NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Санта-Марія-ін-Віа-Лата

Санта-Марія-ін-Віа-Лата (лат. Sanctae Mariae in Via Lata) — титулярна церква на віа-дель-Корсо (раніше Віа-Лата) в Римі. Історія Побудована на місці античних римських будівель, а також будівель VIII, IX, X століть (в крипті збереглися фрески цього періоду). За переказами, в одній з цих будівель (або на місці теперішньої церкви Сан Паоло алла Регола) два роки провів під вартою апостол Павло, який писав тут послання. Відреставрована в бароковому стилі Козімо Фанзаго у 1639 році. Фасад виконаний за проектом П'єтро да Кортона у 1658–1662 роках. При папі Олександрі VII у 1662 році над церквою встановлений великий верхній поверх, щоб запобігти оточенню будинками. Дзвіниця роботи Мартіно Лонгі ст. (1580). На підлозі видно залишки мозаїки роботи сім'ї Косматі. У цій церкві знаходяться поховання Жозефа і Люсьєна Бонапартів та представників цієї родини, похованих у XVIII столітті. Титулярна дияконія Церква Санта Марія ін Віа Лата є однією з титулярних дияконій Рима (26 лютого 2002 року піднесена до рангу титулярної церкви pro hac vice). Кардиналом-пресвітером з титулом цієї церкви є австралійський кардинал Едвард Кассіді (з 28 червня 1991 до 26 лютого 2002 року він був кардиналом-дияконом цієї дияконії). Примітки Посилання Санта Марія ін Віа Лата у romanchurches.wikia.com [Архівовано 15 лютого 2018 у Wayback Machine.]
Chiesa della Beata Vergine Assunta (Mergozzo)

La chiesa Santa Maria Assunta, o chiesa di Maria Vergine Assunta, è la parrocchiale di Mergozzo, in provincia del Verbano-Cusio-Ossola e diocesi di Novara; fa parte dell'unità pastorale di Gravellona Toce. Storia L'originaria pieve mergozzese sorse nel Medioevo; la prima citazione che ne attesta la presenza risale al 1133. La nuova parrocchiale venne costruita tra la fine del XVI secolo e il 1610; nel 1661 la torre campanaria fu sopraelevata all'altezza di 38 metri. Successivamente, nel 1786 si provvide a risistemare il sagrato antistante la chiesa. Descrizione Esterno La facciata della chiesa, rivolta a sudovest e anticipata dal pronao tetrastilo d'ordine tuscanico abbellito da statue, è scandita da quattro paraste, sormontate da pinnacoli, e presenta al centro il portale maggiore e una finestra e ai lati gli ingressi secondari, anch'essi sormontati da finestre rettangolari; è coronata dalla statua raffigurante la Beata Vergine Maria. Annesso alla parrocchiale è il campanile a pianta quadrata, la cui cella presenta su ogni lato una monofora ed è coronata dalla guglia a base ottagonale. Interno L'interno dell'edificio è suddiviso in tre navate, separate da pilastri in servizio, abbelliti da lesene sorreggenti i costoloni della volta a crociera; al termine dell'aula si sviluppa il presbiterio, rialzato di un gradino e chiuso dal fondale piatto. Qui sono conservate diverse opere di pregio, tra le quali l'organo, costruito nel 1692, la pala con soggetto la Madonna del Rosario con i santi Domenico e Caterina, eseguita nel 1623 da Carolus Canis, il pulpito ligneo, risalente al 1629, la statua policroma della Vergine Assunta, collocata nella chiesa nel 1875, e la croce lignea con madreperla, realizzata nel Settecento. Note Voci correlate Mergozzo Diocesi di Novara Parrocchie della diocesi di Novara Regione ecclesiastica Piemonte Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa della Beata Vergine Assunta Collegamenti esterni Parrocchia di MARIA VERGINE ASSUNTA, su pmap.it. URL consultato il 24 ottobre 2021.
Ponte San Giorgio

De Ponte San Giorgio (Viadotto Genova San Giorgio, ook bekend als Polceveraviaduct) is een viaduct in de Italiaanse havenstad Genua dat de stadsdelen Sampierdarena en Cornigliano verbindt. Het viaduct vormt het oostelijk eindpunt van de A10 en is een onderdeel van het traject van de E25 en de E80. Met een totale lengte van 1067 meter overspant ze het dal van de rivier de Polcevera, met daarin de spoorlijn naar Asti en de spoorlijn naar Alessandria. Deze door Renzo Piano ontworpen verkeersbrug werd op 3 augustus 2020 in gebruik genomen als vervanging van de op 14 augustus 2018 ingestorte Ponte Morandi. Aannemers waren Fincantieri en Webuild. Tegelijk met de sloop van de oude brug werd begonnen met de bouw van de nieuwe brug. Op 28 april 2020 werd het laatste deel daarvan geplaatst. In de maanden daarna zijn de rijbanen geasfalteerd en zijn de verkeers- en verlichtingssystemen geïnstalleerd. De Ponte San Giorgio is vernoemd naar Sint-Joris, een van de beschermheiligen van Genua.
Most sv. Jurija, Genova

Most Sv. Jurij, Genova je avtocestni viadukt, ki poteka nad reko Polcevera ter okrožji Sampierdarena in Cornigliano v mestu Genova. Načrtoval ga je italijanski arhitekt Renzo Piano. Most nadomešča most Morandi (viadukt Polcevera), ki se je delno zrušil 14. avgusta 2018, zaradi česar so tega morali popolnoma porušiti junija 2019. Načrti za gradnjo mostu so bili predstavljeni jeseni 2018, stroški gradnje pa so znašali 202 milijona evrov. Gradnja mostu se je začela 25. junija 2019, končan pa je bil 3. avgusta 2020 in bil naslednji dan odprt za promet. Novi viadukt s pripadajočimi križišči predstavlja začetni odsek italijanske avtoceste A10, ki jo upravlja podjetje Autostrade per l'Italia, ta pa je vključena v evropsko cesto E80. Omejitev hitrosti na mostu je 80 km/h, 60 km/h pa velja za vozila, ki tehtajo več kot 12 ton. Glej tudi Most Morandi Zrušitev mostu Morandi Sklici
Chiesa di San Michele Arcangelo (Santa Cesarea Terme)

La chiesa madre di San Michele Arcangelo è una costruzione barocca edificata nella prima metà del Settecento, molto probabilmente in sostituzione di una cappella dedicata a Sant'Anna. Secondo lo studioso Michele Paone il progetto della chiesa è attribuibile all'architetto leccese Mauro Manieri. Esterno Presenta una facciata lineare a due ordini divisi da una cornice aggettante. L'ordine inferiore, spartito da lesene doriche, accoglie il portale d'ingresso sul quale è posto un gruppo scultoreo, in pietra leccese, con l'Arcangelo San Michele affiancato da due angeli. Alla base della statua è incisa la data 1725 che indicherebbe la fine dei lavori del prospetto. L'ordine superiore, raccordato da due volute e terminante con un timpano spezzato, presenta una semplice finestra centrale. Interno L'interno, a navata unica con copertura a volta, è ritmato da sei arcate (tre per lato) nelle quali sono posizionati cinque altari laterali. Datato al 1893 è il pavimento musivo. Gli altari laterali sono dedicati alla Madonna del Rosario, a Sant'Anna (1737), a Sant'Antonio da Padova, alla Madonna del Carmine e alla Madonna Assunta. Sulla parete del presbiterio è addossata la tela raffigurante l'Ultima Cena, realizzata nella metà del XIX secolo dal pittore Giuseppe Antonio Maria Bottazzi di Diso. Voci correlate Chiesa del Sacro Cuore di Gesù (Santa Cesarea Terme) Regione ecclesiastica Puglia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Michele Arcangelo Collegamenti esterni Chiesa di San Michele Arcangelo, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Escalinata de la plaza de España

La Escalinata de la plaza de España (en italiano: Scalinata di Trinità dei Monti) es una escalera escenográfica situada en Roma, Italia. De estilo rococó, fue erigida entre los años 1723-1725 según el diseño de Francesco De Sanctis y Alessandro Specchi. Las escaleras conectan la plaza de España con la iglesia de Trinità dei Monti. La escalinata tiene 136 escalones y se encuentra entre las más largas y anchas de Europa.​ Descripción La Plaza de España fue terminada para el Jubileo de 1725 e inaugurada solemnemente por el Papa Benedicto XIII.​ En la parte superior de las escaleras se encuentra la iglesia del siglo XVI de Trinità dei Monti, construida según un diseño de Carl Maderna. El fundador de las escaleras fue un francés, Etienne Gueffier, pero deben su nombre a la Embajada de España, que en el momento de su construcción se encontraba en el Palacio Mondaleschi situado junto a ella. Los italianos llaman a las escaleras Scalinata di Trinità dei Monti, por el nombre de la iglesia a la que conducen.​ La iglesia se encuentra desde 2016 bajo el cuidado de la Comunidad Emmanuel francesa.​ La Plaza de España es un lugar muy concurrido por turistas. En ella se organizan desfiles de moda anuales y en primavera se adorna con adornos florales con motivo de la fiesta de las flores. En invierno, durante la Navidad, se coloca un pesebre en la terraza de la escalera. Es una de las escaleras más largas y anchas de Europa.​ Existe la superstición de que no se debe comer en estas escaleras porque puede traer mala suerte. Otra superstición afirma que la alegría y el éxito en la vida se pueden asegurar tomando una foto en la Plaza de España con la cabeza baja.​ Al pie de la escalinata se encuentra la fuente de la Barcaza realizada en 1623 por Pietro Bernini, padre de Giovanni Lorenzo Bernini. La fuente se alimenta del agua traída por un acueducto (el mismo que alimenta la Fontana de Trevi). La fuente es un monumento a la inundación que ocurrió el día de Navidad de 1598. Las aguas del Tíber arrojaron un barco en este lugar. Referencias Enlaces externos Galería de imágenes y películas de realidad virtual de la Escalinata de la Plaza de España en Roma www.piazzadispagna.it (en./it. )
Španjolske stube

Španjolske stube (tal. Scalinata della Trinità dei Monti) se nalaze u Rimu, Italija, na Španjolskom trgu (tal. Piazza di Spagna). Jedne su od najpoznatijih otvorenih stubišta na svijetu. Stube i crkvica Unatoč njihovu imenu, Španjolske stube naručio je francuski diplomat Étienne Gueffier tražeći god. 1723. način da poveže Španjolski trg s crkvom na brijegu iznad njih koja je bila francusko vlasništvo. Stoljeće prije na trgu je bilo smješteno sjedište španjolskog veleposlanika pri Svetoj Stolici, pa otuda ime i stuba i trga koji se u 17. stoljeću čak smatrao španjolskim teritorijem. Dizajnirao ih je Francesco de Sanctis 1723. godine. Francuzi su izgradili same stube, s kojima se trg često poistovjećuje, ali i prekrasnu crkvicu Trinità dei Monti na vrhu brdašca, odakle se pruža prekrasan pogled na grad. Ispred crkve je obelisk u slavu Bezgrešnom začeću koji je nastao kao kompromis između Papinske države i Francuske, koja je htjela podići spomenik kralju Luju XIV. Postoji 137 stuba i posebno su lijepe u proljeće, kad su prepune cvijeća. Veći dio vremena prepune su ljudi. Turisti, uključujući danas velike pisce među kojima su Keats, Shelly, George Gordon Byron,...u 18. i 19. stoljeću pomogli su ovoj četvrti da postane kozmopolitska i umjetnička četvrt. Fontana della Barcaccia Na Španjolskom trgu, na dnu stuba, nalazi se Berninijeva fontana Barcaccia, koju je dizajnirao 1627. godine. Napravljena je u znak sjećanja na poplavu Tibera krajem 16. stoljeća, kada je na tom mjestu, nakon povlačenja vode, ostao nasukan brodić. Napravljena je u obliku nasukanog trošnog brodića koji je napola uronjen u vodu. Budući da je tlak vode koja napaja fontanu vrlo nizak ne postoje vodoskoci niti kaskade. Pčele i sunca koji ukrašavaju fontanu simbol su obiteljskog grba pape Urbana VIII. Barberinija koji je naručio fontanu. Kuća Keats-Shelley S desne strane Španjolskih stuba nalazi se Spomen kuća Keats-Shelleya, slavnog engleskog književnika 18. stoljeća, u kojoj je 1821. godine umro od turbekuloze dvadesetpetogodišnji John Keats, a koja je danas pretvorena u muzej. Keats je živio kratko, ali je ostavio značajan trag na razdoblje romantizma. Izložba uključuje slike, privatna pisma te urnu sa Shelleyevim ostatcima kao i uvojak Keatsove crvene kose. Vanjske poveznice Kuća Keats-Shelley u Rimu Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. prosinca 2012. (Wayback Machine) Izvori Putovnica.net
Schody Hiszpańskie

Schody Hiszpańskie (wł. Scalinata di Trinità dei Monti) – scenograficzne schody w Rzymie, w rione Campo Marzio (R. IV), rokokowe, wzniesione w latach 1723–1725 według projektu Francesca De Sanctisa i Alessandra Specchiego; schody prowadzą z pl. Hiszpańskiego do kościoła Trinità dei Monti. Mają 138 stopni i należą do najdłuższych oraz najszerszych w Europie. Opis Schody Hiszpańskie zostały ukończone na Jubileusz w 1725 roku i uroczyście zainaugurowane przez papieża Benedykta XIII. Na szczycie schodów znajduje się XVI-wieczny kościół Trinità dei Monti (kościół św. Trójcy), zbudowany według projektu Carla Maderna. Fundatorem schodów był Francuz, Etienne Gueffier, jednak swoją nazwę zawdzięczają Ambasadzie Hiszpańskiej, która w momencie powstawania konstrukcji znajdowała się w usytuowanym obok Pałacu Mondaleschi. Włosi nazywają schody Scalinata di Trinità dei Monti, od nazwy kościoła, do którego prowadzą. Kościół znajduje się obecnie (od 25 lipca 2016) pod opieką francuskiej Wspólnoty Emmanuel. Schody Hiszpańskie należą do miejsc tłumnie odwiedzanych przez turystów. Odbywają się na nich coroczne pokazy mody a wiosną zdobi je kwiatowa dekoracja ustawiana z okazji festiwalu kwiatów. Zimą, w okresie Bożego Narodzenia, na tarasie schodów ustawiana jest szopka. To jedne z najdłuższych i najszerszych schodów w Europie (ustępują pod tym względem Schodom Potiomkinowskim w Odessie). W budynku przy pl. Hiszpańskim, usytuowanym po prawej stronie wejścia na schody, od czasów króla Jana III Sobieskiego do III rozbioru Polski (1795) mieściła się polska ambasada. Istnieje przesąd, zgodnie z którym na tych schodach nie należy jeść ponieważ może to przynieść nieszczęście. Inny zaś zakłada, że radość i powodzenie w życiu można sobie zapewnić, robiąc zdjęcie na Schodach Hiszpańskich ze spuszczoną głową.. U podnóża stopni znajduje się niewielka fontanna Barcaccia (krypa, łódeczka) wykonana w 1623 r. przez Pietro Berniniego, ojca Giovanni Lorenzo Berniniego. Fontannę zasilają wody doprowadzone akweduktem (tym samym, który zasila fontannę di Trevi). Fontanna jest pamiątką po powodzi, która miała miejsce na Boże Narodzenie w 1598 r. Wody Tybru wyrzuciły w tym miejscu łódkę. W 2019 rada miasta uchwaliła zakaz siadania oraz jedzenia na słynnych schodach a w 2024 Sąd Administracyjny regionu Lacjum zatwierdził zakaz. Więcej ilustracji Przypisy Linki zewnętrzne Spanish Steps Rome virtual reality movie and picture gallery www.piazzadispagna.it (en./it.)
Шпанске степенице

Шпанске степенице (итал. Scalinata di Trinità dei Monti) налазе се у Риму у Италији. Саграђене су између 1723 — 1725. године у рококо стилу по нацрту Франческа Де Санктиса и Алесандра Спекија. Степениште се састоји од 135 степеника саграђених на стрмој падини, која повезује Шпански трг с подножја и трг Тринита деи Монти на врху, на којем доминира истоимена црква. Шпанске степенице су једне од највећих степеништа на отвореном у Европи и велика туристичка атракција Рима. Референце Спољашње везе Шпанске степенице Званична интернет презентација удружења Piazza di Spagna. Шпанске степенице, галерија слика и видеа Детаљне информације са фотографијама и гравурама Ђузепеа Васија из 18. века Шпанске степенице Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (1. јул 2013), панорамски приказ Обилазак шпанских степеница на romainteractive.com
Spanska trappan

För den italienska TV-serien, se Spanska trappan (TV-serie). Spanska trappan (italienska: Scalinata della Santissima Trinità dei Monti) är en monumental trappkonstruktion, belägen på kullen Pincios sluttning i centrala Rom. Trappan sträcker sig mellan Piazza di Spagna och Piazza della Trinità dei Monti. Beskrivning Trappanläggningens arkitekt är Francesco de Sanctis och projektet utfördes mellan 1723 och 1725. Spanska trappan uppfördes med franska pengar och bygget godkändes av såväl påven som den franske kungen. På bland annat svenska, tyska och engelska har trappan lånat sitt namn från piazzan vid trappans fot, Piazza di Spagna, medan det italienska namnet kommer från kyrkan och kyrktorget ovanför trappan. Piazza di Spagna har i sin tur fått sitt namn efter den spanska ambassaden vid Heliga Stolen. Trappans tre plan och tredelade trapplopp alluderar på Treenigheten och kyrkan Santissima Trinità dei Monti ovanför. Trappan är visserligen en kommunikationsled, men i än högre grad en plats att vistas på och den fungerar tillsammans med piazzan nedanför som en stor utomhusteater. De båda byggnaderna vid trappans fot hör också till ensemblen och ritades av de Sanctis. Trappan utgörs av 135 trappsteg, utöver de tre (ibland nämnt som ett) steg som tas via den upphöjda och gömda dräneringsplattformen vid trappans fot. På piazzan nedanför Spanska trappan porlar vattnet i Fontana della Barcaccia. Fontänen har formen av en vattenfylld båt och utfördes 1627–1629 av Pietro Bernini, far till Giovanni Lorenzo Bernini. Båten ser ut som om den har strandat och enligt en tradition skall den alludera på de svåra översvämningarna av Tibern 1598, då en båt skall ha gått på grund vid foten av kullen Pincio. Trappan har länge varit en populär plats för turister att hämta andan på och betrakta stadens gatuliv. Men sedan augusti 2019 säger en ny lag att man inte längre får sitta på monumentet. Den som bryter mot förbudet riskerar böter på 400 euro, som motsvarar drygt 4 300 kronor Trappan har förekommit i flera filmer, bland annat i Prinsessa på vift från 1953 med Audrey Hepburn och Gregory Peck. Referenser Noter Tryckta källor Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. ISBN 88-365-2541-5 Blunt, Anthony (1992) (på franska). Guide de la Rome baroque: églises, palais, fontaines. Paris: Éditions Hazan. sid. 302–303. ISBN 2-85025-265-4 Smith, Gil R. (1993) (på engelska). Architectural Diplomacy: Rome and Paris in the Late Baroque. New York, N.Y.: Architectural History Foundation. Libris 4740107. ISBN 0-262-19323-X Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Spanska trappan.﻿
Іспанські сходи

Іспанські сходи (італ. Scalinata di Trinità dei Monti) — відомі у світі сходи у місті Рим, що зв'язують вхідний портал церкви Триніта-дей-Монті та Іспанську площу (італ. Piazza di Spagna). Іспанські сходи — своєрідний бренд і візитівка міста Рим поряд з Капітолієм, П'яцца дель Пополо та Колізеєм. Свою назву отримали від Іспанської площі, що знаходиться біля підніжжя сходів. Історія формування барокового ансамблю На пагорбі Пінціо з 1502 року почали будувати церкву Святої Трійці (Триніта-дей-Монті). Замовником був король Франції Людовик XII. Будівництво затяглося надовго і добудували церкву лише у 1585 році. Аби церква мала ефектний фасад, до будівництва залучили відомого архітектора-італійця Джакомо делла Порта, який і створив фасад. Інтер'єр церкви прикрасила скульптурна група «Зняття з хреста» художника і скульптора Данієле да Вольтерра (1509—1566). Є відомості, що скульптор співпрацював з Мікеланджело і користувався його порадами при створені відомої скульптури. Не самий талановитий з майстрів, Вольтерра успадкував посаду після Мікеланджело по роботам у Ватикані. Збудована церква Триніта-дей-Монті швидко стала відомою. Вона — модель для багатьох художників (малюнок 17 ст. Клода Лоррена, Гране 1808 р., та ін.) У 17 столітті почала формуватися і Іспанська площа внизу пагорба Пінціо. У 1627—1629 рр. Берніні — батько створив фонтан Човник (італ. Barcaccia), але церква і площа ще не були пов'язані одна з одною. Наприкінці 17 ст. дипломат Франції Етьєн Гефф'є зауважив, що бажано пов'язати портал церкви і площу бароковими сходинками. Аби задум було реалізовано він заповів 20 000 скудо на будівництво сходинок. Про гроші і заповіт дізнався кардинал Мазаріні і почав вимагати також встановлення кінного монумента королю Луї 14-му. Володарем міста Риму себе вважав папа римський і монумент закордонному королю його ніяк не влаштовував. Проєкт поклали під сукно, аби не реалізовувати вимог Мазаріні. Будівництво не розпочинали до смерті короля Луї XIV. Одні дійові особи померли, а виконувати заповіт мусили інші. Нарешті у 1717 р. провели конкурс на створення сходинок. Його виграв мало тоді відомий архітектор Франческо де Санктіс. З будівництвом барокових сходинок упорались за два роки (1723—1725). Створення кінного монумента не було вже нікому і вимагати. Але церквою опікувалося королівство Франція. Аби підсолодити пігулку, до скульптурного оздоблення сходинок додали геральдичні лілеї Франції в суміші з символами папської влади — орлом і короною. Подальша історія Фасад церкви досить спокійний, без виразних архітектурних акцентів. Величі фасаду надають лише дві башти-дзвіниці. У 1789 р. виразність сходинок підсилили давньоримським обеліском, що перенесли сюди з садів Саллюстія (це імітація єгипетського обеліска часів Давнього Риму). У 1816 Церква Трійці сильно постраждала і була капітально перебудована. Галерея Сучасність Дивні барокові сходинки прикрасили Рим. Їх 138. Вони є героями багатьох фільмів, замальовок, місцем зустрічей, презентацій і показів мод. Сходам присвячена однойменна пісня Мортена Гаркета на його альбомі Wild Seed. Примітки Посилання Іспанські сходи на piazzadispagna.it [Архівовано 26 лютого 2021 у Wayback Machine.]
Santa Maria (Stagnone)

Santa Maria ist eine Insel der Inselgruppe Isole dello Stagnone di Marsala, die vor der Westküste Siziliens liegt und zum Stadtgebiet von Marsala zählt. Santa Maria ist die nördlichste der drei Inseln innerhalb der Lagune. Sie hat eine längliche Form und erstreckt sich ungefähr parallel zu den Küsten der Isola Grande und Siziliens. Die Insel ist nicht bewohnt. Sie ist drei Meter hoch. Weblinks Einzelnachweise
Isla de Santa María (Sicilia)

La Isla de Santa María (en italiano: Isola Santa Maria) es una isla situada en el territorio de Marsala, una comuna italiana​ de la provincia de Trapani, en la región de Sicilia. La isla de Santa María se localiza isla al norte del archipiélago de las Islas del Gran Estanque de Marsala, con una forma que asemeja un lazo. El nombre viene del Santuario de Santa María Valleverde. Véase también Geografía de Italia Geografía de Europa Referencias
Île Santa Maria (Sicile)

L'île Santa Maria (en italien : isola Santa Maria) est une île italienne dans le canal de Sicile, appartenant administrativement à Marsala. Description Elle fait partie de la réserve naturelle régionale des îles de Stagnone di Marsala et s'étend sur environ 1,3 km de longueur pour une largeur approximative de 250 m au plus large. Portail de la Sicile Portail des îles Portail de la mer Méditerranée
Isola Santa Maria (Sicilia)

L'Isola Santa Maria è un'isola posta nella Laguna dello Stagnone, nel territorio di Marsala, comune italiano del libero consorzio comunale di Trapani in Sicilia. Descrizione L'isola Santa Maria è un'isola a nord del miniarcipelago dello Stagnone, a forma di laccio. Il nome deriva dal santuario di Santa Maria Valleverde. Da Birgi, località marsalese, l'isola si raggiunge facilmente. Sull'isola è presente una villa dal nome Belle Epoque, ampia 460 m², in cui è presente anche una piccola cappella del XVI secolo. La flora isolana è composta da palme, pini marittimi e varie piante e fiori nonché un ingente oliveto. La fauna è composta da asinelli. Le coste sono frequentate da planatori professionisti. L'isola è zona d'interesse archeologico, ragion per cui è beneficiaria di protezione. L'isola è circondata da spiagge balneabili, ed è presente un complesso alberghiero. Note Voci correlate Isole dello Stagnone Marsala Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Isola Santa Maria
La Schola

La Schola, auch La Sc(u)ola genannt, ist eine Insel der Inselgruppe Isole dello Stagnone di Marsala, die vor Westküste Siziliens liegt und zum Stadtgebiet von Marsala zählt. Die Insel La Schola ist die kleinste Insel der Inselgruppe, sie ist lediglich ca. 84 × 58 m groß, mit einer Flächenausdehnung von rund 3300 Quadratmetern. Sie ist zwei Meter hoch. In römischer Zeit befand sich auf der Insel eine Rhetorikschule, wovon sich der Name („Schule“) herleitet. Heute ist die Insel unbewohnt, nur die Reste einiger Häuser sind noch erhalten. Weblinks Einzelnachweise