NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Termas de Agripa

Termas de Agripa (em latim: Thermae Agrippae) foi uma terma romana construída por Marco Vipsânio Agripa no Campo de Marte, a primeira da cidade. História Em sua planta original, completada em 25 a.C., havia apenas uma espécie de sauna com um piscinas de água fria, conhecida como "laconian sudatorium or gymnasium". Quando a Água Virgem foi completada, em 19 a.C., as termas receberam um fornecimento constante de água e foi construída uma grande piscina a céu aberto (Stagnum Agrippae). Entre a inauguração e a morte de Agripa, a entrada para cidadãos romanos era cobrada (um quadrante). Ao morrer, em 12 a.C., Agripa deixou as termas para os cidadãos de Roma utilizarem livremente em troca de uma doação de várias terras para Augusto, o que deu origem a primeira das grandes termas públicas imperiais. As Termas de Agripa foram danificadas juntamente com várias outras estruturas na região num grande incêndio em 80, mas foram restaurados logo depois por Domiciano. Anos mais tarde, a estrutura foi ampliada por Adriano. No século IV, novas reformas por ordem dos imperadores Constâncio II e Constante. Sidônio Apolinário menciona que as termas ainda estavam em uso no século V. Em 599, o papa Gregório, o Grande, transformou as termas em um convento. No século VII, a estrutura, que já não podia mais ser utilizada por que os aquedutos romanos haviam sido cortados na década de 530 pelos ostrogodos), serviu de fonte de materiais de construção, mas grande parte do edifício ainda estava em pé no século XVI, quando Baldassare Peruzzi e Andrea Palladio fizeram desenhos detalhados das ruínas. Atualmente, apenas parte da parede circular da rotunda permanece em pé. Estrutura e localização O que se sabe da estrutura e da localização das Termas de Agripa está baseado num pequeno fragmento do Plano de Mármore descoberto em 1900 e também nos desenhos realizados no século XVI das ruínas ainda existentes na época. Parte do programa de obras de Agripa, as termas foram construídas no Campo de Marte juntamente com Panteão original. A área coberta pela estrutura tinha aproximadamente 110 metros no eixo norte-sul e 90 metros no leste-oeste. Assim como os outros edifícios deste programa, as termas eram rodeadas por jardins. Havia uma grande rotunda (cujas ruínas são conhecidas como Arco Della Ciambella) na face norte do edifício com 25 metros de diâmetro, visível em rascunhos encontrados no século XVII. Acredita-se que o local era um ponto de encontro para os banhistas. A área a oeste da rotunda evidenciam a existência de um sistema de hipocausto e diversos tijolos de terracota indicam a existência de várias salas aquecidas. Finalmente, as termas eram decoradas com tijolos de terracota esmaltada, pinturas e com o Apoxiomeno de Lísipo na entrada. Localização Referências
Термы Агриппы

Термы Агриппы (лат. Thermae Agrippae) — первые великие термы, построенные в Риме. Термы были названы в честь построившего их Марка Випсания Агриппы — зятя и наследника Октавиана Августа. К термам был подведен в 19 году до н. э. акведук Аква Вирго. Агриппа украсил бани произведениями искусства, которые, вероятно, стояли в залах застеклёнными, снаружи стоял апоксиомен Лисиппа. Термы Агриппы были повреждены пожаром в 80 году (Дион Кассий, lxvi.24), но были восстановлены и расширены; они пользовались популярностью во времена Марциала и расширялись Адрианом и последующими императорами. В VII веке бани были растащены на строительные материалы (сполии), но большая их часть продолжала стоять и в XVI веке, когда руины были запечатлены Андреа Палладио и Бальдассаре Перуцци. Ссылки Platner, Samuel Ball; Ashby, Thomas. Thermae_Agrippae (англ.). A Topographical Dictionary of Ancient Rome. Bill Thayer’s Web Site.
Agrippas termer

Agrippas termer (latin Thermae Agrippae) var en badanläggning i distriktet Campo Marzio i Rom, uppförd av Marcus Vipsanius Agrippa år 12 f.Kr. Termerna, som var belägna norr om dagens Largo di Torre Argentina, försågs med vatten från Aqua Virgo. Agrippas termer var Roms första offentliga badhus. Termerna eldhärjades år 80 e.Kr., men de byggdes upp igen. En restaurering företogs år 344–345 e.Kr. En inskription, som hugfäster minnet av denna, påträffades i närheten av kyrkan Santa Maria in Monterone. Referenser Claridge, Amanda (1998) (på engelska). Rome: An Oxford Archaeological Guide. Oxford Archaeological Guides, 99-2662277-1. Oxford: Oxford University Press. sid. 179. ISBN 0-19-288003-9 Coarelli, Filippo (1980) (på italienska). Guida archeologica di Roma (3). Milano: Arnoldo Mondadori. sid. 257–258. OCLC 7187657 Platner, Samuel Ball (1929) (på engelska). A Topographical Dictionary of Ancient Rome. London: Oxford University Press. sid. 518–520. http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Gazetteer/Places/Europe/Italy/Lazio/Roma/Rome/_Texts/PLATOP*/Thermae_Agrippae.html Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Agrippas termer.
Терми Агріппи

Те́рми Агрі́ппи (лат. Thermae Agrippae) — лазні в Стародавньому Римі. Зведені у 25 до н. е. Марком Віпсанієм Агріппою. Терми згадують Марціал, Ювенал, Сідоній Аполлінарій, Григорій Великий. Нині розташовані на Віа дель Арко делла Чіамбелла. Історія Час початку зведення терм невідомий. У 25 до н. е. Марк Віпсаній Агріппа звів парову кімнату з басейном. У 19 до н. е. у зв'язку зі зведенням акви Вірго добудували парову кімнату, внаслідок чого постали повноцінні терми. Відповідно до заповіту Агріппи, після його смерті у 12 році до н. е. разом із садами були передані в дарунок римлянам. У 80 році згоріли під час великої пожежі при імператорі Титі. Були відновлені за імператора Тита або Доміціана. Згідно Марціала в часи Доміціана були одними з улюблених в римлян. Значні реставраційні роботи відбувалися в часи володарювання імператора Адріана. За часи імператора Олександра Севера проведені наступні відновлювальні роботи, зокрема великої зали. Проводив реставрацію також Максенцій. У 344–345 роках імператори Костянтин I та Констант провели значні роботи з відновлення роботи терм Агріппи, які напевне постраждали ще в часи війни за владу Костянтина Великого. З 530-х років, після того, як остготи відрізали терми від акведука Діви, терми Агріппи перестали функціонувати. У Середньовіччі весь район навколо терм був відомий як Калкарарій, мармур терм було перепалено на вапно, хоча деякі частини цегляної кладки та окремі фрагменти будівлі ще стояли в XV і XVI ст., їх описували багато римських художників і архітекторів. Опис Розташовувалися поблизу Марсового поля, в районі IX. Наскільки терми були симетричними на схід від лінії, по той бік Віа Честара, встановити натепер неможливо. За сучасними підрахунками довжина складала 120 м, ширина — від 80 до 100 м. Згідно з дослідженнями, центральна частина терм була збудована Агріппою, кімнати в бік Пантеону зводилися в часи Адріана. Терми складалися з центральної зали, декількох парових кімнат, штучного озера Стагнум, декоративного каналу Евріп. Вони заміняли звичайний фригідарій і пісцінах (басейн для плавання просто неба). У термах також діяли кальдарій, тепідарії, лаконік, сферістерії у маленьких бальнях. Західний фасад був 50 м завдовжки. Пліній Старший згадує предмети мистецтва, якими Агріппа прикрасив терми: маленькі картини в найспекотнішій частині, кольорова плитка на вигнутих склепіннях (камарах) спекотних кімнат, статую «Апоксиомен» Лісіппа Агріппа поставив перед термами. З часів Адріана терми поєднувалися з Пантеоном довгим коридором з апсидами на кінцях, який поєднував низку залів, руїни яких дотепер існують і примикають до Пантеону на півдні. Велика кругла зала терм діаметром у 25 м відома як Арко делла Чіамбелла, що є найбільш раннім прикладом меридіонального ребра конструкції купола. Примітки Джерела Romolo Augusto Staccioli, Acquedotti, fontane e terme di Roma antica, Newton & Compton Editori, Roma, 2005. Dio LXVI, 24, Greg. Magn., Reg., VI, 42; IX, 137
Stazione di Torretta Corana

La stazione di Torretta Corana era una stazione ferroviaria posta sulla linea Velletri-Terracina. Storia Nacque con l'attivazione della tratta ferroviaria nel 1892. Fino al 1923 era denominata "Cisterna"; in tale anno, in seguito all'attivazione della nuova stazione di Cisterna posta sulla direttissima Roma-Napoli, assunse la nuova denominazione di "Torretta Corana". Era posta nel territorio comunale di Cori, e ad oggi il fabbricato viaggiatori è abitazione privata. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla stazione di Torretta Corana Collegamenti esterni Ferrovia Velletri - Sezze Romano - Sonnino - Priverno Fossanova - Terracina, su ferrovieabbandonate.it.
Santuario della Madonna della Cintura

Il santuario della Madonna della Cintura, o chiesa di San Giacomo apostolo, è una chiesa situata in via Vittorio Veneto nel comune di Pasturo, in provincia di Lecco accanto al palazzo municipale. Storia Nel luogo dove oggi sorge il santuario, nel XV secolo esisteva un oratorio dedicato a Giacomo apostolo; dopo un'apparizione miracolosa della Madonna, l'oratorio fu trasformato in santuario nel 1618. Dopo questo evento, sull'altare venne posto un dipinto raffigurante la Madonna della Cintura con Sant'Agostino e San Rocco, il quale venne sostituito nel 1886 da una statua della Madonna col Bambino donata da Dionigi Doniselli che oggi viene portata in processione durante la festa patronale che si celebra la prima domenica di settembre. Architettura e impianto decorativo L'edificio in stile barocco presenta un'unica navata con due cappelle laterali, mentre davanti all'ingresso si trova un imponente portico. All'interno del presbiterio si può ammirare una decorazione barocca in stucco risalente al 1670-1673 opera di Giovanni Domenico Aliprandi, artista oriundo della Val Taleggio, che fu ripristinata in occasione del restauro effettuato da Luigi Garoli nel 1978-1980. Sulla volta dell'altare maggiore si trovano cinque affreschi di autore ignoto del 1680-1681, incorniciati da ricchi fregi, che raffigurano l'Assunzione della Madonna in cielo, circondata dalla Natività, dall'Adorazione dei Magi, dalla Fuga della Sacra Famiglia in Egitto e dall'Incoronazione della Vergine. Sulla parete sinistra del presbiterio è posta una tela del 1687 su cui è dipinta la Madonna della Cintura con i Santi Monica, Agostino e Ambrogio. Nell'altare di sinistra è posta una pala d'altare secentesca raffigurante l'Immacolata con i Santi Anna, Carlo, Antonio da Padova e Agnese del pittore fiorentino Aloysius Realis. Dello stesso artista è la Madonna col Bambino e i Santi Andrea e Pietro Martire posto sulla parete destra del presbiterio. Note Collegamenti esterni Chiesa di San Giacomo apostolo: o della Madonna della Cintura, su valsassinacultura.it. URL consultato il 16 aprile 2018 (archiviato dall'url originale il 16 aprile 2018). Santuario Madonna della Cintura – Pasturo (Lecco), su viaggispirituali.it. URL consultato il 16 aprile 2018. Santuario della Madonna della Cintura, su LombardiaBeniCulturali, Regione Lombardia.
Chiesa di Nostra Signora del Rosario (Viddalba)

La chiesa di Nostra Signora del Rosario è un edificio religioso situato a Viddalba, centro abitato della Sardegna settentrionale. Consacrata al culto cattolico, fa parte della parrocchia della Santissima Vergine di Pompei, diocesi di Tempio-Ampurias. Presenta una facciata in linee semplici, timpanata a doppio spiovente e croce apicale, con conci di pietra locale faccia a vista. L'aula interna, mononavata, è scandita da tre archi a tutto sesto che la suddividono in quattro campate, l'ultima delle quali riservata alla zona presbiteriale. Bibliografia Chiesa di Nostra Signora del Rosario <Viddalba>, su Le chiese delle diocesi italiane, Conferenza Episcopale Italiana. URL consultato il 7 giugno 2018. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Nostra Signora del Rosario
Chiesa della Madonna di Strada in Cimitero

La chiesa della Madonna di Strada in Cimitero è una chiesa cattolica situata presso il cimitero di Viscone, frazione di Chiopris-Viscone, in provincia di Udine e arcidiocesi di Gorizia; fa parte del decanato di Visco. Storia La costruzione primitiva della chiesa risale probabilmente al XIV secolo, ma i vari restauri e le ristrutturazione hanno cancellato del tutto le tracce della chiesa originale. Descrizione La facciata dell'edificio presenta una tripartizione di lesene dipinte e figure in chiaroscuro, risalenti alla prima metà del XIX secolo, mentre la Madonna dipinta al centro è datata 1930. Una bifora campanaria, la più grande di tutto il Friuli, con archi a tutto sesto, culmina sulla facciata risalente al XVII secolo. La porta d'ingresso architravata, l'apertura e l'ampliamento delle finestre sui fianchi sono invece databili verso la fine del XVIII secolo. La muratura è in grosso pietrame con qualche tratto in mattoni ed è totalmente intonacata. L'aula ha pianta rettangolare con travatura scoperta a sei campate, mentre l'abside, più alta dell'aula e con volta a botte, è una aggiunta seicentesca. Sulla parete di fondo è visibile una decorazione in stucco in stile barocco e di scuola veneziana che, assieme alla pavimentazione in pietra a scacchiera, risala alla metà del XIX secolo. Una porta a destra dell'aula immette nella sacrestia aggiunta tra la fine del Settecento e l'inizio dell'Ottocento. Bibliografia Giuseppe Berganini (a cura di), Friuli Venezia Giulia. Guida storico artistica naturalistica, Treviso, Bruno Fachin Editore, 2004, p. 204, ISBN 88-85289-69-X. Collegamenti esterni Chiesa della Madonna di Strada in Cimitero, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Асколи Сатриано

А̀сколи Сатриа̀но (на италиански: Ascoli Satriano, на местен диалект Àscul, Аскул) е град и община в Южна Италия, провинция Фоджа, регион Пулия. Разположен е на 393 m надморска височина. Населението на града е 6391 души (към 28 март 2011). Географско местоположение Градът се намира 30 км южно от провинциалната си столица, Фоджа (260 км югоизточно от Рим) на три хълма пред долината на реката Карапеле, в равнината Таволиере. Хълмовете са глинести по същност. История Древност Градът е бил важен италийски център, чиито пъври жители са били дауните, индоевропейски народ от илирийски произход, които са се били смесили с друите местни народи. Древното градско име Auhuscli (Аухускли), което се намира в гръцка азбука в монетите, които са били сечени в града през 4 и 3 век пр.н.е. - се е превърнало в латинското име Ausculum (Аскулум), и може да произходи от италийската дума aus(s), „извор“. Думата Satriano, която различава името от други италиански градове с подобни названия, вероятно произхожда от името на съседния древен град Satricum (Сатрикум). В 279 пр.н.е. близо до града се бори битката при Аскулум, при която епирският цар Пир, който гръцката колония Таранто е попитал за помощ, печели победа на римляните, които са се разпростирали до южна Италия. Победата е така краткотрайна и кървава, че Пир, според Плутарх, възкликва ... още една такава победа - и ние сме загубени!. Битката е станал символ на Пирова победа. Градът пада под влиянието на Рим, обаче не губи правото си на сечене на пари със своето име. По времето на втората пуническа война (218-201 пр.н.е.), градът остава между римските съюзници против Ханибал. Покровиетл на града е San Potito, който ежегодно се чества на 14 януари. Източници Външни препратки Официален сайт на града
Ascoli Satriano

Ascoli Satriano (latinsky Asculum, Asculum Apulum, Asculum Satrianum, někdy též Ausculum (Satricanum)) je italské město ležící v nížině Tavoliere v provincii Foggia v kraji Apulie. Žije zde 6167 obyvatel (stav k 31. prosinci 2017). Patronem města je San Potito Historie Ascoli je známé především díky bitvě, v níž moloský král Pyrrhos v bitvě u Ascula roku 279 př. n. l. dosáhl příslovečného Pyrrhova vítězství. V 9. století bylo město obleženo a dobyto Saracény. Sousední obce jsou Candela, Castelluccio dei Sauri, Cerignola, Deliceto, Foggia, Lavello (PZ), Melfi (PZ), Ordona, Orta Nova a Stornarella. Pamětihodnosti V Ascoli Satriano se nachází daunijský archeologický park a rozsáhlé soukromé sbírky daunijských stél. Osobnosti města Michele Placido (* 1946), herec (komisař Corrado Cattani v seriálu Chobotnice), režisér a scenárista Gerardo Amato (* 1952), herec Reference Související články Diecéze Cerignola-Ascoli Satriano Seznam biskupů Ascoli Satriano Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ascoli Satriano na Wikimedia Commons Archeologické výzkumy v Ascoli Satriano na stránkách Innsbrucké univerzity
Ascoli Satriano

Ascoli Satriano (lateinisch Asculum) ist eine italienische Stadt in Apulien. Sie gehört zur Provinz Foggia und hat 5680 Einwohner (Stand 31. Dezember 2024). Geographie Ascoli Satriano liegt auf einem Hügel eines Ausläufers der Apenninen. Die Nachbargemeinden sind Candela, Castelluccio dei Sauri, Cerignola, Deliceto, Foggia, Lavello (PZ), Melfi (PZ), Ordona, Orta Nova und Stornarella. Geschichte Ascoli ist besonders wegen einer Schlacht bekannt, in welcher der Molosser-König Pyrrhos I. im Jahr 279 v. Chr. seinen sprichwörtlichen Pyrrhussieg errungen hat (Schlacht bei Asculum). Zu diesem Zeitpunkt war es bereits seit mehreren Jahrhunderten ein Zentrum der daunischen Kultur. Neben Wohnhäusern, einem Tempelbezirk und Grabarealen aus daunischer Zeit (9./8. bis 3./2. Jahrhundert v. Chr.) sind auch archäologische Befunde aus römischer Zeit bekannt, darunter ein Aquädukt, ein mosaikverziertes Wohnhaus und weitere Grabanlagen. Aus der Spätantike stammt die sehr große und reich ausgestattete Villa di Faragola. Im 9. Jahrhundert n. Chr. wurde die Stadt von den Sarazenen belagert und erobert. Sehenswürdigkeiten In Ascoli Satriano gibt es einen Archäologischen Park, den Parco Archeologico dei Dauni „Pasquale Rosario“ und umfangreiche private Sammlungen daunischer Stelen. Die Kathedrale des Ortes ist der Natività della Beata Vergine Maria geweiht und geht auf das 13. Jahrhundert zurück. Seit 2003 existiert am Rand der Stadt das Museo Diocesano von Ascoli Satriano, das eine archäologische und eine kirchen- und kunstgeschichtliche Abteilung umfasst und das seit 2007 Teil des örtlichen Museumszentrums ist. Bistum Söhne und Töchter der Stadt Michele Placido (* 1946), Schauspieler, Regisseur und Drehbuchautor Gerardo Amato (* 1952), Schauspieler Weblinks Archäologische Forschungen in Ascoli Satriano auf der Website der Universität Innsbruck Literatur Stephan Steingräber: Polychrome Marmora: Von Kalifornien zurück nach Apulien. Der Polo Museale von Ascoli Satriano. In: Antike Welt. Ausgabe 2/2022, S. 84–87. Einzelnachweise
Ascoli Satriano

Ascoli Satriano es una villa y comune (municipio) de la provincia de Foggia, en la región suroriental italiana de la Apulia. Historia Ascoli (conocida como Asculum Appulum) fue una ciudad de la tribu iliria de los daunios, que poblaron la zona desde el siglo IX a. C. Al siglo IV a. C. pertenecen los llamados mármoles de Ascoli Satriano de un importante yacimiento arqueológico. En sus alrededores tuvieron lugar dos importantes derrotas de la República Romana (véase la batalla de Asculum de 279 a. C. ganada "pírricamente" por Pirro de Epiro​ y la batalla de Asculum de 209 a. C., ganada por Aníbal.​ Poco después del final de la guerra Social a mediados del siglo I a. C., el dictador Lucio Cornelio Sila erigió la colonia militar Firmana en las cercanías de Ascoli, lo que contribuyó a su romanización. A mediados del siglo IX fue incendiada por los sarracenos. En el siglo X fue erigida como sede episcopal de la diócesis de Ascoli Satriano, cuando su territorio pertenecía al Catapanato de Italia bizantino. En 1040, sus ciudadanos se rebelaron contra la autoridad del catapán Nicéforo Dukiano y lo asesinaron. Hacia 1530 se convierte en feudo del capitán español Antonio de Leyva, y finalmente los Marulli fueron titulados "duques de Ascoli". Construcciones principales La catedral románica-gótica (siglo XII) La iglesia de San Juan Bautista (siglo XII) La iglesia de La Incoronata (siglo XV) Demografía Notas y referencias Más información http://it.wikipedia.org/wiki/Ascoli_Satriano Enlaces externos Una antigua villa romana en Faragola (Ascoli Satriano), https://web.archive.org/web/20070927064238/http://www.archeologia.unifg.it/ric/scavi/farEng.asp https://web.archive.org/web/20110725000714/http://ascoli.altervista.org/index.php?ind=gallery&op=foto_show&ida=9
Ascoli Satriano

Ascoli Satriano est une commune de la province de Foggia dans les Pouilles en Italie. Histoire Autrefois Asculum Apulum, les Romains y livrèrent à Pyrrhus en l'an 279 av. J.-C., une bataille où ils furent battus sans être anéantis, tandis que l'armée de Pyrrhus y subit aussi de lourdes pertes. Saint Potit est le patron principal de la ville qui organise de grandes festivités le jour de sa fête. La villa romaine de Faragola Administration Hameaux San Carlo Communes limitrophes Candela, Castelluccio dei Sauri, Cerignola, Deliceto, Foggia, Lavello, Melfi, Ordona, Orta Nova, Stornarella Personnalités Troiano Marulli, duc d’Ascoli (1759–1823), homme politique italien Source Cet article comprend des extraits du Dictionnaire Bouillet. Il est possible de supprimer cette indication, si le texte reflète le savoir actuel sur ce thème, si les sources sont citées, s'il satisfait aux exigences linguistiques actuelles et s'il ne contient pas de propos qui vont à l'encontre des règles de neutralité de Wikipédia. Notes et références Voir aussi Bataille d'Ausculum (279 av. J.-C.) Marbres d'Ascoli Satriano Portail des Pouilles
Ascoli Satriano

Ascoli Satriano község (comune) Olaszország Puglia régiójában, Foggia megyében. Fekvése Foggiától délre fekszik, a Carapelle folyó völgyében. Története A város a daunusok egyik legfontosabb városa volt Ausculum néven. A rómaiak Sulla idején katonai támaszponttá alakították át. A 9. század közepén a szaracénok elpusztították. A normannok 1041-ben a város melletti döntő csatában szerezték meg a hatalmat Dél-Olaszország felett. Népessége A lakosság számának alakulása: Híres szülöttei Michele Placido színész, rendező, a Polip c. maffiasorozat Cattani felügyelője Főbb látnivalói a 12. században, román stílusban épült katedrális a 12. századi Keresztelő Szent János-templom a 15. századi Santa Maria Incoronata-templom Jegyzetek Források Nyerges László: Puglia tartomány. Budapest: Dekameron Könyvkiadó. 2004. = Dekameron Útikönyvek, ISBN 963933156-2 Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. Comuni-Italiani Italy World Club
Ascoli Satriano

Ascoli Satriano is een gemeente in de Italiaanse provincie Foggia (regio Apulië) en telt 6318 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 335,4 km², de bevolkingsdichtheid is 19 inwoners per km². De volgende frazioni maken deel uit van de gemeente: San Carlo. Demografie Ascoli Satriano telt ongeveer 2285 huishoudens. Het aantal inwoners daalde in de periode 1991-2001 met 6,9% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT. Geografie Ascoli Satriano grenst aan de volgende gemeenten: Candela, Castelluccio dei Sauri, Cerignola, Deliceto, Foggia, Lavello (PZ), Melfi (PZ), Ordona, Orta Nova, Stornarella. Geboren Michele Placido (1946), acteur en regisseur Externe link http://www.comune.ascolisatriano.fg.it/
Ascoli Satriano

Ascoli Satriano (em latim: Ausculum) é uma comuna italiana da região da Puglia, província de Foggia, com cerca de 6.359 habitantes. Estende-se por uma área de 334 quilômetros quadrados, tendo uma densidade populacional de 19 hab/km². Faz fronteira com Candela, Castelluccio dei Sauri, Cerignola, Deliceto, Foggia, Lavello (PZ), Melfi (PZ), Ordona, Orta Nova, Stornarella. Era conhecida como Ásculo (Ausculum) durante o período romano. Demografia Ver também Batalha de Ásculo Referências
Ascoli Satriano

Ascoli Satriano este o comună din provincia Foggia, regiunea Puglia, Italia, cu o populație de 5.863 locuitori (1 ianuarie 2023) și o suprafață de 336,68 km². Numele vechi al comunei este Asculum, unde in 279 BC, regele Pyrrhus al Epirului învinge armata Republicii Romane în războiului Pyrrhic. Demografie Ascoli Satriano - evoluția demografică Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia Referințe Legături externe Comunele Italiei