano Tenmangū fu ufficialmente designato come uno dei Kanpei-chūsha (官幣中社), il che significa che si trovava al secondo rango dei santuari supportati dal governo e per questo il suo nome fu cambiato in Kitano-jinja. Le ragioni della ridenominazione erano che per utilizzare il suffisso '-gu', usato nel nome precedente, la divinità custodita doveva essere fondamentalmente un membro della famiglia imperiale. L'antico nome del santuario è stato ripristinato dopo l'abolizione del controllo governativo dello shintoismo di stato dopo la seconda guerra mondiale. Il santuario è circondato da un giardino con gli alberi preferiti di Sugawara, gli ume rosso e bianco o il fiore di prugna, e quando fioriscono il santuario è spesso molto affollato. Il 25 febbraio si tiene il Festival dei fiori di prugna (梅花祭, baikasai), in coincidenza con il mercato mensile. Una cerimonia del tè all'aperto (野点, nodate) è ospitata da geiko e maiko del vicino distretto di Kamishichiken, dove tè e wagashi vengono serviti a 3.000 ospiti da geisha e maiko. La festa delle prugne si tiene lo stesso giorno ogni anno da circa 900 anni in occasione della morte di Michizane. La cerimonia del tè all'aperto risale al 1952. In quell'anno si tenne un grande festival per celebrare il 1050º anniversario della morte di Michizane, basato sulla storica cerimonia del tè Kitano Ochakai ospitata nel santuario da Toyotomi Hideyoshi. Kitano Tenmangū è popolare tra gli studenti che pregano per il buon esito degli esami perché la divinità era nella sua vita un uomo di letteratura e conoscenza. Il 25 di ogni mese, il santuario ospita un mercatino delle pulci. Insieme al festival simile a quello di Tō-ji, un tempio nella stessa città, hanno ispirato il proverbio di Kyoto, "Il bel tempo al mercato di Tōji significa tempo piovoso al mercato di Tenjin", ricordando il tempo instabile di Kyoto. Voci correlate Lista di santuari shintoisti Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Santuario Kitano Collegamenti esterni (JA, MUL) Sito ufficiale, su kitanotenmangu.or.jp. (EN) Sito ufficiale, su kitanotenmangu.or.jp. (ZH) Sito ufficiale, su kitanotenmangu.or.jp. (KO) Sito ufficiale, su kitanotenmangu.or.jp.
Marist Brothers International School

Marist Brothers International School (MBIS) is a private, co-educational international school in Kobe, Japan. Founded in 1951, the school serves students from Early Years (age 3) through Grade 12. It is an International Baccalaureate (IB) World School offering the Primary Years Programme (PYP), Middle Years Programme (MYP), and Diploma Programme (DP). The school is accredited by the Western Association of Schools and Colleges (WASC). As of 2026, MBIS enrolls approximately 520 students representing more than 35 nationalities. History Marist Brothers International School was established in 1951 in Kobe. The school was originally founded by members of the Marist Brothers, an international educational organization established in France in 1817. Academics MBIS follows the International Baccalaureate continuum: Primary Years Programme (PYP) – Early Years to Grade 5 Middle Years Programme (MYP) – Grades 6 to 10 Diploma Programme (DP) – Grades 11 and 12 English is the primary language of instruction. The school offers English as an Additional Language (EAL) support and Japanese language programs for both native and non-native speakers. Student body The student body is internationally diverse, with students representing over 35 countries. Extracurricular activities MBIS offers a range of extracurricular activities, including athletics, arts, service, and academic clubs. Athletics The school's teams, known as the Bulldogs, compete in sports such as soccer, basketball, volleyball, baseball, and softball. MBIS participates in interscholastic competitions with other international schools in Japan, including tournaments organized by the Western Japan Activities Association (WJAA). Student organizations Student organizations include: National Honor Society (NHS) Student Council Marist Athletics Association (MAA) Robotics Club Science and Engineering Club Math Club Language Learning Club Global Issues Network School Band Additional clubs are offered depending on student interest. Model United Nations MBIS hosts an annual Model United Nations (MUN) conference, established in 1986-the longest running MUN conference in Japan. The conference brings together students from international schools across Japan and abroad to debate global issues and draft resolutions. See also Education in Kobe List of international schools in Japan References External links Official website
Ilha das Pérolas de Mikimoto

Ilha das Pérolas de Mikimoto (ミキモト真珠島, Mikimoto-Shinju-Jima) é uma ilha na cidade de Toba, no Japão. É conhecida por ter sido o primeiro lugar onde houve um cultivo bem-sucedido de pérolas. A ilha abriga hoje, além de fazendas de pérolas, um museu e uma estátua em homenagem a Kokichi Mikimoto, pioneiro da técnica. Os turistas em visita aos locais de cultivo podem assistir ao trabalho das mergulhadoras, que depositam ostras no fundo do mar e as recolhem para retirar as pérolas. Referências
Eisenbahnunfall von Amagasaki

Der Eisenbahnunfall von Amagasaki (japanisch: JR福知山線脱線事故 / jeiāru-fukuchiyama-sen dassen jiko / Entgleisungsunfall an der JR-Fukuchiyama-Linie), ereignete sich wegen überhöhter Geschwindigkeit am 25. April 2005 um 9:18 Uhr in Amagasaki, Präfektur Hyōgo, Japan. Bei dem Unfall kamen 107 Personen ums Leben. Ausgangslage Auf der Fukuchiyama-Linie befindet sich zwischen dem Bahnhof Tsukaguchi und dem Bahnhof Amagasaki eine enger Bogen, in dem eine Geschwindigkeitsbeschränkung von 70 km/h bestand. Ein mit rund 700 Fahrgästen besetzter Schnellzug der Eisenbahngesellschaft JR Nishi-Nihon (JR West) fuhr hier auf den Bahnhof Amagasaki zu. Er hatte am Bahnhof Itami den Haltepunkt überfahren, zurücksetzen müssen und dadurch eine Verspätung von 80 Sekunden eingefahren. Der 23-jährige Triebfahrzeugführer versuchte nun – bei einem sehr knapp gestalteten Fahrplan –, aus Angst vor Konsequenzen die Verspätung durch höhere Geschwindigkeit wieder aufzuholen. Hergang Der Zug durchfuhr den Bogen, wohl um die Verspätung aufzuholen, mit 116 km/h Geschwindigkeit, 46 km/h über der maximal erlaubten Geschwindigkeit. Das führte zunächst dazu, dass dessen Fahrzeuge nur noch mit den Rädern der linken Seite, der äußeren Seite des Gleises, die Schienen berührten. Der Triebfahrzeugführer erkannte wohl die stark überhöhte Geschwindigkeit und führte eine Bremsung mit der Betriebsbremse durch, ohne eine Schnellbremsung einzuleiten. Wahrscheinlich um eine zusätzliche Meldung zu vermeiden, da ihm schon wegen der geringen Verspätung eine strenge sowie unbeliebte Nachschulung drohte. Der Zug entgleiste. Die ersten beiden Wagen des Zuges stürzten ins Erdgeschoss eines angrenzenden Mehrfamilienwohnhauses. Folgen 107 Menschen im Zug kamen ums Leben, darunter auch der Triebfahrzeugführer, 549 wurden verletzt. In dem Mehrfamilienwohnhaus wurde niemand verletzt. Der Abschlussbericht der Untersuchungskommission für Luftfahrt- und Zugunglücke wies dem Lokomotivführer des Zuges die Hauptverantwortung zu, bemängelte aber auch zu knapp kalkulierte Fahrpläne und mangelhafte Fahrerausbildung. Die Kommission forderte die JR Nishi-Nihon auf, ihre Fahrerausbildung zu verbessern und beim Erstellen von Fahrplänen erhöhte Rücksicht auf die Sicherheit zu nehmen. Im Juli 2009 klagte die Bezirksstaatsanwaltschaft Kōbe (Kōbe chihō kensatsu-chō) den Präsidenten von JR Nishi-Nihon, Masao Yamazaki, wegen fahrlässiger Tötung an. Yamazaki erklärte daraufhin seinen Rücktritt, bestritt aber eine juristische Verantwortung. Der Prozess gegen Yamazaki begann im Dezember 2010. Im Januar 2012 wurde er freigesprochen. Siehe auch Liste schwerer Unfälle im Schienenverkehr Weblinks Ministerium für Land Infrastruktur und Verkehr: 西日本旅客鉄道（株）福知山線における列車脱線事故について Einzelnachweise
Amagaszaki vasúti szerencsétlenség

Az amagaszaki vasúti szerencsétlenség 1963 óta a legsúlyosabb vasúti baleset volt Japánban. 2005. április 25-én a JR West által üzemeltetett villamos motorvonat Oszaka közelében kisiklott, és belerohant a közelben lévő épületbe. 107 ember halt meg, köztük a vezető is, valamint 562 ember sérült meg, közülük 150 súlyosan. A baleset akkor következett be, amikor a villamos motorvonat Takarazukából, a Fukucsijama vonalon, Amagaszaki és Cukagucsi állomások között közlekedett. A hét kocsiból öt kisiklott. Az első és második kocsi a közelben fekvő épületbe rohant. A vonat 116 km/h sebességgel közlekedett egy 300 m sugarú ívben, ahol a pályára engedélyezett sebesség 70 km/h volt. A vonalon alkalmazott automatikus vonatmegállító rendszer, az ATS, csak akkor lép működésbe, ha a vonat a tilos jelzést meghaladja, sebességtúllépést nem érzékeli. A baleset után a japán közlekedési miniszter kijelentette, a JR West addig nem helyezheti a vonalat ismét üzembe, amíg a fejlettebb ATS rendszerrel nem látja el a szóban forgó vonalat. A JR West a munkálatokat 2005 júliusban befejezte. Az új ATS rendszer felszerelésének szimbolikus értéke is van az utazóközönség bizalmának visszanyerése tekintetében. Az esemény után a miniszter a JR Westtől egy új biztonságtechnikai koncepció kidolgozását is megkövetelte. Jegyzetek
Treinramp bij Amagasaki

De treinramp bij Amagasaki (JR福知山脱線事故, JR Fukuchiyama-sen dassen jiko) was een zwaar treinongeluk dat plaats vond op 25 april 2005 omstreeks 09:19, nabij het station van Amagasaki in de Japanse prefectuur Hyōgo. Het ongeluk vond plaats toen een serie 207 treinstel bestaande uit zeven wagons van de West Japan Railway Company (JR West) ontspoorde vlak voor het station van Amagasaki op de Fukuchiyama-lijn. Op het traject waar het ongeluk gebeurde, werd gebruik gemaakt van een ouder automatisch remsysteem. Het systeem brengt treinen tot stilstand als er zich problemen lijken voor te doen, zonder dat de machinist er hoeft tussen te komen. Ten tijde van het ongeluk waren er ongeveer 700 mensen aan boord van de trein. In totaal kwamen 106 van de passagiers evenals de machinist om het leven, en raakten er 562 gewond.
Svatyně Ise

Svatyně Ise (japonsky: 伊勢神宮, Ise-džingú), jinak také Velká svatyně Ise (伊勢大神宮, Ise Daidžingú), je nejvýznamnější šintoistická svatyně v Japonsku. Je zasvěcena šintoistické bohyni Amaterasu Ómikami a nachází se ve městě Ise v prefektuře Mie. Také oficiálně známá jen jako Džingú čili „Svatyně“, Ise Džingú je ve skutečnosti komplex sestávající z více než jednoho sta svatyní. Ten je rozdělen do dvou částí. Gekú (外宮) neboli Vnější svatyně leží ve městě Jamada a je zasvěcena božstvu Tojouke no Ómikami (božstvo potravy, oblečení a bydlení), zatímco Naikú (内宮) neboli Vnitřní svatyně leží ve městě Udži a je zasvěcena Amaterasu Ómikami (božská pramáti císařského rodu). Tyto dvě části jsou od sebe vzdáleny asi šest kilometrů a spojuje je stará poutní cesta. Podle oficiálních údajů vznikly svatyně v roce 4 př. n. l., ale většina historiků je považuje o několik set let mladší. Rok 690 n. l. je považován za datum, kdy byly svatyně poprvé vystavěny v jejich současné podobě. Zmínky o nich jsou už v nejstarších japonských kronikách Kodžiki (712) a Nihonšoki (720). Podle šintoistické tradice se dvě hlavní budovy svatyně postavené ve stylu šinmei každých 20 let stavějí znovu podle přesných plánů a původní technologií. Vedle každé budovy je volný pozemek, na kterém se nové svatyně nejprve postaví s důrazem na zachování každého detailu. Následně se konají bohoslužby, při kterých se božstvo přesune do nové stavby. Poté se po dalších bohoslužbách stará svatyně rozebere a její části se rozdělí mezi přidružené svatyně po celém Japonsku. Současné budovy byly postaveny v roce 2013 a jsou tak už 62. kopií staveb původních. Během období Edo vyzývaly přidružené svatyně po celém Japonsku k poutím do svatyní v Ise. Každý rok tak svatyně Ise navštívilo v průměru 600 000 až 700 000 poutníků. Výjimkou byly roky 1705 a 1830, kdy se konaly spontánní masové poutě, při nichž dorazilo do Ise 2 až 3 miliony lidí. Pro většinu poutníků znamenala taková pouť jedinou příležitost v jejich životě, kdy se mohli vzdálit ze svých vesnic a městeček. V Naikú je také uloženo posvátné zrcadlo Jata no kagami – jedna ze tří posvátných japonských císařských regálií. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ise Shrine na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Svatyně Ise na Wikimedia Commons Galerie Svatyně Ise na Wikimedia Commons Oficiální stránky Svatyně Ise (anglicky)
Iszei nagyszentély

Az iszei nagyszentély (japánul: 伊勢神宮, Isze dzsingú, Hepburn-átírással: Ise jingū) a rangelső japán sintó nagyszentély a közép-honsúi Isze városában, illetve a környező erdőben (kokoro no furuszato, ’a szív hazája’, ahogy a turistacsalogató szlogen mondja). Két részből áll: a Belső Szentélyből (Kó taidzsingú vagy Naikú) és a Külső Szentélyből (Tojouke daidzsingú vagy Gekú). Előbbit állítólag a 3. században alapították (épületeit azonban a sikinen szengú nevű szertartás keretében 20 évente lebontják, és a mellette levő, ugyanakkora telken új anyagokból ismét felhúzzák), itt lakozik Amateraszu Ómikami, a Napistennő szelleme. Főépületének simmei-zukuri stílusa sehol másutt nem alkalmazható. Legfontosabb szertartása az októberi újrizsszentelés, a kannameszai: a rituális ételáldozatot ősi szokás szerint készítik elő, két fadarab összedörzsölésével gyújtanak tüzet, az agyagedényeket pedig egyszeri használat után kidobják. A Külső Szentély, amelyet 20 évente szintén újraépítenek, 5. századi, s az étel, ruha és ház istensége, Tojouke no Ókami lakozik benne. A közeli tengeröböl óriási háncskötéllel összekötött „sziklapárja” (Futamigaura) egyesek szerint Izanagi és Izanami, mások szerint a Belső és a Külső Szentély égi és földi istenségének egyesülését szimbolizálja (a kötelet minden év január 5-én újra cserélik). Lásd még Acutai nagyszentély Források Gy. Horváth László: Japán kulturális lexikon. Budapest: Corvina. 1999. ISBN 9631347567
Santuario di Ise

Il grande santuario di Ise (伊勢神宮?, Ise-jingū) è un gruppo di jinja (santuari shintoisti) consacrato alla dea Amaterasu Omikami nella città di Ise, situata nella prefettura di Mie, in Giappone. I santuari del complesso vengono smantellati e ricostruiti sempre identici una volta ogni vent'anni, con spese esorbitanti. Gli edifici attuali, costruiti nel 2013, sono la sessantaduesima ricostruzione, la prossima è in programma per il 2033. Storia Ufficialmente conosciuto semplicemente come jingū (santuario shinto di categoria speciale), è un enorme complesso costituito da oltre un centinaio di santuari autonomi, suddivisi in due zone principali: il gekū (外宮? letteralmente "santuario esterno") si trova nel villaggio chiamato Yamada ed è dedicato alla divinità Toyouke no Omikami, mentre il naikū (内宮? lett. "santuario interno") è situato nel villaggio di Uji e dedicato alla dea Amaterasu Omikami. I due complessi sono situati a sei chilometri di distanza e sono congiunti da una via di pellegrinaggio che passa attraverso il vecchio distretto di Furuichi. La grande sacerdotessa del santuario di Ise è legata tradizionalmente alla famiglia imperiale giapponese. Oggi, Sayako Kuroda. In accordo con la tradizione giapponese, i santuari furono originariamente costruiti nel 26º anno di regno dell'imperatore Suinin, all'inizio del I millennio dell'era cristiana, ma molti storici ne collocano la costruzione nel 692, anno in cui nella maggior parte delle ipotesi il grande santuario assunse la forma attuale. Il complesso è menzionato negli annali del Kojiki e del Nihonshoki (datati rispettivamente 712 e 720). Il santuario di Ise custodisce il Sacro Specchio raffigurante Amaterasu, tesoro nazionale che rende il santuario il più importante sito sacro dello Shintoismo. L'accesso all'area dove è custodito lo Specchio è strettamente limitato, i laici e i turisti non possono vedere altro se non i tetti degli edifici centrali, nascosti dietro tre alte recinzioni di legno. Il santuario è inserito nel Parco Nazionale di Ise-Shima, al cui interno si trovano numerosi altri siti sacri e storici come il Meoto Iwa (scogli sacri dello Shintoismo) e il Saiku (residenza nel periodo Heian della grande sacerdotessa del santuario, a quel tempo parente e incaricata dall'imperatore). Note Voci correlate Shikinen sengu Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su santuario di Ise Collegamenti esterni (JA, KO, ZH, EN) Ise Jingu, sito dell'ufficio di Amministrazione di Ise Jingū
Ise Jingu

De Ise Jingū (te vertalen als grote schrijn van Ise) is een complex van Shintoschrijnen, gelegen in de stad Ise in de prefectuur Mie. Doorgaans wordt de naam gebruikt om te refereren aan de twee primaire schrijnen; de Naikū (内宮) en Gekū (外宮). Achtergrond De binnenste schrijn, Naikū, ligt in de plaats Ujitachi, ten zuiden van Centraal-Ise en is gewijd aan de godin Amaterasu-ōmikami. De andere schrijn, Gekū, ligt ongeveer zes kilometer van Naikū en is gewijd aan Toyouke no ōmikami, de godheid van landbouw en industrie. Naast Naikū en Gekū bevat het complex nog ongeveer 123 andere schrijnen, waarvan 91 verbonden met Naikū en 32 met Gekū. De schrijn was volgens de overlevering de standplaats van de Heilige Spiegel. Het is een van de heiligste en belangrijkste plekken binnen het Shintoïsme. Toegang tot de locatie is sterk aan banden gelegd; bezoekers mogen doorgaans niet meer zien dan de daken van de centrale gebouwen. De gebouwen zelf staan verborgen achter houten schuttingen. De hogepriesters en -priesteressen van de Ise Jingū moeten traditiegetrouw afkomstig zijn uit de Japanse keizerlijke familie. Momenteel wordt die waardigheid bekleed door Sayako Kuroda, de dochter van de voormalige keizer Akihito. Het grondgebied van de schrijnen maakt deel uit van het Nationaal Park Ise-Shima. Schrijnen en andere faciliteiten Externe link Ise Jingu
Ise Jingū

Ise Jingū är en japansk shintohelgedom, som ligger i staden Ise i Mie prefektur i Japan. Det är tillägnat solgudinnan Amaterasu. Ise Jingū är en samling på 125 religiösa byggnader runt om de två huvudhelgedomarna Naikū och Gekū. Den inre helgedomen Naikū (också känd som "Kōtai Jingū") ligger i staden Uji-tachi, söder om centrala Ise, och är tillägnad dyrkan av Amaterasu där hon tros hålla till. Byggnaden är gjord i solitt cypressträ utan fästdon. Den yttre helgedomen Gekū (också känd som "Toyouke Daijingū") ligger omkring sex kilometer från Naikū och är tillägnad jordbrukets, risets och hantverkets gudinna Toyouke Ōmikami. Helgedomen är en av shintoreligionens heligaste och viktigaste platser. Tillträde är restriktivt och allmänheten tillåts inte beträda området med de centrala byggnaderna, som är gömda bakom träplank. Turister kan fritt röra sig i skogen, också dess ornamenterade gångstigar från efter Meijiperioden. Under Edoperioden beräknas var tionde japan ha gjort en pilgrimsfärd till Ise Jingū. Ise Jingūs överstepräst eller överstaprästinna utses från medlemmar av kejsarfamiljen. Han eller hon ansvarar för att vaka över helgedomen. Nuvarande överstaprästinna är tidigare kejsaren Akihitos dotter prinsessan Sayako. Helgedomens grundande Enligt Nihon Shoki för ungefär tvåtusen år sedan, gav sig Yamatohime-no-mikoto, dotter till kejsaren Suinin iväg från berget Miwa i nuvarande Naraprefekturen för att leta upp en permanent plats för att dyrka solgudinnan Amaterasu. Hon vandrade i tjugo år genom regionerna Ohmi och Mino och till slut till Ise, där hon tillskrivs att ha grundat Naikū. Flera olika tidpunkter har angetts för grundandet av respektive Naikū och Gekū. Den första byggnaden i Naikū uppfördes av kejsaren Tenmu (678-686), med ett första ceremoniellt återuppförande av hans hustru kejsarinnan Jitō 692. Helgedomen var den främsta av ett antal helgedomar som kom att åtnjuta kejserligt beskydd under den första delen av Heianperioden. Bildgalleri Källor Denna artikel baseras på artikeln Ise Grand Shrine på engelskspråkiga Wikipedia. Noter Externa länkar Ise Jingūs webbplats
Misaki Park

Misaki Park (みさき公園) was an amusement park located in the town of Misaki in Osaka Prefecture, Japan, operated by Nankai Electric Railway Co., Ltd. The park was opened on April 1, 1957, coinciding with the 70th anniversary of Nankai Railway. The park's zoo and aquarium were closed on March 31, 2020, with the land and facilities transferred to the town of Misaki the following day. The town transformed the area into a nature park which opened on July 1, 2021. Park outline The park consisted of an amusement park, a zoo, a dolphin show venue, and a large outdoor pool. The outdoor pool was opened only in summer. The park was near Misaki-koen Station on the Nankai Main Line. Access Misaki Park is located near Misaki-kōen Station, on Nankai Electric Railway's Nankai Main Line. References External links Official website (in Japanese)
Misedani Dam

Misedani Dam (三瀬谷ダム, Misedani damu) is a multipurpose concrete Arch-gravity dam in located in Ōdai, Mie Prefecture, Japan. completed in 1966. The dam is one of several crossing the Miyagawa River, and was intended for hydroelectric power generation, and for the supply of industrial water to the Ise Bay industrial region. The Misedani Dame was constructed by Nishimatsu Construction Co., Ltd., with construction starting in 1963, and completed by 1965. It is currently owned maintained by the Mie prefectural government. References