NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Shrine of Our Lady of the Hens

The Shrine of Saint Mary the Crowned of Carmel (Italian: Santuario di Santa Maria Incoronata del Carmine), also called Shrine of Our Lady of the Hens (Italian: Santuario della Madonna delle Galline), is a Roman Catholic Marian shrine located in Pagani, Campania, annually hosting the feast of Our Lady of the Hens. See also Catholic Marian church buildings Shrines to the Virgin Mary References Citations Works cited Istituto centrale per la DemoEtnoAntropologia, "Madonna del Carmine detta delle Galline a Pagani", Feste e tradizioni (in Italian), retrieved 18 February 2021 "Thomas Mary Fusco (1831–1891)". The Holy See. 7 October 2001. Retrieved 18 February 2021. "Pagani". Valle del Sarno. Soprintendenza Beni Archeologici Salerno-Avellino e Benevento. Archived from the original on 19 August 2016. Retrieved 18 February 2021. Further reading "Our Lady of the Hens!". Clutha Leader. Vol. 7, no. 368. Balcutha. 29 October 1880. p. 7. Archived from the original on 26 May 2022. Retrieved 18 February 2021 – via Papers Past, National Library of New Zealand. Hughes, Jessica (13 May 2014). "Votive chickens". The Votives Project. Retrieved 18 February 2021. Matthews, Jeff (November 2015). "The 7 Madonnas of Campania". Naples: Life, Death & Miracles. Retrieved 18 February 2021.
Santuario de Nuestra Señora de las Gallinas

El santuario de Nuestra Señora de las Gallinas (en italiano: santuario della Madonna delle Galline), también conocido como santuario de Santa María la Coronada del Carmelo (en italiano: santuario di Santa Maria Incoronata del Carmine), es una iglesia católica italiana en Pagani, Campania, que es donde se celebra la fiesta de Nuestra Señora de las Gallinas.​​ Historia La tradición popular cuenta que en el siglo XVI, en el octavo día de Pascua, unas gallinas sacaron a la luz una pequeña mesa de madera sobre la que estaba representada la Virgen del Carmen. La imagen habría realizado ocho milagros entre 1609 y 1610. Ese año se decidió entonces construir una iglesia digna para acoger a los fieles y el obispo de la diócesis de Nocera confirmó su terminación en 1615.​ Posteriormente la iglesia fue embellecida y en 1665 el prior compró en nombre de la cofradía unas casas que estaban situadas frente a la iglesia y las hizo derribar para dar mayor protagonismo a la fachada del templo. En 1712 se rehízo el tejado, que se embelleció con un espléndido artesonado de madera en el que se colocaron doce lienzos. Del mismo año también datan seis frescos con temas bíblicos. En 1776 se inició la construcción del magnífico altar barroco, que se completó con diversas modificaciones en 1797, y de los cuatro primeros altares, que conservan intacta toda su magnificencia. La iglesia necesitó restauración en 1856 debido a importantes infiltraciones de agua de lluvia desde el tejado que dañaron las lonas. En diciembre de 1954, se elevó la iglesia a santuario mariano, con el beneficio de la Santa Sede. Fue duramente golpeado por el terremoto de 1980, que provocó el colapso de parte del hastial y daños considerables en el techo y la estructura. Arquitectura La fachada del siglo XVII es de estilo barroco, alta y remata con un frontón, además adornada con columnas, decoraciones de estuco y dos estatuas alegóricas: Modestia (izquierda) y Esperanza (derecha). En el portal hay un bajorrelieve que representa a la Virgen del Carmelo con el niño, sentado sobre una nube de nubes y en el acto de ser coronado por dos angelitos.​ En el interior, en el vestíbulo, se encuentra un órgano con coro de madera decorado, introducido en 1790. Una puerta secundaria se abre a la derecha de la entrada principal, en la antigua vía consular. El interior es de una sola nave con tres arcos con altares enmarcados por pilastras corintias. En la tercera capilla, más profunda y amplia, se encuentra la estatua de la Virgen del Carmen del siglo XVIII. El artesonado de madera probablemente se realizó durante la restauración de la iglesia en 1712. Galería Referencias Bibliografía Istituto centrale per la DemoEtnoAntropologia, «Madonna del Carmine detta delle Galline a Pagani», Feste e tradizioni (en italiano), consultado el 18 de febrero de 2021 . «Thomas Mary Fusco (1831–1891)». The Holy See. 7 de octubre de 2001. Consultado el 18 de febrero de 2021. «Pagani». Valle del Sarno. Soprintendenza Beni Archeologici Salerno-Avellino e Benevento. Archivado desde el original el 19 de agosto de 2016. Consultado el 18 de febrero de 2021. Enlaces externos
Madonna di Loreto, Spoleto

The Church of the Madonna di Loreto is a renaissance-style, Roman Catholic church located in Spoleto, Province of Perugia, Umbria, Italy. History Construction of the church was begun in 1572 designed by Annibale de' Lippi of Florence. It stands near the Porta San Matteo, also called di Loreto. The site was chosen because it had housed an aedicule or chapel with the fresco of the Maestà (1537) painted by Jacopo Santoro da Giuliana, also called Jacopo Siculo. After the earthquake of 1571, veneration of the image increased. Many claimed the image had miraculous movements of the eyes causing the seismic events to stop. A church was thus erected around the image. The church was built in an unusual nearly symmetric Greek cross layout. The entrance portal was completed in 1662. The interior had a number of canvases by Giovanni Baglione, but these are now in the town art gallery. The interior houses the chapel of the Maestà, paralleling the englobed Santa Casa di Loreto. References
Santuario di Santa Lucia (Toirano)

Il santuario rupestre di Santa Lucia è un luogo di culto cattolico situato nel comune di Toirano, presso la grotta di Santa Lucia Superiore nel versante meridionale del monte San Pietro dei Monti, in provincia di Savona. Ogni anno, per la festa del 13 dicembre, si svolge una suggestiva processione con fiaccolata organizzata dal "Gruppo Speleologico Cycnus". Storia e descrizione Già in epoca tardo medievale esisteva nel luogo un piccolo santuario, scavato in parte nella roccia e dedicato a santa Lucia. Nella parte più anteriore un successivo luogo di culto - sempre intitolato alla santa di Siracusa - venne ricavato nella grotta tra il XV e il XVI secolo. Quest'ultimo fu riconosciuto con il titolo di santuario con la bolla papale di Leone X del 1519 che, nello stesso decreto, lo univa ad hospitale presente nel centro storico di Toirano. Sul piazzale, ove trovano collocazione due secolari cipressi, insiste una casa detta "dell'Eremita" sormontata da una torre campanaria in stile barocco. Le due strutture parzialmente racchiudono la cavità naturale ove insiste il santuario vero e proprio, scavato nella roccia e pavimentato a selciato. In posizione sopraelevata è l'altare dove, chiusa da una grata in ferro battuto, è custodita la statua di Santa Lucia da Siracusa - opera di Taddeo Carlone - il cui culto religioso si diffuse tra i fedeli della val Varatella già a partire dal Quattrocento. Un altro anfratto della grotta di Santa Lucia Superiore si inoltra per un centinaio di metri avente la particolarità delle incisioni e delle firme fatte dai vari pellegrini in visita al luogo di culto. Note Voci correlate Toirano Diocesi di Albenga-Imperia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su santuario di Santa Lucia Collegamenti esterni Santuario di Santa Lucia, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana. Santuario di Santa Lucia, su catalogo.beniculturali.it, Ministero della cultura.
Santa Maria dei Lumi, Civitella del Tronto

Santa Maria dei Lumi is a Romanesque-style, Roman Catholic sanctuary and convent located in the town of Civitella del Tronto, in the province of Teramo, Abruzzo, Italy. History The church and convent were erected in 1466, atop a hill in the town. The foundation is attributed to San Giacomo della Marca. The church has a Romanesque portico with arches. The interior was refurbished in the 19th century, including a widening of the left nave. The main altar (1922) houses a wooden statue of the Madonna and Child (1489), called the Madonna dei Lummi, which was carved by Giovanni di Blusuccio. In the presbytery and cupola of the church are frescoes by Pauri di Grottammare. Next to the church is the cloister of the adjacent monastery. The church suffered during the wars due to its proximity to the town fortress. It was heavily restored in 1960. References
Santa Maria dell'Aiuto, Catania

Santa Maria dell’Aiuto is a Roman Catholic parish church and located on Via Santa Maria dell’Aiuto #80, where it encounters Via San Giovanni and Via Consolato della Seta, in Catania, Sicily, southern Italy. History and description A church at the site named Santissimi Pietro e Paolo, was renamed Santa Maria dell’Aiuto when a venerated icon of the Virgin was moved inside. Razed by the 1693 Sicily earthquake, it was rebuilt with a facade designed by Antonino Battaglia and decorated by Michele Orlando. The facade, approached through a wide staircase of about a dozen steps, has a broken pediment with columns with modified ionic capitals superimposed with two equally tall solid stone columns with corinthian capitals. The lateral volutes are framed by two statues depicting Saints Peter and Paul. Flanking the left of the facade is a bell-tower with a clock. The interior houses an elaborate reliquary in the altar of the Crucifix. The venerated icon of the Virgin is housed above the polychrome marble altar. Statues of St Peter and Paul and a depiction of God the father frame the icon. The interior contains a chapel hosting a scale replica of the Holy House of Loreto and its marble screen. The second altar on the left contains a Crucifix with a wall of relics. The first altar on the right has a copy of the painting by Filippo Paladini depicting the Martyrdom of Saint Agatha; the original is housed in the cathedral. References
Scoletta dell'arte dei battioro e tiraoro

La Scoletta dell'arte dei battioro e tiraoro era la sede della Corporazione degli artigiani fabbricanti i fili e le foglie d'oro. Eretta a fianco della monumentale chiesa di Sant'Eustachio, detta chiesa di San Stae, la sua costruzione fu completata, dopo molte vicissitudini finanziarie, verso la fine del 1711. La Scoletta, posta sotto la protezione di San Quirico, Santa Giustina e Santa Lucia, doveva servire a celebrare le «foncioni sacre, li Capitoli, conservare li mobili... et operare a Gloria di Dio... tutto quello che ocore e che praticano quasi tutte le Arti di questa città». La Corporazione non era certo tra le più potenti e importanti di Venezia e contava solo 48 membri, che dovevano spesso autotassarsi per far fronte, non senza difficoltà, alle spese di funzionamento dell'Arte. Essa aveva tuttavia «un'arca propria nella vicina chiesa di Sant'Eustachio per seppellire i fratelli, la quale era presso l'altare di Sant'Osvaldo, dove celebravansi le varie feste dell'Arte e le cerimonie funebri». Alla vigilia della caduta della Repubblica, la corporazione era ormai finanziariamente allo stremo e nel 1798 chiuse i battenti. Nel 1806, con gli editti napoleonici, passò al Demanio dello Stato. Nel 1878 diventò proprietà di un antiquario veneziano, che ne fece la sua bottega ai cui eredi ancor oggi appartiene. La Scoletta ha regolarmente ospitato eventi importanti, come diversi padiglioni esterni della Biennale d'Arte e di Architettura, mostre collettive e personali, feste, conferenze e ricevimenti.
Serravalle Designer Outlet

Il Serravalle Designer Outlet è un grande centro commerciale situato a Serravalle Scrivia in provincia di Alessandria. Il centro si trova alle porte di Novi Ligure, a circa 40 minuti di strada da Genova e a circa un'ora da Torino e Milano. Per via della sua posizione strategica e le sue grandi dimensioni, è l'outlet più visitato d'Europa, risultando anche la seconda attrazione più visitata in Italia nel 2017, dietro al solo Colosseo. Primo classificato nell'edizione 2025 dell'Outlet Centre Performance Report Europe, con i suoi 51.500 m² e duecentocinquanta negozi si afferma come l'outlet della McArthurGlen Group più grande d'Europa. Storia Il centro commerciale vise la sua prima pietra posata nel 1999, quando il colosso dello shopping Inglese McArthurGlen Group scelse il territorio Novese per il suo debutto in territorio Italiano, dovuto alla sua posizione strategica a metà strada tra Milano e Genova, lungo la A7. Il centro commerciale aprì i battenti il 7 settembre del 2000, con all’incirca 65 negozi. Nel corso degli anni, il gruppo Praga, in partenariato con la Società inglese McArthur Glen, ha espanso il complesso, dando vita ad altri centri commerciali limitrofi: Serravalle Retail Park, aperto nel 2010 e che ebbe un’espansione nel 2017, e il Centro commerciale Serravalle, adiacente al Retail Park, aperto nel 2003. Nel 2007 è stato aperto anche un Ferrari Store (poi sostituito da altri negozi). Nell'estate 2014 sono iniziati i lavori di espansione dell'Outlet, che si sono conclusi il 10 novembre 2016, portando 70 nuovi negozi e creando 550 nuovi posti di lavoro. Il numero di negozi è salito quindi a 230. Il 15 ottobre 2024, l’Outlet segnò il record italiano per affluenza, con un numero di più di 80.000 visitatori in una sola giornata, durante il Fashion Festival.[1] Nel 2025 è stato firmato il protocollo d'intesa per la realizzazione di una stazione ferroviaria nei pressi del centro commerciale. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Serravalle Designer Outlet Collegamenti esterni Sito ufficiale, su mcarthurglen.com. URL consultato l'11 novembre 2016.
Ривалта Бормида

Рива̀лта Бо̀рмида (на италиански: Rivalta Bormida; на пиемонтски: Arvàuta, Арваута) е село и община в Северна Италия, провинция Алесандрия, регион Пиемонт. Разположено е на 140 m надморска височина. Населението на общината е 1447 души (към 2010 г.). Източници Външни препратки Уебсайт на общината
Rivalta Bormida

Rivalta Bormida (Arvàuta en piemontès) és un municipi de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, Itàlia. Rivalta Bormida limita amb els municipis de Cassine, Castelnuovo Bormida, Montaldo Bormida, Orsara Bormida, Sezzadio i Strevi. Referències Enllaços externs web oficial
Rivalta Bormida

Rivalta Bormida (piemontesisch Arvàuta) ist eine Gemeinde in der italienischen Provinz Alessandria (AL), Region Piemont. Lage und Einwohner Rivalta Bormida liegt 26 km südwestlich von der Provinzhauptstadt Alessandria und 9 km nordöstlich von Acqui Terme, nahe der Bormida di Spigno, dem östlichen Zufluss der Bormida. Das Gemeindegebiet umfasst eine Fläche von 10 km² und hat 1352 (Stand 31. Dezember 2024) Einwohner. Die Nachbargemeinden sind Cassine, Castelnuovo Bormida, Montaldo Bormida, Orsara Bormida, Sezzadio und Strevi. Bevölkerungsentwicklung Geschichte Sein Name ist seit 985 durch die Form RIPA ALTA belegt, was auf ein im Vergleich zum Fluss Bormida, der an ihm vorbeiführt, erhöhtes Ufer hinweist. Anschließend wurden die Formen „Ripalta Vallis Bormidae“, „Rivalta De Valle Burmie“ und „Rivalta De Burmia“ identifiziert. Die bemerkenswerte Fruchtbarkeit seines Territoriums lässt darauf schließen, dass es bereits in prähistorischen Zeiten besiedelt war, obwohl die entdeckten Lebensspuren in die Zeit zwischen der römischen Eroberung und der Spätantike datiert werden können. Im Mittelalter ging es vom Acqui-Komitee, dem es angehörte, an die Aleramici-Marquisen über. Seit 1191 wird es von einem Kreis von Familien regiert, und im selben Jahr begann das Bündnis mit Alessandria. Nach 1216 wurde es eine freie Gemeinde mit eigenen Statuten. 1331 wurde Theodor von Monferrato ihr Herr. Im darauffolgenden Jahrhundert ging es an den römischen Pietro Tibaldeschi über. Von diesem Moment an wurde die Siedlung Gegenstand zahlreicher Erbfolge- und Verkaufsvorgänge, die im Jahr 1680 mit der Übertragung des Lehens an Giacomo Ottaviano Ghilini, Markgraf von Maranzana, ihren Höhepunkt fanden. Das 18. Jahrhundert war geprägt von der Herrschaft der Familie Ghilini, die dort mit einem Grafentitel regierte. Im Jahr 1708 wurde es Teil der Savoyer Gebiete. In der Nähe wurden zahlreiche Schlachten ausgetragen. 1530 bombardierte Kapitän Montejan aus Alessandria während seiner Expedition zur Eroberung Genuas die Stadt und zerstörte die umgebenden Mauern. 1643 waren es die Spanier, die es in Brand steckten; im folgenden Jahr wurde es von den Franzosen geplündert; 1704 wurde es von den Truppen des österreichischen Generals Stahremberg belagert; und im Jahr 1799 war es an der sogenannten Schlacht am Darm beteiligt, die gegen die französische Armee ausgetragen wurde. Sehenswürdigkeiten Die Pfarrkirche San Michele, die ursprünglich im romanisch-gotischen Stil erbaut und im Barock umgestaltet wurde. Das Oratorium San Domenico mit einem Grundriss aus dem 17. Jahrhundert. Kulinarische Spezialitäten In Rivalta Bormida werden Reben des Dolcetto für den Dolcetto d’Acqui, einen Rotwein mit DOC Status angebaut. Die Beeren der Rebsorten Spätburgunder und/oder Chardonnay dürfen zum Schaumwein Alta Langa verarbeitet werden. Aus der Sorte Barbera wird der Rotwein Barbera del Monferrato gekeltert. Weblinks Offizielle Website der Gemeinde Rivalta Bormida Informationen bei comuni-italiani.it (italienisch) Einzelnachweise
Rivalta Bormida

Rivalta Bormida is a comune (municipality) in the Province of Alessandria in the Italian region Piedmont, located about 80 kilometres (50 mi) southeast of Turin and about 25 kilometres (16 mi) south of Alessandria. Rivalta Bormida borders the following municipalities: Cassine, Castelnuovo Bormida, Montaldo Bormida, Orsara Bormida, Sezzadio, and Strevi. Rivalta Bormida has a coat of arms composed by a tower in the centre with two bears one on each side sustaining the tower, the ground is represented by a green garden with a silver band representing the Bormida River. References
Rivalta Bormida

Rivalta Bormida (piemontiul: Arvàuta) település Olaszországban, Piemont régióban, Alessandria megyében. Lakosainak száma 1373 fő (2023. január 1.). Rivalta Bormida Castelnuovo Bormida, Montaldo Bormida, Orsara Bormida, Sezzadio, Strevi és Cassine községekkel határos. Népesség A település lakossága az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Rivalta Bormida

Rivalta Bormida is een gemeente in de Italiaanse provincie Alessandria (regio Piëmont) en telt 1452 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 10,0 km², de bevolkingsdichtheid is 145 inwoners per km². Demografie Rivalta Bormida telt ongeveer 663 huishoudens. Het aantal inwoners daalde in de periode 1991-2001 met 0,5% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT. Geografie Rivalta Bormida grenst aan de volgende gemeenten: Cassine, Castelnuovo Bormida, Montaldo Bormida, Orsara Bormida, Sezzadio, Strevi.
Rivalta Bormida

Rivalta Bormida – miejscowość i gmina we Włoszech, w regionie Piemont, w prowincji Alessandria. Według danych na styczeń 2010 gminę zamieszkiwały 1442 osoby przy gęstości zaludnienia 143,6 os./1 km². Bibliografia Źródło danych: Istituto Nazionale di Statistica (ang. • wł.)
Rivalta Bormida

Rivalta Bormida é uma comuna italiana da região do Piemonte, província de Alexandria, com cerca de 1.443 habitantes. Estende-se por uma área de 10 km², tendo uma densidade populacional de 144 hab/km². Faz fronteira com Cassine, Castelnuovo Bormida, Montaldo Bormida, Orsara Bormida, Sezzadio, Strevi. Demografia Referências
Ривальта-Бормида

Рива́льта-Бо́рмида (итал. Rivalta Bormida, пьем. Arvàuta) — коммуна в Италии, в регионе Пьемонт, подчиняется административному центру Алессандрия. Население составляет 1452 человека (2008 г.), плотность населения — 145 чел./км². Занимает площадь 10 км². Почтовый индекс — 15010. Телефонный код — 0144. Демография Динамика населения: Администрация коммуны Официальный сайт: http://www.comune.rivalta.al.it/ Ссылки Официальный сайт населённого пункта (итал.) Национальный институт статистики (итал.) Национальный институт статистики (англ.)
Ривалта Бормида

Ривалта Бормида (итал. Rivalta Bormida) је насеље у Италији у округу Алесандрија, региону Пијемонт. Према процени из 2011. у насељу је живело 1152 становника. Насеље се налази на надморској висини од 147 м. Становништво Види још Покрајине Италије Италијани Референце Литература Спољашње везе Медији везани за Ривалта Бормида на Викимедијиној остави Званични веб-сајт „Italian Railways”. „Italian National and Regional Parks”.
Ривальта-Борміда

Ривальта-Борміда (італ. Rivalta Bormida, п'єм. Arvàuta) — муніципалітет в Італії, у регіоні П'ємонт, провінція Алессандрія. Ривальта-Борміда розташована на відстані близько 450 км на північний захід від Рима, 80 км на південний схід від Турина, 24 км на південь від Алессандрії. Населення — 1435 осіб (2014). Щорічний фестиваль відбувається 4 серпня. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 139 іноземців з 23 країн, серед них 27 громадян країн Євросоюзу та 4 громадяни України. Сусідні муніципалітети Кассіне Кастельнуово-Борміда Монтальдо-Борміда Орсара-Борміда Сеццадіо Стреві Див. також Список муніципалітетів провінції Алессандрія Примітки
Скала Санкта

Светата стълба (на латински: Scala Sancta; на италиански: Scala Santa) или Светите стъпала е мраморно стълбище от 28 стъпала, което се намира в църквата „Санкта Санкторум“, в Рим, в близост до катедралната папска архибазилика „Сан Джовани ин Латерано“. История Съгласно древната християнска традиция по тази стълба се е изкачвал Исус Христос, за да отиде на съд пред Пилат Понтийски . Стълбището е пренесено от Йерусалим в Рим от Света Елена – майката на император Константин Велики, през 326 г. За пръв път Светата стълба се споменава в средата на IX век в „Книга на папите“ за понтификата на папа Сергий II. В Средните векове стълбата се нарича и Стълбата на Пилат (на латински: Scala Pilati). След разрушаването на стария Латерански дворец през 1589 г. папа Сикст V разпорежда стълбата да бъде пренесена и монтирана на църквата „Санкта Санкторум“, където води към едноименната капела на втория етаж от сградата. Всички 28 мраморни стъпала на стълбата са облечени в дърво, като са оставени малки процепи отстрани, през които се вижда мраморът. Изкачва се от вярващите само на колене. Стълбището е сред най-почитаните християнски светини в света. В подножието на стълбата са поставени скулптури на Алберто Джакомети „Целувката на Юда“ и „Съдът на Пилат“. Реставрации През 2007 г. е извършена реставрация, като са почистени фреските на Балтазаре Кроче, украсяващи свода над стълбището. През януари 2018 г. Светата стълба е подложена на едногодишна реставрация. Главен обект на реставрацията са фреските, покриващи стените около стълбата, а също и дървената облицовка, предпазваща мрамора. За пръв път от 50 години дървената защита на мрамора е свалена и в течение на 60 дни (до 9 юни 2019 г.) стълбата може да се види в истинския си вид. След това отново ще бъде монтирана дървена облицовка. Библиография Soresini, Giuseppe Maria. De Scala Sancta ante Sancta Sanctorum in Laterano culta opusculum. Rome, Ex typographia Varesij, 1672. (на латински) Eitel-Porter, Rhoda. Artistic Co-Operation in Late Sixteenth-Century Rome: The Sistine Chapel in S. Maria Maggiore and the Scala Santa // The Burlington Magazine. 1997. с. 452 – 462. Ewart Witcombe, Christopher L. C. Sixtus V and the Scala Santa // The Journal of the Society of Architectural Historians 44. 1985. DOI:10.2307/990114. с. 368 – 379. Източници Външни препратки Официален сайт на Скала Санта Архив на оригинала от 2017-06-22 в Wayback Machine. Лестница, по которой ступал Христос