NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Higashi Hongan-ji

Higashi Hongan-ji (jap. 東本願寺) – jeden z najważniejszych buddyjskich zespołów świątynnych w Kioto, położony w dzielnicy Shimogyō-ku, stanowiący główną świątynię odłamu Ōtani-ha szkoły Jōdo-shinshū („Prawdziwej Czystej Krainy”). Higashi Hongan-ji jest bliźniaczą świątynią dla Nishi Hongan-ji– oba zespoły powstały wskutek rozłamu narzuconego przez szoguna Ieaysu Tokugawę w XVII wieku w celu ograniczenia wpływów Jōdo-shinshū w Japonii. Historia Świątynia Higashi Hongan-ji została założona w 1602 roku przez szoguna Ieyasu Tokugawę, który podzielił potężną sektę Hongan-ji na dwa odrębne kompleksy – zachodni Nishi Hongan-ji oraz wschodni Higashi Hongan-ji. Budynki świątyni wielokrotnie padały ofiarą pożarów – główne hale świątyni (Goei-dō i Amida-dō) były czterokrotnie niszczone w okresie Edo, a ostatnia odbudowa miała miejsce w latach 1895–1911 po zniszczeniach spowodowanych pożarem w 1864 roku. Architektura i znaczenie Głównym obiektem świątyni jest Goei-dō – jedna z największych na świecie drewnianych konstrukcji (76 m długości, 58 m szerokości), w której znajduje się wizerunek założyciela szkoły, mnicha Shinrana. Drugim istotnym budynkiem jest Amida-dō, gdzie umieszczono posąg Buddy Amidy oraz wizerunek księcia Shōtoku. Oba budynki zostały bogato ozdobione złotem i dziełami sztuki z okresu Meiji. Oprócz monumentalnych hal, zespół obejmuje przylegający ogród Shosei-en. Przypisy
Dzsakkóin

A Dzsakkóin (寂光院, Hepburn-átírással: Jakkō-in) a japán buddhista tendai szekta apácakolostora a Kiotó fölötti Óhara hegyén. Állítólag Sótoku herceg alapította a 6. században, leghíresebb azonban arról, hogy családja, a Tairák kiirtása és fia, Antoku gyermek császár tengerbe veszte után ide vonult vissza a 12. század végén a fiatal Kenrei Monin anyacsászárné, s ha a Heike monogatari krónikának hinni lehet, egy alig öt négyzetméteres deszkaszobában tengette életét buzgó imádkozással majd 30 éven át. Ha a hegyoldalban hozzá vezető, végtelen hosszú kőlépcsőt leküzdötte az ember, az apró templomkertet – amely hajszálra olyan, ahogy a krónikában le van írva – övező sűrű erdő csendjében, a miniatűr kolostorépület fapadlójára telepedve s a közeli testvérintézményben, a Dzsikkóinben szolgáló ifjú szerzetes patetikus hangú Kenrei Monin-recitálását hallgatva valóban megérezhet valamit e 800 évvel ezelőtti, iszonyú magányból. A főépület 2000-ben gyújtogatás áldozatául esett, pontos mását 2005-re építették fel. Források Gy. Horváth László: Japán kulturális lexikon. Budapest: Corvina. 1999. ISBN 9631347567 Külső hivatkozás Fényképfelvételek a Dzsakkóinről Archiválva 2010. augusztus 25-i dátummal a Wayback Machine-ben
Chinatown (Kobe)

Après la réouverture des ports japonais en 1853, les commerçants étrangers foulent de nouveau le sol nippon. Plusieurs communautés étrangères s'installent alors à Kobe, une ville portuaire en pleine expansion avant la période du sakoku, la fermeture du pays aux étrangers de 1641-1853. Historique En 1868, la petite enclave chinoise développée à proximité du port de Kobe adopte le nom de Nankin-machi (南京町), littéralement « la ville de Nankin », les marchands chinois étant désignés par la population locale comme « les gens de Nankin ». Trois arches délimitent Nankinmachi : la porte Changan à l'est, la porte Xian à l'ouest et la porte Nanluo au sud. Il n'y a pas d'arche à l'entrée nord qui est gardée par une paire de lions. Un pavillon gravé des douze signes du zodiaque marque le croisement des axes nord-sud et est-ouest de Nankinmachi. L'endroit est souvent choisi par les visiteurs pour prendre du repos, et est aussi très photographié. Notes et références Liens externes Portail de la préfecture de Hyōgo
Нанкин-мати

Китайский квартал (Нанкин-мати) — микрорайон в центральном районе Тюо-ку г. Кобе (в префектуре Хёго), расположенный между улицами Мотомати и Сакаэ. Он является символической репрезентацией китайской эстетики и стиля, а кроме того, это зарегистрированная марка Ассоциации содействия развитию торгового квартала Нанкин-мати. Основные сведения Вместе с кварталами Тюкагай в Йокогаме и Синти Тюкагай в Нагасаки Нанкин-мати входит в тройку крупнейших китайских кварталов в Японии. В Нанкин-мати на территории, которая тянется с запада на восток на 200 метров, а с севера на юг — на 100 с небольшим метров, работают более ста магазинов. Во многих из них продаются китайские закуски, сладости, пищевые продукты, сувениры и т. д. В выходные дни улицы квартала наводнены покупателями: местными жителями и туристами. Некоторые магазины открываются около 10 часов утра, но машины поставщиков ездят по улицам квартала вплоть до 11 часов утра, после чего проезд для машин закрывается. История В 1868 году был открыт порт Кобе и основано поселение для иностранцев. Поскольку в то время не было торгового договора с династией Цин, китайским иммигрантам не разрешалось жить в поселении, поэтому они селились в западном районе, что, как говорят, и положило начало кварталу Нанкин-мати. После воздушного налета на Кобе в 1945 году район был полностью уничтожен пожаром, и до 1970-х годов переулки оставались невымощенными, а по ночам здесь работали бары для моряков и уличные проститутки. После того, как в 1981 году был разработан "План реализации реконструкции и улучшения окружающей среды Нанкин-мати", этот район стал туристической достопримечательностью. Хотя китайский квартал пострадал от землетрясения Хансин-Авадзи, строительство в нем все время продолжалось, также и после полного восстановления после землетрясения. В настоящее время Нанкин-мати все так же остается популярным и привлекательным для туристов. Мероприятия и праздники Китайский новогодний фестиваль Весенний фестиваль Корюсюмпу Праздник середины осени Ярмарка фонарей Галерея Примечания
Minami-za

Minami-za (南座, Minami-za) is the primary kabuki theatre in Kyoto, Japan. It was founded in 1610 as Shijō Minami-za. The current building, with a 1,086 seat capacity, was built in 1929. History The Minami-za is one of the earliest of the seven officially-licensed kabuki theatres built in the early Edo period (1615–1623) in the Shijo Kawara area in Kyoto; the theatre pre-dates those of Tokyo and Osaka. The current Minami-za theatre was built in 1929 in the architectural style of the Momoyama period, with a gabled roof and a traditional turret marking the official approval of the government. In 1991, after the end of the Shōwa period, the interior was drastically refurbished and modern stage mechanism was installed. In 1996, the Minami-za was registered as a Japanese Tangible Cultural Property in respects to its historical architectural value in connection to the city of Kyoto. Theatre mechanism The Minami-za features a number of stagecraft mechanisms unique to kabuki, such as the hanamichi (runway) and the seri (trap-door mechanism at the end of the hanamichi). The theatre also features a mawari-butai (revolving stage); all of the theatre's mechanisms were invented in playhouses during the Edo period. References External links Official site (in Japanese)
Minami-za

Le Minami-za (南座, Minami-za) est le premier théâtre kabuki du Japon, situé à Kyoto. Historique Le Minami-za a été fondé en 1610 sous le nom Shijō Minami-za. L'actuel bâtiment de 1 086 places a été construit en 1929 dans le style de l'époque Azuchi Momoyama (fin du XVIe siècle. Il a été nommé en 1996 bien culturel tangible du Japon. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Minami-za » (voir la liste des auteurs). Liens externes (ja) Site officiel Ressources relatives au spectacle : Carthalia European Theatre Architecture Portail du théâtre Portail de Kyoto et de sa préfecture
Minami-za

Il Minami-za è il principale teatro kabuki di Kyoto, in Giappone. Fu originariamente fondato nel 1610 mentre l'attuale edificio fu inaugurato nel 1929 e ha una capacità di 1086 posti a sedere. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Minami-za Collegamenti esterni (JA) Sito ufficiale del teatro (in lingua giapponese), su shochiku.co.jp. URL consultato il 4 ottobre 2009 (archiviato dall'url originale l'11 ottobre 2007). (EN) Storia del teatro, su shochiku.com.
Minami-za

Minami-za (南座) é o principal teatro cabúqui de Quioto, no Japão. Foi fundado em 1610 com o nome Shijō Minami-za. O atual edifício do teatro foi construído em 1929 e possui capacidade para 1 086 lugares sentados. História O teatro Minami-za foi construído no início do período Edo (1615-1623) na área de Shijo Kawara em Quioto, antes mesmo de Tóquio e Ósaca e é um dos primeiros sete teatros cabúqui que foram oficialmente aprovados. O atual edifício do teatro Minami-za foi construído em 1929 no estilo arquitetónico do período Momoyama, com um telhado de duas águas e uma torre tradicional que marcou a aprovação oficial do governo japonês. Em 1991, após o período Shōwa, o interior do teatro foi reestruturado e o mecanismo moderno do palco foi montado. Em 1996, o teatro de Minami-za foi registado como Propriedade Cultural Tangível, devido ao seu valor histórico e arquitetónico relacionado com a cidade de Quioto. Mecanismo do teatro As técnicas das artes cénicas usadas no teatro japonês cabúqui como Hanamichi, Seri e Mawari-butai, foram inventadas nos teatros do período Edo. Referências Bibliografia Leiter, Samuel L. (2014). Historical Dictionary of Japanese Traditional Theatre (em inglês) 2.ª ed. Lanham: Rowman & Littlefield. ISBN 9781442239111. Resumo divulgativo – Google Livros Este artigo foi inicialmente traduzido, total ou parcialmente, do artigo da Wikipédia em inglês cujo título é «Minami-za», especificamente desta versão. Ligações externas «Página oficial» (em japonês e inglês)
Минами-дза

Минами-дза (яп. 南座) — главный городской театр кабуки в Киото, основанный в 1610 году под названием Сидзё Минами-дза. Нынешнее здание театра, рассчитанное на 1086 посадочных мест, было построено в 1929 году. История Минами-дза — один из старейших из семи официально лицензированных театров кабуки, построенных в ранний период Эдо (1615—1623 годы) в районе Сидзе Кавара в Киото; Минами-дза по дате основания предшествует театрам в Токио и Осаке. В буквальном переводе с японского название театра означает «южная сцена». Нынешнее здание театра Минами-дза было возведено в 1929 году в архитектурном стиле периода Момояма, с остроконечной крышей и традиционной башенкой, отмечающей официальное одобрение правительства. В 1991 году интерьер театра был полностью отремонтирован, в частности, был установлен современный сценический механизм. В 1996 году Минами-дза был официально зарегистрирован в качестве Национального сокровища Японии в связи с его исторической и архитектурной ценностью для города Киото. Реконструкция В ноябре 2018 года театр открылся после двухлетнего перерыва на реконструкцию. Сценический механизм Минами-дза оснащен рядом сценических механизмов, уникальных для кабуки, таких как ханамити и люки-сэри. В театре также есть мавари-бутай (вращающаяся сцена); все механизмы театра были изобретены в период Эдо. Примечания
Dōshisha-Universität

Die Dōshisha-Universität (japanisch 同志社大学 Dōshisha Daigaku) ist eine private Universität in der Präfektur Kyōto, Japan. Studentenzahl ist 24.000. Die Studenten werden auf zwei Campus verteilt (Kyōtanabe-Campus in Kyōtanabe und Imadegawa-Campus im Kyōtoter Stadtbezirk Kamigyō-ku). Die Doshisha besteht aus 9 Fakultäten. Die Dōshisha unterhält ein ausgedehntes Austauschprogramm mit der Fakultät für Japanologie an der Universität Tübingen. Geschichte Gegründet wurde die Universität von einem ehemaligen Samurai Niijima Jō (1843–1890). Niishima war 1864, getrieben vom Wunsch nach einer westlichen Ausbildung, heimlich aus Japan nach Boston, Massachusetts entkommen. Damals war eine Auslandsreise von der Regierung strikt verboten. In Boston besuchte er die Phillips Academy, die Amherst College und das Theologische Andover-Seminar unter dem Namen Joseph Hardy Neeshima. So wurde er zum ersten japanischen Staatsangehörigen dem in Übersee akademische Auszeichnungen verliehen wurden. Als sich Japan dem Westen öffnete, kehrte er 1875 zurück, und gründete die „Englisch-Schule der Dōshisha“ (同志社英学校, Dōshisha Eigakkō) in Kyoto, die schließlich auch eine Rechtsschule, eine gewöhnliche Schule und ein Frauencollege umfasste. Der Name Dōshisha bedeutet „Gemeinschaft Gleichgewillter“ im Sinne einer Vereinigung protestantischer Glaubensgenossen. Von 1892 bis 1918 lehrte der Missionar der amerikanischen Congregational Church Otis Cary an der Dōshisha. Im Jahr 1920 war Dōshisha schließlich zu einer Universität anglo-amerikanischer Art gewachsen. Während des Zweiten Weltkriegs wurden die Gebäude mit japanischen Namen umbenannt, und der pro-westliche Anteil der Universitätsgeschichte ausgeklammert, beide Änderungen wurden jedoch nach der japanischen Kapitulation wieder rückgängig gemacht. Eines der Studentenlieder heißt Doshisha College Song, gedichtet 1908 von William Merrell Vories (1880–1964). Er benutzte die Melodie von der „Wacht am Rhein“ (von Carl Wilhelm). Bekannte Absolventen Takako Doi (1928–2014), Politikerin Yasutaka Tsutsui (* 1934), Science-Fiction-Autor Gunpei Yokoi (1941–1997), Spieleentwickler Haruhisa Handa (* 1951), Unternehmer, Philanthrop, Opernsänger, Nō-Darsteller und religiöser Führer Masaki Sumitani (* 1975), Comedian und Wrestler Miho Yoshimura (* 1997), Degenfechterin Siehe auch Liste der Universitäten und Hochschulen in Japan Literatur S. Noma (Hrsg.): Dōshisha University. In: Japan. An Illustrated Encyclopedia. Kodansha, 1993. ISBN 4-06-205938-X, S. 295. Weblinks Homepage Einzelnachweise
Université Dōshisha

L'université Dōshisha (同志社大学, Dōshisha Daigaku) est une université japonaise privée, située à Kyoto. Elle a été fondée en 1875 par Joseph Hardy Neesima sous le nom de Doshisha English School in Kyoto (同志社英学校 Dōshisha eigakkō). Elle accueille 25 198 étudiants de premier cycle universitaire et 2 411 étudiants aux cycles supérieurs (master et doctorat). Histoire Patrimoine Panorama général Facultés Théologie Lettres Sciences sociales Droit Sciences économiques Commerce Sciences politiques Sciences de cultures et informations Sciences et Ingénierie Sciences de la vie médicale Sciences de la santé et du sport Psychologie Graduate School of Global Studies Enseignement et recherche Implantations Campus de Imadégawa Campus de Kyo-Tanabé Campus de Shinmachi Campus de Muromachi (Kanbaï-kan) Campus de Gakkén-Toshi Campus de Tatara Vie étudiante Personnalités liées Mami Tamura, femme politique japonaise. Saori Yoshikawa, femme politique japonaise. Junko Okano, femme politique japonaise. Notes et références Lien externe Sites officiels : (ja) www.doshisha.ac.jp et (en) www.doshisha.ac.jp/en/index.html Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail du christianisme Portail du protestantisme Portail de Kyoto et de sa préfecture Portail des universités japonaises
Universidade Dōshisha

A Universidade Dōshisha (同志社大学, Dōshisha daigaku), também referida como Dodai (同大, Dōdai), é uma universidade privada situada em Quioto, Japão. Fundada em 1875, é uma das mais antigas instituições privadas de ensino superior do Japão, com aproximadamente trinta mil alunos matriculados nos quatro campus diferentes em Quioto. Faz parte do programa de financiamento universitário do governo japonês, "Global 30" e também do "Kankandoritsu", um grupo de quatro universidades privadas líderes da Região de Kansai do Japão ocidental. A universidade foi fundada por Joseph Hardy Neesima como Doshisha Academia de Quioto (同志社英学校, Dōshisha eigakkō; Doshisha Academy in Kyoto), e em 1920 foi-lhe concedido o estatuto de universidade. Atualmente, a universidade abrange catorze faculdades e dezesseis escolas de pós-graduação com inúmeras instituições afiliadas, incluindo o Colégio das Mulheres Dōshisha de Artes Liberais (同志社女子大学, Dōshisha joshi daigaku). História A Universidade Dōshisha foi fundada em 1875 como Liceu Doshisha Anglófono de Quioto (同志社英学校, Dōshisha eigakkō; Doshisha Academy in Kyoto) pelo educador protestante Niijima Jō (também conhecido como Joseph Hardy Neesim), para fazer avançar a educação cristã no Japão. Ainda jovem, Niijima partiu do Japão para os Estados Unidos em 1864, apesar da proibição das viagens ao exterior então, imposta aos cidadãos japoneses. Ele estudou na Phillips Academy e Amherst College, e regressou ao Japão em 1874. No ano seguinte, Niijima estabeleceu o Liceu Doshisha com a assistência do missionário metodista canadiano G. G. Cochran. Niijima serviu como presidente da universidade entre 1875 até 1890. Outros presidentes notáveis da universidade foram Yamamoto Kakuma (1890–1892), Seito Saibara (1899–1902), que tornou-se o primeiro membro cristão da Dieta Nacional do Japão, e também o proeminente engenheiro químico Kotaro Shimomura (1904-1907). Em 1920, a Universidade Doshisha obteve o estatuto universitário e desenvolveu-se numa universidade de pleno direito na tradição académica anglo-americana. Durante a Segunda Guerra Mundial, seus edifícios ganharam nomes japoneses e seu programa de estudos foi despojado dos seus elementos pró-ocidentais. As condições do pré-guerra foram restauradas após a rendição do Japão. Os primeiros cursos de pós-graduação foram instituídos em 1953. O Amherst College têm mantido relações estreitas com a Universidade Doshisha, e desde 1972, Doshisha colaborou com um consórcio de faculdades de artes liberais norte-americanas, incluindo Amherst para sediar o Associated Kyoto Program (Programa Associado de Quioto). Doshisha também abrigou o Consórcio de Quioto para Estudos Japoneses (京都アメリカ大学コンソーシアム, Kyōto Amerika Daigaku Consōshiamu; Kyoto Consortium for Japanese Studies). Referências Ligações externas «Página oficial» (em japonês)
Universitatea Doshisha

Universitatea Doshisha (同志社大学, Dōshisha daigaku?) sau Dodai (同大, Dōdai?) este o instituție privată de învățământ superior din Kyoto, Japonia. Înființată în 1875, este una dintre cele mai vechi instituții private de învățământ superior din Japonia și are aproximativ 30.000 de studenți înscriși în patru campusuri din Kyoto. Este una dintre universitățile „Global 30” din Japonia și membru al „Kan-Kan-Dō-Ritsu” (関関同立) , un grup de patru universități private de top din regiunea Kansai din vestul Japoniei, alături de Universitatea Kansai, Universitatea Kwansei Gakuin și Universitatea Ritsumeikan. Absolvenți renumiți Yū Fujiki (1931-2005) Yuki Ota (n. 1985) Satoru Uyama (n. 1991) Note Vezi și Universitatea Kyoto
Doshisha universitet

Dōshisha universitet (japanska: 同志社大学?, Dōshisha daigaku) eller i dagligt tal (同大) Dōdai, är ett privat japanskt universitet med en kristen framtoning. Universitetet är beläget i Kyoto, Kyoto prefektur. Skolan grundades 1875 av Joseph Hardy Neesima och blev universitet 1912. Noter
Університет Досіся

Університе́т До́сіся (яп. 同志社大学, どうししゃだいがく; англ. Doshisha University) — вищий навчальний заклад в Японії, приватний університет. Штаб-квартира розташована в районі Каміґьо міста Кіото префектури Кіото. Заснований 1920 року. Короткі відомості Університет Досіся походить від школи вивчення англійської мови Досіся (дослівно: «Товариство однодумців»), заснованої японським стажером в США Ніїдзімою Дзьо, американським християнським місіонером Джеромом Девісом та кіотським урядовцем Ямамото Какаку. Прототиом для цієї школи був протестантський Амгертський коледж штату Массачусетс. 1904 року школа Досіся отримала статус училища, а 1920 року, після видання указу про університети, здобула статус університету. В ньому було відкрито підготовчий, юридичний та гуманітарний факультети, а також аспірантуру. 1948 року університет Досіся було реорганізовано. Станом на 2008 рік у ньому діяли такі факультети: богословський, гуманітарний, соціологічний, юридичний, економічний, торговельний, політологічний, культурно-інформаційний, фізичний, біологічний, спортивно-медичний. Підготовка магістрів та аспірантів здійснювалася за спеціальностями: богослов'я, гуманітарні науки, соціологія, юриспруденція, економіка, торгівля, бізнес, інженерна справа, американські студії, політологія, право, біологія. При університеті Досіся працюють Інститут гуманітарних наук, Фізико-інженерний інститут, Інститут дослідження Америки. Більшість предметів викладаються англійською мовою. Примітки Джерела та література Університет Досіся // 『日本大百科全書』 [Енциклопедія Ніппоніка]. — 第2版. — 東京: 小学館, 1994—1997. — 全26冊. (яп.) Посилання (яп.) Офіційна сторінка університету Досіся
Osaka Pool

Osaka Pool (大阪プール) est une piscine située dans le parc Yahataya dans l'arrondissement Minato-ku à Osaka, au Japon. De novembre à mars, elle est transformée en patinoire. Principaux équipements La piscine d'Osaka dispose de trois bassins aquatiques. Le premier bassin possède dix couloirs (50 × 26 m). Le second est un bassin de plongeon (25 × 22 m). Le complexe est équipé d'un troisième bassin de huit couloirs (25 × 17 m). En hiver, le bassin de 50 mètres ainsi que le bassin de plongeon se transforment en une grande patinoire (30 × 60 m). Elle est utilisée pour des compétitions telles que le patinage artistique, le hockey sur glace et le patinage de vitesse. Événements Les Championnats des quatre continents de patinage artistique 2000. Accès Le gymnase est accessible en transport en commun avec le métro d'Osaka. Les spectateurs peuvent se rendre à la salle depuis la station Asashiobashi de la ligne Chūō du réseau du métro. Voir aussi Gymnase municipal d'Osaka Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Osaka Pool » (voir la liste des auteurs). Liens externes Site officiel Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la natation Portail des sports d’hiver Portail d'Osaka et de sa préfecture
Maruzen Intec Osaka Pool

Maruzen Intec Osaka Pool (jap. 丸善インテック大阪プール Maruzen Intekku Ōsaka Pūru; w srócie: Osaka Pool 大阪プール Ōsaka Pūru) – hala sportowa w Osace, w Japonii. Obiekt sportowy dysponujący trzema basenami, które zimą można zamieniać w lodowisko wykorzystywane do przeprowadzania zawodów w łyżwiarstwie figurowym, hokeju na lodzie i łyżwiarstwo szybkie zimą. W 2000 roku odbyły się tu Mistrzostwa Czterech Kontynentów w Łyżwiarstwie Figurowym. Cały obiekt zajmuje powierzchnię 25 138 m². Pojemność hali wynosi 3500 osób. Hala Osaka Pool, wraz z Maruzen Intec Arena Osaka i innymi obiektami, jest usytuowana w Yahataya Sports Park Center, w skrócie Yahataya Park. Baseny Basen 50 m (od maja do września): wymiary: 50 m na 26 m, głębokość: 0–3 m (zazwyczaj 1,5 m). Basen 25 m (całoroczny): wymiary: 25 m na 17 m, głębokość: 1,3 m. Basen do nurkowania (od maja do września): wymiary: 25 m na 22 m, głębokość: 0–5 m. Lodowisko (od listopada do kwietnia): wymiary: 60 m na 30 m. Obiekt posiada także salę konferencyjną i garderobę. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona (jap.)
Gamō District, Shiga

Gamō (蒲生郡, Gamō-gun) is a district located in Shiga Prefecture, Japan. As of September 1, 2011, the district has an estimated population of 35,629 and a density of 220 persons per km2. The total area is 162.15 km2. Towns Hino Ryūō Merger On January 1, 2006 the town of Gamō merged into the city of Higashiōmi. On March 21, 2010 the town of Azuchi merged into the city of Ōmihachiman. Transition Light blue autonomies are Gamō District's towns, deep blue autonomies are Gamō District's villages, and gray autonomies are others. References
Distrito de Gamō (Shiga)

El distrito de Gamō (蒲生郡, Gamō-gun?) es un distrito localizado en la prefectura de Shiga, Japón. En junio de 2019 tenía una población de 33.162 habitantes y una densidad de población de 205 personas por km². Su área total es de 162,15 km². Localidades Hino Ryūō Fusiones 1 de enero de 2006 - el pueblo de Gamō se unió a la ciudad de Higashiōmi. 21 de marzo de 2010 - el pueblo de Azuchi se unió a la ciudad de Ōmihachiman. Transición Las autonomías en azul claro son pueblos, las autonomías en azul más oscuro son villas y las autonomías en gris no pertenecen al distrito. Véase también Gamō Ujisato