NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Porta Capena

La Porta Capena era una de les portes de la Muralla Serviana, situada entre la Porta Caelimontana i la Porta Naevia, a l'antiga Roma. La seva ubicació està ocupada per l'actual piazza di Porta Capena. Situació La porta es trobava al vessant sud-oest del mont Celi, prop del bosc sagrat de les Camenes, nimfes llatines de les fonts, des d'on sortia la Via Àpia. Aquesta porta va donar nom a la regió de la Porta Capena, quan August va dividir administrativament Roma en catorze regions l'any 7 aC. Història Originàriament, el nom d'aquesta porta era el d'un petit poble, Capena, una antiga colònia de Veii situada a Etrúria, però no és segur que prengui el seu nom d'aquesta colònia. Segons Coarelli, el nom de Capena podria provenir de la ciutat de Cabum al Massís Albà, primera població de la Via Llatina. La porta s'esmenta per primera vegada l'any 484 aC i després l'any 459 aC. Durant la construcció de l'aqüeducte d'Aqua Appia, que es va fer al mateix temps que el de la Via Àpia, es va utilitzar la Porta Capena per a sostenir l'aqüeducte que travessava la vall situada entre el Celi i l'Aventí per sobre de diversos arcs. La porta es creu que era l'anomenat arcus Stillans, l'arc final del rivus Herculaneus, una branca de l'Aqua Marcia. Marc Valeri Marcial, un poeta de finals del segle i, suggereix que el conducte de l'aqüeducte no era estanc quan passava per aquesta porta. Un rierol que discorria prop de la porta Capena s'usava per al culte de Cíbele, una deessa d'Àsia Menor. El seu culte es va introduir a Roma l'any 205 aC. Un cop l'any, a l'abril, l'estàtua de la deessa era conduïda en processó des del seu temple del turó Palatí i se la banyava en les seves aigües. Prop de la porta hi havia el temple de Mart Gravidus on es guardava el Lapis manalis (la pedra dels manes), una pedra sagrada, que es treia ritualment del temple en temps de sequera amb l'esperança de provocar la pluja. L'any 1867 es van descobrir restes de l'antiga porta, i les restes d'un pilar. Aquesta obra havia d'estar composta per un sol arc fet de tova i de travertí. Època actual La piazza di Porta Capena, situada al lloc de l'antiga porta, s'ha convertit en un passeig arqueològic. Va ser inaugurat el 21 d'abril de 1917 per l'alcalde de Roma Prospero Colonna. Des del 1937 fins al 1998, en aquest lloc s'alçava el gran obelisc que la Itàlia feixista havia portat d'Axum, com a trofeu durant la conquesta d'Etiòpia. Es va transportar en quatre peces i es va inaugura el 31 d'octubre de 1937. Reclamat l'obelisc per Etiòpia, va ser retornat l'any 1998. Referències
Porta Capena

Die Porta Capena war ein antikes Stadttor der Servianischen Mauer in Rom. Lage Die Porta Capena befand sich am südwestlichen Abhang des Caelius. Nachbartore waren die Porta Naevia im Südwesten und die Porta Caelimontana im Osten. Am Tor begannen die Via Appia und die Via Latina. In der Nähe lag der Hain der Camenae. Name und Geschichte Die Herkunft des Namens ist nicht geklärt; eine in der Antike erwogene Herleitung aus dem Etruskischen ist nicht sicher. Möglich ist auch eine Verbindung mit der Stadt Capua, zu der die Via Appia führte. Domitian soll im späten 1. Jahrhundert die Porta Capena restauriert haben, die zu dieser Zeit durch die Ausdehnung Roms ihre Funktion als Stadttor schon verloren hatte. Vermutlich standen die Arbeiten im Zusammenhang mit dem Bau einer Wasserleitung, eines Zweigs der Aqua Marcia, der vom Caelius zum Aventin führte. Offenbar war die Wasserleitung für ihre Undichtigkeit bekannt; Juvenal beschreibt die Porta Capena deshalb als „feucht“ (madidamque Capenam), Auch Roms älteste Wasserleitung, die Aqua Appia, führte an der Porta Capena in die Stadt. In den Jahren 1867–1868 wurden Reste der Porta Capena und der angrenzenden Teile der Servianischen Mauer ausgegraben, sind heute aber nicht mehr sichtbar. Die Piazza di Porta Capena ist noch heute einer der wichtigsten Verkehrsknotenpunkte im Zentrum Roms. Literatur Filippo Coarelli: Rom. Ein archäologischer Führer. von Zabern, Mainz 2000, ISBN 3-8053-2685-8, S. 22, 36–37, 204, 327, 351. Christian Hülsen: Capena porta. In: Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (RE). Band III,2, Stuttgart 1899, Sp. 1506. Weblinks Artikel Porta Capena in Platner/Ashby, A Topographical Dictionary of Ancient Rome (1929) Anmerkungen
Puerta Capena

La Puerta Capena era una puerta de las Murallas Servianas, cerca de la Colina de Celio, en Roma, anteriormente el bosque sagrado donde se creía que Numa Pompilio y Egeria (una de las Camenas) se conocieron y besaron. Fue uno de los principales accesos a la Antigua Roma ya que se encontraba sobre la Vía Apia. Aunque se desconoce el origen del nombre, es posible que se refiera al hecho de que el camino lleva a Capua, una ciudad importante de Campania, al sur de Roma. La plaza de Porta Capena alberga las oficinas de la FAO y el Casino La Vignola Boccapaduli. En esta misma plaza se hallaba el Obelisco de Aksum, un botín de guerra que fue devuelto a Etiopía en 2005.
Porta Capena

De Porta Capena was een stadspoort in de Muur van Servius Tullius in het oude Rome. De poort De Porta Capena was een van de hoofdpoorten van Rome, omdat hier de Via Appia begon. De poort was gebouwd bij de Coelius heuvel en dankt zijn naam mogelijk aan de in de oudheid belangrijke stad Capua in Campania, dat het eindpunt van de Via Appia was. De Porta Capena was ingebouwd in het Aqua Marcia aquaduct. De waterleiding liep direct over de poort heen en deze was in de loop der tijd gaan lekken, waardoor de poort bekendstond als een plek die altijd drupt. Van de Porta Capena resteert tegenwoordig niets meer. Tijdens de eerste 250 jaar van het Romeinse Keizerrijk was de macht van Rome zo groot dat niemand de stad zou durven aanvallen. De Servische stadsmuur, en daarmee zijn poorten, verloor zijn functie en verviel of werd afgebroken om ruimte te maken. Het is echter bekend dat de Porta Capena door keizer Domitianus nog hersteld is, maar dit is waarschijnlijk gedaan vanwege het aquaduct dat over de poort was gebouwd. Piazza di Porta Capena Het Piazza di Porta Capena is een druk verkeersplein ten westen van het Circus Maximus, waar de Viale Aventino, de Viale delle Terme di Caracalla en de Via di San Gregorio samenkomen. Het plein komt ongeveer overeen met de plaats waar de Porta Capena vroeger stond. De Viale delle Terme di Caracalla, is oorspronkelijk het eerste deel van de Via Appia. Naast deze weg staat in de berm een ruïne waarvan gezegd werd dat deze een deel van de poort was. Dit is zeer waarschijnlijk niet waar, aangezien de Servische Muur gemaakt was van grote blokken tufsteen en de ruïne uit baksteen is gebouwd. Mogelijk is dit het restant van een woonhuis dat in latere tijden tegen de oude stadsmuur aan gebouwd was. Het Piazza di Porta Capena is verder bekend doordat dit de locatie is waar de omstreden Obelisk van Aksum stond. Deze was door Mussolini in 1937 uit Ethiopië geroofd en werd pas in 2005 teruggegeven. Op deze plek bevindt zich thans ook het hoofdkantoor van de Voedsel- en Landbouworganisatie van de Verenigde Naties de FAO. Zie ook Fons Camenarum Voetnoot Externe links S. Platner, a topographical history of ancient Rome, London 1929. Art. Porta Capena VRoma.org, Maquette van de Porta Capena met een korte uitleg
Porta Capena

Porta Capena era um antigo portão na Muralha Serviana perto do monte Célio, em Roma, Itália, onde estava, segundo a tradição, o bosque sagrado onde Numa Pompílio e a ninfa Egéria se encontravam. Era uma das principais entradas para a cidade de Roma, pois dava diretamente para a via Ápia. A origem do nome é desconhecida, mas pode estar relacionado ao fato de a Via Ápia seguir até Cápua, uma importante cidade na Campânia, ao sul de Roma. Seu nome foi emprestado depois para a Região I das 14 regiões da Roma de Augusto. Uma fonte na Porta Capena fornecia a água sagrada utilizada na cerimônia anual da Mercurália. Segundo Juvenal, um escritor romano do século I, a Porta Capena era frequentada por mendigos, especialmente, segundo eles, mendigos judeus. A moderna Piazza di Porta Capena abriga a sede da FAO ("Organização das Nações Unidas para Alimentação e Agricultura") e, entre 1937 e 2004, o Obelisco de Axum, tomado durante a Segunda Guerra Ítalo-Etíope Ver também Lista das portas de Roma Referências
Капенские ворота

Капенские ворота (лат. Porta Capena) — античные городские ворота Рима вблизи Целия, являвшиеся частью Сервиевой стены. Ворота получили название в честь Капенской рощи. От этих ворот начиналась Аппиева дорога и Латинская дорога. Название ворот происходит, возможно, от города Капуя, в который вела Аппиева дорога, или от этрусского слова Capena . Император Домициан отреставрировал Капенские ворота в конце I века, в то время ворота потеряли своё значение городских ворот в сильно разросшемся городе. В 1867—1868 годах развалины ворот и часть Сервиевой стены были раскопаны, однако в наши дни больше не видны. Примечания
Капенські ворота

Капенська брама (лат. Porta Capena) — колишня міська брама Стародавнього Риму поблизу Целія, була частиною Сервіївого муру. Від Капенської брами починалася Аппієва дорога та віа Латіна. Назва брами походить, можливо, від міста Капуа, до якого вела Аппієва дорога, або від етруського слова Capena. Імператор Доміціан відреставрував Капенські ворота у кінці I століття, водночас ворота втратили своє значення міських воріт у місті яке розрослося. У 1867–1868 роках руїни брами та частина Сервієвої стіни були розкопані, однак у наші дні їх більше не видно. Посилання Artikel Porta Capena in Platner/Ashby, A Topographical Dictionary of Ancient Rome (1929) Примітки
Villa Wolkonsky

Villa Wolkonsky (en italià, la paraula "villa" inclou normalment inclou no només un edifici gran sinó també les seves terres) és la residència oficial de l'ambaixador britànic a Roma. Originalment va ésser propietat de la princesa russa, Zenaida Wolkonsky, qui en va fer la seva casa allà en els anys 1830. En van ésser visitants habituals celebritats com Karl Brullov, Alexander Ivanov, Bertel Thorvaldsen, Gaetano Donizetti, Stendhal, i Sir Walter Scott. Nikolai Gogol va escriure una bona part d'Ànimes Mortes a la vil·la. Posteriorment va passar a través de diferents propietaris fins que va ser venuda al govern alemany l'any 1920, esdevenint l'ambaixada alemanya i residència de l'ambaixador. Després de l'alliberament de Roma l'any 1944, el govern italià va confiscar la propietat, i la va ser col·locar sota la Comissió Aliada de Control. Per un temps curt va ser ocupada per la legació suïssa i posteriorment la Creu Roja italiana. Quan l'ambaixada britànica a Roma a la Porta Pia va ser volada per membres del moviment clandestí sionista Irgun el 31 d'octubre de 1946, el govern italià va posar la Vil·la a disposició del govern britànic per utilitzar-la com a residència i ambaixada provisional. El Regne Unit va adquirir la Vil·la l'any 1951. Quan la nova ambaixada del Regne Unit va ser reoberta a la seva ubicació original l'any 1971, les oficines van tornar a la Porta Pia, mentre que la Vil·la va esdevenir residència de l'ambaixador de Sa Majestat Britànica. Dins de la propietat, s'hi van construir també habitatges per altres alts funcionaris de l'ambaixada. La Vil·la és freqüentment utilitzada per a seminaris i conferències. També es lloga a organitzacions acadèmiques o comercials per esdeveniments importants. A l'extens parc s'hi fa la festa anual per l'aniversari de la Reina, el dia nacional britànic. És la joia de la Vil·la, on encara hi ha molts elements introduïts per la Princesa Wolkonsky. Un recent cens d'arbres i plantes va identificar prop de dos cents espècies diferents. Referències Enllaços externs Història detallada Arxivat 2013-01-07 a Wayback Machine. de Villa Wolkonsky (anglès)
Villa Wolkonsky

Villa Wolkonsky (in Italian, the word villa usually includes not only a large building but also its grounds) is the official residence of the British ambassador to Italy in Rome. The entrance to the villa is located at 4, Via Ludovico di Savoia. History The villa was originally owned by a Russian princess, Zenaǐde Wolkonsky (born Zenaǐde Alexandrovna Belosselsky-Belozersky), who made her home there in the 1830s. Her salon was frequented by Karl Brullov, Alexander Ivanov, Bertel Thorvaldsen, Gaetano Donizetti, Stendhal, and Sir Walter Scott. Nikolai Gogol wrote much of Dead Souls at the villa. Subsequently, it passed through various owners until it was sold to the German government in 1920, becoming the German embassy and ambassador's residence. After the Liberation of Rome in 1944, the Italian government sequestrated the property, and it was placed under the Allied Control Commission. For a short time, it was occupied by the Swiss legation and then the Italian Red Cross. When the British Embassy at Rome's Porta Pia was blown up by members of the clandestine Zionist terrorist group Irgun on 31 October 1946, the Italian government made Villa Wolkonsky available to the British government to use as a temporary embassy and residence. The United Kingdom purchased the villa in 1951. When the new British Embassy was reopened at its original location in 1971, the offices moved back to Porta Pia, and the villa reverted to its role as His Majesty's Ambassador's Residence. On the same grounds are outbuildings containing apartments for senior embassy officials. The villa itself is frequently used for seminars and workshops, and it is also rented out to appropriate academic or commercial organisations for major events. The extensive grounds are also the venue for the annual King's Official Birthday Party. They are the jewel of the villa, still containing many features originally introduced by Princess Wolkonsky. A recent tree and plant census listed around 200 different species. External links Detailed history of Villa Wolkonsky, British Embassy Rome (via archive.org) References
Villa Wolkonsky

La villa Wolkonsky est la résidence officielle de l'ambassadeur britannique à Rome en Italie. Histoire Dans les années 1830, l'édifice était initialement la propriété de la princesse russe Zinaïda Volkonskaïa (né Zenaǐde Belosselsky-Belozersky). Son salon était fréquenté par de nombreux artistes de renom : Karl Brioullov, Alexandre Ivanov, Bertel Thorvaldsen, Gaetano Donizetti, Stendhal et Sir Walter Scott. Nicolas Gogol a écrit une grande partie des Âmes mortes à la villa. La villa est passée successivement à divers propriétaires jusqu'à ce qu'elle soit vendue au gouvernement allemand en 1920, devenant ainsi l'ambassade d'Allemagne et la résidence de l'ambassadeur. Après la libération de Rome en 1944, le gouvernement italien a mis sous séquestre la propriété, et l'a placée sous le contrôle de la Commission alliée. Pendant une courte période, elle fut occupée par la légation Suisse, puis de la Croix-Rouge italienne. Lorsque l'ambassade britannique de Porta Pia à Rome a été dynamitée le 31 octobre 1946 par les membres du groupe militant clandestin sioniste Irgoun, le gouvernement italien a mis la Villa à disposition du gouvernement britannique afin de l'utiliser comme résidence et ambassade temporaire. Le Royaume-Uni a acheté la villa en 1951. Lorsque l'ambassade du Royaume-Uni a été rouverte à son emplacement d'origine en 1971, les bureaux ont été ramenés à Porta Pia et la Villa est devenue la résidence de l'Ambassadeur de sa Majesté et les dépendances les appartements pour les hauts fonctionnaires de l'ambassade. La villa elle-même est fréquemment utilisée pour des séminaires et ateliers et est également louée lors des grands événements à des organisations académiques ou commerciales. Le grand parc de la villa est le lieu de rendez-vous pour la fête annuelle d'anniversaire du Roi ou de la Reine et la fête nationale britannique. Un recensement récent des arbres et des plantes a répertorié environ 200 espèces différentes. Description Liens externes (en) « Histoire de la villa Wolkonsky », sur Ukinitaly.fco.gov.uk Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Rome
Villa Wolkonsky

Villa Wolkonsky är en villa i Rom. Den uppfördes omkring år 1830 för den ryska författaren och salongsvärden Zinaida Volkonskaja, som bodde där till sin död. Numera utgör villan den brittiske ambassadörens officiella residens. År 1920 såldes villan och blev Tysklands ambassad. Efter Roms befrielse 1944 övertogs villan av italienska staten. Storbritannien inköpte villan år 1951. På villans område finns bland annat ruinerna efter Tiberius Claudius Vitalis kolumbarium från första århundradet efter Kristus. Källor Webbkällor ”Villa Wolkonsky” (på italienska). info.roma.it. Arkiverad från originalet den 15 februari 2021. https://archive.md/NgnMx. Läst 15 februari 2021. Detailed history of Villa Wolkonsky Tryckta källor Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. sid. 542. ISBN 88-365-2541-5 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Wolkonsky.
University of Salerno

The University of Salerno (Italian: Università degli Studi di Salerno) (in acronym UNISA) is a university located in Fisciano and in Baronissi, Italy. Its main campus is located in Fisciano while the Faculty of Medicine is located in Baronissi. Another branch, the third overall, was opened in Avellino in 2023. It is organized into seventeen departments. History Salerno's Schola Medica Salernitana was the most important medical school in Europe between the 10th and 13th centuries. Following the rise of university medical schools, it briefly merged with the University of Naples, which moved to Salerno from 1253 to 1258 before returning to Naples and establishing its own medical school there. Meanwhile, the University of Montpellier displaced Salerno as the most prestigious medical school internationally and by the 14th century the latter had ceased to exist. The modern University of Salerno traces its origin to the Istituto Universitario di Magistero "Giovanni Cuomo", a teacher training college founded in 1944 with this renowned and ancient tradition in mind. In 1968 the institute became a State university, the University of Salerno, and it has since seen a great increase in student numbers. Organization The University of Salerno offers degrees in 10 faculties: Faculty of Arts and Philosophy Faculty of Economics Faculty of Education Faculty of Engineering Faculty of Foreign Language and Literature Faculty of Law Faculty of Medicine Faculty of Mathematics, Physics and Natural Sciences Faculty of Pharmacy Faculty of Political Science The "Central library Eduardo R. Caianiello" (in Italian "Biblioteca umanistica "E. R. Caianiello") offers students over 800,000 bibliographic units and over 6,383 periodicals in its shelves. ICSR Mediterranean Knowledge In May 2015 the University of Salerno saw the establishment of a new research institute, the International Centre for Studies and Research "Mediterranean Knowledge", composed by 14 Research Units located in universities of the Mediterranean countries. The ICSR, that has its administrative office at the University of Salerno, aims at favouring research and dissemination of knowledge about the most important topics of the Mediterranean Basin. For that purpose it publishes the book series Mediterranean, Knowledge, Culture, Heritage, theJournal of Mediterranean Knowledge and a series of Working Papers. The ICSR, moreover, periodically organizes national and international conferences. See also List of Italian universities Salerno Schola Medica Salernitana References External links (in Italian) University of Salerno Website
Université de Salerne

L'université de Salerne (en italien, Università degli studi di Salerno, souvent abrégé en UniSa) est une université italienne dont le siège est à Salerne, en Campanie. Historique La présence d'activités universitaires dans la région de Salerne remonte au Moyen Âge. L’École de médecine de Salerne est créé au IXe siècle. Elle fonctionne sans interruption pendant plusieurs siècles jusqu'à sa dissolution en 1865. En 1944, le ministre de l’éducation Giovanni Cuomo fait créer à Salerne un institut universitaire, devenu public en 1968. L’ouverture des facultés est progressive : en 1969 la faculté de lettres et de philosophie, qui remplace l'ancienne faculté de lettres, suivie de la faculté d'économie et de commerce en 1970, de la faculté des sciences mathématiques, physiques et naturelles et de la faculté de droit en 1972, et enfin le cours complet d'ingénierie en 1983. En 1988, l'université est transférée du centre-ville de Salerne vers de nouveaux locaux construits sur les communes de Fisciano et Baronissi. L'université continue alors à se développer avec la création des facultés de pharmacie en 1991, de sciences politiques en 1992 et de langues et littératures étrangères en 1996. En 2006, l'école de journalisme de Salerne est ouverte au sein de l'université, avec l’accord de l'ordre national des journalistes. La même année, la faculté de médecine et de chirurgie est créée. Début 2013, en collaboration avec l'hôpital « Ruggi d'Aragona » de Salerne, l'université achève les démarches administratives pour la création d’un nouvel hôpital universitaire. Cela permet en 2014 le développement du département de médecine, avec la création de trois premières écoles de spécialisation dans le domaine de la santé. En 2023, l'université s'équipe d'un nouveau site décentralisé sur la commune d'Avellino. Composition de l'université En 2008, dix facultés et un centre d'enseignement des langues constituent l'offre pédagogique : Économie Pharmacie Droit Sciences de l'ingénieur Lettres et Philosophie Langues et Littératures étrangères Médecine et Chirurgie Sciences de l'éducation Sciences mathématiques, physiques et naturelles Sciences politiques Personnalités liées à l'université Étudiants Docteur honoris causa Professeurs Recteurs Notes et références Liens externes (it + en + es) Site officiel Ressources relatives à la recherche : Classement académique des universités mondiales CrossRef Horizon 2020 U-Multirank Portail des universités Portail de la Campanie
Universiteit van Salerno

De universiteit van Salerno (Italiaans: Università degli Studi di Salerno - UNISA) is een Italiaanse universiteit in de stad Salerno, met bijkomende campussen in Fisciano, Baronissi en Lancusi. In 10 faculteiten volgen er meer dan 34.000 studenten een opleiding. De universiteit in zijn huidige vorm als staatsuniversiteit dateert van 1968, maar Salerno was eerder de stad van een van de oudste universiteiten, gesticht in 1173, en nog eerder, de eerste medische faculteit, met de Schola Medica Salernitana, gesticht in de 9e eeuw. Lesgevers waren onder meer Alfanus I en Constantijn de Afrikaan, deze laatste de auteur van de Liber Pantegni.
Universitetet i Salerno

Universitetet i Salerno (italienska: Università degli Studi di Salerno, UNISA) är ett statligt universitet i Italien, vars campus ligger i Fisciano (Salerno), Italien. Det har också ett campus i Baronissi. Akademin grundades 1968, fast Salerno räknar en gammal tradition efter Escuela Médica Salernitana (700-talet). Källor