NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Maria delle Grazie (Arezzo)

Santa Maria delle Grazie ist eine kleine Kirche in der toskanischen Stadt Arezzo. Bekannt ist sie für ihre Loggia aus der Frührenaissance. Lage Die Kirche liegt etwa einen Kilometer südlich außerhalb der Altstadt von Arezzo an der nach ihr benannten Via Santa Maria delle Grazie. Direkt auf die Via Santa Maria delle Grazie führt aus der Innenstadt die Viale Mecenate. Geschichte und Baugeschichte Bereits in der Antike befand sich an dieser Stelle eine dem Gott Apollon geweihte Quelle und ein Quellheiligtum, es ist möglich, dass der Kult noch in die etruskische Zeit zurückreicht. Bekannt war die Quelle als Fons Tecta. Auch nach der Christianisierung Italiens pilgerten dennoch sowohl Einwohner der Stadt Arezzo als auch Fremde an diese Stelle, um Heilung durch das Wasser zu erlangen. Dem Heiligen Bernhardin von Siena wurde diese Tatsache zugetragen, woraufhin er anlässlich einer Predigt an dieser Stelle 1428 das Quellheiligtum zerstörte. Er gab zwei Jahre später bei Parri di Spinello, dem Sohn Spinello Aretinos, den Auftrag für das Gemälde einer Schutzmantelmadonna (Madonna delle Grazie), entsprechend dem Patrozinium der Kirche. Die heutige Kirche wurde von 1435 bis 1444 erbaut. Baumeister war Domenico del Fattore, auch Domenico Faltore genannt. Den bekannten Portikus schuf Benedetto da Maiano, der Bruder Giuliano da Maianos, von 1478 bis 1482. Portikus Der Fassade vorgelagert ist ein Portikus, auch Loggia genannt. Da Maiano orientierte sich 1478 bis 1482 bei seinem Bau an Vorbildern aus Florenz, so etwa dem Ospedale degli Innocenti, geschaffen von Filippo Brunelleschi. Die die Halle tragenden 14 Säulen, acht bilden die vordere Reihe, folgen einer Abwandlung der Korinthischen Ordnung. Die Proportionen der harmonisch abgewogenen Konstruktion führen zur kunstgeschichtlichen Beurteilung des Portikus als "eine der zierlichsten Schöpfungen der Frührenaissance". Inneres Die Kirche wurde als einschiffige Saalkirche errichtet. Ihre beiden Joche werden von Kreuzrippen überwölbt, der Chor ist polygonal geschlossen, beides gibt dem Bau einen noch spätgotischen Stilcharakter. Der Hochaltar enthält das genannte Gemälde Spinellos, dieser schuf das Bild nach der Beauftragung bis 1431. Die Rahmung des Retabels wurde 1487 bis 1493 von Andrea Della Robbia aus Marmor, weiß und farbig glasierter Terrakotta geschaffen. Rechts neben der Kirche befindet sich noch ein dem Hl. Bernhardin von Siena geweihtes Oratorium, es entstand nach dem Tod des Heiligen von 1450 bis 1456. Rezeption Gabriele D’Annunzio erwähnt die Loggia in seinem Gedicht Le città del silenzio von 1903: "Bruna ti miro dall’aerea loggia che t’alzò Benedetto da Maiano." Einzelnachweise Literatur Heinz Schomann: Kunstdenkmäler in der Toskana, Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1990 Conrad Streit: Florenz – Toskana – Umbrien, Land der Etrusker, Walter-Verlag, Olten und Freiburg im Breisgau 1972 (Sonderausgabe für die Wissenschaftliche Buchgesellschaft Darmstadt) Klaus Zimmermanns: Toscana – Das Hügelland und die historischen Stadtzentren, 9. Auflage, Du Mont Buchverlag, Köln 1986, ISBN 3-7701-1050-1 Weblinks
Santa Maria delle Grazie, Arezzo

Santa Maria delle Grazie is a church in Arezzo, Tuscany, central Italy. It is located on the site of an ancient sanctuary with a spring that, in the Etruscan-Roman era, it was consecrated to Apollo. In the Middle Ages it was known as Fonte Tecta. In 1425, Saint Bernardino of Siena tried in vain to have it destroyed. Ousted from the city, he returned in 1428 and, this time, he was able to obtain the replacement of the spring with an oratory. Here, from 1428 and 1431, Parri di Spinello, son of Spinello Aretino, painted a fresco with the Madonna of Misericordia, now inserted in the marble altar by Andrea Della Robbia (1487–1493). The altar portrays, in the tympanum, a Madonna with Child between two Angels; in the niches are the saints Laurentinus, Pergentinus, Donatus and Bernardino, while the paliotto has a Pietà. Around 1490, the oratory received a portico, designed by Benedetto da Maiano. The structure was inspired by Filippo Brunelleschi's Ospedale degli Innocenti. On the longest side it has seven arcades with medallions, on a basement with steps. The church itself was built from 1435 to 1444, a late Gothic edifice designed by Domenico del Fattore, with a single nave with cross-vaults and a short apse. It houses a fresco (c. 1477–1481) with Pope Sixtus IV Enthroned between cardinals Gonzaga and Piccolomini. At the right side, a chapel dedicated to Saint Bernardino was built after his death in 1444. External links official website (in Italian) Article at Arezzo 2000 website (in Italian)
Santa Maria Odigitria al Tritone

Santa Maria Odigitria al Tritone ("Saint Mary Hodegetria at the Via Tritone"), sometimes Santa Maria dei Siciliani ("Saint Mary of Sicilians") or Santa Maria in Costantinopoli ("Saint Mary in Constantinople"), is a Roman Catholic church in Rome, located at civico 82 on via del Tritone in the Colonna district. History The Confraternity of the Sicilians was officially recognized by the papal bull Pastoris Aeterni of Pope Clement VIII on 5 February 1594 and immediately began construction. The building, consecrated on 17 August 1596, was from the first the national church of Sicily, then ruled by the Crown of Aragon. Upon the integration of Sicily into Italy, it became regional rather than a national church. It is named after the icon of the Virgin Mary venerated in the church – it is of the Hodegetria ("She Who Shows the Way") type and was brought to Rome from Constantinople. The confraternity also had an oratory adjoining the church, which now displays a painting of Saint Rosalia by the Sicilian painter Gaetano Sottino. During the French occupation of Rome from the end of the 18th century to the start of the 19th century, the church was deconsecrated. It was rebuilt by Francesco Manno between 1814 and 1817. In 1990 its four side chapels were used to display four altar frontals by Giuseppe Migneco (showing popes Leo II, Agaton and Methodius), Salvatore Fiume (Saint Lucy), Sebastiano Milluzzo (Saint Agatha), and Mario Bardi (Saint Rosalia). Pope Paul VI made the church a cardinal deaconry on 12 February 1973 by the apostolic constitution Romana Templa. Holders Salvatore Pappalardo, title pro illa vice (March 5, 1973 – deceased December 10, 2006) Vacant (2006–2010) Paolo Romeo, title pro hac vice, since November 20, 2010 References Bibliography C. Rendina, Le chiese di Roma, Newton & Compton editori, Roma 2000 ISBN 978-88-541-1833-1
Chiesa di Santa Maria Odigitria (Roma)

La chiesa di Santa Maria Odigitria, detta in Costantinopoli, già nota come dell'Itria, è un luogo di culto cattolico di Roma, nel rione Colonna, al civico 82 di via del Tritone. Storia e descrizione Essa fu eretta dalla Arciconfraternita dei Siciliani nel 1594, che ne fecero la loro chiesa nazionale; il nome deriva da una immagine della Vergine Maria venerata nella chiesa, la Vergine Odigitria, che si dice portata a Roma da Costantinopoli. Da qui deriva il toponimo Itria. A partire dal periodo della Repubblica Romana (1798-1799) e durante la presenza dei Francesi a Roma tra la fine del Settecento e l'inizio dell'Ottocento essa cadde in rovina e fu sconsacrata. Esiste una descrizione della Chiesa prima della sua distruzione. Nella prima cappella c'era una pittura di Giovanni Quagliata, nell'altare maggiore una di Tommaso Sciacca. Nella seguente cappella c'erano pitture raffiguranti San Corrado. La pittura dell'ultimo altare era di Pietro del Pò, i laterali e la volta di pittori meno noti. La sua ricostruzione è dovuta a Francesco Manno, che la restaurò tra il 1814 e il 1817. Dal 1990, nelle quattro cappelle laterali, sono esposte pale d'altare di Giuseppe Migneco (I papi Leone II, Agatone e Metodio), Salvatore Fiume (Santa Lucia), Sebastiano Milluzzo (Sant'Agata), e Mario Bardi (Santa Rosalia). Accanto alla chiesa vi è l'oratorio della Arciconfraternita dei Siciliani, ove è custodito un dipinto del pittore siciliano Gaetano Sottino, raffigurante Santa Rosalia. Nei giorni tra l'11 e il 13 febbraio 2026, la chiesa ha ospitato la camera ardente per il fisico e divulgatore Antonino Zichichi. Note Bibliografia C. Rendina, Le chiese di Roma, Newton & Compton editori, Roma, 2000, ISBN 978-88-541-1833-1. Arciconfraternita della Madonna d'Itria dei Siciliani, Statuti della Venerabile Regia Chiesa ed Archiconfraternita di S. Maria d'Itria detta di Costantinopoli della Nazione Siciliana in Roma, Roma, Tipografia de' Classici, 1839. Voci correlate Santa Maria Odigitria dei Siciliani (diaconia) Chiese nazionali di Roma Odigitria Itria Altri progetti Wikibooks contiene testi o manuali sulla disposizione fonica dell'organo a canne Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di Santa Maria Odigitria Collegamenti esterni Sito della Venerabile Arciconfraternita S. Maria Odigitria dei Siciliani in Roma, su odigitria.org.
Santa Maria Odigitria al Tritone

Santa Maria Odigitria ou Igreja de Santa Maria Hodegetria, chamada também de Santa Maria Odigitria dei Siciliani e Santa Maria d'Itria, é uma igreja titular de Roma, Itália, localizada no rione Colonna e dedicada à Virgem Maria. O cardeal-diácono protetor da diaconia de Santa Maria Odigitria dos Sicilianos é Paolo Romeo, arcebispo de Palermo emérito. História A Confraternidade dos Sicilianos foi oficialmente reconhecida pela bula papal "Pastoris Aeterni" do papa Clemente VIII em 5 de fevereiro de 1594 e imediatamente deu início à construção de sua igreja, consagrada em 17 de agosto de 1596. Santa Maria tornou-se a igreja nacional (atualmente igreja regional) da Sicília, que na época era governada pela Coroa de Aragão. Ela foi dedicada a um ícone venerado na igreja, do tipo hodegetria e levado para Roma desde Constantinopla. A confraternidade também tinha um oratório junto da igreja, onde hoje está uma pintura de Santa Rosália do pintor siciliano Gaetano Sottino. Durante a ocupação napoleônica de Roma, a igreja foi desconsagrada e só seria reconstruída, por Francesco Manno, entre 1814 e 1817. Galeria Referências Bibliografia Ligações externas
Santa Maria Odigitria al Tritone

Santa Maria Odigitria al Tritone, även benämnd Santa Maria d'Itria och Santa Maria di Costantinopoli, är en kyrkobyggnad och titeldiakonia i Rom, helgad åt Jungfru Maria och särskilt åt hennes roll som Ὁδηγήτρια, ordagrant ”Hon som visar vägen”. Kyrkan är belägen vid Via del Tritone i Rione Colonna och tillhör församlingen Sant'Andrea delle Fratte. Santa Maria Odigitria al Tritone är sicilianarnas kyrka i Rom. Historia År 1593 bestämde sig en grupp sicilianare för att grunda ett brödraskap till Jungfru Marie ära och året därpå påbörjades bygget av ett högkvarter och en kyrka; kyrkan konsekrerades år 1596. År 1606 gav påve Paulus V brödraskapet privilegiet att årligen befria en dödsdömd fånge från avrättning. Under den franska ockupationen 1798–1799 förstördes kyrkan och brödraskapets lokaler till stora delar. I början av 1800-talet företogs en genomgripande restaurering och ombyggnad av kyrkan, under ledning av arkitekten Francesco Manno. Fasaden har toskanska lisener och ett stort halvcirkelformat fönster. Högaltaret har en kopia av ikonen Vergine Odigitria. Bredvid kyrkan är Oratorio della Confraternita dei Siciliani beläget. I detta oratorium finns bland annat en målning som föreställer den heliga Rosalia, utförd av Gaetano Sottino från Palermo. Titeldiakonia Kyrkan stiftades som titeldiakonia med titeln Santa Maria Odigitria dei Siciliani av påve Paulus VI år 1973. Kardinaldiakoner Salvatore Pappalardo: pro illa vice titulus 1973–2006 Paolo Romeo: pro illa vice titulus 2010– Bilder Referenser Noter Webbkällor ”Santa Maria Odigitria dei Siciliani”. info.roma.it. https://www.info.roma.it/monumenti_dettaglio.asp?ID_schede=944. Läst 3 oktober 2019. Tryckta källor Armellini, Mariano (1891) (på italienska). Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX. Roma: Tipografia Vaticana. sid. 305–306. OCLC 9269651 Cola, Maria Celeste. ”Santa Maria d'Itria o di Costantinopoli” (på italienska). Roma Sacra: guida alle chiese della città eterna (Roma: Cosmofilm) (5): sid. 26–29. ISSN 1126-6546. Lombardi, Ferruccio (1993) (på italienska). Roma: chiese, conventi, chiostri: progetto per un inventario 313—1925. Roma: Edilstampa. sid. 102. OCLC 30727273 Rendina, Claudio (2000) (på italienska). Guida insolita ai misteri, ai segreti, alle leggende e alle curiosità delle Chiese di Roma. Roma: Newton & Compton. sid. 256. ISBN 88-8289-419-3 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Santa Maria Odigitria al Tritone.
Église Santa Maria in Cappella

L'église Santa Maria in Cappella est située à Rome, dans le rione du Trastevere. Histoire Cette ancienne église est appelée pour la première fois par une plaque, à droite dès l'entrée, qui rappelle le jour de sa consécration (25 mars 1090) par le pape Urbain II, et son nom ad pineam (c'est-à-dire à la pomme de pin). L'appellation actuelle a une origine incertaine et ses interprétations sont différentes. L'église est peu mentionnée au cours des siècles suivants. En plus de la consécration d'un autel en 1113, on se souvient de l'église lorsque, pour des raisons de stabilité, la nef droite est fermée au public et qu'en 1391, Andreozzo Ponziani, beau-père de Françoise Romaine fonde, après restauration, l'hôpital du Santissimo Salvatore. À sa mort, l'hôpital resta confié à Françoise Romaine et l'église passa ensuite à ses oblates, les oblates de Tor de 'Specchi, qui le cédèrent en 1540 à la compagnie des barils. Les Doria-Pamphilj y exerçaient leur patronage et Innocent X a conféré la propriété en 1650 à Donna Olimpia qui, achetant divers terrains alentour, construit un jardin de délices appelé « les bains de Donna Olimpia », qui donne directement sur le Tibre. On peut toujours voir la façade de Lungotevere Ripa, derrière un mur moderne. La façade de l'église est le résultat de la restauration de Busiri Vici, tandis que le clocher est encore médiéval (XIIe siècle). L'intérieur comporte trois nefs, divisées par d'anciennes colonnes « nues », récupérées d'autres bâtiments précédents. La décoration intérieure est le résultat des travaux de restauration du XIXe siècle et il ne reste presque rien de médiéval. L'hospice est accessible depuis la cour. L'église apparaît dans la série Netflix de 2023 Suburræterna. Images Notes et références Bibliographie Mariano Armellini, Les églises de Rome du IVe au XIXe siècle, Rome 1891 Christian Hülsen, Les églises de Rome au Moyen Âge, Florence 1927 C. Rendina, Les Églises de Rome, Newton & Compton Editori, Milan 2000, p. 234 G. Carpaneto, Rione XIII Trastevere, dans AA. VV, I rioni di Roma, Newton & Compton Editori, Milan 2000, Vol. III, pp. 831-923 Liens externes (it) « Il Museo di Santa Maria in Cappella », sur Associazione Culturale Artesìa Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de Rome
Santa Maria in Cappella

Santa Maria in Cappella is een kerk in de Italiaanse hoofdstad Rome, meer bepaald in de wijk Trastevere, op de linkeroever van de rivier de Tiber. De huidige benaming van de kerk kan niet met zekerheid worden verklaard. Zeker is dat het een zeer oude kerk is. De datum van haar inwijding, 25 maart 1090, werd teruggevonden op een grafsteen, samen met haar oorspronkelijke naam ad pineam (bij de dennenboom). De kleine klokkentoren behoort tot de oudste van Rome. De kerk was tijdens de 15e eeuw verbonden aan een hospitium, gesticht door de schoonvader van Francisca Romana. In de 17e eeuw kwam deze eigendom in handen van Olimpia Pamphili, een schoonzus van paus Innocentius X die naast de oude kerk een lusthof liet aanleggen. In de 19e eeuw kwam er een rusthuis voor bejaarden in de plaats dat nog altijd een oude tuin omsluit.
Santa Maria in Cappella

Santa Maria in Cappella ou Igreja de Santa Maria em Cappella é uma igreja de Roma, Itália, localizada no rione Trastevere, na piazza di Santa Maria in Cappella. É dedicada a Nossa Senhora e parte da paróquia de San Crisogono. Ela é parte do Complesso di Santa Maria in Cappella, que abriga atualmente um hospital. História Esta igreja, muito antiga, aparece pela primeira vez numa lápide, hoje à esquerda da entrada, que recorda o dia de sua consagração (25 de março de 1090), com o nome "ad pineam" ("perto da pinha"). O cognome atual tem uma origem incerta e já foram propostas diversas teorias. A mais complexa e menos provável é uma referência à citada lápide na entrada, que diz, na quarta linha, "que appell(atur) ad pinea(m) per ep(iscop)os Ubaldu"; a expressão "que appell ad" teria se transformado com o tempo em "cappella". Outros (como Nibby e Hulsen) defendem que "cappella" é uma derivação de "cupella", "barril"; a prova disso seria o fato de que, no século XV, a igreja era a sede da guilda dos fabricantes de barris. A solução mais simples, por sua vez, seria que esta denominação seria uma referência a uma antiga capela ou oratório no local onde está a igreja. Além da consagração de um altar em 1113, ela foi mencionada novamente quando, por motivos de instabilidade, o corredor da direita foi fechado ao público e, em 1391, Andreozzo Ponziani, depois de restaurá-la, fundou o Ospedale del Santissimo Salvatore. Mariano Armellini reconta o seguinte relato de uma visita à igreja durante o pontificado do papa Alexandre VII (r. 1655–1667) A igreja se transformou em ruínas diversas vezes em sua história, foi fechada, reabriu, passou por diversas mãos até que, em 1797, passou por uma importante restauração financiada pelo "Sodalizio dei Marinari di Ripa e Ripetta"; outras restaurações foram realizadas depois pelos seus novos proprietários, os Doria-Pamphilj, na metade do século XIX, sob a direção de Andrea Busiri Vici, que deram à igreja seu aspecto atual, inclusive o hospital, transformado depois em hospício. A fachada é resultado da restauração de Busiri Vici e o campanário é original, do século XII. O interior tem uma nave e dois corredores, separados por antigas colunas romanas reaproveitadas. A decoração do interior é resultado dos trabalhos realizados no século XIX e quase nada restou do período medieval. Ver também Complesso di Santa Maria in Cappella Referências Bibliografia Ligações externas
Санта-Марія-ін-Капелла

Санта Марія ін Капелла — церква у Римі, в районі Трастевере. Історія Церква була освячена приблизно 25 березня 1090 р. Папою Урбаном II, про що свідчить табличка епіграфів, що збереглася всередині біля входу. Транскрипція Армелліні, яку він опублікував у 1891 році, говорить: Поточний заголовок має невизначений початок, і його тлумачення різні: Це, можливо, свідчить про те, що засновником був хтось, кого називають Дамасом. Слід зазначити, що подія 1090 була освяченням, а не свідченням першої будівлі церкви. Проте вже ясно, що будівля стояла на місці структури, що датується близько 400 р.н.е., деякі залишки якого залишились у правій частині проходу після завершення реставрації. Церква не часто згадується після XI століття. На додаток до освячення вівтаря в 1113 році, церква згадувалась, коли правий неф був закритий для публіки, а в 1391 році Андреоцо Понц'яні, батько Франчески Романи, заснував після реставрації лікарню Святого Спасителя. Після його смерті лікарню було доручено Франчесці, а потім церква перейшла до Округу Святого Франциска Римського. Пізніше лікарня мала прикріплений цвинтар, що вказує на те, що церква була на місці заздалегідь, але це, здається, є єдиним доказом. Фасад та кампаніла Простий фасад у його нинішньому вигляді походить від реконструкцій кінця 19-го століття, але все ще містить деякі старі частини. Він одноосьовий та одноповерховий. Арочні вікна розташовані вище, однак, вже принаймні, починаючи з 1754 року в цьому місці. Передбачалося, що карниз все ще був середньовічним, який виявився помилковим, це також робота 19 століття. Однак, тепер, видимий карниз, все ще може бути залишком оригіналу . Кампаніла праворуч за фасадом все ще залишається середньовічним. Вона сягає 11 століття, хоча джерела називають 12 століття, але це спростоване аналізом. Цікаві факти Кістки, віднесені до Св. Петра, були виявлені випадково. Релікти святого, котрий вважається першим папою, були знайдені в глиняних горщиках. Два горщики римської епохи з написом на кришках, що вказує, що всередині були не тільки фрагменти кісток від Св. Петра, але також три ранні папи - Корнелій, Калікст, Фелікс, мученик Іполит, мученики Анастасій, Фелікс та Мармінія. Багато століть було відомо, що реліквії можуть існувати. Але до цих пір реліквії не були знайдені. Залишки були передані до Ватикану для подальшого вивчення. Невідомо, як і чому мощі були заховані саме в Церкві Санта Марія ін Капелла. Одна із теорій полягає в тому, що вони були перенесені туди з Ватикану папою Урбаном II під час розколу всередині католицької церкви.(англ.) . Посилання Див. також Santa Maria in Cappella http://romanchurches.wikia.com/wiki/Santa_Maria_in_Cappella(англ.) [Архівовано 13 вересня 2017 у Wayback Machine.]
Santa Maria in Monterone

Santa Maria in Monterone is a Roman Catholic church in Rome, Italy. Its suffix originates from the Sienese Monteroni family, whose patronage rebuilt the church and built a small hospice next to it for pilgrims from Siena. It is located on Via Santa Maria in Monterone in the Sant'Eustachio rione. Next to the church is a Redemptorist monastery, whose clergy manage the church. History Its origins are unknown but it may first have been housed in the ruins of a 1st-century BC pagan temple or in the area around the stagnum Agrippae, after which the surrounding region is given its suffix "della Valle". The church first appears in the documentary record in an 1186 bull of pope Urban III, which mentions it as one of the daughter-churches of San Lorenzo in Damaso. It was restored in 1245 and 1597 - during the latter restoration it was raised after its repeated flooding by the river Tiber. Pope Clement X granted the painting a decree of Canonical coronation and it took place on 1676. Under pope Innocent XI it was completely rebuilt in 1682. It remained a parish church until pope Leo XII (1823–29), when its parish was transferred to the nearby church of Sant'Eustachio. Once belonging to the Mercederians, it was transferred in the 19th century to the order of the Blessed Alfonso Liguori. Description The building has three naves separated by ancient columns, each with an Ionic capital of a different design, first erected in the church in the medieval era. Its main altarpiece depicts a Madonna and Child with Saints Peter Nolasco and Peter Pascual by Pompeo Batoni. On the left hand side of the chancel is the baroque funerary monument of Cardinal Stefano Durazzo (1594–1667), who was once archbishop of Genoa; a skeletal memento mori holds a bas-relief portrait of the cardinal; the sculptor is unknown. References Sources M. Armellini, Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX, Rome 1891 C. Hulsen, Le chiese di Roma nel Medio Evo, Florence 1927 "F. Titi, Descrizione delle Pitture, Sculture e Architetture esposte in Roma, Rome 1763". C. Rendina, Le Chiese di Roma, Newton & Compton Editori, Milan 2000, p. 237 G. Carpaneto, Rione VIII Sant'Eustachio, in AA.VV, I rioni di Roma, Newton & Compton Editori, Milan 2000, Vol. II, pp. 499–555