Santa Maria in Vallicella

Santa Maria in Vallicella, tradicionalment anomenada Chiesa Nuova (Església Nova) després de la reconstrucció del segle xvi, és un lloc de culte catòlic del segle xvi a Roma, situat a la plaça del mateix nom al districte de Parione, a la frontera amb el districte de Ponte, en el qual recau part de l'edifici. Església de la Nativitat de la Mare de Déu L'església es troba a la zona d'una lleugera depressió natural a la plana del Campo Marzio, considerada pels romans com una de les entrades al món subterrani i un lloc de culte a les divinitats infernals, amb el nom de Tàrent. Des del segle xiii, s'hi recorda una església dedicada a la Nativitat de la Mare de Déu, vinculada a la parròquia de San Lorenzo in Damaso. Des del segle xiv fins al segle xvi, l'església va ser coneguda amb el nom de Santa Maria in Puteo albo, del nom del districte que havia pres el nom d'un antic pou (puteale) de marbre blanc situat a la propera Piazza Sora. L'església tenia tres naus separades per tres columnes a cada costat. Madonna Vallicelliana A l'església es conservava una imatge miraculosa de la Mare de Déu: és un fresc del segle xiv, originalment col•locat fora d'una "stufa", o bany públic. Es diu que el 1535 la imatge, després d'haver estat colpejada amb una pedra, va sagnar i així es va convertir en objecte de culte. El 1574 el fresc va ser desprescrit i confiat al rector de l'església de Vallicella i guardat a la sagristia. El fresc va ser col·locat posteriorment a l'altar major de la Chiesa Nuova. Construcció El 1551, Felip Neri va fundar la Congregació de l'Oratori, que va ser reconeguda pel papa Gregori XIII el 1575. En la mateixa butlla papal, l'antiga església va ser confiada a la congregació, que, però, ja no estava en bon estat. Per tant, a l'arquitecte Matteo di Città di Castello se li va confiar la tasca de construir una "nova església". La primera missa al nou edifici, amb una sola nau i quatre capelles a cada costat, encara coberta per una teulada de fusta , es va celebrar el 1577. L'església i les seves capelles estaven decorades amb estuc i marbre policromat, dissenyades per Domenico Fontana i Giovanni Antonio Dosio. El 1586 l'obra va ser lliurada a Martino Longhi el Vell, l'arquitecte de confiança del principal finançador de les obres, el cardenal Pierdonato Cesi. Després de la mort del cardenal, l'obra va continuar i l'absis semicircular, el transsepte i la cúpula que coronava el creuer es van inaugurar el 1591. Entre 1594 i 1617 , segons un disseny de 1585 de Giacomo Della Porta i supervisat per Giovan Battista Guerra, la planta original d'una sola nau va ser modificada enderrocant les capelles laterals, que van ser traslladades per fer lloc a dues naus estretes. També s'hi van afegir dues capelles més, una a cada costat. Al mateix temps, Angelo Cesi, bisbe de Todi i germà del cardenal, va finançar les obres de la façana, que van començar el 1594 basant-se en un disseny de Fausto Rughesi i es van concloure, després d'una interrupció entre el 1598 i el 1603, el 1605, mentre que l'escala del davant es va completar el 1614. El timpà que corona tota l'amplada de la façana és potser obra de Carlo Maderno. El campanar va ser afegit el 1666 per Camillo Arcucci. El costat dret de l'església, després que s'obrís el carrer que la voreja, va ser cobert de maó el 1675 per Carlo Rainaldi. La cúpula va ser modificada el 1650 per Pietro da Cortona, que va afegir una llanterna coronada per una petita cúpula per permetre una millor il·luminació interior. El terra de marbre va ser completament refet el 1895. L'església, amb l'Oratori adjacent dels Filipons, anteriorment donava a una petita plaça tancada, que ara ha desaparegut després de l'obertura del Corso Vittorio Emanuele el 1885. A l'espai obert actual hi ha un monument a Pietro Metastasio i la font Terrina, traslladada aquí des de Campo de' Fiori. Arquitectura Façana La façana presenta dos ordres de pilastres bessones , amb els parells als costats del portal central substituïts per semicolumnes. A l'entaulament del primer ordre, la inscripció commemora el patró (Angelus Caesius, episc[opus] tudertinus fecit anno Dom[ini] MDCV). El portal central, més gran que els dos laterals, està coronat, per sobre de l'entaulament de primer ordre, per un timpà arquejat, que alberga l'estàtua de la "Madonna Vallicelliana". Les inscripcions sobre els tres portals porten els dos sants titulars de l'església, la Mare de Déu i Sant Gregori el Gran, i els versos del Càntic dels Càntics bíblic relacionats amb la Immaculada Concepció (Tota pulchra es amica mea et macula non est in te). A l'ordre superior, connectat amb l'inferior per dues petites volutes laterals, preses de la façana de l'església del Gesù, hi ha una finestra al centre emmarcada per un edicle amb timpà arquejat i als costats dues fornícules, emmarcades per edicles més petits, que allotgen les estàtues de Sant Gregori el Gran i Sant Jeroni, obra de Giovanni Antonio Paracca. Naus La nau central està coberta per una volta de canó, sostinguda per pilars amb lesenes adossades, entre els quals s'obren els arcs cap a les naus laterals, que donen a cinc capelles a cada costat. Als costats de la nau central, per sobre dels arcs que condueixen a les naus laterals, i a la contrafaçana, hi ha quinze llenços ovalats allotjats en marcs daurats, creats entre 1697 i 1700 , que representen la Salvació de la raça humana a través d'episodis de l'Antic i el Nou Testament. Començant des de baix: A la contrafaçana, els estucs d'Ercole Ferrata representen les al·legories del Menyspreu pel Món i del Silenci. Els àngels i querubins d'estuc que decoren la nau lateral, completats el 1698, van ser obra dels artistes d'estuc Giacomo Lavaggi, Bernardino Cametti, Pietro Balestra, Giuseppe Raffaelli i Michele Maglia. Frescos de Pietro da Cortona La volta, la cúpula amb les mènsules i l'absis, inicialment deixats només emblanquinats a petició del mateix Felip Neri, van ser posteriorment pintats al fresc per Pietro da Cortona entre 1647 i 1666 . A la volta, el fresc representa la Mare de Déu i Sant Felip Neri i fa referència al famós episodi de la visió que el sant va tenir el 1576 durant la construcció de l'església: es diu que la Mare de Déu es va aparèixer a Felip sostenint una biga perillosa per sobre de la capella on, durant la construcció, es guardaven el Santíssim Sagrament i la imatge miraculosa de la "Madonna Vallicelliana". L'Assumpció entre àngels i sants està representada a la conca absidal, mentre que el Triomf de la Trinitat està representat a la cúpula (Déu Pare i Crist a la cúpula i l'Esperit Sant a la llanterna). Els profetes bíblics Jeremies, Ezequiel, Isaïes i Daniel estan pintats al fresc a les petxines de la cúpula . Altar major i pintures de Peter Paul Rubens L'altar major, construït entre 1596 i 1599, estava destinat inicialment a albergar un retaule que representava el "Naixement" de Federico Barocci, però mai es va completar. El 1608, es va decidir col·locar-hi la imatge miraculosa de la Madonna della Vallicella. Va ser inserida en un retaule de pissarra, pintat per Peter Paul Rubens amb cercles concèntrics d'"àngels i querubins adoradors", disposats al voltant d'un nínxol que conté la imatge sagrada. Aquest està cobert per una placa de coure , també pintada per Rubens amb una Mare de Déu i el Nen beneint, que es pot aixecar, mitjançant un sistema de cordes i politges, per revelar la imatge miraculosa que hi ha a sota. A les parets laterals del presbiteri hi ha dues altres pintures de Rubens, també fetes sobre lloses de pissarra, que representen els sants Gregori el Gran, Papias i Maur (a la paret esquerra) i les santes Flàvia Domitil·la, Nereu i Aquil·leu (a la paret dreta). El mecenes d'aquest grandiós cicle pictòric va ser Monsenyor Giacomo Serra, de Gènova. Per sobre del timpà mixtilini de l'altar, es va construir una fornícula per allotjar el Crucifix de fusta policromada, obra de Guglielmo Berthelot, del 1615. El 1697 el timpà i la fornícula es van modificar amb l'addició de dues estàtues d'àngels, obra de Francesco Maratti. El tabernacle de l'altar de bronze daurat, amb àngels voladors, va ser fet el 1672 per Ciro Ferri. Capelles de les naus Les capelles, que inicialment s'obrien a una sola nau, van ser reconstruïdes totes per fer lloc a les naus laterals entre 1594 i 1606 . Capella de la Purificació Primera capella de la nau esquerra. Concedida a Fabrizio i Cesare Mezzabarba de Pavia, inicialment estava destinada a exhibir l'antiga imatge miraculosa de la "Madonna Vallicelliana". Amb les obres de reconstrucció, el patronatge va passar al cardenal Agostino Cusani i, el 1854, als comtes Polidori. La decoració d'estuc després de la reconstrucció és obra de Stefano Longo, mentre que els panells amb frescos de la volta van ser completats el 1620 pel Cavalier d'Arpino (Sant Ambròs, Sant Agustí i Santa Mònica). Els frescos danyats van ser coberts durant una restauració el 1885. El retaule està format per un llenç de 1627 , també del Cavalier d'Arpino, que representa la Purificació de la Verge. Capella dels Reis Mags o de l'Epifania Segona capella a la nau esquerra. Patronat concedit el 1578 a Porzio Ceva, notari de la Cambra Apostòlica. El patronatge de la capella va passar dels nobles Ceva a la noble família Ratto. El retaule, obra de Cesare Nebbia del 1578, representa l'Adoració dels Reis Mags. Després de la reconstrucció, la nova decoració amb marbre policromat i estuc de la volta va ser confiada de nou a Stefano Longo i es va completar el 1619, reprenent els motius de la Capella de la Purificació. Els frescos de la volta, en mal estat, probablement van ser completats el 1625 per Baccio Ciarpi. Capella de la Nativitat Tercera capella de la nau esquerra. Atorgada com a patronatge a Silvio Antoniano, el futur cardenal, el 1580 . El retaule, de Durante Alberti, representa l'Adoració dels Pastors (abans de 1590). Després de la reconstrucció va ser decorat amb estucs (Giovanni Guerra) i frescos (Pomarancio), que ja no es conserven. Capella de la Visitació La quarta capella de la nau esquerra. Atorgada com a patronatge al venecià Francesco Pizzamiglio el 1582. A mitjans del segle xviii, va passar a Filippo Sicurani. El retaule amb la Visitació és el primer encarregat a Federico Barocci per a una església de Roma. Els pares de l'oratori van expressar la seva intenció d'encarregar el retaule per a la capella al pintor d'Urbino ja el 1582, però l'encàrrec es va signar el 1584 i la pintura va arribar a Roma el 1586. La pintura va rebre immediatament un gran reconeixement i les fonts artístiques i hagiogràfiques informen que era particularment estimada per Sant Felip Neri, a qui li agradava aturar-se i pregar-hi davant. Després de la reconstrucció, que es va completar només el 1611, la decoració d'estuc es va dur a terme el 1617 i l'any següent es van encarregar els frescos de Carlo Saraceni(Sant Mateu, Sant Joan Evangelista i Sant Joan Baptista, aquest últim ara perdut). Capella de l'Anunciació Cinquena capella de la nau esquerra. Atorgada com a patronatge a la família Ruspoli, banquers florentins, el 1589. El 1591 es va completar la decoració original del fresc d'Andrea Lilli, de la qual es conserven les de l'arc (Anunciació del naixement de la Verge a Joaquim i Anna, Rebeca al pou, Raquel amagant els ídols, la Immaculada Concepció, Raïms de la terra promesa, La núvia del Càntic dels Càntics i La núvia entrant a la sala de banquets). El retaule del mateix any, que representa l'Anunciació, va ser obra de Domenico Cresti (conegut com "il Passignano"). Donat el mal estat de conservació dels frescos, es va encarregar una segona decoració amb marbre policromat i estuc el 1662). Capella del Crucifix Primera capella a la nau dreta. Atorgada com a patronatge a Camillo Caetani, patriarca d'Alessandria, més tard va passar a Paolo Paganino de Mòdena, i de nou a la família Rossi, i, el 1746, al marquès Giacomo Vettori. El retaule, de Scipione Pulzone, que representa el Crucifix, es va completar el 1586. Sota el mecenatge de Paganino i després de la reconstrucció, la decoració va ser refeta el 1621 , amb estucs a la part inferior de l'arc (executats per Stefano Longo amb les al•legories de la Justícia i la Fortalesa) i al sostre voltat, que emmarca frescos a l'oli de Giovanni Lanfranco (Coronació d'espines, Flagelació i Agonia a l'hort). Capella de la Pietat Segona capella a la nau dreta. Atorgada com a patronatge a Pietro Vittrici, el "guardarroba" del papa. Després va passar a Ermete Cavalletti. Després de la reconstrucció va ser decorada amb marbre policromat i estuc (1612) i amb frescos d'Angelo Caroselli (el Sant a l'arc i la Pietat entre David i Isaïes a la volta). A l'altar es va col•locar elDavallament de Crist al Sepulcre de Caravaggio ( 1602 ), que va ser retirat pels francesos el 1797 i substituït per una còpia de Michele Koeck , mentre que després de la seva restitució l'original es conserva a la Pinacoteca dels Museus Vaticans. Capella de l'Ascensió Tercera capella de la nau dreta. Patronat concedit el 1581 a Tiberio Ceuli, un banquer romà. El 1868, el patronatge va passar a la família De Villanova Castellacci. El retaule amb l'Ascensió és de Girolamo Muziano, anterior a 1587. Després de la reconstrucció va ser decorada de nou amb marbre policromat i estuc i consagrada el 1607. Els frescos a l'oli de la cúpula van ser pintats per Benedetto Piccioli a partir del 1624 (San Coprete, Sant'Alessandro i San Patermuzio). Capella de Pentecosta La quarta capella de la nau dreta. Atorgada com a patronatge el 1579 a Vincenzo Lavaiana, un banquer pisà, qui, en el moment de la reconstrucció, la va cedir a Diego del Campo, un flamenc, el "camarlenc secret" del papa. El 1728, el patronatge va passar al comte Pietro Giraud. La decoració de la volta (Els set canelobres, El baptisme de Crist i Moisès amb les taules de la Llei), acabada el 1602 , és d' Egidio della Riviera. El retaule original amb el Davallament de l'Esperit Sant era del pintor flamenc Wensel Cobergher ( 1607 ), però va ser substituït el 1689 per l'actual llenç amb el mateix tema de Giovanni Maria Morandi. Capella Pinelli Cinquena capella de la nau dreta. Atorgada com a patronatge al banquer genovès Giovanni Agostino Pinelli, tresorer del papa. Conserva gran part de la decoració d'estuc original, completada el 1587 , dissenyada per Giacomo della Porta. També hi ha frescos d'Aurelio Lomi amb Històries de Maria i Històries de la infància de Jesús a l'arc, tondos a la volta amb Dormitio Virginis, Coronació de Maria i Funeral de la Mare de Déu, i a les parets Rebeca i Eleazar i Jael i Sísara. El retaule original amb l' Assumpció i els apòstols de Giuseppe Ghezzi va ser substituït a mitjans del segle xvii pel de Gian Domenico Cerrini, amb el mateix tema. Capelles del transsepte Les dues capelles dels extrems del transsepte van ser modificades retrocedint-les, de manera similar a les capelles de la nau: l'obra es va dur a terme el 1634 per a la Capella de la Presentació. Capella de la Presentació de la Verge A l'extrem esquerre del transsepte. Va ser construïda el 1589 a expenses del bisbe Angelo Cesi, i decorada segons un disseny de Martino Longhi el Vell el 1591 amb marbre policromat i dues columnes antigues de marbre verd a l'altar. El 1592 es van col•locar les estàtues de Sant Pere i Sant Pau, obra de Giovanni Antonio Paracca, als nínxols corresponents i el 1603 es va lliurar el retaule que representa la Presentació de Maria al Temple de Federico Barocci. Després de les obres de renovació, la decoració al fresc va ser completament refet, amb Històries d'Anna, Elcana i Samuel a la volta, d'Alessandro Salucci. Capella de la Coronació de la Verge A l'extrem dret del transsepte. Va ser concedit el 1591 a Alessandro Glorieri, nunci apostòlic a Nàpols. L'altar major va ser construït el 1592 , amb columnes antigues de marbre verd similars a les de la Capella de la Presentació, situada al costat oposat, i la capella va ser consagrada el 1594 amb una elaborada decoració de marbre policromat. Les fornícules allotgen dues estàtues de Sant Joan Baptista i Sant Joan Evangelista, obra de Flaminio Vacca. El retaule, que representa la Coronació de la Verge, va ser pintat pel Cavalier d'Arpino i, completat el 1615 , va ser modificat pel mateix autor dos anys més tard, a petició de la Congregació. Capella de Sant Felip Neri A l'esquerra del presbiteri. Precedit per un vestíbul de planta ovalada de Luca Berrettini, va ser construït entre 1600 i 1606 a càrrec de Neri Del Nero, un parent del sant, basat en un disseny d'Onorio Longhi, i decorat amb marbre i pedres precioses (marbre, alabastre, jaspi, nacre, lapislàtzuli, corall, ònix, àgata i ametista). La cúpula amb la llanterna sobre l'altar és obra de Pietro da Cortona (1650). A les parets i a la volta hi ha inserides teles de Cristoforo Roncalli, conegut com a "Pomarancio", realitzades entre 1596 i 1599 (però potser substituïdes per una segona sèrie del mateix pintor el 1620) i que representen escenes de la vida del sant (Felip sent els àngels cantar, Felip cura Climent VIII de la quiragra, Felip salva un fill espiritual d'ofegar-se, Felip en èxtasi mentre ajuda un malalt, Felip cau als fonaments i és salvat per un àngel, Felip en èxtasi amb túniques sacerdotals, Mort de Felip, Felip dóna almoines a l'àngel, Felip ressuscita Pau Màxim, Sant Joan Baptista s'apareix a Felip). Per a l'altar, es va crear el retaule de Guido Reni que representa Sant Felip Neri i la Madonna della Vallicella, que més tard es va traslladar a les estances del convent i es va substituir aquí per un mosaic amb el mateix tema de Vincenzo Castellani (1765-1774). L'altar consisteix en una urna de cristall que conté el cos del sant, amb una màscara de plata, mentre que les decoracions són el resultat de successives modificacions i renovacions que van tenir lloc fins al segle xix. Capella de Sant Carles Borromeu A la dreta del presbiteri. La idea d'una capella dedicada a Sant Carles Borromeu s'havia discutit des del 1604, amb el suport del cardenal Federico Borromeu, però el projecte només va ser possible de realitzar a partir del 1663, amb el patrocini del marquès Orazio Spada. El projecte de Camillo Arcucci preveia tres sales successives i sumptuosament decorades i es va completar el 1679. La primera sala, un vestíbul octogonal, alberga les làpides de marbre negre, col•locades el 1733, que commemoren els membres de la família mecenes. L'espai central, amb planta el•líptica i sostre voltat, va ser creat per Giuseppe Brusati Arcucci, nebot del primer dissenyador, amb l'ajuda de Carlo Rainaldi. Presenta quatre nínxols emmarcats per columnes de panal que estaven destinades a allotjar estàtues. La decoració (Glòria amb el lema de Sant Carles, Humilitas, de 1667, Àngels i quatre medallons amb l'Atac a Sant Carles, els Sants Carles, Felip Neri i Fèlix de Cantalice, l'Oració Comuna de Sant Carles i Sant Felip i la Trobada de Sant Carles i Sant Felip) és de Giovan Francesco De Rossi. L'escut d'armes de la família Spada està representat al terra (un membre de la família, el cardenal Fabrizio Spada, hi és enterrat). A les parets hi ha pintures de Luigi Scaramuccia de 1673 (les Almoines de Sant Carles i Sant Carles entre les víctimes de la pesta). L'última sala alberga l'altar amb un retaule de Carlo Maratta (la Mare de Déu amb el Nen entre els sants Carles Borromeu i Ignasi de Loiola, 1672-1679). El fresc de la volta, amb l'Esperit Sant, inserit en un marc mixtilini anterior, va ser creat per un artista desconegut el 1729. La restauració L'església va ser restaurada l' any 2006. Aquesta obra va modificar la plaça exterior. El títol cardenalici Santa Maria in Vallicella (en llatí: Titulus Sanctæ Mariæ in Vallicella) és un títol cardenalici instituït pel papa Pius XI el 18 de desembre de 1937 mitjançant la constitució apostòlica Quum S. Thomae in Parione, substituint el títol de San Tommaso in Parione, l'església del qual estava en runes. El títol recau sobre l'església homònima. Cardenals titulars Títol vacant (1937 - 1946) Benedetto Aloisi Masella (22 de febrer de 1946 - 21 de juny de 1948 nomenat cardenal bisbe de Palestrina) Títol vacant (1948 - 1953) Francesco Borgongini Duca (15 de gener de 1953 - 4 d'octubre de 1954 mort) Títol vacant (1954 - 1958) Paolo Giobbe (18 de desembre de 1958 - 14 d'agost de 1972 mort) James Robert Knox (5 de març de 1973 - 26 de juny de 1983 mort) Títol vacant (1983 - 1988) Edward Bede Clancy (28 de juny de 1988 - 3 d'agost de 2014 mort) Ricardo Blázquez Pérez, des del 14 de febrer de 2015 Referències Enllaços externs «Oratorio di San Filippo Neri - Chiesa Nuova - Roma». «Scheda della parrocchia dal sito della Diocesi di Roma». Scheda sugli affreschi della cupola di Pietro da Cortona sul sito ArtOnLine. «Stampa di Giuseppe Vasi con la chiesa e i dintorni, con commenti». RomeArtLover.