NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zeze High School

Shiga Prefectural Zeze High School (滋賀県立膳所高等学校) is a senior high school situated in Ōtsu, Shiga, Japan, within walking distance of Lake Biwa. The school has about 1300 students. Founded in 1898, its root dates back to a major samurai training school of the area. The school's motto is 'Jyungi-Ryokkou' (遵義・力行), i.e. 'travel an honorable path and industriously devote yourself to achieve individual aspiration'. In line with its motto, the school excels in academics, and most students pursue higher education in university after their graduation. The students also excel at sports including judo, rowing, rugby, basketball and soccer and have participated in national competitions. The Ministry of Education, Culture, Sports, Science and Technology appointed the school as a 'Super Science High School', an institution prioritizing science, technology, and mathematics. Reconstruction In 2006, new buildings replaced the old ones built over 45 years ago, since the old buildings did not satisfy the safety standard against earthquakes. To prevent the disruption of normal academic activities, the new buildings were constructed on the old school field. The old buildings will be demolished and the site converted to a new field. External links Official website Super science high school (in Japanese)
Akishino-dera

Akishino-dera (秋篠寺, Akishino-dera?), es un templo budista en Nara, capital de la Prefectura de Nara, Japón. Fue fundado en el siglo VIII. Su Hondō (salón principal) del Periodo Kamakura es un Tesoro nacional de Japón. Historia El Shoku Nihongi de 797 ubica los orígenes del templo en Hōki en el 780, mientras que las Leyendas de Akishino-dera ( 秋 篠 寺 縁 起, Leyendas de Akishino-dera ?) de 1139 lo atribuye a los Emperadores Kōnin y Kammu y nombra como su fundador a Zenjū Daitoku ( 善 珠 大 徳, Zenjū Daitoku ?), hermano menor del Emperador Shōmu. Por otra parte, los Registros de Kōfuku-ji Kanmu ( 輿 福寺 官 務 牒 疏, Registros de Kōfuku-ji Kanmu ?) de 1441 datan su fundación, en su lugar, de 776. Las baldosas excavadas propias del Periodo Nara corroboran como fecha de fundación el siglo VIII. Al igual que otros templos importantes de la época, Akishino-dera tenía dos pagodas, así como un Kondō. Según las "Leyendas", un incendio en junio de 1135 destruyó la mayor parte del templo. Doscientos cincuenta y cinco ofuda, que datan de 1327 a 1524, arrojan datos sobre años posteriores.​​ Edificios El Hondō, considerado un Tesoro Nacional de Japón, es propio del estilo Wayō. Construido en el lugar de la antigua sala de lecturas, es una reconstrucción del Periodo Kamakura. En el interior, una plataforma de altar elevada está respaldada por una pared interna. El Hondō fue desmantelado para su reparación y reconstrucción en 1899. El Daigendō. El campanario. Diversas puertas de acceso. Tesoros Las estatuas designadas como Propiedades Culturales Importantes incluyen una Triada Yakushi, Gigeiten (伎 芸 天), Taishakuten y Jizō Bosatsu, en el Hondō; Daigensui Myōō (大元帥 明王) en el Daigendō. Bonten, Kudatsu Bosatsu y fragmentos huecos de laca seca, son conservados en el Museo Nacional de Nara; Jizō Bosatsu, se ubica en el Museo Nacional de Kioto; y Jūichimen Kannon, en el Museo Nacional de Tokio.​ Las cabezas de laca seca de Gigeiten y Bonten, junto con las cabezas de Kudatsu Bosatsu y Taishakuten, datan del Periodo Nara y están unidas a cuerpos del Periodo Kamakura. Las imágenes que flanquean el Yakushi, junto con los dos Jizō y Jūichimen Kannon, son del Periodo Heian, Daigensui Myōō es del Periodo Kamakura, y el Yakushi data del Periodo Muromachi​ Other treasures include a set of five standing Godariki Bosatsu (五大力菩薩, Godariki Bosatsu?).​ Otros tesoros incluyen un conjunto de cinco Godariki Bosatsu (五 大力 菩薩); un waniguchi (鰐 口) que data de Shōan (1301) que ha sido designado como Propiedad Cultural de la Prefectura; y una pintura de Daigensui Myōō que data del Periodo Nanboku-chō y siete fragmentos de ema del Periodo Muromachi con imágenes de caballos, designadas Propiedades Culturales Municipales.​​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Akishino-dera. Más información sobre sobre Akishino-dera
Монастырь Акисино

Монастырь Акисино или Акисино-дэра (яп. 秋篠寺, «монастырь осеннего бамбука») — буддийский монастырь в Японии. Краткие сведения Акисино-дэра принадлежал сектам Хосо, Сингон, Дзюдо, но сейчас является самостоятельным религиозным учреждением. По преданию, он был основан монахом Дзэнсю (善珠) в VIII веке. В 780 году, в правление императора Конин, Акисино был пожалован надел в 100 крестьянских дворов, а в 812 году было добавлено во владение такое же количество земель. Монах и первый настоятель монастыря Дзэнсю провёл церемониальный молебен во имя кронпринца Атэ, будущего императора Хэйдзэй. В благодарность за это кронпринц поместил в храме портрет монаха после его смерти. В 1135 году монастырь полностью сгорел, но вскоре был отстроен. В XIII веке, в период Камакура, монастырь вел борьбу за землю и воду с соседним храмом Сайдайдзи. Сегодня монастырь Акисино известен благодаря статуе божества Гигэйтэн и Главному Залу, который занесен в список национальных сокровищ Японии. Вход на территорию монастыря платный. Источники и литература Монастырь Акисино // Энциклопедия Ниппоника : [яп.] = 日本大百科全書 : 全26冊巻. — 2版. — 東京 : 小学館, 1994—1997年. 『新編 日本史辞典』 (Новое издание. Словарь истории Японии) 京大日本史辞典編纂会、東京創元社、1994. — P.6. Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Монастырь Акисино (яп.) Координаты и контактная информация (яп.) Общая информация и фото монастыря Акисинодэра
Монастир Акісіно

Монасти́р Акісі́но або Акісіно-де́ра (яп. 秋篠寺, あきしのでら, МФА: [akʲi̥ɕino deɾa], «монастир осіннього бамбука») — буддистський монастир в Японії. Розташований за адресою: префектура Нара, місто Нара, квартал Акісіно 757. Монастирський титул — відсутній. Заснований 776 року. Головною святинею монастиря є статуя-триптих будди Якусі (важлива культурна пам'ятка Японії). До цінних пам'яток належать головний храм (національний скарб Японії). Короткі відомості Акісіно-дера належав сектам Хосо-сю, Сінґон-сю, Дзьодо-сю, але зараз є самостійною релігійною установою. За переказом він був заснований ченцем Дзенсю (善珠) у 8 столітті. У 780 році, за правління імператора Коніна, Акісіно-дера був пожалуваний наділ у 100 селянських дворів, а у 812 році, додано у володіння таку ж кількість дворів. Монах і перший настоятель монастиря Дзенсю провів церемоніальний молебен для оберігання крон-принца Ате, майбутнього імператора Хейдзьо, від духу покійного Савари. В подяку за це крон-принц помістив у храмі портрет монаха після його смерті. У 1135 році Акісінодера повністю згорів, але невдовзі був відбудований. Пожежа знищила більшу частину храма, але згідно зі свідоцтвами, храм мав дві пагоди і Головний (золотий) храм, як і більшість великих храмів тих часів. У 13 столітті, у період Камакура, монастир вів боротьбу за землі і воду з сусіднім храмом Сайдайдзі. Сьогодні монастир Акісінодера знаний завдяки статуї божества Ґігейтен і Головній Залі, яка занесена до списку національних скарбів Японії. Вхід на територію монастиря платний. Дерев'яна статуя Ґуаньїнь з одинадцятью обличчями з монастиря Акісіно перевезена і зберігається у Токійському національному музеї. Статуя Кшітігарбги, що походить також звідси, знаходиться тепер у національному музеї Кіото. Див. також Сім будівель монастиря Джерела та література Монастир Акісіно // 『日本大百科全書』 [Енциклопедія Ніппоніка]. — 第2版. — 東京: 小学館, 1994—1997. — 全26冊. (яп.) 『新編 日本史辞典』 (Нове видання. Словник історії Японії) 京大日本史辞典編纂会、東京創元社、1994. — P.6. Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Монастир Акісіно (яп.) Координати та контактна інформація (яп.) Загальна інформація і фото монастиря Акісінодера [Архівовано 11 листопада 2007 у Wayback Machine.] Примітки
Обсерватория Кадзан

Обсервато́рия Кадзан (яп. 花山天文台 Кадзан тэммондай, романизирует своё название как Kwasan Observatory) — астрономическая обсерватория Киотского университета, основанная в 1929 году. После строительства обсерватории Хида является частью комплекса обсерваторий, выполняя в основном исследовательскую и аналитическую работу по обработке данных, полученных с телескопов данного комплекса обсерваторий. Обсерватория находится на горном хребте Хигасияма (яп. 東山). Руководители обсерватории Иссэй Ямамото Кадзунари Сибата — в настоящее время История обсерватории октябрь 1929 — учреждение обсерватории. 1961 — введены в эксплуатацию Taiyoh-kan и 70 см. целостат. апрель 1972 — введен в эксплуатацию 65 см. рефрактор и комплекс зданий для его обслуживания. 1979 — обсерватория перемещена в новое здание.
Okunoin

Okunoin or Oku-no-in (Japanese: 奥之院, lit. 'inner sanctuary') is a sacred Buddhist site and cemetery on Mount Kōya, in Wakayama Prefecture, Japan. Opened in 835, it houses the mausoleum of Kūkai, founder of the Shingon school of esoteric Buddhism. It is considered the largest cemetery in Japan, with more than two hundred thousand graves and memorial monuments. The site Located on the outskirts of the settlement of Koya, the cemetery spans over 2 km (1.2 mi) in length and is immersed in a forest of tall conifers. The earliest planting records of these trees, belonging predominantly to the genera Cryptomeria and Chamaecyparis, date back to 1012 AD. The area surrounding Kūkai's mausoleum was initially left to its wild state, but only a small area of natural forest remains nowadays, as a large portion of the vegetation was cut during the Meiji era, in the late 19th century. According to popular belief, after being laid in his mausoleum in 835 AD, Kūkai entered into an eternal samadhi (meditative trance) and is still alive on Mount Kōya, waiting for Maitreya, the Buddha of the future. His resting place in Okunuin has since become a place of pilgrimage, and Buddhist monks bring him ritual offerings and meals twice a day. The cemetery The entrance of the site is marked by the Ichi-no-hashi (lit. 'first bridge'). From there, a 2-kilometer-long (1.2 mi) sandō (walkway) paved with cobblestones guides the visitors to the mausoleum, passing through a site that holds more than 200,000 graves, of which a large number belong to monks and feudal lords. The Gobyō-bashi marks the entrance to the inner sanctum of Okunoin. Here visitors pour water over the bronze statues of the Mizumuke Jizō, to pray for the souls of their ancestors. Kūkai's mausoleum The path ends at Tōrō-dō, the main hall of worship, built directly in front of the Gobyō, Kūkai's mausoleum. Over ten thousand lanterns, donated by pilgrims and worshippers, are lit in the hall in perpetuity; two of these are said to have been burning without pause for more than 900 years. In 1984, 50,000 statues were donated for the 1150th anniversary of Kūkai's burial and are located in the hall basement. The mausoleum itself, located behind the Tōrō-dō, is a sacred place with no access to the public. Modern section A second entrance to the site is located in front of the Okunoin-mae bus stop, leading to a more recent section of the cemetery. A large number of corporate tombs can be found here, typically bought by Japanese companies for their employees and their families. The first one was built by Kōnosuke Matsushita, founder of Panasonic, in 1938. Several monuments were built to attract the attention of the visitors, such as a memorial in honor of the termites killed by an extermination company. Another monument from ShinMaywa Industries features a large-scale model of the Saturn V rocket that carried Apollo 11 to the Moon, although the company had no connection to the mission. Gallery References External links Media related to Okunoin at Wikimedia Commons
Okunoin

Okuno-in u Okunoin (que significa "templo del fondo") es un cementerio y área sagrada situado en el monte Koya, en la prefectura de Wakayama, al sur de Osaka en Japón. El cementerio es el más grande de Japón y contiene alrededor de 200.000 tumbas de todas las formas, tamaños y épocas.​ Está situado a 800 metros de altitud en un bosque, entre cedros centenarios. Cuenta con 120 templos en sus inmediaciones y una universidad de estudios religiosos. Historia En el año 819 el monje Kukai (llamado Kobo Daishi luego de su muerte) eligió el monte Koya como cuartel general del budismo shingon -una de las escuelas principales del budismo japonés, con más seguidores, y la más importante entre las tántricas, fuera de la India y el Tíbet-. La leyenda dice que Kukai no llegó a morir nunca, sino que alcanzó el Nirvana y sigue en silencio, meditando eternamente en el monte Koya. En un extremo del cementerio, Kobo Daishi permanece en su mausoleo (Kobo Daishi Gobyo) en su meditación, concentrándose en la liberación de todos los seres. Con el paso de los siglos grandes personalidades han querido reposar junto a él, porque depositar su urna funeraria bajo su protección es como tener la garantía de que podrán renacer algún día en el paraíso. Con esto se ha popularizado cada vez más el cementerio y ante un límite determinado de concesiones, los precios de enterramiento se han disparado.​ Algunas tumbas son de antiguos señores feudales como Ieyasu Tokugawa o Hidetada Tokugawa, primer y segundo señor (respectivamente) del shogunato, pero también están enterrados muchos políticos y otras personalidades destacadas de la industria. Todos quieren reposar junto a Kukai. En los alrededores de Okunoin, muchos templos se han abierto al turismo y la peregrinación y proporcionan alojamiento en sus instalaciones, denominado shukubo y ofreciendo shojin ryori (comidas budistas vegetarianas). Galería fotográfica Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Okunoin. Yumiko Delor (15 de octubre de 2017). Matcha, ed. «Mount Koya - The Sacred Land Of Japanese Buddhism» (en inglés). Consultado el 28 de mayo de 2019.
Okunoin

Okunoin of Oku-no-in (Japans: 奥之院) is een boeddhistische heilige plaats, bedevaartsoord en begraafplaats op de berg Koyasan in Japan. Het complex ligt op het oostelijke uiteinde van het plaatsje Koya, zo'n 40 ten oosten kilometer van Wakayama, omgeven door oude bossen van voornamelijk sikkelcipres en hinokicipres. In 835 werd hier het mausoleum van Kukai, de stichter van de esoterische stroming Shingon, gebouwd. Okunoin wordt beschouwd als de grootste begraafplaats van Japan, met meer dan 200.000 graven en grafmonumenten. Verder staat Okunoin bekend om zijn Tōrō-dō, een tempelgebouw waarin 10.000 lantaarns doorlopend branden, waarvan er naar verluidt twee al meer dan 900 jaar ononderbroken branden. Fotogalerij
Окуно-ин

Окуно-ин (яп. 奥の院) — храм буддийской школы сингон, находящийся на горе Коя-сан. К храму относится также мавзолей Кукая и большое кладбище. В возрасте 61 год Кукай отказался от еды и воды и погрузился в медитацию. На 21 день третьей луны в (835) его дыхание остановилось. Император Ниммё послал соболезнование, но неудачное время года делало невозможным сообщение с горой Коя-сан, и нельзя было организовать кремацию. В соответствии с волей Кукая он был помещён на восточной вершине горы Коя-сан. По легенде Кукай не умер, а вошёл в глубокое самадхи в ожидании пришествиа будды Майтреи. Кукай признан бодхисаттвой, пришедшим к людям в мрачное время упадка между буддами Сакьямуни и Майтреей. Могилы на обширном кладбище с каменными фонарями вокруг Окуно-ин особенно значимы, потому как быть похороненным поблизости от мавзолея Кукая означает надежду сопутствовать ему во время пришествия Майтреи. Изображения Ссылки Sacred Sites and Pilgrimage Routes in the Kii Mountain Range (UNESCO) Архивная копия от 2 ноября 2016 на Wayback Machine 金剛峯寺公式サイト Архивная копия от 13 апреля 2007 на Wayback Machine Farstrider.net Photos and Travel Information Архивная копия от 22 июля 2006 на Wayback Machine
Tenri University

Tenri University (天理大学, Tenri Daigaku) is a Japanese private university in Tenri, Nara Prefecture, an independent part of the secular mission of the new religious movement Tenrikyo. It was established in February 1925 as the coeducational Tenri Foreign Language School (天理外国語専門学校, Tenri Gaikokugo Senmon Gakkō), enrolling 104 students, and was reorganised as a university in April 1949. History Background The Tenri Foreign Language College, the predecessor to Tenri University, was founded by the Tenrikyo Young Men's Association (a subdivision of Tenrikyo Church Headquarters) under the direction of the second Shinbashira, Nakayama Shozen. The college was founded to educate Tenrikyo adherents who would engage in missionary work abroad. At the time of its establishment in 1925, Tenri Foreign Language College was the only private foreign language school in Japan. In 1928, following the government's Technical Schools Act, the Tenri Foreign Language College was split into two schools – Tenri Foreign Language College and Tenri Women's Academy. In 1944, Tenri Foreign Language College was reorganized and renamed as Tenri Language College, and in 1947, the school absorbed the Tenri Women's Academy, which itself had been renamed the Tenri Women's Technical College. Establishment In 1949, Tenri University was instituted as a four-year college. At its founding the university only had one faculty, the Faculty of Humanities. In 1959, faculties in Foreign Language and Physical Education were added. By the 1970s, the university had developed a strong reputation in Japan for foreign language study and judo. In 1992, the university was reorganized into the four faculties that remain today – Human Studies, Letters, International Studies, and Health/Sports Studies. In the twenty-first century, Tenri University has added graduate programs – the Graduate School of Clinical Studies in 2004, the Graduate School of Physical Fitness in 2015, and the Graduate School of the Study of Religion in 2017. The university conducts a Japanese Studies program for international students and participates in cultural exchange programs with other universities. Structure and associated institutions Tenri University is part of the oyasato-yakata complex, a square almost one kilometer in diameter that also houses a seminary, public schools, Tenrikyo lectures, and the Tenri Hospital. Tenri University operates Tenri Central Library, a notable Japanese library, as well as the Tenri University Sankōkan Museum. Notable students and faculty Anton Geesink, Dutch 10th-dan jūdōka and Olympic gold medalist, studied at Tenri University in 1961 Shunpei Mizuno, author, graduated in 1990 with a major in Korean language Shinichi Shinohara, world-champion gold medalist and Olympic silver medalist jūdōka Tadahiro Nomura, World champion and triple Olympic gold medalist in judo Shohei Ono, Triple World champion and double Olympic gold medalist in judo Joshiro Maruyama, World champion and Asian games gold medalist in judo References External links Official homepage
Университет Тэнри

Университет Тэнри (яп. 天理大学) — частное высшее учебное заведение в Японии, располагающееся в городе Тэнри префектуры Нара. Является одной составляющих светской части Тэнрикё. Учреждён в феврале 1925 года как Школа иностранных языков города Тэнри (яп. 天理外国語専門学校). Особенностью школы являлось совместное обучение студентов обоего пола. Первоначальное количество студентов — 104 человека. В апреле 1949 школа была преобразована в университет . В Японии университет известен качеством обучения иностранным языкам и дзюдо. История По мере распространения Тэнрикё в начале XX века его лидеры приняли решение, что все последователи должны получить возможность для получения полноценного светского образования. Университет (в виде школы иностранных языков) был учреждён одновременно с дошкольными образовательными учреждениями, детскими садами и общеобразовательными школами. В настоящее время университет Тэнри входит в комплекс социальных учреждений, занимающего около площадь около одного гектара, в который входят семинарии, общеобразовательные школы, лекционные залы и больницы. К университету относится Центральная библиотека Тэнри Известные студенты Гесинк, Антон (1934 - 2010) — выдающийся голландский дзюдоист; Ябу, Наото (1970) — выдающийся японский дзюдоист; Номура, Тадахиро (1974) — выдающийся японский дзюдоист. Примечания Ссылки Сайт университета
Університет Тенрі

Університет Тенрі (яп. 天理大学, Тенрі Дайґаку) — японський приватний університет в Тенрі, префектура Нара. Заснований у лютому 1925 року як Школа іноземних мов Тенрі (яп. 天理外国語専門学校, Тенрі Гайкокуго Сенмон Гакко), де навчалося 104 студенти, у квітні 1949 року реорганізовано в університет. У Японії здобув популярність завдяки навчанню іноземним мовам та дзюдо. Примітки Посилання Офіційний сайт
Монастир Тодай

Монастир То́дай або То́дай-дзі (яп. 東大寺, とうだいじ, МФА: [toːdai̯ d͡ʑi], «великий монастир сходу») — буддистський монастир в Японії. Належить секті Кеґон. Головний монастир секти. Розташований за адресою: префектура Нара, Нара, квартал Дзосі 406-1. Монастирський титул — відсутній. Заснований 758 року. Головною святинею монастиря є статуя Бірусяни (національний скарб Японії). До цінних пам'яток належать золотий храм (національний скарб Японії), південні великі ворота (національний скарб Японії), середні ворота (важлива культурна пам'ятка Японії), статуї кам'яних левів (важлива культурна пам'ятка Японії). Один з «Семи великих монастирів Південної столиці». Об'єкт Світової Спадщини ЮНЕСКО в Японії, Національний скарб Японії. Короткі відомості Тодайдзі був заснований за бажанням Імператора Сьому у середині 8 століття як головна буддистська святиня Японії. Збором коштів на будівництво займався чернець Ґьокі, 1-й патріарх секти Кеґон-сю, а 1-м головою монастиря став його наступник, чернець Робен. Головною святинею Тодайдзі стала 30-метрова статуя будди Вайрочана, офіційна церемонія відкриття якої відбулася у 752 році. Сам монастир грав роль центру усіх регіональних буддистських монастирів країни, так званих Кокубундзі. У 754 році до Японії прибув китайський чернець Ґандзін, який збудував на території монастиря «Павільйон дисципліни», в якому проводились офіційні церемонії прийняття кандидатами в ченці монаших обітниць. Протягом своєї історії Тодайдзі неодноразово горів. Наприкінці 12 століття його відновлював чернець Тьоґен, а у 17 столітті — чернець Кокей. У 1709 році було відновлено головну Залу Великого Будди, яка є найбільшою за розмірами дерев'яною спорудою Японії. Автентичними будівлями монастиря, які збереглися від 8 століття, є Ворота Зміни, Зала Квітки Закону, Імператорська комора Сьосоїн та інші. Крім них в обителі знаходиться чимало інших культурних цінностей того часу: статуї бодхісаттв Фуку, Нікко і Ґекко, перські, індійські, китайські скарби з шовкового шляху, безцінні рукописи тощо. У 1998 році Тодайдзі було зараховано до Світової Спадщини ЮНЕСКО в складі групи старожитностей «Культурні пам'ятки стародавньої Нари». Галерея Примітки Джерела та література 井上靖、塚本善隆監修、足立巻一、清水公照 『古寺巡礼奈良14 東大寺』、淡交社、1980. 川村知行 『東大寺I（古代）』（日本の古寺美術6）、保育社、1986. 浅井和春、浅井京子 『東大寺II（中世以降）』（日本の古寺美術7）、保育社、1986. 『週刊朝日百科 日本の国宝』51 — 53号（東大寺1 — 3、手向山神社）、朝日新聞社、1998. 奈良国立博物館、東大寺、朝日新聞社編 『東大寺のすべて』（特別展図録）、朝日新聞社、2002. Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Монастир Тодай (яп.) Офіційна вебсторінка монастиря Тодай [Архівовано 19 лютого 2011 у Wayback Machine.] (яп.) Монастир Тодай // Історичний ваб-словник