NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kinkaku-ji

Kinkaku-ji (金閣寺, Kinkaku-ji? lit. Templo del Pabellón de Oro) es el nombre informal del Rokuon-ji (鹿苑寺, Templo del jardín de los ciervos) en Kioto, Japón. Fue construido originalmente en 1397 como villa de descanso del shōgun Ashikaga Yoshimitsu, llamada Kitayama.​ Tras su muerte su hijo transformó el edificio en un templo Zen de la secta Rinzai. El templo se quemó varias veces durante la guerra Ōnin (siglo XV) y en 1950, cuando el novicio Hayashi Yoken prendió fuego al edificio. El edificio actual es una reconstrucción. Forma parte del conjunto de Monumentos históricos de la antigua Kioto (ciudades de Kioto, Uji y Otsu) declarados Patrimonio de la Humanidad por la Unesco en el año 1994. Descripción El Pabellón Dorado, o Kinkaku, es un edificio de tres plantas ubicado en los terrenos del templo. Las dos plantas superiores del pabellón están recubiertas con hojas de oro puro (También conocido como pan de oro). El primer piso, llamado la Cámara de las Aguas, (Shinden-zukuri), en estilo palacio imperial, evoca la clásica decoración japonesa modulada. Es básicamente una gran habitación rodeada por una baranda. El segundo, llamada la Torre de las Ondas de Viento (Buke-zukuri), es de estilo samurái, un recinto cerrado y con una baranda alrededor que alberga al Bodhisattva Kannon. El tercero, con ventanas, es de estilo templo Zen, y es llamado Kukkyoo-choo, y que alberga una tríada de Budas y 25 figurillas Bodhisattvas. El pabellón funciona como un shariden, guardando las reliquias del Buda. En el techo está ubicado un fenghuang o «fénix chino» dorado. El nieto de Yoshimitsu utilizó el Kinkaku-ji como inspiración para el Ginkaku-ji, que también es un templo budista, que deseaba recubrir de plata. El Pabellón Dorado posee un magnífico jardín japonés inmediatamente adyacente. El estanque que se ubica enfrente es llamado Kyōko-chi (Espejo de agua). En el estanque existen numerosas islas y piedras que representan la historia de la creación budista. En 1950, el pabellón fue incendiado por un monje con sus facultades mentales alteradas; una versión novelada de este evento se encuentra en el libro de Yukio Mishima publicado en 1956 titulado El pabellón de oro. La estructura actual fue construida en 1955. Recientemente, se detectó que la cubierta de laca japonesa estaba algo deteriorada y por ello se aplicó una nueva capa de laca como también un nuevo recubrimiento en hojas de oro, el trabajo se completó en 1987. También, se restauró el interior del edificio y las pinturas del mismo. En el 2003 se restauró el techo. La zona sobre la que se asienta el Pabellón Dorado alojó hacia el año 1220 una mansión propiedad de Saionji Kintsune. Galería de imágenes Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Kinkaku-ji. Portal:Japón. Contenido relacionado con Japón. Portal:Patrimonio de la Humanidad. Contenido relacionado con Patrimonio de la Humanidad. Hanami Web - Kinkakuji Shokoku-ji Kinkaku-ji KINKAKU-JI VIDEO Omamori Amuletos de Kinkaku-ji
Kinkaku

Kinkaku (japanski: 金閣寺, Kinkaku-ji, "Hram zlatnog paviljona") ili Zlatni paviljon je jedna od najglasovitijih zgrada u Kyotu, Japan. Sagrađen je na rubu ribnjaka okruženog grmljem i drvećem kao zen budistički hram. Sagradio ga je šogun Ashikaga Yashimitsu 1397. godine kao središte bajoslovnog vrta priključenog njegovoj palači Kitayama. Nakon Yashimitsuove smrti ta je zgrada postala zen-budistički hram i nazvana je budističkim posmrtnim naslovom svog graditelja Roku-en-ji (鹿苑寺), "Hram rike posvećenog jelena". Paviljon se sastoji od tri kata, koji imaju prozore što se otvaraju ispod širokih streha. Zbog vedre lakoće konstrukcije, prekrasnog ambijenta i neviđene intimnosti Kinkaku je od svih povijesnih građevina Japancima najdraži. Nakon požara 1951. godine, ponovno je sagrađen kao savršena kopija. Izmišljena verzija ovog događaja je središnja tema knjige "Hram zlatnog paviljona" Yukia Mishime iz 1956. godine. Izvori Velike arhitekture svijeta, urednik John Julius Norwich, Marjan tisak, Split, 2005. ISBN 953-214-266-5 Marilyn Stokstad, Art History (Wolume Two), Pearson Prentice Hill, New Jersey, 2005. ISBN 0-13-145529 Poveznice Japanska umjetnost Horyu-ji Byodo-in Palača Katsura Vanjske poveznice Kinkaku-ji Arhivirana inačica izvorne stranice od 28. rujna 2007. (Wayback Machine) KINKAKU-JI VIDEO
Kinkakudzsi

A Kinkakudzsi (金閣寺, Hepburn-átírással: Kinkakuji, szó szerint ’az Aranypavilon temploma’, közkeletű nyugati neve Aranytemplom, hivatalos neve 鹿苑寺, Rokuondzsi, Hepburn-átírással: Rokuonji, ’Szarvaskert-templom’) a zen buddhizmus rinzai szektájának sókokudzsi ágához tartozó templomkomplexum Kiotó északnyugati részén, amelynek csupán a főépülete a Kinkaku vagyis az Aranypavilon. 12. századi arisztokratanyaralóból a 3. Asikaga sógun (Muromacsi-bakufu) kívánságára alakították palotává, majd templommá a 14. század végén. Egyes épületei többször leégtek, utoljára 1950-ben maga az Aranypavilon is: egy háborodott diák felgyújtotta (az esetet Az Aranytemplom című ismert regényében dolgozta fel Misima Jukio), ám 1955-ben felépítették a pontos mását. A tóparton álló, 12,5 méter magas Kinkaku földszintje a Heian-kori (794–1185) palotaépítészet (sinden-zukuri), első emelete a szamurájház-építészet (buke-zukuri), második emelete pedig a zen építészet (soin-zukuri) remeke, az emeletek falait aranyfólia borítja, s a tetejét díszítő aranyozott bronzfőnixszel együtt az épület az időjárástól függően a legkülönbözőbb, lélegzet-elállító tükörképeket csillogtatja a tó vizében. Források Gy. Horváth László: Japán kulturális lexikon. Budapest: Corvina. 1999. ISBN 9631347567
Kinkaku-ji

O Kinkaku-ji (em japonês 金閣寺, Templo do Pavilhão Dourado) é o templo Rokuon-ji (鹿苑寺), situado na cidade de Quioto no Japão e rodeado pelo Kyōko-chi (lago espelhado). Todo o pavilhão, exceto o rés-de-chão (andar térreo), está coberto de folha de ouro puro e no telhado do pavilhão está uma fenghuang dourada (fénix chinesa). O local onde o Pavilhão Dourado (designado formalmente por 'Shariden') se situa, foi usado por volta de 1220 como local de descanso para Kintsune Saionji, mas o pavilhão em si só foi construído em 1397, para servir como sítio de descanso para o shogun Ashikaga Yoshimitsu. O seu filho foi o responsável pela conversão num templo Zen de orientação Rinzai. Durante a Guerra de Ōnin o templo foi queimado várias vezes. O neto de Yoshimitsu criou o Ginkaku-ji inspirado no Kinkaku-ji, e tencionava cobrir o novo templo budista de prata, o que acabou por não conseguir fazer. Em 1950, o templo foi incendiado por um monge que sofria de perturbações mentais, sendo relatada uma versão ficcionada dos acontecimentos no livro O Templo do Pavilhão Dourado de Yukio Mishima, que foi publicado pela primeira vez em 1956. A estrutura actual data de 1955. Recentemente verificou-se que o revestimento estava um pouco estragado tendo-se reparado esta situação e colocado uma nova cobertura de folha de ouro, muito mais espessa que a original. Além destas medidas também se restaurou o interior do edifício, incluindo as pinturas, sendo o telhado restaurado em 2003. Referências Ver também Kinkaku-ji do Brasil
Кинкаку-ђи

Кинкаку-џи (јапански: 金閣寺, Храм златног павиљона) или Златни павиљон је зен-будистички манастир на планини Хокузан, у Кјоту, Јапан. Окружује га рибњак Кјоко-чи (鏡湖池), као и врт Кајјушики тејен (回遊式庭園) који се сматра најбољим примером стилистике Муромачи периода. Кинкаку-џи је првобитно био раскошна кућа богатог државника Сајонџи Кинцуне-а, и звао се Китајама-дај. Међутим, 1397. године, шогун Ашикага Јошимицу га откупљује и претвара у павиљон. После Јошимицу-ове смрти, павиљон постаје зен-будистички манастир, као средиште бајковитог врта прикљученог палати Китајама. Током 2. јуна 1950. године, павиљон спаљује двадестетдвогодишњег монаха, Хајаши Јокен-а, који затим покушава да изврши самоубиство на оближњем брду, Дајмон-џи. Овај догађај ће послужити као основа романа познатог јапанског писца Јукио Мишиме у делу Златни павиљон. Грађевина је рестаурирана током 1955. године и није се мењала од тада. Литература Schirokauer, Conrad; Lurie, David; Gay, Suzanne (2005). A Brief History of Japanese Civilization. Wadsworth Publishing. ISBN 978-0-618-91522-4. OCLC 144227752. Галерија Спољашње везе Kinkaku-ji KINKAKU-JI VIDEO Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (12. јануар 2016)
Kinkaku-ji

Kinkaku-ji (金閣寺) eller Guldpaviljongen officiellt Rokuon-ji är en av de mest kända byggnaderna i Kyoto, Japan. Trevåningsbyggnaden är klädd i bladguld och kröns av en fågel Fenix i brons. Guldpaviljongen byggdes ursprungligen som en elegant villa, kallat Kitoyamapalatset, 1397 åt shogunen Ashikaga Yoshimitsu som avsagt sig sina officiella plikter. Yoshimitsu bestämde att byggnaden skulle omvandlas zenbuddhisttempel efter hans död, under ledning munken Muso Soseki. Byggnaden brändes ned 1950 av en ung munk, en händelse som skildras i romanen Den gyllene paviljongens tempel av Yukio Mishima. Templet återuppbyggdes 1955. 1987 och 2002 genomgick guldpaviljongen reparationer och 1995 kom tempelområdet med på världsarvslistan som en del av världsarvet Historiska monument i det gamla Kyoto. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kinkaku-ji.
Zahrada Isuien

Zahrada Isuien 依水園 je japonská zahrada nacházející se v Naře, což bylo původní hlavní město Japonska, ležící blízko metropole Kjóto. Zahrada se dochovalo v původním stavu od vzniku v období Meidži a je jedinou procházkovou zahradou (Kaijú-Šiki-Teien) v Naře. Zahrada je rozdělena do dvou částí, které původně byly dvěma oddělenými zahradami, přičemž každá z nich má pagodu. Úprava Zahrady pokrývají plochu zhruba 13 500 metrů čtverečních. Uprostřed nádrží v zahradě jsou dva ostrůvky se sochami jeřába a želvy. Tyto sochy jsou zvířata, která v japonské kultuře představují dlouhověkost. Majitel pozemku najal pro rekonstrukci zahrady Horitoku, zahradního architekta ze školy Urasenke. Dům v Hyoshin-tei a také západní nádrž, jsou navrženy zahradním architektem Kimura Seibei, který je rovněž autorem ze školy Urasenke. Přístup k domu je vytvořen pomocí techniky šakkei (借景, vypůjčené scenérie), která využívá výhledy na krajinu mimo zahradu, jako jsou hory nebo chrámy, jejich začleněním do pohledu, aby zahrada vypadala větší, než ve skutečnosti je. Kompozice krajiny tak zahrnuje výhled přes střechy širokého jižních vchodu (Nandaimon) chrámu Tódai-dži a také přes jako tři vyšší kopce převyšující Naru: hor Wakakusa, Kasuga a Mikasa. Pohled je rámovaný stromy svatyně Himuro na jihu a chrámem Tódai-dži na severu. Ty vytváří prostor mezi zahradou a pozadím. Pozorovatel tak může vnímat zahradu jako zdánlivě neomezený prostor krajiny, bez viditelného přerušení umělými překážkami. Nádrž je vytvořena ve tvaru kandži 水. Tento znak má význam "voda" (mizu). Ostrov, který se nachází uprostřed, je propojen s břehem řadou šlapáků. Ty vytváří cestu přes záliv. Šlapáky byly dříve použity k drcení pigmentů užívaných při barvení. Zahrada je také vyzdobena dekorativními kameny, které byly populární během období Meidži. Nádrž je napájena řekou Yosiki, která protéká okolo zahrady. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Isuien Garden na anglické Wikipedii. Literatura Mansfield, Stephen; Japan's Master Gardens – Lessons in Space and Environment; Tokyo, Rutland, Singapore; Tuttle; 2011; ISBN 978-4-8053-1128-8 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zahrada Isuien na Wikimedia Commons Isuien, hlavní stránka Popis na bonsai-sumiko.cz Archivováno 1. 2. 2015 na Wayback Machine.
Isui-en

Isui-en (依水園, Isuien) is a Japanese garden located in Nara, the old capital of Japan near Kyōto. It has been preserved since its creation in the Meiji era, and is the only walking garden (kaiyushiki teien) in Nara. It is divided into two sections, which were originally two separate gardens, and each features a pagoda. History The site of the western garden originally formed part of Manishu-in, a minor temple which was part of the larger temple of Kofuku-ji. The ground was bought in the 1670, during the Enpō era by Kiyosumi Michikiyo, a wealthy tanner. He restructured the gardens between 1673 and 1681 and built two houses: the Sanshu-tei and Tei-shu-Ken, as the family home. These were built with thatched roofs. The name Sanshu-tei ("house of the three wonders") was given by Mokuan, the large priest of the Manpuku-ji temple of the school Zen Oubaku with Uji. The larger eastern garden dates from 1899 and was designed by Seki Tojiro, a Nara businessman. Tojiro hired for the redesign Horitoku, a garden architect from the school of Urasenke. In 1939, the two gardens were bought and combined by Jyunsaku Nakamura, a merchant of Nara, to provide a site for the attached Neiraku Museum (寧楽美術館), which hosts a collection of traditional Japanese ceramics. Layout The gardens cover roughly 145,000 square feet (13,500 m2). In the central pond of the gardens, there are two islands with sculptures of a crane and tortoise. In Japanese culture these animals represent longevity. The house of the Hyoshin-tei, along with the west pool, were designed by Kimura Seibei, another garden architect from Urasenke. It allows access of the house by using a technique called shakkei, or "borrowed landscape." The composition of the landscape incorporates the roof of the large southern door (Nandaimon) of the temple Tōdai-ji, as well as the three higher hills overhanging Nara: the mounts Wakakusa, Kasuga, and Mikasa. It is framed by the trees of the Himuro sanctuary in the south, and the Tōdai-ji temple in the north. These make the space between the garden and background seem to disappear, producing a continuity which makes the landscape blend in visual harmony. This harmony is reinforced by the absence of any artificial enclosure. The shape of the pond represents the shape of the kanji 水 character for mizu (“water”). A central island is connected to the bank by a series of stepping stones, which were formerly used to grind the pigments used in dyeing. The garden also contains decorative stones, which were popular during the Meiji era. The water is fed by the Yosiki river, which flows adjacent to the garden. References Bibliography Mansfield, Stephen (2011). Japan's Master Gardens - Lessons in Space and Environment (Hardback). Tokyo, Rutland, Singapore: Tuttle. ISBN 978-4-8053-1128-8. External links Media related to Isuien at Wikimedia Commons Homepage of Isuien Isuien Garden, from The Official Nara Travel Guide Archived 2017-04-04 at the Wayback Machine
Iszuien kert

Az Iszuien kert (japánul:依水園) Narában található, Japán régi fővárosában, Kiotó közelében. A Meidzsi-korban építették és azóta óvják, mert ez az egyetlen sétakert (kaijusiki teien) Narában. Két részre bontható, mert eredetileg két különálló kertből állt. Története A nyugati kert területe eredetileg a Manisu-in melléktemplom része volt, ami a nagyobb Kófukudzsi templomhoz tartozott. A területet 1670-ben Kijoszumi Micsikojo, egy gazdag tímár vette meg az Enpó-kor idején. A kertet 1673 és 1681 között átépítette és két házat; a Szansu-tei-t és a Tei-su-Ken-t építette családi otthonnak. Ezek nádfedeles épületek voltak. A Szansu-tei (három csoda háza) nevet Mokuan adta, aki a Manpuku-dzsi Óbaku zen buddhista templom főpapja volt. A nagyobb keleti kertet 1899-ben Szeki Todzsiro tervezte, egy narai üzletember. Todzsiro az átalakításra Horitoku-t, az Uraszenke iskola egyik kertépítőjét kérte fel. 1939-ben a két kertet Dzsunszaku Nakamura, egy narai kereskedő azért vette meg, hogy helyet biztosítson a Neiraku Múzeumnak (japánul: 寧楽美術館), ami hagyományos japán kerámiák gyűjteményének ad helyet. Elrendezése A kert körülbelül 1,35 ha területű. A központi tó két szigetén egy daru- és egy teknősbékaszobor található. Ezek az állatok a japán kultúrában a hosszú életet szimbolizálják. A Hjosin-tei házat a nyugati medencével együtt Kimura Szeibei tervezte, egy másik kertépítő az Uraszenke iskolából. A kert tervezésekor a sakkei (kölcsönzött tájkép) technikát alkalmazták. A tájkép kompozíciója magába foglalja a Tódaidzsi nagy déli kapujának a tetejét és Nara három magasabb hegyét; a Vakakusza, Kaszuga és Mikasza hegyet. Ezt a látványt nyugatról a Hirumo szentély fái, északról pedig a Tódaidzsi templom foglalja keretbe. Ezzel a kert és a háttér közötti tér eltűnik, ami azt eredményezi, hogy az egész látkép harmonikusan egybemosódik. A tó alakja a víz (japánul: 水) írásjegyére hasonlít. A központi szigetet a tóparttal lépőkövek ösvénye köti össze, amiket eredetileg festékanyagok kinyerésére alkalmaztak szövetfestéskor. A kert továbbá dekoratív köveket foglal magába, amelyek népszerűek voltak a Meidzsi-korban. A tó vizét a Josiki folyó táplálja, ami a kerttel határos. Jegyzetek Források Homepage of Isuien Mansfield, Stephen (2011). Japan's Master Gardens - Lessons in Space and Environment (Hardback). Tokyo, Rutland, Singapore: Tuttle. ISBN 978-4-8053-1128-8. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Isuien_Garden című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Katsuō-ji

Katsuō-ji (勝尾寺) és un temple budista a la ciutat de Minō, al nord d'Osaka, al Japó. Història Segons un fulletó distribuït al temple, el seu nom original és Miroku-ji i va ser erigit l'any 765 per dos monjos, Zenchu i Zensan. El nom de Katsuō-ji li va ser donat per l'emperador Seiwa. Com molts altres temples, Katsuō-ji va patir un incendi a finals del segle XII, el 1184. És el pas 23 del pelegrinatge de Kansai Kannon. Particularitat de Katsuō-ji El caràcter 勝 (katsu) significa sobretot "guanyar". Els visitants d'aquest temple poden comprar figuretes de Daruma que contenen missatges de bona (o mala) fortuna. Després poden tornar i deixar el seu Daruma en algun lloc del temple (si el desig es concedeix). Referències
Katsuō-ji

Der Katsuō-ji (jap. 勝尾寺) ist ein buddhistischer Tempel in der Stadt Minō in der Präfektur Osaka in Japan. Der Tempel ist mit der Glaubensrichtung Shingon-shū assoziiert. Hauptbildnis des Tempels ist eine Statue der elfköpfigen und tausendarmigen Kannon. Der Katsuō-ji ist der 23. Tempel des Saigoku-Pilgerweges (西国三十三箇所, Saigoku sanjūsankasho). Überblick Der Tempellegende zufolge geht der Katsuō-ji auf eine Berghütte zurück, die im Jahr 727 von den Brüdern Zenchū (善仲) und Zensan (善算) errichtet wurde. Seit 765 soll Prinz Kaijō (開成), ein Sohn Kaiser Konins ebenfalls auf dem Gelände gelebt haben. Am 13. Juli 775 wurde der Miroku-ji-Tempel als erstes offizielles Tempelgebäude errichtet. 780 soll der Mönch Myokan innerhalb eines Monats gemeinsam mit 18 Kindern das Hauptbildnis des Tempels geschnitzt haben. Durch Zuwendungen des Kaiserhauses prosperierte der Tempel während der Heian-Zeit. Bei der Schlacht von Ichi-no-Tani im Gempei-Krieg wurden jedoch große Teile des Tempelgeländes zerstört. Schon 1188 wurde mit dem Wiederaufbau begonnen. Umfangreiche Wiederaufbauten wurden bereits in der Azuchi-Momoyama-Zeit durch Toyotomi Hideyoshi veranlasst. Er stiftete auch eine Statue Kannons, die in der Folge zusammen mit der Hauptstatue verehrt wird. Die Ausdehnung des Tempelgeländes von circa 200 Hektar wurde bei Ausgrabungen im Jahr 1963 durch Funde aus dem 13. Jahrhundert belegt. Danach begrenzten vergrabene Statuen der Wächterkönige und der Myōō das Tempelgelände in die vier Himmelsrichtungen und die vier Nebenhimmelsrichtungen. Der Name des Tempels steht mit Kaiser Seiwa in Verbindung. Dieser soll dank des eifrigen Gebets eines Tempelabts von einer Krankheit genesen sein. Als Dank habe er dem Tempel die Zeichen katsu für „gewinnen, siegen“ und ō für „König“ verliehen, die als „gewinnt gegen einen König“ gedeutet wurden. Die Mönche ersetzten später das Schriftzeichen für König durch die heutige Schreibweise. Die Tradition des glückbringenden Tempelbesuchs ist noch heute lebendig: Auf dem Tempelgelände findet sich eine Vielzahl von kleinen Daruma-Glücksbringern. Literatur Patricia Frame Rugola: The Saikoku Kannon Pilgrimage Route. Dissertation, Ohio State University, 1986. Valeria Jana Schwanitz und August Wierling: Saigoku. Unterwegs in Japans westlichen Landen. Manpuku-Verlag, Potsdam 2012, ISBN 978-3-9815168-0-7. Weblinks Offizielle Website - Japanisch, Englisch, Spanisch, Französisch, Chinesisch und Koreanisch
Katsuō-ji

Katsuō-ji (勝尾寺, Katsuō-ji?) es un templo budista en la ciudad de Minō, al norte de Osaka (Japón). Se trata de la 23.º parada en la Peregrinación de Saigoku Kannon.​ Denominación Se dice que Seiwa Tennō recuperó su salud como resultado de las fervientes oraciones ofrecidas por el sacerdote Gyojun. A partir de ese momento, los caracteres del templo pasaron a significar «templo del rey victorioso». Sin embargo, ya que podría ser malinterpretado como el «templo que venció al rey», se cambió la palabra «rey» por «cola», que presenta la misma pronunciación.​ Historia A finales del periodo Nara, dos monjes gemelos, Zenchu y Zensan, construyeron una choza en la montaña donde comenzaron a realizar sus prácticas religiosas. El año, 727, es considerado la fecha de fundación del templo. En el 775, 600 pergaminos del Gran Hannya Sutra fueron enterrados allí y el templo (originalmente llamado Miroku-ji) se erigió sobre ellos.​ En el año 780, una sacerdotisa budista llamada Myokan, considerada una encarnación de Kannon —la diosa de la misericordia—, agrupó a dieciocho niños, y desde el 18 de julio al 18 de agosto talló junto con ellos una estatua de 2.8 m de altura de once caras y mil manos como representación de Kannon. Esta se convirtió en la principal divinidad del templo, así como el origen de la tradición japonesa de consagrar el día 18 de cada mes a Kannon.​ Años después de la fundación del templo, varias partes resultaron quemadas o destruidas a causa de diversas guerras. Por ello, en 1188, Minamoto Yoritomo ordenó su rehabilitación. EL chinjudō, jogyodō y otras salas y pagodas fueron eventualmente construidas.​ Darumas En el templo es tradición comprar muñecos daruma para conseguir buena suerte para exámenes, negocios o relaciones. Normalmente, si el deseo se ha cumplido, el daruma es devuelto al templo. Por ello, el lugar presenta una gran cantidad de estos muñecos repartidos por los exteriores de los edificios.​ Edificios Tahō-tō, la torre del templo. Hondō, el salón principal, construido en 1603. Nikai-dō Sanmon, la puerta principal, por contribución de Toyotomi Hideyori. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Katsuō-ji.
Katsuō-ji

Le Katsuō-ji (勝尾寺) est un temple bouddhique de la ville de Minoh, au nord d'Osaka au Japon. Historique Selon une brochure distribuée au temple, son nom d'origine serait le Miroku-ji et il aurait été érigé en 765 par deux moines, Zenchu et Zensan. Le nom de Katsuō-ji lui fut donné par l'empereur Seiwa. Comme de nombreux autres temples, le Katsuō-ji connut un incendie à la fin du XIIe siècle, en 1184. Il est l’étape 23 du pèlerinage de Kansai Kannon. Particularité du Katsuō-ji Le caractère 勝 (katsu) signifie notamment « gagner ». Les visiteurs se rendant à ce temple peuvent acheter des figurines de daruma contenant des messages de bonne (ou mauvaise) fortune. Ils peuvent ensuite laisser leur daruma quelque part dans le temple (selon la brochure en anglais, si la prédiction est exaucée). Voir aussi Articles connexes Architecture japonaise Art japonais Liste de temples bouddhistes au Japon Liens externes (ja) Site officiel du temple Portail du bouddhisme Portail d'Osaka et de sa préfecture