NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Клатерна

Клатерна (Claternae, CLATERNA (Κλάτερνα: Quaderna)) — стародавнє місто (нині не існує) в сучасній Італії. Розташування: Клатерна була розташована в теперішньому регіоні Емілія-Романья в Італії, приблизно за 15 кілометрів (9 миль) на південний захід від сучасного міста Болонья. Заснування: Клатерна була заснована римлянами у 2 столітті до нашої ери як стратегічний форпост уздовж шляху Віа Емілія (Емілієва дорога), важливої римської дороги, яка з'єднувала північно-західну Італію та узбережжя Адріатичного моря. Розвиток: Клатерна швидко перетворилася на процвітаюче місто завдяки своєму стратегічному розташуванню та ролі торгового центру. Місто стало муніципієм, типом римського міста зі ступенем самоврядування, у 1 столітті до нашої ери. Розквіт: Клатерна досягла піку свого розквіту в 1-му і 2-му століттях нашої ери. Протягом цього часу тут проживало кілька тисяч людей і місто було прикрашене різноманітними громадськими будівлями, включаючи храми, театри та лазні. Занепад: Клатерна почала занепадати в 3 столітті нашої ери, коли Римська імперія слабшала. Зрештою воно було покинуте у 6 столітті нашої ери після низки вторгнень племен варварів (Варварські королівства). Літописці приписують знищення Клатерни племенам, яких називали Гуни. Археологічні розкопки: Клатерна є місцем археологічних розкопок з кінця 19 століття. Під час цих розкопок було виявлено безліч артефактів, зокрема кераміку, монети та мозаїку. Поточний статус: сьогодні Клатерна охороняється як археологічний об'єкт. Він закритий для публіки, але відвідувачі можуть переглянути деякі артефакти, які були розкопані, в Музеї Клатерни в Болоньї. Примітки ‎
Scuola Superiore Provinciale di Sanità Claudiana

La Scuola Provinciale Superiore di Sanità Claudiana (in tedesco Landesfachhochschule für Gesundheitsberufe Claudiana) è un centro di formazione per le professioni sanitarie infermieristiche ed ostetriche, riabilitative, tecnico-diagnostiche, tecnico-assistenziali e della prevenzione di Bolzano. Essa prende il suo nome da Claudia de' Medici, arciduchessa d'Austria e contessa del Tirolo nel Seicento. La scuola è stata fondata nel 1993 e l'insegnamento avviene nella lingua del docente che può essere svolto nelle lingue ufficiali della provincia, ossia l'italiano e il tedesco, ma anche in lingua inglese. I corsi di studio si dividono in quattro ambiti per un totale di 15. Sede La Claudiana è ospitata dal 2006 nella nuova struttura costruita appositamente nell'area dell'ospedale centrale di Bolzano. Prima la scuola si divideva in tre sedi diverse. La Claudiana ospita anche una biblioteca specializzata. Corsi di laurea Corsi di laurea in ambito prevenzione Assistente sanitario Tecnico della prevenzione nell'ambiente e nei luoghi di lavoro Corsi di laurea in ambito infermieristico Infermieristica Infermiere pediatrico Ostetricia Corsi di laurea in ambito tecnico-sanitario Tecnico sanitario di radiologia medica Tecnico di laboratorio biomedico Dietista Igienista dentale Tecnico ortopedico Podologo Ambito riabilitativo Fisioterapista Terapista occupazionale Logopedista Ortottista assistente in oftalmologia Progetti futuri La Claudiana è uno dei tre istituti di tipo universitario a Bolzano insieme all'università ed al conservatorio musicale. Tra le varie proposte vi è quella di accorpare il conservatorio e la Claudiana con l'università e di rendere la Scuola Superiore di Sanità una facoltà di medicina. Collegamenti esterni Sito ufficiale, su claudiana.bz.it.
Vieste Lighthouse

Vieste Lighthouse (Italian: Faro di Vieste), also Isola Santa Eufemia is an active lighthouse on the islet of Santa Eufemia, located between the rocks of Santa Croce and San Francesco, just opposite the town of Vieste, Apulia, Italy. Its position is strategic for the shipping lanes in the middle and lower Adriatic Sea. Description The lighthouse was built on plan by Francesco Saverio Gatta in 1867 in limestone; it has an octagonal prism form with balcony and lantern and it is placed atop a two-story building. The unpainted tower is 27 metres (89 ft) high; the lantern is positioned at a height of 40 metres (130 ft) above sea level. The lighthouse was automated in 1997 and is operated by the Lighthouses Service of Marina Militare, identified by the Country code number 3816 E.F. The light emits three white flashes in a fifteen seconds period visible up to 25 nautical miles (46 km; 29 mi). The lighthouse is completely controlled and operated by the Command Area Lighthouses Navy based in Venice. The Marina Militare has been responsible for managing of all the lights along Italy's 8000 kilometre coastline Italian since 1910, using both military and civilian technicians. The lighthouse receives its electricity by an overhead powerline from the Italian mainland. East of the lighthouse, is a free-standling lattice tower insulated against ground used for a DGPS-transmitter working on 292.5 kHz. See also List of lighthouses in Italy References Rowlett, Russ. "Lighthouses of Italy: Puglia". The Lighthouse Directory. University of North Carolina at Chapel Hill. External links Servizio Fari Marina Militare (in Italian)
Phare de Vieste

Le phare de Vieste (en italien : Faro di Vieste) est un phare situé sur l'îlot de Santa Eufemia, en face de la ville de Vieste, dans la région des Pouilles en Italie. Il est géré par la Marina Militare. Histoire Le phare a été construit sur un plan de Francesco Saverio Gatta sur l'îlot devant Vieste. Le phare a été automatisé en 1997. Le phare reçoit son électricité par une ligne électrique aérienne du continent. À l’est du phare, se trouve une tour à claire-voie indépendante isolée contre le sol, utilisée pour un émetteur GPS différentiel fonctionnant à 292,5 kHz. Description Le phare est une tour octogonale en maçonnerie de 27 m de haut, avec galerie et lanterne, surmontant une maison de gardien de deux étages. Le phare est peint en blanc et le dôme de la lanterne est gris métallique. Il émet, à une hauteur focale de 40 m, trois brefs éclats blancs toutes les 15 secondes. Sa portée est de 25 milles nautiques (environ 46 km) pour le feu principal et 18 milles nautiques (environ 33 km) pour le feu de veille. Identifiant : ARLHS : ITA-090 ; EF-3816 - Amirauté : E2288 - NGA : 11040. Caractéristiques du feu maritime Fréquence : 15 s (W-W-W) Lumière : 0.2 seconde Obscurité : 2.8 secondes Lumière : 0.2 seconde Obscurité : 2.8 secondes Lumière : 0.2 seconde Obscurité : 8.8 secondes Voir aussi Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Vieste Lighthouse » (voir la liste des auteurs). Lien connexe Liste des phares de l'Italie Liens externes (it) Fari e Segnalamenti - Marina Militare (it) Cartographie des phares italiens (en) Lighthouses of Eastern Italy : Northern Puglia (Apulia) (en) Lighthouses of Eastern Italy : Southern Puglia (Apulia) (en) Liste ARLHS - ITA (en) Italy (Adriatic Sea) - Online list of Light (en) Vieste - Site Lightphotos.net Portail des phares Portail de la mer Adriatique Portail des Pouilles
Faro di Vieste

Il faro di Vieste sorge sullo scoglio di Santa Eufemia (situato tra le punte di Santa Croce e di San Francesco), proprio di fronte alla città pugliese. La sua posizione risulta strategica per le rotte di navigazione tra il medio e basso Adriatico. Storia È stato progettato nel 1867 e la torre su cui trova sistemazione la lanterna è situata sulla vecchia abitazione del fanalista, che oggi, grazie all'automazione completa è disabitata. Sull'isolotto di Santa Eufemia fu scoperta una grotta nel 1987, che presenta sulle sue pareti interne almeno 200 iscrizioni votive in greco e latino, fatte dai marinai di passaggio dall'isola, di cui alcune in onore di Venere Sosandra (dea del mare e salvatrice di uomini) databili dal III secolo a.C. alla tarda età romana. Il faro è controllato e gestito dal Comando di zona fari della Marina Militare con sede in Taranto. La Marina Militare si occupa della gestione di tutti i fari (di cui 128 d'altura) sugli 8.000 km circa di coste italiane dal 1910, avvalendosi di tecnici sia militari sia civili. Note Le coordinate geografiche indicate sono state ottenute dal sito World Lighthouse on the air Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Faro di Vieste Collegamenti esterni Informazioni sul faro di Vieste, su abcgargano.com. URL consultato il 20 marzo 2009 (archiviato dall'url originale il 19 marzo 2009). Informazioni sul faro di Vieste e l'isolotto di Santa Eufemia, su turismovieste.it.
Villa Romeo Faccanoni

Villa Romeo Faccanoni is an Liberty style house located on Via Michelangelo Buonarroti #48 in the city of Milan, region of Lombardy, Italy. The three-story house, surrounded by a small garden, was designed by Giuseppe Sommaruga and built between 1912 and 1914. The expanded building now serves as the offices of the Clinica Columbus, with added surrounding clinic buildings erected in the former gardens. The small villa or villino was commissioned by the engineer Luigi Faccannoni. The architect Sommaruga employed the decorators Eugenio Quarti and Alessandro Mazzucotelli to complete respectively the interior and exterior ornamentation. Also of note are two naked statues of women, sculpted by Ernesto Bazzaro, that had been installed at the entrance of the Sommaruga-designed Palazzo Castiglioni, but removed due to controversy. In 1919, the house was sold to the engineer-entrepreneur and car company founder Nicola Romeo. The home was converted under the direction of the architect Gio Ponti and the surgeon Mario Donati into a medical clinic in 1938-1940. Damaged by the bombardment of 1943, the clinic was inaugurated only in 1949. The facade facing Via Michelangelo is rich with elaborate grills and metalwork by Mazzucotelli, who embellished light fixtures, garbage cans, and grills in balconies in vaguely floral designs. A four-story tower rises to the left of the entrance. The asymmetries of the design create a mannerist dynamism, almost fluid appearance, although the elements respect vertical and horizontal lines. The widening stairs at the entrance are marked in the center by two awkwardly rising dark stone column-monoliths that are barely linked to a second floor balcony. The facades is peppered by a mosaic of bas-reliefs depicting either floral elements or cherubs playfully arranging garlands. The asymmetric and staggered arrangement dispels their recognition as a frieze. The stone progresses from a darker and more rusticated base to a finer and but more polished stone brick work pattern, with rectangular stones of different sizes. Notes
Mediaset

Mediaset S.p.A. (abans Mediaset Italia S.p.A.) és una empresa italiana dedicada a la comunicació audiovisual controlada per MFE - MediaForEurope N.V. Bona part dels seus estudis radiquen a Milano 2, l'àrea de la ciutat de Milà, des de la qual va començar a emetre Telemilano (actual Canale 5). Canals de televisió Infantils: Boing i Cartoonito. Generalistes: Canale 5, Cuatro, Rete 4 i Telecinco. Entreteniment: Divinity, Energy, Factoría de Ficción, Iris, La5 i Mediaset Extra. Informació: TGcom24. Altres: Italia 1, Italia 2, For you, Mediaset Premium i MediaShopping. Amb anterioritat, Mediaset va ser accionista majoritari de La Cinq (França) i Tele 5 (Alemanya). Referències Vegeu també Canale 5 Gruppo Mediaset Mediaset España Comunicación Mediaset Play Infinity Enllaços externs Mediaset - Lloc web oficial (italià)
Mediaset

Mediaset S.p.A. – włoskie przedsiębiorstwo mediowe z centralą w Mediolanie. Zostało założone przez Silvio Berlusconiego, ale dziś jest ono zarządzane przez jego rodzinę poprzez Fininvest, którego głównym akcjonariuszem był osobiście Silvio Berlusconi. Studia telewizyjne (które po raz pierwszy ruszały pokazując TeleMilano, teraz znanego jako Canale 5) są zlokalizowane w Milano 2, na obszarze Mediolanu. Naziemne telewizje analogowe Mediaset kontroluje telewizje nadające analogowo naziemnie (3 we Włoszech i 2 w Hiszpanii): Canale 5 (Włochy) Italia 1 (Włochy) Rete 4 (Włochy) Telecinco (Hiszpania) Cuatro (Hiszpania) Naziemne telewizje cyfrowe Boing (51% Mediaset, 49% Turner Broadcasting System), FTA Mediashopping, FTA Mediaset Premium, płatny Iris, filmy i teatr, FTA Italia 2, dla mężczyzn La 5, dla kobiet Telewizje satelitarne Mediashopping, FTA Endemol Od 2007 roku Mediaset kontroluje 75% udziałów w holenderskiej firmie Endemol. Linki zewnętrzne Strona korporacji Mediaset (wł.) Mediaset.it (wł.)
Mediaset

Mediaset é uma empresa italiana dedicada para a comunicação televisiva, que cotiza na Bolsa italiana e está controlada pelo Grupo Fininvest, propriedade de Silvio Berlusconi. É o grupo de televisões italiano mais assistido, é o maior conglomerado de mídia da Itália e foi fundado em 1978. É proprietária da empresa de produção televisiva holandesa Endemol, que foi adquirida pela Mediaset em 2012. Canais Generalistas Em Itália: Canale 5, Italia 1 e Rete 4. Em Espanha: Telecinco e Cuatro. Canais Temáticos na Itália Boing, Boing Plus e Cartoonito (51% Mediaset, 49% Turner Broadcasting System) Iris Cine34 La5 Italia 2 Focus Canale 20 Mediaset Extra TGCom24 TopCrime Mediaset Premium (canais Pay-Per-View (Premium Action, Premium Crime, Premium Stories, Premium Cinema, Premium Cinema Energy, Premium Cinema Emotion e Premium Cinema Comedy)) Canais Temáticos na Espanha Boing (51% Mediaset, 49% Turner Broadcasting System) Factoría de Ficción Divinity Energy Be Mad Canais Temáticos em Portugal SIC Notícias SIC Radical SIC Mulher SIC Caras SIC Novelas SIC K SIC Internacional SIC Internacional África Serviços Publitalia '80 (Concessionária de Publicidade do Grupo Mediaset na Itália) Publiespaña (Concessionária de Publicidade do Grupo Mediaset na Espanha) Mediashopping (Serviço de venda de produtos multi-canal via os canais do Grupo Mediaset na Itália) RadioMediaset (Controlador editorial das Redes de Rádio do Grupo Mediaset na Itália (R101, Radio 105, Virgin Radio (Itália), Radio Subasio e Radio Monte Carlo)). Empregados Em 2004 contava com 5.662 empregados. Ligações Externas Web oficial Referências
Mediaset

Mediaset SpA, cunoscută sub numele de Gruppo Mediaset în limba italiană, este o companie italiană de media, care este cel mai mare emițător comercial din țară. Fondată în 1970 de fostul prim-ministru italian Silvio Berlusconi și încă controlat astăzi, cu o participație de 38,6% de compania familiei sale (holdingul Fininvest), grupul concurează în primul rând împotriva operatorului public de radio și lider de piață RAI, La7 și corporația de știri Sky Italia. Sediul Mediaset este în Milano, Lombardia. Pe 5 aprilie 2013 Mediaset a intrat și în România. Referințe Vezi și TGCOM, un site de știri italian deținut de Mediaset Legături externe Site web oficial
Mediaset

Mediaset S.p.A. — итальянская частная медиа- и телекоммуникационная компания (медиаконгломерат). Активна главным образом в сферах телевидения, производства и дистрибуции кино, мультимедиа и рекламы. Акции компании котировались на Итальянской фондовой бирже с 1996 года с рыночной капитализацией на июль 2012 года примерно 1,33 млрд евро. Годовой оборот (выручка) — около $4 млрд евро. Контролируется холдинговой компанией Fininvest, принадлежащей семье Берлускони. Имеет дочерние компании в других странах мира. Самая крупная из них — испанская медиагруппа Mediaset España Comunicación, котировавшаяся на Мадридской фондовой бирже. Имеет около 6400 сотрудников и доли в более чем 40 компаниях во многих странах мира. Является второй самой крупной частной телевизионной корпорацией в Европе (после люксембургской RTL Group) и первой в Италии. Является одним из лидеров по обороту (объёму продаж) среди медиакомпаний мира. В 2010 году заняла первое место в Италии и четвёртое место в Европе в рейтинге, публикуемом Thomson Reuters Extel. В 2013 году была на 39 месте среди медиакомпаний мира (сразу после американской Yahoo! Inc.). Зарегистрированный офис находится в центре Милана (Вия Палеокапа, 3), а головной офис в Колоньо-Монцезе (Милан) (Виале Европа, 44/46/48). С 1994 года президентом группы компаний Mediaset является Феделе Конфалоньери. В ноябре 2021 года Mediaset объявила о масштабной реструктуризации, в рамках которой будет создана новая материнская компания MFE — MediaForEurope N.V., зарегистрированная в Нидерландах. Примечания Ссылки mediaset.it — официальный сайт Mediaset (итал.)
Mediaset

Mediaset S.p.A. — італійська приватна медіа-і телекомпанія (медіаконгломерат), що спеціалізується у сферах телебачення, новин, кіно, мультимедіа та реклами. Засновником та її власником був Сільвіо Берлусконі. Історія У 1976 році Конституційний суд санкціонував свободу роботи приватних місцевих телевізійних мереж, заохочуючи розвиток моделі комерційного телебачення. Того ж року компанія Fininvest Сільвіо Берлусконі придбала Telemilano, одну з перших місцевих телерадіокомпаній, яка нещодавно почала мовлення по всій території Італії. Telemilano переживав фінансову кризу через несплату орендної плати за приміщення, в якому він знаходився, що належало Едільнорду Берлусконі, який придбав його за символічну суму на додаток до прощення боргу. З 1974 до 1976 року Telemilano транслював свій телеканал по кабельній мережі як ексклюзивний місцевий мовник нового житлового центру Milano 2, побудованого в ті ж роки самим Сільвіо Берлусконі та розташованого в муніципалітеті Сеграте (Мічі). Перейменований новим керівництвом Telemilano 58, у 1980 році він отримав назву Canale 5. Кілька років потому Fininvest придбав ще дві телевізійні станції, що виникли в той період: Italia 1 від Rusconi у 1982 році та Rete 4 від Mondadori влітку 1982 року. Створення та підтримка компанією такої структури з трьох мереж, а також пов’язане з цим розповсюдження програм у національному масштабі визначають суттєві зміни на ринку телевізійної реклами з оператором національного масштабу, здатним продавати рекламу простору для великих компаній. У 1987 році він запустив телеканал Italia 7 з програмами, призначеними для чоловічої аудиторії, але продав його через кілька років, коли закон Mammì встановив обмеження на кількість телевізорів для кожної власності. Примітки
Collegiata dei Santi Martino e Costanzo

La collegiata dei Santi Martino e Costanzo è un luogo di culto cattolico che si trova nel centro storico di Torrita di Siena. Storia e descrizione L'edificio sacro, il più grande di Torrita, fu costruito nel 1631, e vi fu trasferito il titolo della pieve di San Costanzo. Divenne collegiata nel 1648 e nel 1789 venne ampliato. La semplice facciata ad intonaco ha il portale architravato preceduto da una scalea. Al termine del lato destro si eleva il campanile a torre in mattoni. Il suo sviluppo è movimentato da paraste e da cornici aggettanti che lo dividono in più registri. Nell'interno ad un'unica navata si segnalano una terracotta policroma cinquecentesca con Santa Caterina da Siena attribuita a Lorenzo di Mariano detto "il Marrina", l'ampio coro in noce realizzato nel 1740, l'organo ottocentesco della ditta Tronci. Qui potete trovare i dati inerenti alle 4 campane, situate nel campanile della Collegiata: Altri progetti Wikibooks contiene testi o manuali sulla disposizione fonica dell'organo a canne Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla collegiata dei Santi Martino e Costanzo Collegamenti esterni Fonte: scheda nei "Luoghi della Fede", Regione Toscana, su web.rete.toscana.it. le campane:
Collegiata dei Santi Martino e Leonardo

La collegiata dei Santi Martino e Leonardo, più comunemente nota come collegiata di San Martino, è un edificio sacro che si trova in piazza della Collegiata a Foiano della Chiana, in provincia di Arezzo e diocesi di Arezzo-Cortona-Sansepolcro. Descrizione Sul sito di una preesistente chiesa intitolata a San Leonardo, abbattuta nel 1513, nel secondo decennio del XVI secolo fu iniziata la costruzione di una chiesa che doveva sostituire la pieve di San Martino che sorgeva fuori dalle mura, troppo lontano dalla città ed in luogo paludoso presso l'attuale cimitero, la cui costruzione ne decretò la definitiva scomparsa nel 1783. Nonostante la nuova chiesa fosse già in costruzione, la vecchia pieve nel 1514 fu elevata a collegiata, titolo che passò alla nuova chiesa nel 1563, quando essa fu terminata, insieme alla dedicazione della chiesa preesistente. L'attuale collegiata è però frutto della ricostruzione intrapresa nel 1765 dall'allora arciprete Luigi Granati e terminata praticamente nel 1773, quando essa iniziò ad essere officiata, sebbene l'inaugurazione ufficiale avvenisse solo nel 1796, come testimoniato anche dalla lapide sopra il portale di ingresso. L'edificio sacro presenta una facciata in semplice laterizio, di evidente sviluppo ascensionale. L'interno è ad unica navata affiancata da sei cappelle, con copertura a botte. Sul corpo longitudinale si innesta un transetto voltato a botte nei bracci e marcato da una cupola al loro incrocio. La chiesa conserva diverse opere d'arte, alcune dell'inizio del XVI secolo, provenienti dalla pieve vecchia o commissionate appositamente per la nuova, altre aggiunte tra Seicento e Settecento: al primo altare destro è il secentesco Matrimonio mistico di Santa Caterina d'Alessandria di Salvi Castellucci, al secondo è invece collocata una pala d'altare in terracotta invetriata con la Madonna della Cintola con san Tommaso e san Leonardo, attribuita ad Andrea Della Robbia, datata 1502 e quindi proveniente dalla pieve vecchia. All'altare del transetto sinistro è posta un'interessante cinquecentesca Madonna della Misericordia, ancora anonima. Al secondo altare a sinistra è l'Incoronazione della Vergine con angeli e santi di Luca Signorelli e aiuti (1523), considerata la sua ultima opera, e al di sopra la Crocifissione con la Vergine, san Giovanni Evangelista, santa Maria Maddalena, san Benedetto e un angelo firmato da Orazio Porta e riportante il nome del committente Gabriele Amerighi. Note Bibliografia Stefano Casciu (a cura di), Cortona e la Valdichiana aretina, Firenze, 2000. Lucia Franci, Foiano della Chiana, in Valdichiana, Città di Castello, 2017, pagg. 211-251. Altri progetti Wikibooks contiene testi o manuali sulla disposizione fonica dell'organo a canne Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla collegiata dei Santi Martino e Leonardo Collegamenti esterni La scheda su toscana.it, su web.rete.toscana.it.
Santi Nazaro e Celso, Brescia

Santi Nazaro e Celso is a church located on Corso Giacomo Matteotti, at the intersection with via Fratelli Bronzetti, in Brescia, Lombardy, Italy. The church contains the Averoldi Polyptych (1522), a masterwork of Titian. History Originally a church was found at approximately the same site in 1222, in an area that was soon enclosed by enlarged city walls. A major reconstruction began in 1746, by designs of abate Zinelli, and completed in 1781, leading to the statue-topped neoclassical facade we see today. It was interrupted in 1769 by an accidental explosion of a powder magazine at nearby Porta Nazaro. The reconstruction was finally completed, and worship resumed in 1780. Seventeen years later, the college of canons was suppressed, but the church remained functioning as a parish church. The organ in the church was completed by Luigi Amati in 1803. The entrance has a bust of one of the patrons of the reconstruction, the bishop of Modone, Alessandro Fe. Interior In addition to the polyptych, the church contains the following artworks: Coronation of the Virgin with Saints (circa 1534) by il Moretto, 2nd altar to left. Passion of Christ with Moses and Solomon (or David) (1541-1542) by Moretto, 3rd altar to right. Annunciation by Gabriello Rottini, 3rd altar to left. Adoration of the Shepherds with Saints Nazarius and Celsus (circa 1540) by Moretto, 4th altar to left. Madonna and child with St. Laurence and Augustine (c. 1460–1480) by Paolo da Caylina the Elder. Polyptych of St Rocco (c. 1590) by Antonio Gandino. Adoration of the Magi (1740) by Giambattista Pittoni. Death of St. Joseph (1738) by Francesco Polazzo. St Barbara and donor (1588) by Lattanzio Gambara. References External links