NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Osservatorio Bassano Bresciano

L'osservatorio Bassano Bresciano è situato nell'omonimo comune di Bassano Bresciano, in provincia di Brescia, ad un'altitudine di 58 m s.l.m. L'osservatorio è catalogato con il codice 565 presso il Minor Planet Center e con il codice 22 presso l'Istituto astronomia teorica di San Pietroburgo. È altresì inserito nella lista degli osservatori protetti dall'inquinamento dalla legge della regione Lombardia n. 17/2000. Storia L'attuale osservatorio è stato inaugurato il 29 aprile 1989. Tuttavia, le sue prime attività risalgono al 1983, quando furono pubblicate le misure astrometriche sulle Minor Planet Circulars, ricavate mediante un piccolo telescopio riflettore del diametro di 15 cm. La strumentazione Lo strumento principale è un telescopio Schmidt con specchio di diametro 42 cm e lastra correttrice di diametro 32 cm. La lunghezza focale è di 1000 mm. Il telescopio è dotato di montatura equatoriale a forcella e puntamento assistito da computer. Lo strumento è alloggiato al primo piano di un edificio appositamente costruito sotto una cupola del diametro di 5 metri. Sin dalla messa in servizio nel 1989 il telescopio è dotato di puntamento computerizzato. Nel corso degli anni sono state apportate modifiche e migliorie sia alla parte meccanica che a quella elettronica. Oggi l'osservatorio è completamente automatizzato e remotizzato. Questo significa che può compiere lavorare in automatico per tutta la notte senza la presenza di operatori e che può essere comandato a distanza. Sul telescopio è montata una camera CCD Starlight HX516. L'osservatorio dispone inoltre di un telescopio newtoniano con specchio di diametro 25 cm e lunghezza focale 1300 mm. Attività L'osservatorio è aperto al pubblico in occasione di eventi astronomici di rilievo. Dopo un lungo periodo in cui la principale attività di ricerca è stata l'astrometria di pianetini e comete, l'osservatorio si dedica alla fotometria di pianetini e stelle variabili. Nel corso del 2011 l'osservatorio è entrato a far parte del "Gamma-ray Coordinates Network" la rete di telescopi che riceve le notifiche di eventi GRB da parte dei satelliti in grado di rilevare i gamma ray burst. Sempre nel 2011 ha iniziato un'attività di ricerca nel campo delle supernovae e dal gennaio del 2012 è entrato a fare parte dell'Italian Supernovae Search Project (ISSP). Scoperte Presso l'osservatorio sono stati scoperti i seguenti pianetini: 6460 Bassano; 6793 Palazzolo; 6981 Chirman; 22370 Italocalvino. Sono anche state scoperte una Nova in M33 denominata PNV J01334729+3026514 e 113 nuove stelle variabili (progetto VESPA). Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su osservatorio Bassano Bresciano Collegamenti esterni Sito Gamma-ray Coordinates Network, su gcn.gsfc.nasa.gov. Sito Italian Supernovae Search Project, su italiansupernovae.org.
Bassano Bresciano-observatoriet

Bassano Bresciano-observatoriet (italienska: Osservatorio Astronomico Bassano Bresciano), är ett observatorium i Bassano Bresciano, Italien. Minor Planet Center listar observatoriet som upptäckare av 3 asteroider mellan 1991 och 1993. Asteroider upptäckta av Bassano Bresciano-observatoriet Se även Astronomiska upptäckter av Bassano Bresciano-observatoriet Källor och referenser
Campo San Zulian (Venezia)

Campo San Zulian è un campo di Venezia, situato nel sestiere di San Marco. Geograficamente è situato lungo le mercerie di San Zulian ed è punto di intersezione con il Ramo San Zulian o la Spadaria verso piazza San Marco e Calle dei Segretari che porta in Calle degli Specchieri. Il campo, molto centrale, prende il nome dall'edificio principale che è la Chiesa di San Zulian che divide il campo dal campiello San Zulian. Sulla parete dell'edificio adiacente la chiesa si può ammirare un altorilievo raffigurante San Giorgio che uccide il drago. Sotto tale edificio vi era il caffé alla Dea Minerva detto del Menegazzo punto di ritrovo di artisti come Carlo e Gaspare Gozzi Note
Convento di Santa Maria della Mota

Il convento di Santa Maria della Mota è stato un luogo di culto cattolico situato nel comune di Dolceacqua, al di fuori del centro abitato, in provincia di Imperia. Storia e descrizione Priorato dei monaci benedettini sorto in epoca carolingia, cui dipendevano molte chiese e proprietà terriere della val Nervia, e documentato da una bolla papale di papa Eugenio III del 1151 che conferma il possesso monastico come dipendenza dall'abbazia di Novalesa in val Susa. In seguito il monastero ebbe molti passaggi, dapprima alle dipendenze dei benedettini dell'abbazia di San Pietro di Breme in Lomellina, e poi del monastero di San Pietro di Vasco nei pressi di Mondovì, poi dei monaci certosini della Certosa di Pesio nel cuneese cui già dipendeva il feudo di Airole. Nel 1446 passò in possesso dei Doria che lo doneranno nel 1623 ai padri agostiniani scalzi del convento di Nostra Signora della Consolazione e San Vincenzo martire di Genova; il cenobio andò distrutto nel 1744 nel corso della guerra di successione austriaca. Voci correlate Dolceacqua Diocesi di Ventimiglia-San Remo Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su convento di Santa Maria della Mota Collegamenti esterni Convento di Santa Maria della Mota, su catalogo.beniculturali.it, Ministero della cultura.
Stazione di Acquatetta

Acquatetta è una piccola stazione intermedia della linea ferroviaria Barletta-Spinazzola nel territorio di Minervino Murge, dal quale dista 9 chilometri per strada ferrata, il cui nome deriva da una sorgente locale dove un tempo i pastori portavano le pecore al bagno prima della tosatura. Storia La stazione di Acquatetta fa parte della linea ferroviaria Barletta-Spinazzola, inaugurata nel 1895, della quale ha seguito tutte le vicende. È stata dismessa dalla Società Ferrovie dello Stato nel 1985 a seguito dei tagli imposti dall'allora Ministro dei Trasporti Claudio Signorile. Nello stesso periodo, con la motivazione ufficiale della scarsità di traffico, furono dismesse le fermate e stazioni intermedie di Monte Altino, Casalonga, Cefalicchio e Paredano. Nonostante le commemorazioni svoltesi nel 2005 per festeggiare il 110º anno dall'istituzione e i miglioramenti apportati alla stazione di Canne della Battaglia,, la linea Barletta-Spinazzola non svolge più servizio regolare di trasporto passeggeri. Inizialmente ideata per scopi militari (unire cioè velocemente l'Adriatico al Tirreno proseguendo da Spinazzola verso l'interno in direzione Rocchetta S. Antonio), si pensava potesse anche servire gli agricoltori e i braccianti del territorio, facilitando ai primi i trasporti delle derrate agricole, soprattutto uva e vino, verso la città di Barletta dalla quale potevano raggiungere velocemente le destinazioni del Nord, nel contempo favorendo gli spostamenti dei lavoratori verso le numerose masserie lungo il percorso. La stazione di Acquatetta è prossima al Parco Nazionale dell'Alta Murgia, geosito di grande interesse tutelato dall'Unesco. I tentativi di valorizzare la ferrovia con iniziative culturali in modo da incrementare il turismo locale hanno prodotto risultati incoraggianti. Le origini del nome La stazione di Acquatetta prende il nome dall'omonima contrada il cui toponimo è composto dal latino aqua(m) e tecta(m), cioè "acqua nascosta". Deriva con buone probabilità da una sorgente locale dove un tempo i pastori portavano le pecore al bagno prima della tosatura. Da rilevare che tutta la zona è caratterizzata da una particolare carsificazione (differente per profondità e permeabilità rispetto alla generalità delle Murge) che ha consentito la formazione di un reticolo idrografico abbastanza significativo di acque superficiali con varie sorgenti e piccoli corsi d'acqua i quali, più a valle - ad ovest della stazione - in Contrada Ulmeta si radunano assieme ad altre sorgenti di derivazione lucana formando quello che è l'inizio del corso del torrente Locone che confluisce, pochi chilometri più a nord, nel grande invaso del Locone che è, per grandezza, la seconda diga in terra battuta d'Europa. Da questa abbondanza di acque si desume derivi quindi l'appellativo della contrada che ha determinato il nome della stazione di Acquatetta. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Acquatetta
Estadi Giuseppe Meazza

L'Estadi Giuseppe Meazza és un estadi al barri de San Siro a la ciutat de Milà, pel que és també conegut pel nom de San Siro. Va ser inaugurat el 19 de setembre de 1926. Actualment té una capacitat de 80.018 espectadors amb unes dimensions de camp de 105×68 metres. L'estadi és de propietat municipal i és compartit pels dos grans clubs de la ciutat, l'AC Milan i l'Inter de Milà. Porta el nom de l'exfutbolista dels anys 1930 Giuseppe Meazza. És un dels 23 estadis d'elit de la UEFA. Història La construcció va començar el 1925 al districte de San Siro, que li va donar el seu primer nom, seguint una iniciativa del llavors president de l'AC Milan, Piero Pirelli. Es va estrenar amb el partit de l'Inter de Milà contra l'AC Milan el 19 de setembre del 1926, L'Inter va guanyar 6 a 3. El 3 de març del 1980 va ser rebatejat en honor de Giuseppe Meazza, bicampió del món amb Itàlia i exjugador de l'Inter de Milà. Sovint es coneix encara l'estadi amb el seu nom antic, San Siro, especialment per part d'aficionats milanistes. L'Inter de Milà hi va començar a jugar de local des del 1947. El 2 juny del 2007 Laura Pausini va ser la primera dona de la història en cantar en aquest estadi amb 70.000 aficionats de tot el món. L'estadi també ha acollit dos partits de rugbi de la selecció italiana: el 1988 contra Romania i el 2009 contra Nova Zelanda. Referències Enllaços externs Web oficial de l'estadi (italià) San Siro Museum & Tour Website
San Siro

Der er for få eller ingen kildehenvisninger i denne artikel, hvilket er et problem. Du kan hjælpe ved at angive troværdige kilder til de påstande, som fremføres i artiklen. Stadio San Siro også kendt som Stadio Giuseppe Meazza er et fodboldstadion i Milano, Italien. Det er hjemmebanen for to af de største og mest succesfulde Serie A klubber AC Milan og Inter og er et af de mest berømte stadioner i verden. Selvom det officielt blev omdøbt til ære for Giuseppe Meazza, som spillede for klubberne i 1930'erne og 1940'erne, bliver navnet San Siro stadig brugt mest. Med blandt andet et kort mellemrum fra tilskuerne til banen og et stort tag regnes det for at have en af de bedste atmosfærer overhovedet. Byggeriet begyndte i 1925 i det milanesiske distrikt San Siro, som gav stadionet dets oprindelige navn. Ideen om at bygge et stadion i det samme distrikt som en travbane tilhørte AC Milans daværende præsident Piero Pirelli. Arkitekterne designede udelukkende stadionet til fodbold (der er ingen muligheder for atletik). Indvielsen fandt sted den 19. september 1926, hvor 35.000 tilskuere så Inter besejre AC Milan 6-3. Oprindeligt blev det kun brugt af AC Milan, men senere blev Inter også lejere og lige siden har de to holdt deltes om det. Udover at være hjemmebane for Inter og Milan bliver San Siro også sommetider brugt af Italiens fodboldlandshold og det har har lagt grund til finalen i Champions League (det tidligere Mesterholdenes Europacup) i 1964-1965, 1969-1970 og 2000-2001. Det er også blevet brugt i UEFA Cup-finaler, da disse var baseret på ude- og hjemmekampe (har dog ikke været brugt hertil siden systemet ændrede sig til en enkelt finalekamp). Inden VM 1990 i Italien blev der brugt store pengesummer på en renovation. Som en del af dette blev der lavet siddepladser over det hele og en ekstra række blev tilføjet på tre af siderne. Det betød at UEFA's bedømmelse af stadionet steg til fem stjerner. Tilskuergennemsnit Livekoncerter Bob Marley 1980 Bob Dylan 1984 Carlos Santana 1984 Bruce Springsteen 1985, 2003, 2008, 2013 Simple Minds 1986 David Bowie 1987 Duran Duran 1987 Genesis 1987 Michael Jackson 1997 Eros Ramazzotti 1998 Rolling Stones 2003, 2006 Red Hot Chili Peppers 2004 U2 2005 Robbie Williams 2006 Muse 2010 One Direction 2014 Eksterne henvisninger Stadionets officielle hjemmeside AC Milans hjemmeside FC Internazionale Milanos hjemmeside
Stadio San Siro

Stadio San Siro, poznatiji kao San Siro je nogometni stadion u Milanu. San Siro je dom jedne od najuspješnijih europskih momčadi, Milana i gradskog rivala Intera, te je jedan od najpoznatijih nogometnih stadiona na svijetu. Napravljen je isključivo za nogomet, tako da nema atletske staze. Izgradnja stadiona započela je 1925., na inicijativu tadašnjeg predsjednika AC Milana, Piera Pirellija. Prvoj utakmici, odigranoj 19. rujna 1926. u kojoj je Inter porazio Milan rezultatom 6:3 prisustvovalo je 35.000 gledatelja. U početku je samo Milan igrao na stadionu, a od 1947. ga dijeli s Interom. Na stadionu utakmice ponekad igra i talijanska nogometna reprezentacija, a igrana su i finala Lige prvaka sezona 1964./65., 1969./70., 2000./01. i 2015./16., te finala Kupa UEFA. Stadion je obnovljen 1989. za potrebe Svjetskog nogometnog prvenstva 1990. Osim nogometnih utakmica, na San Siru su koncerte održavali poznati glazbenici, kao što su Bob Marley, Bob Dylan, Carlos Santana, Bruce Springsteen, David Bowie, Robbie Williams, te sastavi Rolling Stones, Red Hot Chili Peppers, One Direction i U2. Galerija Vanjske poveznice Službena stranica Stadio San Siro Službena stranica AC Milana Službena stranica Intera
Giuseppe Meazza Stadion

A Giuseppe Meazza Stadion vagy San Siro olasz hivatalos nevén: Stadio Giuseppe Meazza stadion Milánóban. Ez az otthona Olaszország három legsikeresebb klubja közül kettőnek, az AC Milannak és az FC Internazionale Milanónak, és a világ leghíresebb stadionjai közé tartozik. Olaszországban a férőhelyek számát tekintve a legnagyobb stadion, melyet Giuseppe Meazza olasz labdarúgóról neveztek el. Felújítások 1939: Megnövelték a lelátó befogadóképességét, lezárták a sarkokat. Az Olaszország–Anglia meccsen a befogadóképesség 55 000 főre növekedett. 1939: Az év végén 65 000 fő nézhette az Olaszország–Németország összecsapást. 1940: Két erkély építésével elértek 125 000 főnyi befogadóképességet. 1952: Az Olaszország–Brazília mérkőzést 150 000 néző követhette a San Siróban. 1980: Magyar elektronikus eredményjelző tábla üzembehelyezése - Elektroimpex 1985: A Heysel Stadionbeli baleset után a férőhelyek számát 90 000-re csökkentették. Tulajdonosváltás és bontási tervek 2025 október 1-jén a városi tanács döntése értelmében a stadiont és a környező területeket 197 millió euróért eladják az AC Milan és az Inter Milan kluboknak, akik a tervek szerint a stadion kb 90%-át lebontják (a második emeleten lévő örökségi rész megmaradna) és a helyén 2031-re egy új, 71 500 férőhelyes arénát építenek. Az eladást 2025 november 10-ig be kell fejezni, mivel ekkor az akkor 70 éves és emiatt történelmi besorolást kapó második szint miatt a lebontása nem igen lenne lehetséges.A tervek szerint a 2026-os téli olimpiai játékok megnyitóját még itt tartják meg. Világbajnokság 1934-es világbajnokság Svájc-Hollandia 3-2 (nyolcaddöntő) Németország-Svédország 2-1 (negyeddöntő) Olaszország-Ausztria 1-0 (elődöntő) 1990-es világbajnokság Kamerun-Argentína 1-0 (VB nyitómeccs) NSZK-Jugoszlávia 4-1 (csoportmeccs) NSZK-Egyesült Arab Emírségek 5-1 (csoportmeccs) NSZK-Kolumbia 1-1 (csoportmeccs) NSZK-Hollandia 2-1 (nyolcaddöntő) NSZK-Csehszlovákia 1-0 (negyeddöntő) Koncertek 1980: Bob Marley 1984: Bob Dylan 1984: Carlos Santana 1987: David Bowie 1987: Duran Duran 1987: Genesis 1990: Vasco Rossi 1995, 2003, 2004, 2007, 2008 1992: Antonello Venditti 1997: Michael Jackson 1998: Eros Ramazzotti 2003: The Rolling Stones 2004: Red Hot Chili Peppers 2005: U2 2006: The Rolling Stones 2006: Robbie Williams 2007: Biagio Antonacci 2007: Renato Zero 2007: Laura Pausini 2008: Céline Dion 2008: Negramaro 2014: One Direction Fotógaléria Források További információk "Stadio Giuseppe Meazza hivatalos weboldal" (olasz nyelven). sansiro.net. Hozzáférés: 2011. február 26.. "Stadio Giuseppe Meazza" (magyar nyelven). Népsport. 2011. március 17. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2011. február 26..
Stadion San Siro

San Siro je nogometni stadion v Milanu, na katerem svoje domače tekme igrata A.C. Milan in Internazionale Milano F.C., sprejme pa 85.700 gledalcev. V čast Giuseppeja Meazze, legendarnega nogometaša obeh klubov je bil pred časom uradno poimenovan Stadio Giuseppe Meazza, kljub temu pa mu v nogometnem svetu raje rečejo San Siro. Gradnja stadiona se je pričela leta 1925 v milanski četrti San Siro, po kateri je objekt tudi dobil svoje prvotno ime. Idejo za lokacijo stadiona je dobil Piero Pirelli, ki je v sledečih letih nato postal tudi predsednik A.C. Milana, arhitekti pa so ga zasnovali kot popolnoma nogometni stadion, ki tako ob igrišču nima atletske steze. Stadion je svoje odprtje dočakal 19. septembra leta 1926, ko je pred 35.000 gledalci Inter s 6:3 premagal Milan. V prvih letih je bil stadion last A.C. Milana, ki je imel tudi ekskluzivno pravico za organizacijo domačih tekem na njem. Leta 1935 je občina Milano kupila stadion in ga prvič prepustila prenovi. Šele leta 1947 so domače tekme na njem začeli igrati tudi nogometaši Interja. Do prve prenove je prišlo leta 1939, ko so povečali tribuni za golom, hkrati pa dodali tudi štiri kotne tribune. Že leto kasneje je tekmo med Italijo in Nemčijo spremljalo 65.000 gledalcev. Naslednje povečanje je sledilo leta 1956, ko so po zaslugi stojišč kapaciteto povečali na približno 100.000, po tragediji na stadionu Heysel v osemdesetih letih pa znova zmanjšali na 90.000. Leta 1987 so zaradi priprav na Svetovno prvenstvo, ki ga je leta 1990 gostila Italija, dodali štiri betonske stolpe in streho. Uradna kapaciteta za Svetovno prvenstvo je bila 88.500 gledalcev. Do naslednjih dveh prenov je prišlo šele v letih 2002 in 2003. Na račun gledalcev so povečali število mest, namenjenih novinarjem, tako da v tem trenutku stadion sprejme 85.700 gledalcev. Glej tudi seznam stadionov v Italiji
Стадион Ђузепе Меаца

Стадион Ђузепе Меаца (итал. Stadio Giuseppe Meazza) или Сан Сиро (име до 1980) фудбалски је стадион у граду Милану у Италији. Домаћини стадиона су два позната европска клуба, и велика ривала — Милан и Интер. Стадион Ђузепе Меаца је други највећи стадион у Европи, после стадиона Камп Ноу у Барселони. Име је добио по прослављеном италијанском нападачу Ђузепеу Меаци 3. марта 1980. године, који је у својој каријери наступао за три највећа и најпопуларнија италијанска клуба Интер, Милан и Јувентус. Историја Стадион Ђузепе Меаца је направљен за СП у фудбалу 1934. На овом стадиону је одржано финале турнира. Стадион је такође био домаћин на СП у фудбалу 1990. али је финале играно у Риму. Стадион Ђузепе Меаца је један од 29 стадиона у Европи са дозволом од 5 звездица УЕФА, што значи да на њему могу да се одржавају финала Лиге шампиона, и у сезони 2000/01. је био домаћин финалне утакмице. Тада је Бајерн Минхен постао првак Европе, победивши 5–4 извођењем једанаестераца. Финале Лиге шампиона 2000/01. Финале УЕФА Лиге шампиона између Бајерна из Минхена и Валенсије одржано је 23. маја 2001. на овом стадиону. По истеку 120 минута је било нерешено, па се приступило извођењу једанаестераца, како би се одлучио нови клупски првак Европе. Тријумфовао је Бајерн, резултатом 5–4. Финале Лиге шампиона 2015/16. Финале УЕФА Лиге шампиона између Реала и Атлетика из Мадрида је одржано 28. маја 2016. на овом стадиону. По истеку 120 минута било је нерешено, па се приступило извођењу једанаестераца. Тријумфовао је Реал укупним резултатом 1-1(5-3). Види још Арена Чивика Референце Спољашње везе Званична страница стадиона Слике стадиона
Stadio Giuseppe Meazza

Stadio Giuseppe Meazza, eller San Siro som den vanligtvis kallas, är den största fotbollsarenan i Italien och är hemmaplan för AC Milan och Inter. Arenan har fått sitt namn efter den italienske storspelaren Giuseppe Meazza, som spelade för både Inter och AC Milan under 1930- och 40-talen. Tidigare var även det officiella namnet San Siro, vilket också är namnet på det område i vilket arenan ligger. Sedan 3 mars 1980 (året efter att Meazza avlidit) heter arenan officiellt Stadio Giuseppe Meazza. Historia San Siro byggdes 1925/1926 och invigdes den 19 september 1926, då 35 000 åskådare såg Inter besegra Milan med 6–3. På den här tiden spelade endast AC Milan sina hemmamatcher på arenan. 1935 köptes den dock av staden Milano, och 1947 började även Inter spela på arenan. Efter det har den renoverats flera gånger, bland annat inför VM 1990. Även under VM 1934 spelades det matcher på San Siro-stadion. 1939 blev den ombyggd så den klarade av 55 000 åskådare och år 1990 klarade den 85 000. År 2008 var kapaciteten 80 018. Övrigt Vid ombyggnationen av arenan till VM 1990 sattes tak över delar på arenan. Dock tog gräsmattan så mycket stryk av utestängningen av solljuset, så gräsmattan måste läggas om fem gånger per år, till en kostnad av 200 000 euro per gång. Interfansen använder Giuseppe Meazza-namnet på arenan. Milanfansen vill inte kalla arenan för det, då Giuseppe Meazza var en fornstor Interspelare. Namnet San Siro används därför av Milanfansen. Internationellt och i Italien är San Siro den vanligaste benämningen på arenan. Evenemang (urval) Världsmästerskapet i fotboll 1934 Europacupen i fotboll 1964/1965 Europacupen i fotboll för landslag 1964 Europacupen i fotboll 1969/1970 Europamästerskapet i fotboll 1980 Världsmästerskapet i fotboll 1990 Uefa Champions League 2000/2001 Uefa Champions League 2015/2016 Uefa Nations League 2020/2021 Supercoppa italiana 1988–1989, 1992, 1994, 1996, 1999, 2004, 2006–2008, 2010, 2021 Invigningsceremonin vid vinterolympiaden 2026 Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Stadio Giuseppe Meazza. Officiell webbplats The Stadium Guide - San Siro StadiumDB.com - Stadio Giuseppe Meazza (Stadio San Siro) San Siro - Google Maps
Сан-Сіро

Стадіон Джузе́ппе Меа́цца (італ. Stadio Giuseppe Meazza), відоміший як Сан-Сі́ро (італ. San Siro) — футбольний стадіон у Мілані, Італія. Домашня арена двох із трьох найуспішніших італійських клубів: «Мілана» та «Інтернаціонале». Головний стадіон зимових Олімпійських ігор 2026 року. Один з найвідоміших футбольних стадіонів у світі. Споруду названо на честь Джузеппе Меацци, футболіста «Інтера» 1930-х—1940-х років, одного з найкращих голеадорів в історії італійського чемпіонату та збірної Італії з футболу. Незважаючи на це, найширшого вжитку отримала історична назва «Сан-Сіро». Стадіон має дуже крутий схил трибун і великий дах, що дозволяє створювати на ньому неповторну атмосферу при заповненні верхніх рядів. Історія Стадіон побудовано у 1925 році в окрузі Сан-Сіро, який дав назву споруді. Ідея побудови належала президенту «Мілана» П'єро Піреллі. Архітектор спланував стадіон виключно для футбольних матчів (на ньому немає легкоатлетичних доріжок). Відкриття стадіону відбулося 19 вересня 1926 року матчем «Інтер»—"Мілан", у якому номінальні господарі перемогли 6:3. На початку стадіон належав лише «Мілану» і був лише його домашньою ареною. У «1947» році «Інтернаціонале» отримало право власності на стадіон і з тих часів Сан-Сіро є ареною для двох команд. Хоча Джузеппе Меацца грав як за «Інтер», так і за «Мілан», але найуспішніші матчі він провів за «Інтернаціонале» і був відданий саме цій команді. Тому фанати «Мілану» називають стадіон виключно його історичною назвою «Сан-Сіро». Стадіон також використовують для ігор національної збірної. У 1965, 1970 та 2001 році Сан-Сіро приймав фінальні матчі Ліги чемпіонів (або Кубку європейських чемпіонів). Також на стадіоні проводився один з раундів фінального матчу за Кубок УЄФА, коли структура турніру ще була двоматчевою, яку замінили на одну гру у сезоні 1997—98. У 1989 році стадіон було реконструйовано для проведення матчів чемпіонату світу з футболу 1990 року. Вартість перебудови склала приблизно 60 млн. доларів США, і зараз стадіон має п'ятизірковий статус за оцінкою УЄФА. Було збільшено кількість сидячих місць до 80 018 завдяки трибунам, які збудували на трьох сторонах стадіону. Це викликало побудову 11 бетонних башт на зовнішній частині споруди. Чотири з них розташовані у кутах будівлі та тримають масивний дах, який має відмітні червоні балки. Сан-Сіро прийняв церемонію відкриття зимових Олімпійських ігор 2026, які приймали італійські міста Мілан і Кортіна-д'Ампеццо. Галерея Панорама Примітки Джерела World Stadiums — Stadium Design :: Stadio Giuseppe Meazza (San Siro) Stadium in Milan (англ.)