NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Temple d'Hèrcules

El Temple d'Hèrcules Víctor o Hèrcules Olivari és un antic edifici romà situat al sud del Temple de Portunus, al Fòrum Boari o ‘Mercat dels Bous' de Roma (Itàlia). És un monòpter, un temple rodó de disseny peristil grec (completament envoltat per columnes). Aquesta disposició va fer que molts el prenguessin erròniament per un temple de Vesta, però s'ha comprovat que és un temple d'Hèrcules. Datat vers el 120 aC, el temple té 14,8 m de diàmetre i consisteix en una cel·la circular dins d'un anell concèntric de 20 columnes corínties de 10,66 m d'alt descansant sobre fonaments de tuf volcànic. Aquests elements subjecten un arquitrau i un sostre que han desaparegut. El mur original de la cella i les columnes es conserven però el sostre de teula actual és un afegit posterior. Va ser reconstruït per Tiberi l'any 15, en marbre de Luni i és l'edifici de marbre més antic conservat a Roma. El 1132 el temple va ser convertit en església, coneguda com a Santo Stefano alle Carrozze . El 1475 s'hi van efectuar restauracions addicionals (i un fresc sobre l'altar). El papa Sixt IV va dedicar una placa a terra. Al segle xvii l'església va ser reanomenada Santa Maria del Sole. Aquest temple i el de Vesta a Tívoli van inspirar les esglésies centralitzades del Renaixement. Tot i el paper del Fòrum Boari com a mercat de bestiar a l'antiga Roma, el Temple d'Hèrcules és objecte d'una llegenda popular que diu que ni les mosques ni els gossos entren a aquest lloc sagrat. El temple va ser reconegut oficialment com a monument antic el 1935. Notes Bibliografia Claridge, Amanda. Oxford Archaeological Guides - Rome. Oxford University Press, 1998. Woodward, Christopher. The Buildings of Europe - Rome . Manchester University Press, 1995, p. 30. ISBN 0-7190-4032-9. Coarelli, Filippo. Guida Archeologica di Roma. Milà: Arnoldo Mondadori Editore, 1989. Alberti, Leone Battista. Architecture, 1755. Enllaços externs Fotografies de detallades de l'interior i característiques de l'edifici Arxivat 2006-01-04 a Wayback Machine. (anglès)
Chrám vítězného Herkula

Chrám vítězného Herkula (italsky: Tempio di Ercole Vincitore) je římský chrám na římském náměstí Piazza Bocca della Verità, v prostoru známém ve Starém Římě jako Forum Boarium. Chrám je kruhový (tholos). Dlouho byl mylně považován za chrám Vestin, než omyl roku 1811 vyvrátil napoleonský prefekt Říma Camille de Tournon-Simiane, který rozpoznal zasvěcení Herkulovi. Chrám je nejstarší dochovanou neporušenou mramorovou stavbou v Římě a jedinou dochovanou stavbou z řeckého mramoru. Byl postaven ve 2. století př. n. l. (mezi lety 143–132 př. n. l.). Jako stavitel je uváděn konzul Lucius Mummius nebo obchodník Marcus Octavius Herrenus. Kruhový chrám má průměr 14,8 metru, kolonáda je tvořena dvaceti korintskými sloupy vysokými 10,66 metru, které spočívají na tufovém základu. Nedochovala se pouze střecha, která byla dodána při moderní rekonstrukci. Palladio se domníval, že chrám měl na vrchu kupoli, s čímž ale většina moderních historiků architektury nesouhlasí. Ve 12. století byl chrám přeměněn na kostel, proto se mu dostalo péče a nestal se ruinou. Roku 1935 se místu dostalo znovu pohanského významu. Je možné, že proslulá „ústa pravdy“ se původně nacházela právě v tomto chrámu a teprve později byla přemístěna do nedalekého kostela Santa Maria in Cosmedin. V 90. letech 20. století reálně hrozilo zřícení památky, a tak byla v letech 1996 až 1998 rekonstruována a opravena. Reference
Templo de Hércules Víctor

El templo de Hércules Víctor o Hércules Olivario es un antiguo edificio romano ubicado al sur del Templo de Portuno, en el Foro Boario de Roma (Italia). Es un templo monóptero, de planta circular de diseño peristilo griego, es decir, completamente rodeado por columnas. Esta disposición hizo que muchos lo tomasen erróneamente por un templo de Vesta, pero se ha comprobado que es un templo de Hércules. Descripción Fechado sobre el año 120 a. C., el templo tiene 14,8 m de diámetro y consiste en una cella circular dentro de un anillo concéntrico de 20 columnas corintias de 10,66 m de alto descansando sobre cimientos de toba. Estos elementos sujetan un arquitrabe y un techo que han desaparecido. El muro original de la cella y las columnas se conservan pero el techo de teja actual es un añadido posterior. Andrea Palladio sugirió un domo, aunque esto fue aparentemente erróneo. Fue reconstruido por Tiberio en el año 15, en mármol de Luni. El templo es el edificio de mármol más antiguo conservado en Roma. Edad Media En 1132 el templo fue convertido en iglesia, conocida como Santo Stefano alle Carrozze. En 1475 se efectuaron restauraciones adicionales (y un fresco sobre el altar). Sixto IV dedicó una placa en el suelo. En el siglo XVII la iglesia fue renombrada a Santa Maria del Sole. Este templo y el de Vesta en Tívoli inspiraron las iglesias centralizadas del Renacimiento. A pesar del papel del Foro Boario como mercado de ganado en la antigua Roma (o quizá debido a él), el Templo de Hércules es objeto de una leyenda popular que afirma que ni las moscas ni los perros entran a ese lugar sagrado.​ El templo fue reconocido oficialmente como monumento antiguo en 1935. Notas Bibliografía Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Templo de Hércules Víctor. Fotografías de detalladas del interior y características del edificio (inglés)
Hram Herkula Viktora

Hram Herkula Viktora (lat.: Herkula Pobjednika, tj. Herkula koji daje pobjedu) je rotonda tj. hram kružnoga tlocrta koji se nalazi na Forumu Boariumu u Rimu. Izvorno bio posvećen grčko-rimskom diviniziranom heroju Herkulu (grč. Heraklu), te je najstariji i jedan od najbolje sačuvanih hramova iz vremena Rimske Republike. Po svojoj konstrukciji, riječ je o korintskom monopteru, tj. o hramu s kružnom kultnom prostorijom (celom), okruženom izvorno s dvadeset, a danas s devetnaest korintskih stupova. Kamena trabeacija hrama – arhitrav, friz i vijenac – nažalost nisu sačuvani i nije sigurno kako su točno izgledali. Hram je potkraj 2. st. pr. Kr. podao trgovac koji se obogatio trgovinom uljem, pa ga je stoga dao sagraditi blizu trgovačke luke na Tiberu te ga je, kako je pokazao sačuvani natpis, posvetio bogu zaštitniku uljara (olearii) Herkulu. Hram je podignut od penteličkog mramora. Vjerojatno ga je projektirao grčki arhitekt Hermodor (Hermodoros) iz Salamine, koji je krajem 2. st. pr. Kr. radio u Rimu. Statuu Herkula Olivarija (Hercules Olivarius), izradio je kipar Skopas mlađi, također Grk. Sadašnji izgled hrama plod je restauracije iz vremena cara Tiberija iz prve polovice 1. stoljeća, kada je devet stupova i jedanaest kapitela od penteličkog, zamijenjeno stupovima i kapitelima od kararskog mramora, koji se u rimsko vrijeme nazivao mramorom iz Lune. Zbog sličnosti svoje kružne konstrukcije s Hramom Veste na rimskom Forumu, ovaj hram je često bio pogrešno nazivan Hram Veste. U 12. stoljeću hram je posvećen u crkvu sv. Stjepana „od kola“, a 1475. godine je oslikan je freskom iznad glavnoga oltara. U 17. st. posveta crkve je promijenjena u sv. Mariju „od Sunca“. Hram je privukao pozornost arhitekata renesanse, osobito Bramantea, koji je po uzoru na njega i Hram Veste u Tivoliju, projektirao glasoviti Tempietto. Izvori Literatura All of Ancient Rome, Firenca, 1988., str. 94 Ezra Nahmad: The archaeological Center of Rome, Firenca, 1982., str. 27 Vidi također Umjetnost starog Rima Rimski hram Vanjske poveznice Fotografije i opis unutrašnjosti hrama (engl.)
Győzedelmes Hercules temploma

A Győzedelmes Hercules temploma, latinul Hercules Victor vagy Hercules Olivarius temploma (olaszul Tempio di Ercole Vincitore vagy Tempio di Ercole Oleario) Rómában, az egykori Forum Boariumon, a mai Piazza Bocca della Verità-n található. Kör alaprajzú, a görög peripterosz elrendezést követve oszlopsorral koszorúzott épület. Ez az alaprajzi rendszer a Vesta-templomokéval rokonítható, ezért sokáig a Vesta-szüzek templomának vélték, de mára bizonyosságot nyert, hogy valójában Hercules tiszteletére emelték, a Palatinuson lakozó Cacus megölésének emlékére. Hercules oltárt állított győzelme helyén és ez alakult át lassanként templommá. Ettől függetlenül a római köznyelv és az útikönyvek egy része is Vesta-templomként (Tempio di Vesta) ismeri, illetve ismerteti. A templomot i. e. 120 körül egy gazdag római kereskedő, Marcus Octavius Herrenus építtette Hercules, az olajbogyókereskedők oltalmazója tiszteletére (Hercules Olivarius). Ezt egy a templomban talált dedikáció erősíti meg. Azonban a közelben egy másik alapítói dedikációt is találtak, amely szerint i. e. 145-ben Lucius Memmius kezdte el építeni és három évvel később, censorsága alatt avatta fel. Achaea felett aratott győzelme emlékére Hercules Victornak szentelte a templomot. A magyarázat talán az lehet, hogy két évtizeddel az avatás után felújították, átépítették vagy kibővítették. Építésze Hermodorus volt. A 14,8 méter átmérőjű, húsz, egyenként 10,66 méter magas korinthoszi oszloppal körbevett kör alapú márványcella tufaalapzatra épült. Az épületet megkoronázó architráv és tetőzet az idők során megsemmisült, az oszlopfőket két darabból faragták, ezért több ezek közül is teljesen összetört. A ma látható fedélszerkezet középkori felújítás eredménye. A felhasznált szürke márványt a görögországi Pentelikonból hozták. Eredetileg valószínűleg monopterosz volt, ami a heroónok általános jellemzője. Korán átalakították azonban peripterosszá. Keresztény templommá alakították, majd 1132-ben Szent Istvánnak szentelték (Santo Stefano delle Carrozze, majd a 17. századtól Santa Maria del Sole néven működött), az oltár feletti freskó 1475-ből származik. A padlózaton IV. Szixtusz pápa emléktáblája látható. Valamikor a középkorban át is építették, a tetőre harangtornyot emeltek és az oszlopok vonala mellé falat építettek, a bejárat elé egy melléképületet is felhúztak. A 18. században biztosan ez az állapot állt fenn, mivel Giambattista Piranesi építész rézkarcai és más látképek így ábrázolják. Ebben az időben Kübelé (Cybele) templomának gondolták. A későbbi átalakítások nyoma sem látszik ma már. Lásd még Római vallások Források Ürögdi György: Róma (Panoráma Városkalauz, Budapest) Külső hivatkozások Templum Herculi Victori
Tempel van Hercules Victor

De Tempel van Hercules Victor (ook wel de Tempel van Hercules Olivarius genoemd) is een antieke tempel uit de 2e eeuw v.Chr. in Rome. De ronde tempel die op de huidige Piazza Bocca della Verità staat, het vroegere Forum Boarium, is dankzij een inscriptie geïdentificeerd als de Tempel van Hercules Victor ('Hercules de overwinnaar'). De tempel werd vroeger onterecht Tempel van Vesta genoemd, vanwege de uitzonderlijke ronde vorm die hij deelt met Tempel van Vesta op het Forum Romanum. Hercules werd al vroeg vereerd op het Forum Boarium met een aan hem gewijd altaar, de Ara Maxima. Als mythische reden werd daarvoor gegeven dat hij daar niet ver vandaan de reus Cacus had verslagen nadat deze zijn runderen had gestolen. Maar Hercules werd ook algemeen vereerd door de Romeinen als de god van de winst en de kooplieden. In de vierde-eeuwse beschrijving van de 14 districten van Rome wordt hij Hercules Olivarius genoemd, de patroonheilige van het gilde van olearii (olijfoliehandelaren). Deze naam hangt samen met het feit dat de tempel eind 2de eeuw v.Chr. werd gesticht door de koopman Marcus Octavius Herrenus, die zijn rijkdom waarschijnlijk te danken had aan de olijfoliehandel. De Tempel van Hercules Victor is nog altijd in uitstekende staat, onder andere doordat het gebouw in de middeleeuwen als kerk werd gewijd: eerst in 1132 aan Santo Stefano delle Carrozze en in de 17de eeuw aan Santa Maria del Sole, naar aanleiding van de vondst van een Mariabeeld in de Tiber dat een zonnestraal zou hebben uitgezonden. Recente restauratiewerkzaamheden hebben de tempel in haar oorspronkelijke uitzicht hersteld. Dit is zelfs het oudst bewaard gebleven marmeren gebouw in Rome. Het cirkelvormige gebouw staat op een fundering van tufsteen; het heeft een rond podium met treden eveneens van tufsteen; een colonnade van twintig Korinthische zuilen (waarvan er één ontbreekt) werd in een concentrische ring rond de cilindrische cella geschikt. De muur van de cella is aan de buitenzijde bedekt met marmer en aan de binnenzijde met travertijn. Al deze elementen ondersteunden oorspronkelijk een dak en een architraaf, die verdwenen zijn. De ingang bevindt zich op het oosten. In de tempel is een blok marmer bewaard gebleven dat naar men aanneemt het cultusbeeld droeg. Daarop staan de naam van de godheid en de naam van de Griekse beeldhouwer: Scopas de jongere. Een verguld bronzen standbeeld van Hercules dat tijdens het pontificaat van paus Sixtus IV (1471-1484) werd teruggevonden op het Forum Boarium en nu is opgesteld in het Palazzo dei Conservatori van de Capitolijnse Musea, stelt waarschijnlijk het cultusbeeld voor. Referentie Roma Segreta - Piazza delle Bocca della Verità
Świątynia Westy (Forum Boarium)

Świątynia Westy – niewielka świątynia znajdująca się na Forum Boarium nad brzegiem Tybru w Rzymie. Atrybucja świątyni, przypisanej po raz pierwszy Weście przez Flavio Bondiego w XV wieku jest błędna i była później podważana przez wielu badaczy. Najprawdopodobniej był to przybytek Herkulesa z przydomkiem Olivarius, opiekującego się producentami oraz handlarzami oliwy, co akceptuje dzisiaj większość uczonych. Świątynia datowana jest na około 140–120 rok p.n.e. Powstała przypuszczalnie z inicjatywy Scypiona Afrykańskiego Młodszego i Lucjusza Mummiusza Achajskiego. Wzniesiona z marmuru budowla posadowiona jest na krepidomie wykonanej z tufu. Nadano jej formę tolosu, otoczonego perystazą liczącą dwadzieścia kolumn w porządku korynckim (jedna nie zachowała się), mierzących 8 metrów wysokości. Perystaza nakryta jest kasetonowym sufitem. Cella ma 20 metrów średnicy. Wewnątrz przypuszczalnie znajdował się posąg Herkulesa. W XII wieku świątynia została zaadaptowana na kościół św. Szczepana (Santo Stefano; w XVIII wieku przemianowany na kościół Santa Maria del Sole). Zniszczono wówczas nakrywającą pierwotnie budynek kopułę, zastępując ją istniejącym do dzisiaj stożkowatym dachem. Po zajęciu Rzymu przez wojska Napoleona, pod auspicjami Giuseppe Valadiera dokonano w 1810 roku renowacji budowli. Wyburzono wówczas wymurowane w średniowieczu ściany pomiędzy kolumnami i dokonano obniżenia gruntu wokół świątyni, odsłaniając oryginalną krepidomę. Przypisy
Templo de Hércules Victor

Templo de Hércules Victor (em italiano: Tempio di Ercole Vincitore; "Hércules vitorioso") ou Templo de Hércules Olivário (Olivarius) é um antigo edifício romano localizado na Piazza Bocca della Verità, na região do Fórum Boário (rione Ripa), perto da margem do rio Tibre, em Roma, Itália. É um monóptero, um templo circular em formato peripteral grego completamente circundado por uma colunata. Este layout fez com que ele fosse tomado como sendo um templo de Vesta até ele ser corretamente identificado pelo prefeito de Roma da época de Napoleão, Camille de Tournon. História Datando do final do século II a.C. e provavelmente construído por Lúcio Múmio Acaico, conquistador dos aqueus e destruidor de Corinto. O templo tem 14,8 metros de diâmetro e é composto por uma cela circular com um círculo concêntrico de vinte colunas coríntias de 10,66 metros de altura apoiadas em uma fundação de tufo. Elas suportam uma arquitrave e o teto, que desapareceu. A parede original da cela, construída em blocos de travertino e mármore e dezenove das vinte colunas permanecem, mas o teto de telhas é posterior. A reconstrução publicada de Palladio sugere uma cúpula, mas esta suposição aparentemente está incorreta. O templo é o mais antigo edifício de mármore sobrevivente em Roma. As grandes fontes literárias que atestam sua identificação são duas passagens quase idênticas, uma no comentário de Sérvio sobre A Eneida (viii.363) e a outra na "Saturnália" de Macróbio. Embora Sérvio tenha mencionado que aedes duae sunt ("há dois templos sagrados"), os mais antigos calendários romanos mencionam apenas um festival, em 13 de agosto, indistintamente a "Hércules Victor" e "Hércules Invicto". Já em 1132, o templo havia sido convertido em igreja, conhecida como Santo Stefano alle Carozze. Mais restaurações e um afresco sobre o altar foram feitos em 1475. Uma placa no piso foi dedicada pelo papa Sisto IV (r. 1471–1484). No século XVII, a igreja foi rededicada, desta vez como Santa Maria del Sole ("Santa Maria do Sol"). Este templo, por muito tempo considerado como um templo de Vesta, e o Templo de Vesta em Tivoli foram as fontes de inspiração para o Tempietto de Bramante e outras igrejas de planta central do Alto Renascimento. O templo foi reconhecido oficialmente com um antigo monumento romano em 1935 e finalmente restaurado em 1996. Notas Referências Bibliografia Ligações externas
Храм Геркулеса (Рим)

Храм Геркулеса Непобедимого (лат. Hercules Victor) или, по другой версии, Геркулеса Масличного (лат. Hercules Olivarius) — древнеримский храм на Piazza Bocca della Verità, на территории бывшего Бычьего форума (Forum Boarium) близ набережной Тибра в Риме. Храм был построен около 120 г. до н. э. в виде толоса, круглой в плане постройки, состоящей из внутренней стены, целлы и колоннады из двадцати колонн пентелийского мрамора с коринфскими капителями. Это самая ранняя из сохранившихся мраморных построек Рима. Колонны установлены на подножие из пяти ступеней. Антаблемент храма не сохранился и позднейшая коническая кровля (её много раз восстанавливали) опирается непосредственно на капители колонн (многие из которых также заменялись). Этот нехарактерный для Рима тип постройки послужил причиной того, что храм долгое время ошибочно считали храмом Весты, по аналогии с круглым храмом на Римском форуме. Первым постройку атрибутировал как храм Геркулеса Камилл де Турнон-Симиан, префект Рима при Наполеоне. История Построенный в конце II века до н. э. храм Геркулеса был одним из первых зданий в Риме, возведённых почти целиком из мрамора. Найденная на Целии надпись даёт основания полагать, что храм построил консул Муммий Ахейский, завоеватель Греции и разрушитель Коринфа. Храм хорошо сохранился потому, что в 1132 году был обращён в христианскую церковь Santo Stefano alle Carozze. В XVII веке церковь была переосвящена как Santa Maria del Sole. Описание Диаметр колоннады составляет 14,8 м, высота колонн — 10,7 м. От оригинальной постройки сохранилась целла (внешний диаметр — 9,9 м) и 19 из 20 опоясывающих её колонн. Крыша реконструирована в начале XIX века. Литература Alberti, Leone Battista. Architecture, 1755, tr. Leoni, James. Claridge, Amanda. Oxford Archaeological Guides - Rome. Oxford University Press, 1998 Coarelli, Filippo. Guida Archeologica di Roma. Arnoldo Mondadori Editore, Milano, 1989. Salmon, Frank (1995). "'Storming the Campo Vaccino': British Architects and the Antique Buildings of Rome after Waterloo". Architectural History. 38: 146–175. JSTOR 1568626. Woodward, Christopher. The Buildings of Europe - Rome. page 30, Manchester University Press, 1995. ISBN 0-7190-4032-9 Ziolkowski, Adam (1988). "Mummius' Temple of Hercules Victor and the Round Temple on the Tiber". Phoenix. 42 (4): 309–333. JSTOR 1088657. Примечания
Tempelj Herkula Viktorja

Tempelj Herkula Viktorja (Herkul zmagovalec) (italijansko Tempio di Ercole Vincitore) ali Hercules Olivarius je rimski tempelj na Piazza Bocca della Verità, na območju Forum Boariuma blizu Tibere v Rimu, Italija. To je tolos - okrogli tempelj grške "peripteralne" zasnove, ki je popolnoma obkrožen s kolonado. Ta postavitev je povzročila, da so jo zamenjali za tempelj Veste, dokler ga ni pravilno identificiral Napoleonov prefekt Rima, Camille de Tournon . Kljub (ali morda zaradi) vloge Foruma Boariuma kot živinorejskega trga v starem Rimu, je Herkulov tempelj predmet ljudskega prepričanja, ki pravi, da niti muhe niti psi ne bodo vstopili v sveto mesto. Opis Iz poznega 2. stoletja pred našim štetjem, ki ga je morda postavil Lucij Mumij Ahajk, osvajalec Ahajcev in uničevalec Korinta, [3] ima premer 14,8 m in je sestavljen iz krožne cele znotraj koncentričnega obroča dvajsetih korintskih stebrov visokih 10,66 m, ki ležijo na osnovi iz tufa. Ti elementi so podpirali arhitrav in streho, ki so izginili. Prvotna stena cele, zgrajena iz travertina in marmornih blokov in devetnajst od prvotno dvajsetih stebrov ostaja, vendar je bila kasneje dodana sedanja streha. Paladijeva objavljena rekonstrukcija je predlagala kupolo, čeprav je bila ta očitno napačna. Tempelj je najstarejša marmorna stavba v Rimu. Identifikacija Njegovi glavni pisni viri sta dva skoraj enaka odlomka, eden v Servijevem komentarju na Eneido (viii.363) in drugi v Makrobijevi Saturnalia . Čeprav Servij omenja, da aedes duae sunt, (obstajata dva sveta templja), najstarejši rimski koledarji omenjajo le en festival, 13. avgusta, za Herkula Victorja in Hercules Invictus kot izmenjava . Post-klasična zgodovina Do leta 1132 je bil tempelj spremenjen v cerkev, znano kot Santo Stefano alle Carozze (sv. Štefana vozov). Dodatne rekonstrukcije (in freska nad oltarjem) so bile izdelane leta 1475. Ploščo v tleh je posvečena Sikstu IV. V 17. stoletju je bila cerkev prenovljena v Santa Maria del Sole. Tempelj in tempelj Veste v Tivoliju sta bila navdih za Bramantejev Tempietto in druge visokorenesančne cerkve centralnega tlorisa. Tempelj je bil uradno priznan kot antični spomenik leta 1935 in obnovljen leta 1996. Sklici Viri Alberti, Leone Battista. Architecture, 1755, tr. Leoni, James. Claridge, Amanda. Oxford Archaeological Guides - Rome. Oxford University Press, 1998 Coarelli, Filippo. Guida Archeologica di Roma. Arnoldo Mondadori Editore, Milano, 1989. Salmon, Frank (1995). »'Storming the Campo Vaccino': British Architects and the Antique Buildings of Rome after Waterloo«. Architectural History. 38: 146–175. JSTOR 1568626. Woodward, Christopher. The Buildings of Europe - Rome. page 30, Manchester University Press, 1995. ISBN 0-7190-4032-9 Ziolkowski, Adam (1988). »Mummius' Temple of Hercules Victor and the Round Temple on the Tiber«. Phoenix. 42 (4): 309–333. JSTOR 1088657. Zunanje povezave Detailed photographs of the interior and features of the building High-resolution 360° Panoramas and Images of Temple of Hercules | Art Atlas
Hercules Victors tempel

Hercules Victors tempel (”Hercules Segrarens tempel”) är ett antikt rundtempel, beläget på Forum Boarium i Rione Ripa i Rom. Det dateras till slutet av 100-talet f.Kr. Hercules Victors tempel, tidigare felaktigt kallat Vestatemplet, är uppfört åt Hercules. Det uppfördes i grekisk marmor. I mitten av 100-talet restaurerades det. Påve Innocentius II lät år 1140 omvandla templet till kyrkan Santo Stefano delle Carrozze, senare benämnd Santa Maria del Sole. Entablementet i marmor, som kolonnerna bar upp, är försvunnet, och den övre delen av väggen är troligen från 1100-talet. I början av 1930-talet återställdes templet till sitt ursprungliga skick. Det är ej öppet för allmänheten. Bilder Se även Portunustemplet Källor Noter Tryckta källor Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. sid. 476. ISBN 88-365-2541-5 Claridge, Amanda (1998) (på engelska). Rome: An Oxford Archaeological Guide. Oxford: Oxford University Press. sid. 254–256. ISBN 0-19-288003-9 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hercules Victors tempel.