NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
San Tommaso in Parione

San Tommaso in Parione ist eine römisch-katholische Kirche und ehemalige Titelkirche in Rom. Sie ist neben Santo Stefano degli Abissini ein von zwei äthiopischen Nationalkirchen. Die Gottesdienste werden im Äthiopischen Ritus gefeiert, der wie der Koptische Ritus aus dem Alexandrinischen Ritus hervorging. Die Verantwortung für die Kirche trägt der Zisterzienserorden. Dieser unterhält in Äthiopien und Eritrea mehrere Kirchen. Gegenwärtiger Priester ist Pater Mehari Habtai Ghebremedhin OCist aus Eritrea, welcher mit seinen Mitbrüdern die Seelsorge durchführt. Sie wird von der Äthiopisch-katholischen Kirche, welche in voller Gemeinschaft mit der römisch-katholischen Kirche steht, genutzt. Geschichte Die Kirche wurde 1139 erstmals in Zusammenhang mit einer (Wieder-)Weihe erwähnt. Vermutlich wurde die Kirche erweitert oder wiederaufgebaut und die Gründung fand im 10. bzw. frühen 11. Jahrhundert statt, wie die anderer kleiner Pfarrkirchen, die zur selben Zeit in den Vororten von Rom gebaut wurden. Anfangs war sie als Pfarrkirche und 1186 als abhängig von San Lorenzo in Damaso geführt. 1561 wurde St. Philipp Neri hier zum Priester geweiht. Die heutige Kirche ist ein Wiederaufbau durch Francesco Capriani aus dem Jahr 1582. Bezahlt haben ihn die beiden Laien Mario und Camillo Cerrini. Im frühen 19. Jahrhundert, während der französischen Belagerung, verfiel die kleine Pfarrkirche. 1848 wurde sie durch Antonio Cipolla renoviert, dabei entkernte er das Gebäude. 1906 verlor die Kirche ihren Status als Pfarrkirche an Santa Maria in Vallicella (Chiesa Nuova), da sie zu klein geworden war. 70 Jahre lang wurde sie kaum benutzt. Dann wurde sie Heimat einer eritreischen Lobpreisgemeinschaft. Seit ca. 1980 kommen viele Zuwanderer aus Äthiopien und Eritrea nach Rom. Dadurch entstanden mehrere Auswanderergemeinden. Weil die zweite Nationalkirche Santo Stefano degli Abissini im Vatikan innerhalb des Sicherheitsbereichs liegt und damit die meiste Zeit unzugänglich ist, haben die Auswanderergemeinden ihren Sitz in San Tommaso. Deshalb wird sie mittlerweile auch als Nationalkirche und Kirche des Äthiopischen Ritus geführt. Der Römische Ritus wird gewöhnlich nicht mehr zelebriert. Kardinalpriester San Tommaso wurde am 10. Juli 1517 Titelkirche. Die Aufgabe eines Kardinalpriesters, für die Seelsorge in seine Titelkirche die Aufsicht zu führen, wurde von den Amtsträgern dieser Kirche meist vernachlässigt. 1914 wurde der Titel vakant und am 18. Dezember 1937 wurde er durch Papst Pius XI. aufgehoben; am gleichen Tag wurde Santa Maria in Vallicella, welche auch den Status als Pfarrkirche schon übernommen hatte, zur Titelkirche erhoben. Für die dazugehörigen Kardinalpriester siehe: Liste der Kardinalpriester von San Tommaso in Parione Weblinks Bistumsseite Eintrag zu San Tommaso in Parione auf catholic-hierarchy.org (englisch) Kirche San Tommaso in Parione bei gcatholic.org romanchurches
San Tommaso in Parione

San Tommaso in Parione is one of the two national churches of Eritrea in Rome. It is dedicated to St Thomas the Apostle. The church is normally open to the public every Sunday . History The church has ancient origins, but the first documented date is 1139, when Pope Innocent II consecrated it. It seems certain that this was a reconsecration after a rebuilding or enlargement of the church. The dedication epigraph with the list of relics granted is still walled to the right of the entrance. In 1449, Pope Nicholas V granted the church to the Company of Scriptors and Copyists of the Curia. It was made a titular church in 1517. St Philip Neri was ordained to the priesthood in the church in 1551. The present church is the result of a rebuilding in 1582. It was built to a design by Francesco Volterra by Mario and Camillo Cerrini. In 1639, Gian Lorenzo Bernini was married here. A "St. Thomas touching Jesus' side" and other paintings were stolen by the French during the occupation that followed the events of the Roman Republic. The church lost its titular status in 1937 due to the state of disrepair. The title was transferred to Chiesa Nuova. The church is served by the Cistercian Order. At the request of priests and the rector of the Pontifical Ethiopian College, San Tommaso al Parione was made available for the communities of Ethiopians and Eritreans. Mass is celebrated in both the Alexandrine (Coptic) rite and in Ghe'ez. Architecture The 16th century brick façade was designed by Jacopo del Duca. It has two stories, with the lower divided into three sections. The middle section has a doorway crowned by a triangular tympanon, and the outer sections have windows. On the upper level is a central window crowned by a rounded tympanon. The middle section is crowned by a tympanon; the outer sections consist only of volutes. The nave has three aisles separated by pilasters with Ionic capitals. The nave has a visible tile roof, while the outer aisles have plaster ceilings. The high altar, set against the apse wall, has two marble columns on the sides and is crowned by a tympanon. The 17th century altarpiece depicts St Thomas. On the sides are paintings of Cardinal Gregorio Barbarigo and St Philip Neri. The former was Cardinal-titular of this church, while the latter was ordained in this church. On the left wall are frescoes from the pontificate of Innocent II (1130–1143). One of them depicts St Martin of Tours Dividing his Cloak. There are also paintings from the 19th century, of which The Annunciation by Giuseppe Passeri is the most notable. The church is in need of some restoration. Cardinal deacons Girolamo Doria {1529-1555) References External links Chiesa di S. Tommaso in Parione
Église San Tommaso in Parione

L'église San Tommaso in Parione (en français « église Saint-Thomas-à-Parione ») est une église romaine située dans le rione de Parione. Historique Les origines de l'église remontent au moins au XIIe siècle avec sa consacration sous ce nom par le pape Innocent II en 1139 comme l'atteste la pierre commémorative datant de cette époque évoquant la liste des reliques alors allouées au lieu. Le 23 mai 1551, Philippe Néri est ordonné prêtre dans cette église. En 1582, elle est reconstruite sur les plans de Francesco da Volterra. San Tommaso in Parione est devenue église nationale d'Éthiopie, et les offices sont célébrés selon le rite éthiopien. Architecture et ornementations L'église possède trois nefs. Notes et références Liens externes (it) Site officiel Ressource relative à la religion : Chiese delle diocesi italiane Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de Rome
Chiesa di San Tommaso in Parione

La chiesa di San Tommaso in Parione, benché di aspetto e dimensioni modeste, è in realtà una chiesa ricca di storia. È la chiesa nazionale della comunità cattolica eritrea, con rito alessandrino. Storia Posta nel rione Parione di Roma, questa chiesa è menzionata per la prima volta nel 1139, in occasione della sua consacrazione ad opera di papa Innocenzo II; la lapide dedicatoria, con la lista delle reliquie conferite alla chiesa, è murata a destra dell'ingresso. Si ricorda ancora che in questa chiesa san Filippo Neri venne ordinato sacerdote il 23 maggio 1551. Alla metà del XVII secolo la parrocchia di San Tommaso in Parione fu retta da don Matteo Campani, un sacerdote che fu anche inventore e costruttore di strumenti scientifici. Intorno al 1582, la chiesa fu ricostruita ad opera di Francesco da Volterra. L'interno, a tre navate, ha perso quasi tutte le opere d'arte che ancora possedeva nell'Ottocento. Voci correlate Collegio Etiopico Eritrei in Italia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Tommaso in Parione Collegamenti esterni Sito ufficiale, su 060608.it. Chiesa di San Tommaso in Parione, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
San Tommaso in Parione

San Tommaso in Parione ou Igreja de São Tomé em Parione é uma das duas igrejas nacionais da Etiópia em Roma, dedicada a São Tomé. Localizada no rione Parione, ela normalmente só abre para o público entre 20 e 28 de setembro. História A igreja tem origens antigas, mas a primeira referência documentada data de 1139, quando o papa Inocêncio II a consagrou. É certo, porém, que se tratava de uma reconsagração depois de uma reconstrução ou ampliação de alguma igreja anterior no local. Em 1449, o papa Nicolau V cedeu a igreja à Companhia de Escriturários e Copistas da Cúria Romana. São Filipe Néri foi ordenado sacerdote nesta igreja em 1551. A presente igreja é resultado de uma reconstrução em 1582, com base num projeto de Francesco Volterra executado por Mario e Camillo Cerrini. Em 1517, ela foi elevada a igreja titular, um status que perdurou até 1937, quando o papa Pio XI suprimiu o título de São Tomé em Parione por causa do estado de abandono que se encontrava a igreja e o título foi transferido para a Chiesa Nuova. Atualmente servem ali frades cistercienses e as missas são celebradas de acordo com o rito latino e o rito alexandrino (copta), utilizado pela Igreja Católica Etíope. Arquitetura A fachada de tijolos do século XVI foi projetada por Jacopo del Duca e tem dois andares, com o inferior dividido em três seções. Na do meio está a porta principal, coroada por um tímpano triangular, e nas exteriores estão janelas. No andar superior, também divido em três seções, está uma janela central encimada por um tímpano arredondado. Nas seções externas, volutas. Interior O plano da igreja conta com uma nave central ladeada por dois corredores separados por pilastras com capiteis jônicos. A nave está coberta por um teto de telhas, visível, e os corredores, por um forro de gesso. O altar-mor está instalado no fundo da parede da abside e conta com duas colunas de mármore nas laterais encimadas por um tímpano. A peça-de-altar do século XVII é sobre São Tomé. Nas laterais estão pinturas do cardeal Gregorio Barbarigo e São Filipe Néri. Na parede esquerda estão afrescos sobre o pontificado de Inocêncio II (1130–1143), incluindo "São Martinho de Tours cortando seu Manto". Além disso, há várias pinturas do século XIX, das quais a mais notável é "Anunciação" de Giuseppe Passeri. Galeria Ligações externas
San Pietro in Vinculis (Pisa)

San Pietro in Vinculis (česky Sv. Petr v okovech) je katolický kostel v Pise, stojící na via Cavour. Byl postaven augustiniány v letech 1072–1118 na místě původního kostela. Fara byla přistavěna o několik let později. Budova v pisánském románském stylu byla navržena Buschetem. Kostel je trojlodní s apsidami. Na fasádě jsou pilastry, slepé arkády, oculi (malá kruhová okna), kosočtverce a sloupková okna. V interiéru leží pod vykládanou dlažbou krypta s křížovou klenbou a starořímskými hlavicemi sloupů, možná zbytky starověké tržištní lodžie později přenesené do křesťanského chrámu. Uchovává římské sarkofágy, zbytky fresek a malbu Ukřižování ze 13. století. Fara je zdobena freskami ze 13. a 15. století a štuky z 18. století. Zvonice byla původně obytnou věží z přelomu 11. a 12. století. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku San Pietro in Vinculis (Pisa) na anglické Wikipedii. Související články Seznam kostelů v Pise Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu San Pietro in Vinculis na Wikimedia Commons
San Pietro in Vinculis, Pisa

San Pietro in Vinculis is a Romanesque-style, Roman Catholic church in Pisa, region of Tuscany, Italy. History It was built by the Augustinians in 1072-1118 over a pre-existing edifice. The rectory was added a few years later. The structure follows the Pisan Romanesque style established by Buscheto. It has a nave and two aisles with apses. The façade is articulated by pilaster strips, blind arches, oculi (small circular windows), lozenges and mullioned windows. In the interior the intarsia pavement lies over a crypt with groin vaults and Roman capitals, perhaps the relic of an ancient market loggia later turned into a Christian temple. It houses a Roman sarcophagus, remains of frescoes and a Crucifix on panel from the 13th century. In the rectory are frescoes from the 13th and 15th centuries and 18th century stuccoes. The bell tower was in origin a civil tower (late 11th-early 12th century). For years, the church kept a famous manuscript containing a digest of the Corpus Juris Civilis of Emperor Justinian I of the Eastern Roman Empire. The document had fallen into Pisan hands after the sack of Amalfi in 1137. After Pisa fell in 1406, the Florence the document was transferred to the latter city. References
San Frediano (Pisa)

San Frediano je katolický kostel v Pise. První písemná zmínka pochází z roku 1061. Byl založen rodinou Buzzaccherini-Sismondi jako součást špitálu a původně zasvěcen sv. Martinovi. Románská fasáda vykazuje typické rysy středověké pisánské architektury jako jsou slepé arkády, kosočtverce a použití dvojbarevných kamenů (které jsou také na pisánské katedrále). Interiér, navzdory požáru roku 1675, zachovává půdorys původní baziliky s hlavní lodí a dvěma bočními. Mramorové sloupy mají hlavice zdobené figurami v románském slohu. Kostel uchovává kříž namalovaný na pozlacené desce spolu s Ukřižováním a historií umučení (12. století), několik barokních oltářů a malby ze 17. století od Salimbeniho, Lomiho, a fresky od Passignana. Fresky v kupoli jsou od Rutilia Manettiho. Masivní zvonice je postavena z cihel. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku San Frediano, Pisa na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu San Frediano na Wikimedia Commons (italsky)Oficiální stránky
San Frediano, Pisa

San Frediano is a Romanesque-style Roman Catholic church in Pisa, Tuscany, Italy. It now functions as the official church of the University of Pisa. History Its existence is documented as early as 1061. Founded by the family Buzzaccherini-Sismondi and originally dedicated to Saint Martin, it once had a hospital annexed to it. The Romanesque façade, dating to the early 12th-century shows some of the typical features of the Pisan Romanesque style, such as the blind arcades, the lozenges and the use of bichrome stones (present also in the city's cathedral). The upper section is crowned by a large mullioned window. The interior, despite being damaged by fire in 1675, has maintained the original basilica plan with a central nave and two aisles. The marble columns have capitals decorated with Romanesque-style sculpted figures. It houses a rare wooden cross painted on a gilded panel and titled the Crucifix and Histories of the Passion (12th century), several Baroque altars and a few 17th-century paintings by Ventura Salimbeni (Annunciation and Nativity), Aurelio Lomi (Adoration of the Magi), as well as frescoes by Domenico Passignano. The frescoes of the dome were completed by Rutilio Manetti. The sturdy bell tower is in brickwork. References Donati, Roberto. Pisa. Arte e storia. Narni: Plurigraf. p. 74. External links Official website (in Italian)
Église San Frediano (Pise)

L'église San Frediano est un édifice religieux de la ville de Pise, en Italie. Histoire Fondée par la famille Buzzaccherini-Sismondi, l'église est achevée en 1077. L'intérieur comporte un vaisseau partagé en trois nefs, divisées par deux rangées de colonnes. Plusieurs œuvres de Ventura Salimbeni y sont présentes, ainsi qu'un crucifix peint datant de 1150 environ. Une Adoration des mages d'Aurelio Lomi y figure également. Références Articles connexes Art roman toscan Crucifix de San Frediano Liens externes Ressources relatives à la religion : Chiese delle diocesi italiane GCatholic.org Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Toscane Portail du baroque
Церковь Святого Фредиана (Пиза)

Церковь Святого Фредиана (Сан-Фредиано) — римско-католическая церковь в романском стиле в Пизе, Тоскана, Италия. В настоящее время — официальная церковь Пизанского университета. История Существование церкви задокументировано ещё в 1061 году. Основана семьей Баззаккерини-Сисмонди и первоначально посвящена Святому Мартину. Исторически к ней примыкало здание больницы (не сохранилось). Романский фасад, относящийся к началу XII века, демонстрирует некоторые типичные черты средневековой пизанской архитектуры, такие как слепые аркады, ромбовидные арки и использование бихромных камней (присутствующих также в городском соборе). Верхнюю часть увенчивает большое окно в форме арок. На фасаде обнаружена нечитаемая надпись, идентичная Пизанской надписи. Интерьер, несмотря на то, что он был поврежден пожаром в 1675 году, сохранил первоначальный план базилики с центральным нефом и двумя проходами. Мраморные колонны имеют капители, украшенные скульптурными фигурами в романском стиле. В церкви хранится редкий деревянный крест, изображённый на позолоченной панели под названием Распятие и Истории Страстей (XII век), несколько алтарей в стиле барокко и несколько картин XVII века Вентуры Салимбени (Благовещение и Рождество), Аурелио Ломи (Поклонение Богородице). Волхвов), а также фрески Доменико Пассиньяно. Фрески купола были выполнены Рутилио Манетти. Крепкая колокольня выложена кирпичной кладкой. Примечания Литература Donati, Roberto. Pisa. Arte e storia. — Narni : Plurigraf. — P. 74. Ссылки Официальный сайт (in Italian)
Sant'Andrea Forisportam

Sant'Andrea Forisportam je katolický kostel v Pise, stojící na via Palestro. Kostel byl založen nejpozději roku 1104 a jeho jméno je odvozeno z polohy za branou městského opevnění (fuori della porta) Pisy. Kostel byl farností do konce roku 1839, také pod jurisdikcí San Pietro in Vinculis. V tomto roce byl odsvěcen a toto místo mělo být využito jako rybí trh. Tento projekt se ale neuskutečnil a kostel podstoupil v následujících letech rekonstrukci. Roku 1847 se stal sídlem Unione del Sacro Cuore di Maria Santissima per la Conversione dei Peccatori. Budova byla poškozena během druhé světové války, poté zrestaurována a otevřena veřejnosti roku 1948. Budova je trojlodní, postavená z kamene. Fasáda je členěna třemi portály a je zdobena islámskými keramickými obklady z 11. až 12. století (kopie, originály v Museo di San Matteo). Interiér, rekonstruovaný v 19. století, uchovává sloupy se starověkými římskými hlavicemi. V současnosti je odsvěcen a používán k divadelním představením. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chiesa di Sant'Andrea Forisportam na italské Wikipedii. Související články Seznam kostelů v Pise Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sant'Andrea Forisportam na Wikimedia Commons
Sant'Andrea Forisportam, Pisa

Sant'Andrea Forisportam is a church building, now deconsecrated, in Pisa, Tuscany, Italy. It is currently used as a theatre for performances, most recently: Fonterossa Day on 16 April 2023. History A church on the site is documented as early as 1104, the name deriving from its location outside a gate of the walls of medieval Pisa. The church served as a parish church until 1839, under the jurisdiction of the church of San Pietro in Vinculis. In that year, it was deconsecrated and used as a fish-market. In 1847, it became the chapter of the 'Union of the Sacred Heart of Holy Mary for the Conversion of the Sinful. The church was heavily damaged during World War II, and restored and reopened to the public in 1948. It is no longer consecrated, and is now instead used for the theatrical performances of Teatro Sant'Andrea. Structure Its simple structure consists of a central nave with two lesser flanking ones. The font is a copy of the original Islamic ceramic from the 11th century (now in National Museum of San Matteo, Pisa). The capitals on the internal columns were derived from ancient Roman originals. References
San Silvestro (Pisa)

San Silvestro je bývalý kostel v Pise, stojící na piazza San Silvestro. První písemná zmínka pochází z roku 1118, jako majetek benediktinů z Montecassina. V 15. století připadl dominikánkám. Budova Kostel je trojlodní. Fasáda byla přestavována v letech 1770–1772 Vaccàdim a Quarantottim a původní nadpraží z výjevy ze života svatého Silvestra z 12. století bylo s dalšími uměleckými díly po odsvěcení kostela uloženo v Museo di San Matteo. Na fasádě jsou sochy svatého Dominika a Silvestra od Cibeiho, v interiéru dřevěný strop Puglianiho (1612) a obrazy Lomiho. Odkazy Související články Seznam kostelů v Pise Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chiesa di San Silvestro (Pisa) na italské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu San Silvestro na Wikimedia Commons
San Silvestro, Pisa

San Silvestro is a former church in Pisa, Italy, facing piazza San Silvestro. It is now deconsecrated. History In 1118, the religious structure was given to the Benedictines from Montecassino. In the 14th century it came into Dominican hands. The present façade was built in 1770-1772 by the architects Giuseppe Vaccà and Anton Francesco Quarantotti. The façade once featured a sculptured 12th century architrave with Story of San Silvestro, now found in the National Museum of San Matteo, Pisa, along with other works from this church. The two statues of Saints Domenico and Silvestro are works by Giovanni Antonio Cybei. The wooden ceiling inside was carved in 1612 by Cosimo Pugliani, and has paintings by Aurelio Lomi. Sources Barsali, U.; U. Castelli; R. Gagetti; O. Parra (1999). Storia e Capolavori di Pisa. Florence: Bonechi. Donati, Roberto. Pisa. Arte e storia. Narni: Plurigraf.
Chiesa di San Silvestro (Pisa)

La chiesa di San Silvestro di Pisa si trova in piazza San Silvestro. Storia e descrizione È preesistente al 1118, quando fu data ai monaci benedettini di Montecassino. Nel XIV secolo passò alle monache domenicane. La struttura a tre navate è visibile sul lato nord, sul retro e all'interno. La facciata fu trasformata nel 1770-1772 da Giuseppe Vaccà e Anton Francesco Quarantotti smontando l'architrave scolpito con Storie di san Silvestro (XII secolo), oggi al Museo nazionale di San Matteo, con altre numerose opere medievali e moderne provenienti dalla chiesa, oggi sconsacrata. Le due statue dei Santi Domenico e Silvestro sono opera di Giovanni Antonio Cybei. L'interno ha il soffitto ligneo di Cosimo Pugliani (1612) e tele coeve di Aurelio Lomi. Durante l'occupazione francese, diverse opere d'arte vennero rastrellate da Pisa oggetto di spoliazioni napoleoniche, tra cui la Maria con Gesù e angioli, una tavola di Turino Vanni anticamente ospitata dalla Chiesa di San Silvestro e tuttora in Francia. Nonostante un restauro della facciata nel 2003 la chiesa risulta da anni chiusa senza nessun utilizzo. Attiguo alla chiesa vi è l'ex convento, prima sede della Scuola Normale Superiore fondata con decreto napoleonico il 18 ottobre 1810. Altre immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Silvestro Collegamenti esterni Fonte: scheda nei "Luoghi della Fede", Regione Toscana, su web.rete.toscana.it.