NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lampedusa e Linosa

Lampedusa e Linosa ist eine italienische Gemeinde im Freien Gemeindekonsortium Agrigent in der Autonomen Region Sizilien. Lage und Daten Die Gemeinde umfasst die drei Pelagischen Inseln im Mittelmeer südlich von Sizilien. Die 6488 Einwohner (Stand 31. Dezember 2024) verteilen sich auf die Inseln Lampedusa und Linosa. Die Insel Lampione gehört ebenfalls zum Gemeindegebiet, ist aber unbewohnt. Die Ortsteile sind Lampedusa, Linosa, Cala Creca, Cala Francese, Grecale und Terranova. Die Einwohner leben hauptsächlich von der Landwirtschaft, von der Fischerei und vom Tourismus. Lampedusa kann von Palermo aus mit dem Flugzeug erreicht werden. Von Porto Empedocle fährt täglich ein Schiff zu den Inseln. Geschichte Auf der Insel Lampedusa wurden Reste von griechischen, römischen und arabischen Siedlungen gefunden. Im Jahr 1843 wurde die Insel systematisch von Bernado Maria Sanvisente, einem Gesandten von Ferdinand II. besiedelt. Die Insel Linosa wurde im Jahr 1845 besiedelt. Bereits 2007 und in der Folge der politischen Veränderungen in Tunesien und Libyen ab Januar 2011 versuchen viele Menschen, aus Nordafrika von der Küste Tunesiens die etwa 150 km nach Lampedusa überzusetzen. Im Oktober 2013 gab es unter den Bootsflüchtigen eine hohe Zahl von Todesopfern als am 3. Oktober ein Schiff havarierte; im Anschluss daran rückten auch weitere ankommende Flüchtlingsboote in die Aufmerksamkeit der Medien. Italiens Ministerpräsident Enrico Letta kündigte am 9. Oktober ein Staatsbegräbnis für die Flüchtlinge an, das jedoch nicht stattfand. Der Präsident der Europäischen Kommission José Manuel Barroso kündigte an, die EU werde Italien mit 30 Millionen Euro bei dem Umgang mit den havarierten Flüchtlingen unterstützen. In Italien kam zudem das Bossi-Fini-Gesetz in die Diskussion, aufgrund dessen die illegale Einwanderung mit Haft bestraft wird. Sehenswürdigkeiten Sehenswert sind die Meeresfauna und die afrikanisch geprägte Flora der Inseln. Einige der Sandstrände dienen der Karettschildkröte zur Eiablage, deshalb wurden diese Gebiete im Oktober 2002 unter Naturschutz gestellt. Auszeichnung Am 2. Juli 2004 verlieh die Italienische Republik der Gemeinde Lampedusa e Linosa die Goldene Medaille für zivile Verdienste (Medaglia d’oro al merito civile). Einzelnachweise Weblinks
Lampedusa e Linosa

Lampedusa e Linosa (Sicilian: Lampidusa e Linusa) is a comune (municipality) in the Province of Agrigento in the Italian region of Sicily. Located about 220 km (137 miles) southwest of Agrigento and about 260 km (162 miles) southeast of Tunis, it is the southernmost comune of Italy. It includes the isles of Lampedusa, Linosa and Lampione, collectively known as the Pelagian Islands. It has a population of 6,488. History The comune of Lampedusa e Linosa was founded on 12 June 1878. Geography The municipality of Lampedusa e Linosa includes the isles of Lampedusa, Linosa and Lampione, collectively known as the Pelagian Islands. Geographically part of Africa, it is the southernmost municipality of Italy. Demographics As of 2025, Lampedusa e Linosa has a population of 6,488, of whom 52.4% are male and 47.6% are female. Minors make up 15.4% of the population, and seniors make up 20.0%, compared to the Italian average of 14.9% and 24.7% respectively. Government Lampedusa e Linosa is headed by a mayor (sindaco) assisted by a legislative body, the consiglio comunale, and an executive body, the giunta comunale. Since 1995 the mayor and members of the consiglio comunale are directly elected together by resident citizens, while from 1945 to 1995 the mayor was chosen by the legislative body. The giunta comunale is chaired by the mayor, who appoints others members, called assessori. The offices of the comune are housed in a building usually called the municipio or palazzo comunale. Since 1993, the mayor of Lampedusa e Linosa is directly elected by citizens, originally every four, then every five years. The current mayor is Filippo Mannino, elected on 13 June 2022. Main sights International relations Twin towns – Sister cities Lampedusa e Linosa is twinned with: Bassano del Grappa, Italy Weʽa, Djibouti References External links Media related to Lampedusa e Linosa at Wikimedia Commons Official website Mediterráneo, Italia, Islas Pelágicas, Linosa (in spanish)
Lampedusa e Linosa

Lampedusa e Linosa est une commune italienne du libre consortium municipal d'Agrigente, dans la région autonome de Sicile. Elle est formée de trois îles situées à l'extrémité septentrionale de l'Afrique, au large de la Sicile, qui constituent l'archipel des îles Pélages. Le 2 juillet 2024, la République italienne décerne à la municipalité la médaille d'or du mérite civil (Medaglia d'oro al merito civile). Géographie La commune de Lampedusa e Linosa est constituée des îles de Lampedusa et de Linosa ainsi que de la petite île inhabitée de Lampione, qui forment ensemble l'archipel des îles Pélages, en mer Méditerranée au sud de la Sicile. Les îles de Lampedusa et Lampione, émergées il y a deux millions d'années, font partie du plateau continental africain alors que Linosa est d'origine volcanique. Les plages de sable de l'archipel, protégées depuis octobre 2002, servent de sites de nidification aux tortues caouannes. Hameaux Lampedusa, Linosa, Cala Creta, Cala Francese, Grecale, Terranova Histoire Des traces de présence grecque, romaine et arabe ont été révélées sur Lampedusa. La colonisation de cette île est lancée en 1843 à l'instigation de Bernardo Maria Sanvisente, sous le règne de Ferdinand II. L'île de Linosa est revendiquée deux ans plus tard. La commune est officiellement créée le 12 juin 1878. Devenues un lieu touristique important dans la seconde moitié du XXe siècle, les deux îles sont marquées depuis le début du XXIe siècle par les flux migratoires en provenance d'Afrique du Nord. En effet, dès 2011, à la suite des bouleversements politiques survenus en Tunisie et en Libye, un grand nombre de migrants tentent de traverser les quelque 150 km séparant la côte tunisienne de Lampedusa. Le 3 octobre 2013, 500 réfugiés périssent du naufrage de leur embarcation au large de Lampedusa ; par la suite, l'arrivée d'autres bateaux de réfugiés attire l'attention croissante des médias. Le Premier ministre italien, Enrico Letta, annonce une journée de deuil pour le 9 octobre, qui n'aura finalement pas lieu. Le président de la Commission européenne, José Manuel Barroso, annonce que l'UE soutiendrait l'Italie à hauteur de 30 millions d'euros pour la prise en charge systématique des réfugiés victimes de naufrage. La loi Bossi-Fini, qui punit l'immigration clandestine de peines d'emprisonnement, fait depuis lors l'objet de houleux débats en Italie. Le 19 novembre 2018, la ville change de code postal, passant de 92010 à 92031. Économie Les principales ressources économiques de la commune sont l'agriculture, la pêche et le tourisme. Culture Laurent Gaudé, dans son roman Eldorado paru en 2006, traite de la question de l'immigration clandestine sur l'île et la ville de Lampedusa. Infrastructures et transports Lampedusa est accessible en avion depuis Palerme. Un ferry assure une liaison quotidienne avec chaque île à partir de Porto Empedocle. Administration Évolution démographique Habitants recensés Jumelages Oueah Galerie d'images Notes et références Portail de la Sicile
Lampedusa e Linosa

Lampedusa e Linosa (szicíliaiul: Lampidusa e Linusa) község Olaszországban, Szicília régióban, Agrigento megyében. Lakosainak száma 6505 fő (2023. január 1.). Három földközi-tengeri szigeten fekszik Szicíliától délre, Máltától délnyugatra, Tunéziától keletre. Népesség A a község lakossága az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Lampedusa e Linosa

Lampedusa e Linosa is een gemeente in de Italiaanse provincie Agrigento (regio Sicilië), die bestaat uit de eilanden Lampedusa, Linosa en het onbewoonde eiland Lampione. De gemeente telt 6066 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 25,5 km², de bevolkingsdichtheid is 238 inwoners per km². De volgende frazioni maken deel uit van de gemeente: Lampedusa, Linosa, Cala Creta, Cala Francese, Grecale, Terranova. Demografie Lampedusa e Linosa telt ongeveer 2116 huishoudens. Het aantal inwoners steeg in de periode 1991-2001 met 1,8% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT. Externe link https://web.archive.org/web/20060423083447/http://www.isoladilampedusa.it/
Lampedusa e Linosa

Lampedusa e Linosa – gmina we Włoszech, w regionie Sycylia, w prowincji Agrigento. Według danych na styczeń 2010 gminę zamieszkiwały 6252 osoby przy gęstości zaludnienia 245,4 os./1 km². Bibliografia Źródło danych: Istituto Nazionale di Statistica
Lampedusa e Linosa

Lampedusa e Linosa é uma comuna italiana da região da Sicília, província de Agrigento, com cerca de 6.025 habitantes. Estende-se por uma área de 25,48 km², tendo uma densidade populacional de 230 hab/km². A área deste município é a soma das superfícies de duas ilhas mediterrâneas: Lampedusa e Linosa. Demografia Referências
Lampedusa e Linosa

Lampedusa e Linosa este o comună de 6.299 de locuitori în provincia Agrigento, regiunea Sicilia, Italia. Insulele Lampedusa și Linosa, împreună cu insula Lampione, fac parte de arhipelagul Insulelor Pelagie. Din punct de vedere geografic arhipelagul face parte de continentul african. Demografia Lampedusa e Linosa - evoluția demografică Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia Orașu înfrățite Bassano del Grappa, Italia - We`a, Djibouti Vezi și Lampedusa Lampione Linosa Insulele Pelagie Legături externe Materiale media legate de Lampedusa e Linosa la Wikimedia Commons
Лампедуза и Линоза

Лампеду́за и Лино́за (итал. Lampedusa e Linosa, сиц. Lampidusa e Linusa, араб. لامپدوزا الینوزا‎) — итальянская коммуна, относящаяся к провинции Агридженто административного региона Сицилия. Расположена примерно в 300 км к югу от Палермо, в 220 км к юго-западу от Агридженто и в 260 км к юго-востоку от Туниса. Это самая южная итальянская коммуна. В состав коммуны входят Пелагские острова — Лампедуза, Линоза и необитаемый Лампионе. Площадь коммуны — 25,48 км². Население — около 6 тысяч человек. Покровительницей коммуны почитается Пресвятая Богородица (Madonna di Porto Salvo), празднование 22 сентября. Демография Ссылки Официальный сайт
Лампедуза и Линоза

Лампедуза и Линоза (итал. Lampedusa) је насеље у Италији у округу Агриђенто, региону Сицилија. Према процени из 2011. у насељу је живело 4065 становника. Насеље се налази на надморској висини од 14 м. Становништво Види још Покрајине Италије Италијани Референце Литература Спољашње везе Званични веб-сајт „Italian Railways”. „Italian National and Regional Parks”.
Lampedusa e Linosa

Lampedusa e Linosa är en ort och kommun på ögruppen Pelagiska öarna i kommunala konsortiet Agrigento, innan 2015 provinsen Agrigento, i regionen Sicilien i sydvästra Italien. De storsta öarna i ögruppen är Lampedusa, Isola di Linosa. Kommunen hade 6 565 invånare (2017). Referenser
Лампедуза-е-Ліноза

Лампедуза-е-Ліноза (італ. Lampedusa e Linosa, сиц. Lampidusa e Linusa) — муніципалітет в Італії, у регіоні Сицилія, провінція Агрідженто. Лампедуза-е-Ліноза розташована на відстані близько 710 км на південь від Рима, 300 км на південь від Палермо, 230 км на південний захід від Агрідженто, 260 км на південний схід від Туніса на трьох островах — Лампедуза, Ліноза та Лампіоне. Населення — 6590 осіб (2014). Щорічний фестиваль відбувається 22 вересня. Покровитель — Maria SS. di Porto Salvo. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 226 іноземців з 35 країн, серед них 126 громадян країн Євросоюзу та 5 громадян України. Сусідні муніципалітети Див. також Список муніципалітетів провінції Агрідженто Примітки
Schola Armaturarum

Die Schola Armaturarum (fälschlich einst Schola Iuventutis) (III 3, 6) war ein Versammlungshaus in Pompeji. Es wurde 1915 durch Vittorio Spinazzola ausgegraben. Der Bau bestand aus einem Saal und einigen dahinter liegenden Räumen, die noch von einem Vorgängerbau stammen, als hier ein Privathaus stand. Die Schola Armaturarum diente kurz vor dem Untergang der Stadt wahrscheinlich als Versammlungsort einer militärischen Organisation. Bei den Ausgrabungen fanden sich zahlreiche Waffen, die einst auf Regalen entlang der Wände untergebracht waren. Das Holz der Regale war bei den Ausgrabungen schon weitestgehend vergangen, doch waren auf einer Wand noch Löcher für die Regale zu sehen. Der weite Eingang war einst mit einem hölzernen Gitter versperrt, das aufgrund von Gipsabgüssen rekonstruiert werden konnte. Das Holz des Gitters war schon lange vergangen, hinterließ aber einen Hohlraum, der bei den Ausgrabungen mit Gips gefüllt wurde. Die Pfeiler auf beiden Seiten des Eingangs waren mit Trophäen und Waffen bemalt. Auch im Inneren des Saales fanden sich Wandmalereien mit militärischen Abzeichen und Kandelabern. 1943 wurde die Schola bei einem Bombenangriff zusammen mit benachbarten Gebäuden beschädigt. Bei der Nachkriegs-Restaurierung wurde sie mit einem Betondach versehen. Nach dem Einsturz am 6. November 2010 wurde das Gebäude restauriert und 2017 mit einer Schautafelausstellung wieder für die Besucher zugänglich gemacht. Literatur Eugenio La Rocca, Mariette de Vos Raaijmakers, Arnold de Vos: Lübbes archäologischer Führer Pompeji. Gustav Lübbe Verlag, Bergisch Gladbach 1979, ISBN 3-7857-0228-0, S. 233. Weblinks What do we know about the Schola Armaturarum? Umfangreiche Bilddokumentation auf vier Seiten: Fotos und Zeichnungen des Vorkriegszustands (noch mit den Wandmalereien), der Nachkriegszeit, des Einsturzes und der Restaurierung
Római lakóház

A római lakóház (Insula dell'Ara Coeli) Rómában a Piazza d'Aracoelin álló ókori lakóépület, amely az i. sz. 2. századból maradt fenn. Szegényes bérház, azaz római insula volt. Alsó szintjei a mai talajszint alatt fekszenek, csak a 4., 5., 6. emelet látszik ki a talaj szintje felett. Felső emeleteiből templom lett a középkorban, melynek harangtornya és 14. századi Madonna-szobra ma is látható még. Mussolini idejében a környék átalakítása miatt megtalálták az alsó szinteket. A számítások szerint az ókorban kb. 380-an élhettek az épületben. Az ókori Rómában az insulákban minél magasabban lakott valaki, annál nagyobb volt nyomorúsága. Ez látható a föld feletti szintek odúszerű helyiségein. Források Fajth Tibor: Itália (Panoráma útikönyvek, Athenaeum Nyomda, Bp. 1980) ISBN 963-243-235-5 Olivia Ercoli – Ros Belford – Roberta Mitchell: Róma (Útitárs Könyvek, Panemex Kft. és Grafo Kft., Bp., 2000.) ISBN 963-9090-36-0
Romeinse insula naast de Capitolijn

Aan de voet van de Capitolijnse heuvel te Rome bevinden zich de resten van een Romeinse insula, het soort appartementengebouw waarin tijdens de keizertijd de meeste inwoners van Rome waren gehuisvest. Het is bij opgravingen in de jaren 1928-1930 blootgelegd aan de Via del Teatro di Marcello, naast de trap die leidt naar de kerk van Santa Maria in Aracoeli. Van dit gebouw uit de tweede eeuw na Chr. zijn vijf woonlagen bewaard gebleven, waarvan er twee onder het huidige straatniveau liggen en drie erboven. Op de begane grond bevonden zich winkels met een zuilengalerij ervoor. De verdieping erboven was een tussenverdieping boven de winkels. Op de derde woonlaag bevonden zich drie appartementen. Deze hadden aan de straatkant grote ramen van 2 m hoog en 1,3 m breed. Dit soort appartementen bestond uit meerdere vertrekken rondom een centraal vertrek (medianum) dat aan de straatkant lag. Het waren waarschijnlijk redelijk luxe appartementen met fresco’s en andere decoratie. Een eigen latrine maakte vaak deel uit van zo'n appartement. Op de vierde en waarschijnlijk ook op de vijfde woonlaag bevonden zich aparte kamertjes. Dit was huisvesting voor de armere bevolking. Op de resten van het Romeinse huizenblok werd in de Middeleeuwen een kerk gebouwd, de San Biagio de Mercatello, die later werd verbouwd tot de Santa Rita. Bij de opgravingen in de jaren 1928-1930 werd deze gesloopt, afgezien van een romaans klokkentorentje uit de 11e eeuw en een apsis met een fresco uit de 14e eeuw, dat de graflegging van Jezus laat zien met Maria en Johannes aan weerszijden. Referenties Peter Connolly & Hazel Dodge, Stad in de Oudheid. Leven in Athene en Rome, Keulen: Könemann 1998, 141-143 Roma Segreta – Insula Romana
Ínsula Romana

Ínsula Romana (em latim: Insula Romana; literalmente "ilha romana", que significa "quarteirão romano") ou Insula dell'Ara Coeli é uma insula que remonta ao século II na Via del Teatro di Marcello em Roma, Itália, no sopé do Monte Capitolino e perto da basílica de Santa Maria in Aracoeli. Wylka O edifício, que antigamente tinha cinco andares, é do século II e é um exemplar bastante acurado do planejamento urbano de Roma na época imperial, juntamente com exemplares similares em Óstia Antiga. Na Idade Média, a pequena igreja de San Biagio de Mercato foi instalada na parte mais alta do edifício e seu nome é uma referência ao mercado aberto que funcionou na encosta do Capitolino até o século XV. Sobre a antiga igreja medieval, outra (Santa Rita da Cascia in Campitelli), dedicada a Santa Rita de Cássia, foi construída em 1653 durante o pontificado do papa Alexandre VII Chigi por Carlo Fontana. Ela foi desmantelada na década de 1930 durante as obras de construção do Vittoriano e reconstruída não muito distante dali entre 1937 e 1940. Sua demolição revelou a Insula, que foi preservada, ao contrário de muitos outros edifícios medievais na área, demolidos para dar espaço ao enorme monumento. Do oratório medieval, apenas o campanário e uma abside decorada com afrescos sobreviveu; a cena principal do afresco é um "Sepultamento de Cristo com Maria e João". Toda as estruturas remanescentes, incluindo o campanário, tem tamanhos bem grandes,gigantes,ricos viviam lá Descrição A descoberta da Insula permitiu que se definisse mais precisamente a tipologia estatal da Roma Antiga e, em particular as características das ínsulas romanas (em latim: insulae), compostas por edifícios de vários andares nos quais ainda é possível perceber várias unidades independentes de uso residencial. Estas habitações eram utilizadas pela população romana que, possivelmente, pagava aluguel para ricos senhorios. A Insula Romana propriamente dita é um edifício em pedra (muitas eram de madeira) e provavelmente tinham seis andares, dos quais apenas quatro, incluindo um mezanino, ainda existem: todos estão bem preservados, exceto o último, do qual restaram pouco mais do que fragmentos. Como era comum nestes tipos de edifícios comunais, o piso térreo abrigava algumas tabernas, pequenas salas de frente para um pátio e protegidas por um pórtico, utilizadas provavelmente como lojas ou vendas. Os pisos mais altos eram utilizados como residências e contavam com pisos de tábuas de madeiras e janelas retangulares com trancas de madeira. Algumas características destes aposentos, que se tornavam cada vez menores nos andares mais altos, provavelmente revelam o valor cobrado de cada um, com os andares mais baixos mais caros e os mais altos, mais baratos. Esta hipótese é reforçada pela dificuldade de se alcançar os andares mais altos, através de escadas, e o período constante de incêndios e desabamentos. Galeria Bibliografia Ligações externas
Инсула Арачели

Инсула Арачели — развалины многоквартирного многоэтажного жилого дома в Риме. На сегодняшний день эта инсула считается самым хорошо сохранившимся жилым зданием в городе Риме и на территории античной Римской империи. Руины инсулы, датируемой II веком, находятся у северной оконечности Капитолия, на современной Via dell Teatro Marcello вблизи Piazza Aracoeli. На первом этаже дома располагались лавки и мастерские, соединённые с антресолями между первым и вторым этажами. Над ними были по меньшей мере ещё 3 этажа с квартирами, пятый этаж практически не сохранился. Судя по толщине стен и описанию Тацита, инсула имела, возможно, ещё по крайней мере 2 этажа из деревянных конструкций. От фасада, украшенного аркадами, сохранились лишь две арки. На втором этаже располагались 2 большие квартиры по 200 м² площадью. Первое упоминание об этом доме появилось в путевых записках капеллана базилики Сан-Лоренцо-ин-Дамасо в середине XVIII века, в них указывались арочные конструкции и мозаики. В 1930 году инсула была полностью раскопана, средневековые и более поздние постройки снесены, постройка отреставрирована. Последующие реставрационные работы были проведены в 1997-98 годах. Здание со времён античности претерпело множество перестроек. Кампанила и остатки апсиды, фрески были частью церкви S. Biagio de Mercatello, которую в XVI веке перестроили и посвятили Святой Рите. В XVIII веке церковь снова была перестроена, а в 1928—1930 годах снесена и в 1940 году восстановлена вблизи piazza Campitelli. Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Инсула Арачели
Інсула Арачелі

Інсула Арачелі — руїни багатоквартирного багатоповерхового житлового будинку в Римі. На сьогоднішній день ця інсула вважається найкраще збереженим житловим будинком в Римі і на території античної Римської імперії. Руїни інсули, що датується II століттям, знаходяться біля північного краю Капітолія, на сучасному Via dell Teatro Marcello поблизу Piazza Aracoeli. На першому поверсі будинку розташовувалися лавки та майстерні, з'єднані з антресолями між першим та другим поверхами. Над ними було щонайменше ще 3 поверхи з квартирами, п'ятий поверх практично не зберігся. Судячи з товщини стін та опису Тацита, інсула мала, можливо, ще принаймні 2 поверхи з дерев'яних конструкцій. Від фасаду, оздобленого аркадами, збереглися лише дві арки. На другому поверсі розташовувалися 2 великі квартири по 200 м² площею. Перша згадка про цей будинок з'явилася в дорожніх записках капелана базиліки Сан-Лоренцо-ін-Дамасо в середині XVIII століття, в них вказувалися арочні конструкції та мозаїки. У 1930 інсула повністю розкопана, середньовічні і пізніші будівлі знесені, споруда відреставрована. Наступні реставраційні роботи було проведено у 1997-1998. Будівля з часів античності зазнала безліч перебудов. Кампаніла та залишки апсиди, фрески були частиною церкви S. Biagio de Mercatello, яку у XVI столітті перебудували та присвятили Святому Ріту. У XVIII столітті церкву знову перебудовано, а у 1928-1930 знесено та у 1940 відновлено поблизу piazza Campitelli. Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Инсула Арачели
Bazilika Santa Maria Gloriosa dei Frari

Bazilika Santa Maria Gloriosa dei Frari, běžně nazývaná jen Frari, je katolický františkánský kostel nacházející se ve čtvrti San Polo v italském městě Benátky. Byl vystavěn ve 13. století, vysvěcen byl ale až v roce 1492. Je to největší kostel ve městě a má status baziliky minor. Kostel je zasvěcen nanebevzetí Panny Marie. Impozantní stavba je postavena z cihel a je jedním ze tří pozoruhodných kostelů ve městě, které si zachovaly většinu svého gotického vzhledu. Stejně jako u mnoha jiných františkánských kostelů je exteriér poměrně prostý, a to i na přední fasádě. Takřka samostatně stojí věž se zvonicí, druhá nejvyšší ve městě, která byla opravena na počátku roku 2000 kvůli statickým problémům. Interiér je pozoruhodný mnoha hrobkami a uměleckými díly. Patří k nim Tizianovy oltářní obrazy Nanebevzetí Panny Marie na hlavním oltáři a Madona rodu Pesaro v kapli. Tizian je v kostele i pohřben, stejně jako sochař Antonio Canova, dóže Francesco Foscari nebo hudební skladatel Claudio Monteverdi. Na malířské výzdobě se podíleli i Palma il Giovane, Paolo Veneziano, Giambattista Pittoni, Alvise Vivarini nebo Bartolomeo Vivarini. Nejcennější sochy pocházejí od Donatella, socha Jana Křtitele z roku 1438 je jeho nejstarší benátské dílo. Starší soška Jana Křtitele od Jacopo Sansovina byla zničena. Bazilika také obsahuje jediné gotické lektorium v Benátkách. Františkánům byl kostel navrácen roku 1922. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Santa Maria Gloriosa dei Frari na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bazilika Santa Maria Gloriosa dei Frari na Wikimedia Commons