NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
San Silvestro (Pisa)

De kerk van San Silvestro is een kerk op de piazza San Silvestro in Pisa, die was toegewijd aan de heilige Sylvester. De kerk is gedeconsacreerd sedert het begin van de 19e eeuw. Geschiedenis De kerk en het bijhorende klooster werden gebouwd voor 1118 en dat jaar werd ze tijdens een plechtige ceremonie waaraan de oprichters en paus Gelasius II deelnamen, door de Pisaanse aartsbisschop Pietro Moriconi aan de benedictijnse monniken van Montecassino geschonken die er bleven tot in 1270. In 1331 kwam het complex in het bezit van de dominicanessen van het klooster Santa Croce in Fossabanda, die de eerste renovaties doorvoerden. In 1782 werd het klooster omgebouwd tot een conservatorium voor de dochters van Pisaanse edellieden door de Toscaanse groothertog Leopold I. en in het begin van de 19e eeuw werd ze overgedragen aan de Orde van Sint-Franciscus van Sales. Daarna kwam ze in het bezit van het Ministerie van Binnenlandse Zaken dat het gebruikte als gevangenis, later voor studentenverblijven en als een werkplaats voor het restaureren van fresco's. Beschrijving De kerk heeft drie beuken gescheiden door zuilen waarvan de kapitelen versierd zijn met vegetale motieven. Aan de oostzijde is er een apsis die grotendeels verbouwd werd tijdens de renovaties die sedert de 14e eeuw plaatsvonden. Het gebeeldhouwde en vergulde plafond is uit de 17e eeuw. Er zijn negen schilderijen van Aurelio Lomi in verwerkt. In het midden zien we de verrijzenis van Christus met daar rond afbeeldingen van de vier evangelisten. Verder is er een afbeelding van de heilige Catharina met keizer Maxentius, de kroning van keizer Constantijn door paus Sylvester, een schilderij met de heilige Dominicus en Petrus en Paulus en een aanbidding der koningen. De gevel werd tussen 1770 en 1772 herbouwd in barokstijl door Giuseppe Vaccà naar een ontwerp van Anton Francesco Quarantotti. Ze verwijderden de gebeeldhouwde architraaf uit de 12e eeuw met beelden uit het leven van de paus Sylvester I en Constantijn de Grote. De architraaf wordt nu bewaard in het Museo nazionale di San Matteo samen met tal van andere middeleeuwse en moderne werken uit de kerk. Hierbij is een altaarstuk van de heilige Catharina dat volgens de legende in 1235 werd gevonden, drijvend op de Arno en door de prior van San Silvestro werd gered uit het water. De beelden op de gevelhoeken van de heilige Sylvester en de heilige Domenicus zijn van Giovanni Antonio Cybei. De kerk is voorzien van een vierkante bakstenen klokkentoren aan de linkerzijde. Roofkunst Tijdens de Franse bezetting tussen 1799 en 1814, werden talrijke kunstwerken uit Pisa door de Napoleonistische troepen geroofd. Een ervan was een Madonna met Kind en engelen van Turino Vanni uit de San Silvestro. Het werk bevindt zich nog steeds in Frankrijk.
San Donnino (Pisa)

San Donnino je katolický kostel v Pise, stojící na via Quarantola. Současná budova byla postavena roku 1303. Kostel byl připojen k benediktinskému klášteru; roku 1575 byl kardinálem Ferdinandem de' Medici předán do správy kapucínům. Stavba byla vážně poškozena během 2. světové války, a rekonstruována v letech 1946–50. Interiér uchovává fresky Madona s dítětem a Ukřižování, a obrazy Biliverta a Tempestiho. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chiesa di San Donnino (Pisa) na italské Wikipedii. Související články Seznam kostelů v Pise Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu San Donnino na Wikimedia Commons
San Donnino, Pisa

San Donnino is a church in Pisa, Italy. A church was known at the site since 1240, and construction of the present structure began in 1303. It was adjacent to a Benedictine Monastery. In 1575, Cardinal Ferdinando de' Medici conceded the monastery to the Capuchins. Gravely damaged during World War II, it was subsequently restored. The interior contains frescoes of the Madonna and child and a wooden crucifix, both from the 14th century. It also has canvases by Giovanni Bilivert (1636) and Giovanni Battista Tempesti (1770). Here, before the Allied aerial bombings, was the tomb of the Pisan architect Alessandro Gherardesca. References
Chiesa di San Donnino (Pisa)

La chiesa di San Donnino di Pisa si trova in via Quarantola. Storia e descrizione Fu edificata nella sede attuale nel 1303 dopo aver avuto dal 1242 varie collocazioni. Già annessa a un monastero benedettino, nel 1575 fu concessa dal cardinale Ferdinando de' Medici ai Cappuccini, che hanno definitivamente chiuso il convento nel 2012. Gravemente danneggiata da un bombardamento il 25 dicembre del 1943 nella seconda guerra mondiale, è stata ricostruita nel 1946-1950. All'interno conserva un trecentesco affresco con la Madonna col Bambino, e, nell'ex-coro dei frati, un dipinto su tela di Giovanni Bilivert (1636) con l'Impressione delle stimmate a san Francesco, già pala dell'altar maggiore della distrutta chiesa originaria. Prima delle devastazioni causate dall'ultima guerra, nel chiostro si trovava la tomba dell'architetto pisano Alessandro Gherardesca. Nella chiesa ricostruita resta solo la lapide sepolcrale di una Maria Lorenzina Zaira, penultimogenita di Alessandro. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Donnino Collegamenti esterni Fonte: scheda nei "Luoghi della Fede", Regione Toscana, su web.rete.toscana.it.
San Zeno (Pisa)

San Zeno je katolický kostel a opatství v Pise, stojící na Piazza San Zeno. Kostel je poprvé zmiňován roku 1029. Byl součástí opatství, ke kterému do 15. století patřil i špitál. Byl majetkem řádu Camaldolesi. Stavba je trojlodní. Fasádu předchází portiko, podpírané centrálními sloupy a pilastry. Horní polovinu průčelí zdobí sloupková okna, lodžie a malé kruhové okno s keramickými islámskými obklady z 11. století (originál uložen v Museo nazionale di San Matteo). Interiér uchovává středověkou malířskou výzdobu a některé sloupy mají starořímské hlavice. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku San Zeno (Pisa) na anglické Wikipedii. Související články Seznam kostelů v Pise Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu San Zeno na Wikimedia Commons
San Zeno, Pisa

San Zeno is a church and a former abbey in Pisa, Tuscany, Italy. The church is documented going back to 1029. It was part of a monastery built over pre-existing edifices, and, until the 15th century, it had also a hospital. In the 12th century it was held by the Camaldolese monks. The church has a nave and two aisles. The façade is preceded by a portico supported by pilasters and a central columns. The second row has mullioned windows and decorations with lozenges and small circular windows, with ceramic basins by Islamic masters (11th century; the originals are in the National Museum of San Matteo). The interior has ancient Roman capitals and traces of medieval paintings. Sources Barsali, U.; U. Castelli; R. Gagetti; O. Parra (1999). Storia e Capolavori di Pisa. Florence: Bonechi. Donati, Roberto. Pisa. Arte e storia. Narni: Plurigraf.
Église Saint-Zénon de Pise

L'église Saint-Zénon à Pise (en italien : Chiesa di San Zeno) est une église romane située sur la Piazza San Zeno, à l'extrémité nord-est du centre de Pise, juste à l'intérieur de la porte du même nom. Histoire et description La zone où se trouve l'église était connue à l'époque médiévale sous le toponyme alle grotte en raison de la présence de structures plus anciennes utilisées comme carrière de matériaux (probablement un ancien amphithéâtre romain). L'église, documentée depuis 1029, faisait partie d'une abbaye et a été construite sur des bâtiments préexistants : lors de fouilles récentes, les fondations d'un édifice à trois absides ont été retrouvées. Au XIIe siècle], il était utilisé par les moines camaldules ; un hôpital lui fut annexé jusqu'au XVe siècle. L'église a une structure à trois nefs ; la façade est précédée d'un portique soutenu par des piliers et une colonne centrale ; au second ordre, des fenêtres à meneaux ; il y a des décorations en losanges et oculi, avec sept bassins en céramique islamique du XIe siècle (copies ; les originaux se trouvent au Musée San Matteo). L'intérieur conserve des chapiteaux romains nus et de rares vestiges de peintures murales médiévales. Galerie Notes et références (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Chiesa di San Zeno (Pisa) » (voir la liste des auteurs). Articles connexes Art roman toscan Liens externes Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Toscane
Chiesa di San Zeno (Pisa)

La chiesa di San Zeno si trova in piazza San Zeno, all'estremità nord-est del centro di Pisa appena dentro l'omonima porta. Storia La zona dove è situata la chiesa era conosciuta in epoca medioevale col toponimo "alle grotte" per la presenza di strutture più antiche usate come materiale di risulta (probabilmente un antico anfiteatro romano). La chiesa, documentata dal 1029, faceva parte di un'abbazia e fu edificata su edifici preesistenti: durante recenti scavi sono state rinvenute le fondamenta di un edificio triabsidato. Nel XII secolo era in uso ai monaci camaldolesi; fino al XV secolo le fu un annesso un ospedale. Descrizione Presenta la struttura a tre navate; la facciata, molto rimaneggiata nel corso di un restauro novecentesco, è preceduta da un portico sorretto da pilastri e colonna centrale; nel secondo ordine si aprono bifore; sono presenti decorazioni a losanghe e oculi, con sette bacini ceramici islamici dell'XI secolo (copie; gli originali sono al Museo di San Matteo). L'interno conserva capitelli romani di spoglio e scarsi resti di pitture murali medievali. Altre immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Zeno Collegamenti esterni Fonte: scheda nei "Luoghi della Fede", Regione Toscana, su web.rete.toscana.it.
Kościół San Zeno w Pizie

Kościół San Zeno (pol. kościół św. Zenona, znany także jako abbazia di San Zeno – opactwo św. Zenona) – były rzymskokatolicki kościół w Pizie, zbudowany w X–XII wieku, w XV stuleciu przebudowany, a w 1809 roku zdesakralizowany. Po długotrwałych pracach konserwatorskich otwarty w 2000 roku. Wykorzystywany obecnie jako sala wystawowa lub koncertowa. Historia Kościół San Zeno jest starszy niż Piazza dei Miracoli. Pierwsze wzmianki o nim pochodzą z 1029 roku. Położony w pobliżu Piazza Santa Caterina, na obszarze znanym w średniowieczu jako „alle grotte” (przy jaskiniach), a to z powodu zachowanych tam, starszych budowli, wykorzystywanych jako źródło zaopatrzenia w materiały budowlane. Za kościołem znajduje się starożytna Porta San Zeno (Brama św. Zenona), w XIII wieku znana także jako Porta Monetaria (Brama Mennicza), ponieważ znajduje się w pobliżu średniowiecznej mennicy. Kościół wchodził początkowo w skład opactwa benedyktynów, którego budowę rozpoczęto przed X wiekiem. Wykopaliska prowadzone w latach 60. XX wieku ujawniły czworoboczną strukturę podzieloną na 3 nawy, zamknięte odpowiednio 3 apsydami. Wyższe partie świątyni pochodzą z XII wieku. Kościół znalazł się następnie w obrębie klasztoru kamedułów, a na początku XV wieku uległ całkowitej przebudowie. W 1809 roku przestał pełnić funkcję sakralną. Po długich pracach konserwatorskich został ponownie otwarty w październiku 2000 roku. W średniowiecznym budynku organizowane są wystawy sztuki współczesnej i koncerty muzyczne. W celu przywrócenia kościołowi pełni jego funkcji opracowano w 2015 roku projekt jego renowacji, sfinansowany przez Fondazione Pisa (Fundację Pizy) i Gminę Piza. Chodziło zwłaszcza o wykonanie nowego dachu, aby zapobiec przedostawaniu się wody do wnętrza. Niezbędna była także wymiana instalacji wewnętrznych. Wykonanie tych prac umożliwi wznowienie w kościele spektakli i imprez kulturalnych. Architektura Różnorodność stylów architektonicznych kościoła widoczna jest w jego fasadzie. W przyziemiu znajduje się portyk, ozdobiony motywami geometrycznymi w stylu romańskim. Pierwszą kondygnację, położoną ponad portykiem, wypełniają biforia umieszczone w ślepych arkadach, również ozdobione motywami w stylu romańskim. Drugą kondygnację wypełnia duży, okrągły otwór, zwieńczony herbem arcybiskupa Pizy. Wnętrze Wnętrze przedstawia plan bazyliki z trzema nawami, przedzielonymi rzędami kolumnami z antycznymi kapitelami. Do wystroju użyto marmuru i kamienia. Wnętrze jest asymetryczne, podobnie jak świątynia na zewnątrz. Łuki mają różne rozmiary i prezentują różne style (łuki półkoliste i ostrołuki). Zachowały się ślady pierwotnej budowli, wzniesionej między X i XII wiekiem. Przypisy
Kostel svaté Kateřiny Alexandrijské (Pisa)

Santa Caterina d'Alessandria je katolický kostel v Pise, který stojí na Piazza Santa Caterina. Poprvé je zmiňován, spolu s připojeným špitálem, roku 1211; současná stavba pochází z let 1251 a 1300, kdy kostel spravovali Řád bratří kazatelů. Fasáda, která je zdobena bílým a šedým mramorem, lodžiemi a centrálním rozetovým oknem, byla dokončena roku 1326. Interiér byl rekonstruován v 17. století a uchovává malby Memmiho (Triumf sv. Tomáše, 1363), Fra Bartolomea (Madona se sv. Petrem a Pavlem, 1511), Tita, Lomiho, Vanniho, Dandiniho a sochy Pisana. Dřevěná kazatelna ze 17. století, je dle legendy místem, kde kázal sv. Tomáš. Související články Seznam kostelů v Pise Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chiesa di Santa Caterina d'Alessandria (Pisa) na italské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svaté Kateřiny Alexandrijské v Pise na Wikimedia Commons (italsky)Popis a historie kostela Archivováno 28. 9. 2007 na Wayback Machine.
Santa Caterina, Pisa

Santa Caterina d'Alessandria is a Gothic-style Roman Catholic church in Pisa, Tuscany, Italy. History Santa Caterina is mentioned for the first time in 1211, then associated with a hospital. The current edifice was built between 1251 and 1300, commissioned by Saint Dominic and entrusted to the friars of his order. The façade (completed in 1326) has a pointed shape with white and grey marble, with, in the upper section, two order of small Gothic loggias and a central rose window. The interior, after a fire in 1651, is on a single large hall. Renovated in the 18th century, it houses works by Lippo Memmi (Triumph of St Thomas, 1323), Fra Bartolomeo (Madonna with Sts Peter and Paul, 1511), Santi di Tito, Aurelio Lomi (Martyrdom of St Catherine), Raffaello Vanni, Pietro Dandini (all 16th-17th centuries) and marble sculptures by Andrea Pisano (Tomb of Archbishop Simone Saltarelli, 1343) and his son Nino Pisano ("Annunciation", 1368). Also notable is the tomb of Gherardo Compagni, decorated with a late 16th-century "Pietà" statue. The wooden pulpit from the 17th century, according to the tradition, was that from which St Thomas Acquinas preached. In 1320, Simone Martini painted for this church the Saint Catherine of Alexandria Polyptych, one of his best known works. It was later moved to the San Matteo Museum in Pisa. The church is flanked by a bell tower with mullioned windows, attributed to Giovanni di Simone. References Sources Barsali, U.; U. Castelli; R. Gagetti; O. Parra (1999). Storia e Capolavori di Pisa. Florence: Bonechi. Donati, Roberto. Pisa. Arte e storia. Narni: Plurigraf. External links Page about the church Archived 2007-09-28 at the Wayback Machine (in Italian)
Église Sainte-Catherine-d'Alexandrie de Pise

L'église Sainte-Catherine-d'Alexandrie (italien : chiesa di Santa Caterina d'Alessandria) est une église catholique romaine de style gothique située à Pise, en Toscane. Histoire L'endroit est mentionné pour la première fois en 1211, puis associé à un hôpital. L'édifice a été construit entre 1251 et 1300, sur commande par saint Dominique et confié aux frères de son ordre. Extérieur La façade achevée en 1326 est de style gothique. Sa façade est en marbre blanc et gris, avec un fronton triangulaire comportant une rosace centrale entre deux ordres de petites loggias gothiques. Intérieur L'intérieur, après un incendie en 1651, est constitué d'une grande salle. Rénovée au XVIIIe siècle, elle abrite des œuvres de Lippo Memmi (Triomphe de saint Thomas, 1323), Fra Bartolomeo (Madone avec les saints Pierre et Paul, 1511), Santi di Tito, Aurelio Lomi (Martyre de sainte Catherine), Raffaello Vanni, Pier Dandini (XVIe et XVIIe siècles) et des sculptures en marbre d'Andrea Pisano (tombeau de l'archevêque Simone Saltarelli, 1343) et de son fils Nino Pisano (Annonciation, 1368) et le tombeau de Gherardo Compagni, décoré d'une statue Pietà de la fin du XVIe siècle. La chaire en bois du XVIIe siècle est celle qui selon la tradition servait au prêche de saint Thomas d'Aquin. En 1320, Simone Martini exécuta pour cette église le Polyptyque de sainte Catherine d'Alexandrie, transféré ensuite au Musée San Matteo de Pise. L'église est flanquée d'un campanile aux fenêtres à meneaux, attribué à Giovanni di Simone. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Santa Caterina, Pisa » (voir la liste des auteurs). Bibliographie U. Barsali, U. Castelli, R. Gagetti et O. Parra, Storia e Capolavori di Pisa, Florence, Bonechi, 1999 Roberto Donati, Pisa. Arte e storia, Narni, Plurigraf Liens externes Ressources relatives à la religion : Chiese delle diocesi italiane GCatholic.org (it) Page sur l'église Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de la Toscane
San Sisto (Pisa)

San Sisto je katolický kostel svatého papeže Sixta II. v Pise. Je to trojlodní sloupová bazilika, vystavěná z kamenných kvádříků, postavená v románském slohu. Byl vysvěcen roku 1133, ale již před tím byl využíván jako místo nejvýznamnějších událostí pisánské komunity. Fasáda je rozčleněna pilastry na tři části. Je zdobena, dle místních zvyklostí, také islámskou keramikou z 10. a 11. století. Dlaždice jsou kopie, originály jsou uloženy v Museo Nazionale di San Matteo). Interiér kostela je trojlodní, rozdělen sloupy se starořímskými hlavicemi. Uchovává také arabský náhrobek, kopii ze 14. století sousoší sochařů rodiny Andrey Pisana Madona s dítětem ze 14. století a kormidlo pisánské galéry (13. – 14. století). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku San Sisto (Pisa) na anglické Wikipedii. Související články Seznam kostelů v Pise Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu San Sisto na Wikimedia Commons (italsky)Fotky kostela
San Sisto, Pisa

San Sisto is a church in Pisa, Tuscany, Italy. It was consecrated in 1133 but previously it had been already used as the seat of the most important notary act of the Pisan commune. It was built in a Pisane-Romanesque style in stone. The façade is divided in three parts divided by pilaster strips, with a mullioned window and arches in the upper part which continues on the whole exterior. Notable is the typical local decoration with Islamic ceramic basins (bacini) from the 10th-11th centuries (copies; the original are in the Museum of St. Matthew in the city). The interior has a nave and two aisles, divided by columns with ancient Roman capitals, with hut-shaped ceiling. It houses also an Arabic tombstone, the copy of a 14th-century Madonna with Child and the rudder of a Pisane galley (13th-14th centuries). External links Page with detailed photo of the decoration (in Italian)
San Tommaso delle Convertite

San Tommaso delle Convertite je katolický kostel v Pise, stojící na Via San Tommaso. První zmínka o kostele s připojeným špitálem pochází z roku 1160. Rekonstrukce roku 1610 proběhla na pokyn Kristiny Lotrinské, která nechala zbudovat klášter pro bývalé prostitutky. V letech 1756–1758 provedl Camillo Marracci rekonstrukci dle plánů Ignazia Pellegriniho. Byla postavena nová elegantní fasáda a zvonice (zničena v 19. století). Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chiesa di San Tommaso delle Convertite na italské Wikipedii. Související články Seznam kostelů v Pise
San Tommaso delle Convertite, Pisa

San Tommaso delle Convertite is a small church in Pisa, Italy. Documents take note of a church adjacent to an annexed hospital in 1160. In 1610, the grand-duchess of Tuscany Christina of Lorraine, commissioned the convent to house rescued (converted) prostitutes, hence the name. The church and its façade were rebuilt in 1756-1758 by Camillo Marracci using designs by Ignazio Pellegrini. The church ceiling has the symbols of the patron, Christina of Lorraine. References
Chiesa di San Tommaso in Ponte

La chiesa di San Tommaso in Ponte (o delle Convertite) si trova in via San Tommaso a Pisa. Storia e descrizione La chiesa è documentata con un annesso ospedale dal 1160. Fu restaurata nel 1610 per volere di Cristina di Lorena che destinò il convento all'accoglienza delle prostitute convertite, da cui il secondo appellativo con cui è conosciuta. È l'unica chiesa alfea ad aver mantenuto nel nome il toponimo del quartiere medievale di Ponte, il più antico della città. Fu ristrutturata di nuovo nel 1756-1758 da Camillo Marracci su progetto di Ignazio Pellegrini cui si devono l'attuale elegante facciata e il campanile (demolito nel XIX secolo). Sui lati e nella porzione inferiore della facciata è possibile individuare alcune tracce della struttura originale in pietra. Sulla volta a botte della chiesa sono visibili le insegne di Cristina di Lorena, realizzate nel XVIII secolo. Note Bibliografia Lucia Frattarelli Fischer, San Tommaso in Ponte: microstoria di una chiesa pisana, Pisa, ETS Edizioni, 2021, ISBN 978-88-467-6132-3, SBN PIS0064163. Collegamenti esterni Fonte: scheda nei "Luoghi della Fede", Regione Toscana, su web.rete.toscana.it. Fotografia interna a 360°, su my.matterport.com.
San Michele in Borgo

San Michele in Borgo je kostel v Pise, na pravém břehu řeky Arno. Kostel spolu s klášterem (který nejprve patřil benediktinům a od 12. století komunitě Camaldolese) byl postaven na přelomu 10. a 11. století za hradbami města, na místě starověkého chrámu zasvěceného Marsovi. Jméno "Borgo" odkazuje na fakt, že sídlo ve své době existovalo mimo hradby města. Budovy byly několikrát restaurovány. Současná fasáda byla postavena ve 14. století, sochařskou výzdobu vytvořil Gugliemo Agnelli. Horní polovina má tři řady arkád, typických pro pisánské gotické lodžie. V dolní polovině jsou tři portály s lunetami; hlavní portál je završen tabernáklem s výjevem Madony s dítětem od Lupa di Francesca (originál je v městském Museo di San Matteo). Interiér, s hlavní lodí a dvěma bočními, uchovává Krucifix pravděpodobně od Nina Pisana (14. století), malby od Rosselliniho, Baccio Lomiho, Aurelia Lomiho a Melaniho, a zbytky fresek ze 13. století. Pod dlažbou je krypta, pravděpodobně pozůstatek původního kostela. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku San Michele in Borgo na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu San Michele in Borgo na Wikimedia Commons (italsky) Popis kostela (italsky) Fotky kostela
San Michele in Borgo

San Michele in Borgo is a Roman Catholic church in Pisa, region of Tuscany, Italy. History The church, together with the monastery (which first belonged to the Benedictines and, from the 12th century, the Camaldolese) was built in the late 10th to early 11th century outside the city's walls, over an ancient temple dedicated to Mars. Both were restored several times in the following ages. The façade is from the 14th century. The upper part has three orders of typically Pisane Gothic loggias. There are three portals in Gothic style and withlunettes; the main one is surmounted by a tabernacle with "Madonna and Child" by Lupo di Francesco (the original is in the National Museum of San Matteo in Pisa). The solemn interior, with a nave and two aisles, houses a Crucifix attributed to Nino Pisano (14th century), paintings by Matteo Rosselli, Baccio Lomi, Aurelio Lomi, and Giuseppe Melani, as well as remains of frescoes from the 13th century. Under the pavement is the crypt, probably what remains of a former church. References Donati, Roberto. Pisa. Arte e storia. Narni: Plurigraf. Notes External links Official Website of the church of San Michele in Borgo (in English)