Замък на Мазино

Замъкът на Мазино (на италиански: Castello di Masino) се намира в Мазино – подселище на село Каравино в регион Пиемонт, Северна Италия. В продължение на десет века той е основната резиденция на графовете Валперга ди Мазино (Valperga di Masino). До епохата на Ренесанса замъкът е бил защитен от високи стени и внушителни наблюдателни кули, които впоследствие са съборени, за да освободят място за монументални градини с романтични характеристики, типични за аристократична Италия. Интериорът е богат на стенописи и изискани мебели, а в комплекса се помещава и музей на каретите от XVIII век. Към 2026 г. замъкът е собственост и се управлява от Италианския фонд за околната среда (FAI). Той е включен и във веригата „Замъци на Канавезе“. История Замъкът е издигнат през XI век по нареждане на благородническия род Валперга, който твърди произход от крал Ардуин от Ивреа. Поради стратегическото си разположение крепостта бързо се превръща в арена на многобройни сблъсъци между водещите родове на епохата – Савоя, Савоя-Ахая, Висконти, както и самите графове Мазино и техните родственици Валперга, борещи се за контрол над района на Канавезе. През XVI век замъкът е разрушен и впоследствие напълно възстановен от французите, когато придобива характер на благородническо имение. През XVIII век е обогатен с неокласически декоративни елементи. В края на същия век окончателно губи отбранителната си функция и се превръща в провинциална резиденция, предназначена за празненства, отдих и развлечения. Свидетелство за славното му минало са пищно декорираните зали, стаите на посланиците, частните апартаменти, салоните и панорамните тераси – изискано отражение на културата на XVI и XVIII век. Тази традиция се проявява и в пространствата, посветени на знанието, сред които изпъква ценната библиотека, съхраняваща над 25 000 древни тома. След смъртта през 1988 г. на последната обитателка на резиденцията – Виктория Лойман, съпруга на граф Чезаре Валперга, синът ѝ Луиджи Валперга ди Мазино продава замъка на FAI. От 1989 г. той е отворен за посещения. Днес замъкът предлага разнообразни събития и дейности – разходки с екскурзовод в лабиринта, достъп до богатата библиотека, разходки с балон, както и специални занимания за деца, сред които играта „Съкровището по стъпките на крал Ардуин“. Описание Замъкът на Мазино е разположен върху моренов хълм в централната част на равнината на Ивреа, в района на Канавезе, в непосредствена близост до мореновия релеф „Ла Сера ди Ивреа“. Комплексът е обграден от обширен парк, в който е изграден лабиринт от жив плет. Интериор Сред най-впечатляващите помещения за посещение изпъква изящната Бална зала (Sala da Ballo) – фино декорирана, с големи прозорци и прекрасна гледка към зеленината на обширния парк. Сред другите представителни зали са Залата с гербовете (Sala degli Stemmi), Залата на гоблените (Sala dei Gobelins) с великолепните си тъкани, разкошно украсената Зала на боговете (Salone degli Dei) и Галерията на поетите (Galleria dei Poeti). Апартаментът на Кралската мадам, наречен така заради продължителния престой на Мария Йоана Батиста Савойска-Немур, е изграден около 1670 г. по волята на граф Карло Франческо I ди Мазино за регентката на Савойския дом. Проектиран е по образец на Херцогския замък Алие и Кралския замък в Ракониджи. Спалнята е украсена с фини и скъпоценни коприни и разполага с изискано легло с балдахин. От просторната Лимонена тераса (Terrazza dei Limoni) и по-малката Тераса на олеандрите (Terrazza degli Oleandri) се разкрива очарователна панорама, обгърната от зеленината и спокойствието на пиемонтската провинция. Комплексът включва и конюшни от XVIII век, както и Музей на каретите, разположен в отделна сграда до входа на имението. В музея се съхраняват 12 карети, предимно от XIX век, включително и бебешка количка, изработени от водещи италиански майстори от епохата. Парк и лабиринт Подобно на замъка, и обширният парк е претърпял многобройни преобразувания през вековете. През XVIII век градините са оформени по класическа геометрична схема, съчетаваща ренесансовите принципи на италианската градина с декоративните елементи на френската. Днешната конфигурация произтича от английското оформление от първата половина на XIX век, когато е създаден и т.нар. „Път на 22-те завоя“, спускащ се през гората към близкото градче Страмбино. От 1988 г. насам паркът е обект на мащабни дейности по възстановяване и разкрасяване. По проект на архитекта Паоло Пейроне са засадени 110 000 нарциса, чиито цъфтеж бележи настъпването на пролетта. В края на април, благодарение на впечатляващия цъфтеж на 7000 бели Spirea Van Houttey, паркът се превръща в своеобразна „Градина на облаците“. В парка се намира и вторият по големина ботанически лабиринт в Италия – сложна система от живи плетове, реконструирана по оригинален проект от XVIII век, открит в архивите. Зелената зона е организирана в два сектора, ориентирани изток–запад според морфологията на терена. От централната морава на запад се развива величествена липова алея, която води към тревистата площ, където се намира входът към лабиринта. Източната част, оформена в „английски стил“, включва широки тревни пространства на различни нива. През първата половина на XIX век тук е изграден неоготически храм, около който през пролетта цъфтят 7000 тъжници. На източната тераса е разположена кипарисовата градина, която запазва геометричните и архитектурни характеристики, типични за италианската градина. Вторичен достъп Достъпът до замъка е бил възможен и от страната, противоположна на главния вход, чрез вторичен неасфалтиран път, разположен на северния склон на хълма в местността Гравелино, близо до Канала на Ивреа. До 70-те години на XX век входът към голямата алея, защитена от масивна желязна порта, е бил поверен на семейства-наематели, изпълняващи ролята на стражи. Те са обитавали съседната постройка, известна като „Швейцарската къща“ – двуетажна сграда с каменни покриви и таванско помещение, която днес е под закрилата на Министерството на културата на Италия. Любопитно За тленните останки на крал Ардуин се разказва следната история, предадена и от писателя Джузепе Джакоза. През втората половина на XVII век кардинал Фереро – абат на Фрутуария, смята за недопустимо, че останките на Ардуин, отлъчен приживе от епископа на Ивреа, се съхраняват като скъпоценни мощи под високия олтар на абатството и че около тях се развива култ, сякаш е светец. Затова решава да ги погребе на светска земя. Един от монасите обаче го проследява и узнава мястото на тайното погребение. Много години по-късно граф Филипо Сан Мартино ди Алие, който се гордее с предполагаемия си произход от крал Ардуин, научава за това място. По негова заповед останките са ексхумирани и пренесени в замъка му в Алие, където остават до 1764 г. През същата година замъкът преминава в ръцете на Савойската династия, за които те не представляват интерес. През XVIII век маркиза Кристина ди Салуцо Миолан – съпруга на бившия собственик на Херцогския замък на Алие, маркиз Джузепе ди Сан Мартино, и любовница на граф Франческо Валперга ди Мазино – решава да върне праха на Ардуин при неговите „законни“ потомци. От любов към графа и от неприязън към Савоя тя се промъква в замъка в Алие, открадва урната и я пренася в Замъка на Мазино. Там, в неговия параклис, тленните останки на крал Ардуин най-сетне намират покой. Източници Il Castello e il Parco di Masino: fascino, storia e bellezze naturali nei dintorni di Torino, на Guida Torino Castello e Parco di Masino, на Turismo Torino Информация на официалната уеб страница на замъка Castello di Masino Архив на оригинала от 2021-04-15 в Wayback Machine., на уеб страница Castelli Piemontesi Castello e Parco di Masino FAI, на уеб страница Grandi Giardini Бележки Външни препратки Официална страница