NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santi Gioacchino e Anna ai Monti

Santi Gioacchino e Anna ai Monti, tidigare benämnd San Gioacchino alla Suburra, är en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt Jungfru Marias föräldrar Anna och Joakim. Kyrkan är belägen i Rione Monti och tillhör församlingen Santi Silvestro e Martino ai Monti. Historia År 1731 inköpte minimernunnor, kallade Suore Paolotte eller Suore Oblate di San Francesco di Paola, ett hus på denna plats och byggde om det till ett kloster. Företaget att bygga tillbörliga klosterlokaler blev utdraget. Systrarna initierade projektet 1746, men sju år senare fick det avbrytas på grund av brist på medel. År 1770 återupptogs byggnadsarbetena och kyrka och kloster stod klara 1780. Arkitekt var Giovanni Francesco Fiori. Året därpå konsekrerades kyrkan av påve Pius VI. Klostret och kyrkan exproprierades av den italienska staten år 1873. Klostret gjordes om till kontor för Carabinieri och kyrkan återöppnades senare som ett andligt och liturgiskt centrum för denna poliskår. Omkring år 2000 lämnade Carabinieri klosterbyggnaden och påve Johannes Paulus II tillät att kyrkan lånades ut åt Etiopisk-ortodoxa kyrkan. Exteriör och interiör Fasaden i senbarock har fyra kolossalpilastrar med kompositakapitäl. Pilastrarna vilar på höga socklar och bär upp ett entablement med en tom fris. Kornischen förkroppar sig över pilastrarna. Fasaden kröns av ett triangulärt pediment, vilket hyser ett segmentbågeformat pediment. Portalen kröns av ett segmentbågeformat pediment med ett puttohuvud och festonger. Fasaden är tanfärgad med de arkitektoniska detaljerna i blekgrått. Kyrkans grundplan har formen av ett grekiskt kors. Kupolen har en tondo smyckad med den Helige Andes duva och bevingade puttohuvuden i stuck. Kupolens pendentiv har de fyra evangelistsymbolerna. Den anonyma högaltarmålningen framställer Jungfru Maria som flicka med sina föräldrar Joakim och Anna. Interiören hyser en vigvattenskål med en inskription till minne av en av nunnorna i klostret, Maria Agnese del Verbo Incarnato, död 1810. Hennes uppenbarelser om Kristi allraheligaste blod inspirerade den helige Gaspare del Bufalo att grunda Det dyrbara Blodets missionärer. Det ena sidokapellet är invigt åt den Korsfäste och det andra åt den Obefläckade Avlelsen. Liturgi De heliga Joakims och Annas minnesdag firas liturgiskt den 26 juli. Referenser Noter Tryckta källor Armellini, Mariano (1891) (på italienska). Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX. Roma: Tipografia Vaticana. OCLC 9269651 Blunt, Anthony (1992) (på franska). Guide de la Rome baroque: églises, palais, fontaines. Paris: Éditions Hazan. ISBN 2-85025-265-4 Carpaneto, Giorgio et al. (2001) (på italienska). La grande guida dei rioni di Roma (2a ediz.). Roma: Newton & Compton Editori. ISBN 88-8289-388-X Farnedi, Giustino (1999) (på italienska). Guida alle Chiese di Roma (1). casale Monferrato: Piemme. ISBN 88-384-3087-X Lombardi, Ferruccio (1993) (på italienska). Roma: chiese, conventi, chiostri: progetto per un inventario 313—1925. Roma: Edilstampa. OCLC 30727273 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Santi Gioacchino e Anna ai Monti.
Chiesa di San Gaudenzio (Romentino)

La chiesa di San Gaudenzio è la parrocchiale di Romentino, in provincia e diocesi di Novara; fa parte dell'unità pastorale di Galliate. Storia La prima citazione della originaria cappella romentinese, sorta verso l'anno Mille e situata entro le mura del locale castello, risale al 1113. Nel XVI secolo l'edificio risultava versare in pessime condizioni; così, nel 1590 iniziò la costruzione della nuova chiesa, terminata e consacrata nel 1614. La parrocchiale venne interessata da un intervento di rifacimento tra il 1760 e il 1762, mentre ulteriori lavori di ampliamento e di rimaneggiamento furono condotti nel secolo successivo. Verso la fine degli anni settanta del secolo scorso la chiesa subì un ulteriore restauro, che modificó profondamente il suo aspetto interno.. Descrizione Esterno La facciata a capanna della chiesa, che volge a sudest, è suddivisa da una cornice marcapiano dentellata in due registri, entrambi tripartiti da quattro lesene; quello inferiore presenta il portale d'ingresso, protetto dal protiro sorretto da due colonne doriche, mentre quello superiore è caratterizzato da una finestra timpanata e coronata dal frontone, in cui s'apre una nicchia ospitante una statua. Annesso alla parrocchiale è il campanile a base quadrata, ultimato nel 1810 e suddiviso in più ordini da cornici; la cella presenta su ogni lato una monofora affiancata da due paraste ed è coronata dalla cupola a cipolla poggiante sul tamburo. Interno L'interno dell'edificio si compone di un'unica navata, sulla quale si affacciano le cappelle laterali e le cui pareti sono scandite da pilastri sorreggenti la trabeazione, sopra la quale s'imposta la volta; al termine dell'aula si sviluppa il presbiterio, a sua volta chiuso dall'abside. Qui sono conservate diverse opere di pregio, tra le quali la tela con soggetto l'Ultima Cena, eseguito da Carlo Cane nel 1612, l'affresco ritraente la Gloria di San Gaudenzio, risalente al 1712, il crocifisso ligneo del 1750, l'altare maggiore, precedentemente situato nella chiesa di San Fedele di Milano, e il quadro della Dottrina cristiana, dipinto nel 1684. Note Voci correlate Romentino Regione ecclesiastica Piemonte Diocesi di Novara Parrocchie della diocesi di Novara Altri progetti Wikibooks contiene testi o manuali sulla disposizione fonica dell'organo a canne Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Gaudenzio Collegamenti esterni Parrocchia di S. Gaudenzio, su parrocchiemap.it. URL consultato il 6 ottobre 2021. CHIESA PARROCCHIALE DI SAN GAUDENZIO - ROMENTINO, NOVARA, su fondoambiente.it. URL consultato il 6 ottobre 2021.
Chiesa di Santa Veneranda (Crotone)

La chiesa di Santa Veneranda e Santa Anastasia è un edificio religioso situato nel centro storico di Crotone, in Calabria. Storia Fu una delle dodici parrocchie nelle quali era suddivisa la città di Crotone nella prima metà del XVI secolo, prima della riorganizzazione voluta dal vescovo Juan López, che ridusse a cinque il numero di parrocchie. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Santa Veneranda Collegamenti esterni La chiesa di Santa Veneranda di Crotone ed il palazzo dei Berlingieri, su archiviostoricocrotone.it.
Chiesa di San Marcellino (Genova, San Teodoro)

La chiesa di San Marcellino è una chiesa parrocchiale cattolica di Genova, sita nel quartiere di San Teodoro, in Via Bologna, 8 Storia Secondo gli archivi ecclesiastici, un piccolo edificio di culto dedicato a San Marcellino insisteva in quest'area sin dal quarto secolo, per poi essere riedificato in chiesa dai lombardi nel corso del sesto secolo. La chiesa fu data fu data in gestione ai monaci di San Siro nel 1019 e poi, dopo un periodo di declino, riqualificata nel 1472. La moderna chiesa fu ricostruita fra il 1934 e il al 1936 su progetto di Luigi Daneri, in un'area differente dall'edificio originario, e con un'architettura in stile marcatamente razionalista. Il campanile venne compiuto nel 1953. Descrizione L'edificio, a pianta circolare, sorge all’interno di uno dei tornanti di via Bologna, in un’area collinare. L'ingresso, posto sul lato occidentale, è accessibile attraverso un piazzale posto alla quota superiore del tornante, ed è evidenziato da un pronao monumentale a tutta altezza. Il volume della chiesa, di forma cilindrica scandita da grandi nicchie, è rivestito in lastre di pietra bianca di Finale ed è coperta da una cupola in calcestruzzo armato progettata da Pier Luigi Nervi e conclusa superiormente da una lanterna in pietra. L'interno, segnato da forti giochi di luce, ha carattere spoglio e severo; elemento focale è un grande crocifisso ligneo sospeso sopra l’altar maggiore. Il campanile, in posizione isolata antistante alla chiesa, possiede gli stessi caratteri architettonici. Note Bibliografia Genova, collana Guide di architettura, Torino, Allemandi, 1992, p. 160, ISBN 88-422-0341-6. Voci correlate Chiese di Genova Parrocchie dell'arcidiocesi di Genova Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Marcellino Collegamenti esterni Chiesa di San Marcellino, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Chiesa di San Bartolomeo Apostolo (Boves)

La chiesa di San Bartolomeo Apostolo è la parrocchiale di Boves, in provincia di Cuneo e diocesi di Cuneo-Fossano; fa parte della zona pastorale della Valle Colla. Storia La prima citazione di una cappella a Boves, dipendente dalla pieve di Cuneo, risale al 1375 ed è contenuta nel Registrum ecclesiarum diocesis Astensis. Nella seconda metà del XVII secolo questo edificio si rivelò insufficiente a soddisfare le esigenze dei fedeli e, così, nel 1669 l'amministrazione comunale deliberò di costruire una nuova chiesa di maggiori dimensioni; il 19 febbraio del medesimo anno il pievano Luigi Gaffodio pose la prima pietra su delega del vescovo di Mondovì Domenico Truchi. La struttura, una volta terminata, fu consacrata il 15 marzo 1675 dal già citato vescovo Truchi; nel 1819 si provvide ad aprire le porte laterali della facciata, mentre l'intero prospetto venne decorato nel 1875. Il campanile fu interessato da tre interventi di restauro nel 1984, nel 1999 e nel 2006. L'adeguamento liturgico realizzato nel 1988 ha previsto la mensa rivolta al popolo in noce, posta al centro del presbiterio. L'ambone ha forma di leggio, simile ad un libro aperto, e riporta la scritta "Io sono Via Verità Vita". Descrizione Esterno La facciata a salienti della chiesa, rivolta a nordovest e suddivisa da una cornice marcapiano modanata in due registri, entrambi scanditi da semicolonne, presenta in quello inferiore i tre portali d'ingresso architravati e due finestre, mentre in quello superiore, affiancato da volute abbellite dalle statue dei santi Antonio di Padova e Giusta, un affresco raffigurante San Bartolomeo Apostolo battezza il re d'Armenia, eseguito da Andrea Vinaj; a coronare il prospetto vi è il timpano triangolare detellato e decorato dall'occhio di Dio. Annesso alla parrocchiale è il campanile a pianta quadrata, rifatto nel 1870 sulla base dell'antica torre del ricetto; la cella presenta su ogni lato una monofora, affiancata da lesene, ed è coperta dalla cupola a base circolare. Interno L'interno dell'edificio si compone di tre navate, separate da pilastri abbelliti da lesene e sorreggenti archi a tutto sesto, sopra i quali corre la trabeazione su cui si imposta la volta a crociera; al termine dell'aula si sviluppa il presbiterio Qui sono conservate diverse opere di pregio, tra le quali il marmoreo altare maggiore, la statua con soggetto San Bartolomeo, i due busti ritraenti i Santi Pietro e Paolo, e le tele raffiguranti la Sacra Cena, il Trionfo della Chiesa, Gesù tra i poveri, la Missione degli Apostoli e il Discorso della Montagna, eseguite da Andrea Vinaj nel XIX secolo. Note Voci correlate Boves Diocesi di Cuneo-Fossano Parrocchie della diocesi di Cuneo-Fossano Regione ecclesiastica Piemonte Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Bartolomeo Apostolo Collegamenti esterni Chiesa di San Bartolomeo Apostolo, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana. Chiesa di San Bartolomeo Apostolo, su Città e Cattedrali. Parrocchia di SAN BARTOLOMEO APOSTOLO, su parrocchiemap.it. URL consultato il 15 novembre 2021.
Arena Civica

Arena Civica (Italian pronunciation: [aˈrɛːna ˈtʃiːvika]), officially Arena Gianni Brera, is a multi-purpose stadium in Milan, Italy, which was opened on 18 August 1807. One of the city's main examples of neoclassical architecture, today it mainly hosts football and rugby union games, concerts and cultural events. The stadium can hold 10,000 to 30,000 spectators. The Arena was the home pitch for Inter Milan from 1930 to 1947 and has been the home of Inter Women since 2023. It is also home to Milan's third football team, Brera, as well as being the host venue for an annual athletics meeting – the Notturna di Milano. Until 2011, the Arena was the home ground of Amatori Rugby Milano, a rugby union club founded in 1927 that won 18 Italian Championships. History The Arena Civica opened on 18 August 1807, and later it was used for football activities, mainly by Internazionale. Inter first played at the Arena in 1909 and moved into the stadium on a permanent basis in 1930. It shared the grounds with AC Milan in the 1940s; Inter moved to San Siro, the home ground of AC Milan, in 1947. The team returned occasionally for relocated matches, their last being on 10 December 1958 for a Fairs Cup fixture against Lyon. It was also used on 15 May 1910 in the Italy national football team's first official match, a 6–2 victory over France. During its history it has been used for many kinds of events, including the reconstruction of naval battles; William Frederick Cody ("Buffalo Bill") twice brought his "Wild West Show" here. Other artists who performed at the Arena include Chicago, Joe Cocker, Stewart Copeland, The Cure, Little Feat, Ben Harper, Lenny Kravitz, Lou Reed, The Manhattan Transfer, Robert Plant, Public Image Limited, Radiohead, Patti Smith, Ringo Starr, Rod Stewart, Sting and Andy Summers. The Arena is also the site of the Milan Jazzin' Festival. In 2003, it was renamed "Arena Gianni Brera" in honor of the sportswriter and journalist Gianni Brera. Inter Women announced their move to the stadium in 2023 and played their first match at the Arena Civica on 23 November 2023 against AC Milan. Facilities one 6-lane/400 m track one football and rugby pitch (100 x 86 m) See also Parco Sempione Brera Palazzina Appiani References External links Description On Comune di Milano website ARENA CIVICA.doc (in Italian), a document in Microsoft Word format from the Comune di Milano website offering a history of the arena. Arena Civica History of the Arena Civica (Italian) History of the Arena Civica (French)
Arena Civica

La Arena Civica es un estadio multiusos utilizado principalmente para el fútbol y el rugby ubicado en la ciudad de Milán en Italia. Historia Fue inaugurado el 18 de agosto de 1807 y es uno de los principales ejemplos de la arquitectura neoclásica de Milán, teniendo una capacidad que varía entre los 10 000 y los 38 000 espectadores. Durante los inicios de los años 1930 fue utilizado en varias ocasiones para partidos de fútbol de los principales equipos de Milán, principalmente el Inter de Milan, que lo tuvo como sede por 17 años hasta 1947, mientras que el AC Milan lo utilizó entre 1941 y 1945. El Inter de Milan utilizó el estadio por última vez el 10 de diciembre de 1958 en un partido de la Copa de Ferias ante el Olympique Lyonnais. La selección nacional jugó por primera vez en el estadio el 15 de mayo de 1910 en su primer partido oficial, el cual terminó con una victoria por 6-2 ante Francia. Más adelante el estadio fue utilizado para varios eventos como reconstrucción de batallas como la de William Frederick Cody ("Buffalo Bill") en el "Wild West Show". También ha sido sede de conciertos de Chicago, Joe Cocker, Stewart Copeland, The Cure, Little Feat, Ben Harper, Lenny Kravitz, Lou Reed, The Manhattan Transfer, Robert Plant, Public Image Limited, Radiohead, Patti Smith, Ringo Starr, Rod Stewart, Sting y Andy Summers. La Arena también es sede del Milan Jazzin' Festival y de la Notturna di Milano.​ En 2003 el estadio pasa a llamarse "Arena Gianni Brera" en homenaje al escritor deportivo y periodista Gianni Brera y actualmente es la sede del club de rugby Amatori Rugby Milano y del Alcione Calcio de fútbol.​​ Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Arena Civica. Descripción en el sitio web del Municipio de Milán ARENA CIVICA.doc (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). (en italiano), a document in Microsoft Word format from the Comune di Milano website offering a history of the arena. Historia del estadio (en Italiano) Historia del estadio (en francés)
Arena Civica

L'Arena Civica (depuis 2003 Arena Gianni Brera) est un stade situé à Milan, en Italie. Histoire Elle fut édifiée au début du XIXe siècle par la volonté de Napoléon Ier, qui était alors roi d'Italie. Pendant la République cisalpine et le royaume d'Italie , l'Arena accueillait principalement des naumachies (l'inondant avec l'eau d'un canal adjacent), des courses de chevaux et des feux d'artifice. Au cours du siècle, il était utilisé pour des fêtes, des spectacles de cirque (comme le célèbre cirque Buffalo Bill), des ascensions en montgolfière et du patinage d'hiver. En 1895, l'Arena s'ouvre aux sports modernes avec la tenue des championnats italiens de cyclisme. L'enceinte qui accueille principalement les matches de l'Amatori Rugby Milan a une capacité de 30 000 places. L'Inter Milan y a joué ses matchs à domicile de 1930 à 1947. Le stade accueille la finale de la Coupe Latine de football 1956 entre le Milan AC et l'Athletic Bilbao. Notes et références Articles connexes Parco Sempione Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail du rugby à XV Portail de l’athlétisme Portail de Milan
Arena Gianni Brera

Het Arena Gianni Brera (Arena Civica) is een multifunctioneel stadion in Milaan, een stad in Italië. In het stadion is plaats voor 18.000 toeschouwers. Het stadion wordt gebruikt voor rugby- en voetbalwedstrijden, concerten en andere culturele activiteiten. Het stadion werd geopend in 1807. De verantwoordelijk architect, Luigi Canonica, liet zich daarbij inspireren door de Neoclassicistische architectuur. Vanaf de opening tot 2003 heette het stadion Arena Civica. In 1945 werd het gerenoveerd.
Arena Civica

Arena Civica Gianni Brera – stadion w Mediolanie w stylu architektury klasycystycznej. Otwarty w 1807, gościł wiele zawodów sportowych oraz imprez rozrywkowych. Odbywały się na nim m.in. rekonstrukcje bitew morskich, do dziś gości także wydarzenia kulturalne, koncerty i mecze piłkarskie. Dwukrotnie na Arenie występował ze swoim programem artystycznym Buffalo Bill. Na Arenie grały w przeszłości dwa mediolańskie pierwszoligowe kluby piłkarskie – Inter Mediolan i A.C. Milan. Stadion mieści ośmiotorową bieżnię o długości 400 metrów, wewnątrz której znajduje się boisko do piłki nożnej i rugby o wymiarach 100 na 68 m. Galeria Zobacz też Stadion Giuseppe Meazzy Gianni Brera
Арена Чивика

Арена Чивика (итал. Arena Civica) званично Арена Ђани Брера, је вишенаменски стадион у Милану, Италија, који је отворен 18. августа 1807. Један од главних примера неокласичне архитектуре у граду, данас је углавном домаћин фудбалских и рагби утакмица, концерата и културних догађаја. Стадион може да прими 18.000-30.000 гледалаца. Арена је домаћи терен за трећи фудбалски тим Милана, Брера, као и место домаћина годишњег атлетског митинга – Нотурна ди Милано. До 2011. Арена је била домаћи терен клуба Аматори Рагби Милано, рагби јунион клуба основаног 1927. који је освојио 18 шампионата Италије. Историја Арена Чивика је отворена 18. августа 1807. године, а касније је коришћена за фудбалске активности, углавном од стране Интернационалеа. У почетку само за највеће утакмице, а затим редовно на сталној основи, од 1930. до 10. децембра 1958. године, када су се Нероазури суочили са Олимпиком из Лионана у купу сајамских градова. Коришћен је 15. маја 1910. у првој званичној утакмици фудбалске репрезентације Италије, која је тада победила Француску резултатом 6–2. Током своје историје коришћен је за многе врсте догађаја, укључујући реконструкцију поморских битака; Вилијам Фредерик Коди ("Буфало Бил") два пута је овде довео своју „Шоу дивљег запада”. Остали уметници који су наступали у Арени су група Чикаго, Џо Кокер, Стјуарт Копланд, Кјур, Литле Фет, Бен Харпер, Лени Кравиц, Лу Рид, Манхетен Трансфер, Роберт Плант, Паблик Имиџ Лимитед, Радиохед, Пети Смит, Ринго Стар, Род Стјуарт, Стинг и Енди Самерс. Арена је такође место Миланског џез фестивала. Године 2003. преименована је у „Арена Ђани Брера“ у част спортског писца и новинара Ђанија Брере. Види још Стадион Ђузепе Меаца Референце Спољашње везе Опис на Милановом вебсајту ARENA CIVICA.doc (језик: италијански), документ у Микрософт Ворд формату са веб локације Комуне ди Милано који нуди историју арене. Историја Арене Чивика (италијански) Историја Арене Чивика (француски) Медији везани за Арена Чивика на Викимедијиној остави
Арена Чівіка

«Арена Чівіка» (італ. Arena Civica), або Арена Джані Брера (італ. Arena Gianni Brera) — багатоцільовий стадіон у Мілані, Італія, домашня арена регбійного клубу «Аматори». Колишній стадіон футбольного клубу «Інтер». Стадіон відкритий у 1807 році. Є одним з головних прикладів неокласичної архітектури міста. Історія Арена Чівіка відкрилася 18 серпня 1807 року. Згодом стадіон використовувався для футбольних матчів, головним чином командою «Інтер». Спочатку клуб проводив на стадіоні лише окремі важливі матчі, а з 1930 року на постійній основі. У 1933 році стадіон приймав фінальний матч кубка Мітропи між «Аміброзіаною-Інтер» і «Аустрією» — 2:1. Востаннє «Інтер» грав на стадіоні 10 грудня 1958 року у кубку Ярмарків проти «Ліону». 15 жовтня 1910 стадіон приймав міжнародний товариський матч збірних Італії і Франції, що завершився перемогою італійців 6:2. Загалом з 1910 по 1935 рік на ньому футбольна збірна Італії зіграла 6 міжнародних матчів. Також у 1938 році на стадіоні був зіграний матч відбору до чемпіонату світу 1938 року Португалія — Швейцарія — 1:2. За свою історію використовувався для багатьох подій, включаючи реконструкцію морських боїв. На Арені багато артистів, серед яких Чикаго, Джо Кокер, Стюарт Копланд, The Cure, Little Feat, Бен Харпер, Ленні Кравіц, Лу Рід, The Manhattan Transfer, Роберт Плант, Public Image Limited, Radiohead, Патті Сміт, Рінго Старр, Род Стюарт, Стінг і Енді Саммерс. Арена також є місцем проведення Міланського джаз-фестивалю. У 2003 році він був перейменований в «Арена Джанні Брера» на честь спортсмена і журналіста Джанні Брера. З 2010 року на стадіоні свої матчі проводить регбіний клуб «Аматори», 18-разовий чемпіон Італії з регбі. Примітки Посилання Історія стадіону (архів) (італ.) Профіль стадіону на eu-football.info [Архівовано 31 грудня 2021 у Wayback Machine.] (англ.)
San Gregorio Magno, Vizzini

San Gregorio Magno is the Roman Catholic chiesa madre or mother church located on the corner of Via San Gregorio Magno and Largo Matrice, in the center of the town of Vizzini, in the region of Sicily, Italy. It rises near the basilica church of San Vito Martire. History and description A church was likely present here in the prior to the 16th-century, associated with a Benedictine order convent, of which ruins can be found adjacent. However, like much of the town, the church was nearly razed by the 1693 Sicily earthquake, and rebuilt. On the flank of the church is a dramatic Gothic-style portal, accessed via wide dual staircases, with a 1539 inscription citing the town's titular patron of St Gregory (Pope Gregory I). This portal is rich in sculptural decoration, with reverberating pilasters and two solomonic columns. Along this side, there are gothic style windows under arched frames. The façade, however, was built in Baroque style with a broken tympanum and awkwardly protruding Corinthian columns. It is now lodged in a small alleyway, while the side entrance opens to the piazza. Diagonal to the façade in the piazza is a modern bronze statue of San Gregorio atop a graffiti-riddled column. A large bell-tower rises to the right of the apse. The interior of the church houses various sculptural items and a rich stucco decoration. Among the altarpieces are a Martyrdom of the St Lawrence and a Madonna della Mercede by Filippo Paladino. There is a copy (1815-1819) of the Last Supper of Leonardo Da Vinci, painted by Giuseppe Emanuele Passanisi. There is also a 17th century depiction of Pope Gregory with Theodelinda. The wooden 17th-century icon of St Catherine derives originally from the church of that name in town. The depiction of Saint Silvia, mother of Gregory, was sculpted (1893) by Ortisei. The chapel of San Biagio (St Blaise) is richly decorated with polychrome marble, mainly from the 19th century. The church also has a prominent triptych, originally housed in the church of Saint Maria dei Greci. References