Basilica della Collegiata

La basílica de Maria Santíssima dell'Elemosina, més coneguda com basílica della Collegiata, és una església d'estil barroc sicilià situada al llarg de la Via Etnea, a poca distància del palazzo dell'Università, a Catània. Història L'església es troba sobre un antic temple pagà dedicat a Proserpina. En els primers segles de l'època cristiana s'hi va construir una petita església dedicada a la verge María. A l'època romana d'Orient era anomenada Madonna dell'Elemosina. Sota el regnat de la Corona d'Aragó, el 1396 va ser elevada a la dignitat de Règia Cappella. El temple va ser reconstruït a principis del segle xviii, de la mateixa manera que gran part de la ciutat de Catània, destruïda pel terratrèmol de Sicília de 1693. Abans del terratrèmol l'entrada de l'edifici estava en el tram inicial de l'actual Via Alessandro Manzoni i després de la catàstrofe es va decidir invertir-la, orientant-la cap a la Via Etnea. Al febrer de 1946 el papa Pius XII va elevar l'església a la dignitat de basílica menor. Descripció El projecte s'atribueix a Angelo Itàlia, que va canviar l'orientació del nou edifici respecte al precedent, destruït pel terratrèmol, de manera que la seva façana principal donés cap a la Via Uzeda (l'actual Via Etnea), prevista pel pla de reconstrucció. La façana, projectada per Stefano Ittar, és un magistral exemple del barroc sicilià. Façana La façana campanar (típica de la tradició siciliana) és a dos ordres i en el primer ordre té sis columnes de pedra, coronades per una barana. En el segon ordre hi ha un finestra central i als costats quatre grans estàtues de sant Pere, sant Pau, santa Ágata i santa Apol·lònia. En el segon ordre hi ha un element central que allotja les campanes. S'accedeix a l'església mitjançant una gran escalinata abans de la qual, per a delimitar el parvis o espai obert al davant del temple, hi ha una barana de ferro forjat. Interior L'interior té planta basilical amb tres naus, delimitades per vuit pilars, i tres absis, dels quals el central està notablement estirat per a permetre la realització del cor dels canonges, el segon més important de la ciutat per darrere del de la catedral. En la nau de la dreta es troba el baptisteri i tres altars amb llenços de Olivio Sozzi que representen a santa Apolonia i sant Euplio i un Martiri de santa Águeda de Francesco Gramignani. En el fons de la nau està l'altar de la Immaculada, protegit per una barana de marbre, sobre la qual hi ha una estàtua de marbre de la Verge. A l'absis de la nau central hi ha l'altar major amb una icona de la Mare de Déu amb el Nen, còpia de la icona romana d'Orient de la Mare de Déu anomenada dell’Elemosina (de la Misericòrdia), venerada a la basílica col·legial de Biancavilla. Darrera de l’altar major hi ha un orgue de fusta del segle xviii. A un costat hi ha un cor de fusta amb trenta-sis cadiretes, i a l’altre costat hi ha dos llenços de Giuseppe Sciuti. En la nau de l'esquerra, en la part de l'absis, hi ha la capella del Santíssim Sagrament amb un altar de marbre. A continuació hi ha altres tres altars amb llenços que representen a sant Joan Nepomuceno, la Sagrada Família i sant Francesc de Sales. El 1896 Giuseppe Sciuti va pintar frescos a la volta i la cúpula de l'església amb diverses imatges de la verge Maria, àngels i sants. Vegeu també Stefano Ittar Giuseppe Sciuti Barroc sicilià Catània Referències Bibliografia Rasà Napoli, Giuseppe. Guida alle Chiese di Catania (en italià). Tringale Editore, 1984. Boscarino, Salvatore. Sicilia barocca - Architettura e città 1610-1760 (en italià). Officina Edizioni, 1986.