Rieti székesegyház

A Santa Maria Assunta székesegyház Rieti legfontosabb római katolikus istentiszteleti helye, a város székesegyháza és az azonos nevű egyházmegye anyatemploma. Kisbazilika, amely a nemzeti műemlékek listáján is szerepel. A katedrális és környezetének egyes helyiségei az Egyházmegyei Egyházi Örökség Múzeuma kiállítási programjának részét képezik. Története Az első székesegyház Rieti térségében a kereszténység elterjedése és megerősödése a 2–3. századra nyúlik vissza, míg a Rieti egyházmegyét először az 5. század végén említik a dokumentumok. Nem ismert, hogy a helyi keresztény közösség mikor épített katedrálist. Az első említése valójában 598-ból származik, amikor Spoleto püspökét, Crisantót Nagy Szent Gergely pápa megbízta, hogy helyezze el Hermas, Hyacinthus és Maximus mártírok ereklyéit a rieti katedrálisban, a keresztelőkút közelében. Ezt az egyszerű székesegyházat Szűz Máriának (basilica beatae Mariae semper Virginis genitricis Dei et Domini nostri Jesu Christi) szentelték. Az új késő középkori székesegyház A 12. és 13. században Rieti városa a pompa és a gazdasági virágzás időszakát élte. Gyakran választották pápai székhelynek: egy évszázadon belül III. Ince (1198), III. Honoriusz (1219-ben és 1225-ben), IX. Gergely (1227-ben, 1232-ben és 1234-ben), IV. Miklós (1288 és 1289 között) és VIII. Bonifác (1298-ban) pápák éltek itt. Emiatt a 12. században a kora középkori templomot teljesen újjáépítették, nagyobb és koszerűbb formában. Amint azt egy, a szomszédos püspöki palotában olvasható – ma már befalazott – felirat is tanúsítja, a munkálatok 1109. április 27-én kezdődtek az akkori püspök, Benincasa jelenlétében. A kripta, vagyis az altemplom volt az első rész, amelyet befejeztek, és 1157. szeptember 1-jén Rieti püspöke, Dodone szentelte fel. Magát a székesegyházat azonban csak 1225. szeptember 9-én III. Honoriusz pápa szentelte fel. 1253-ban épült a harangtorony (körülbelül 39 méter magas), amelyet a lombard mesterek, Pietro, Andrea és Enrico készítettek. A Római Kúria jelenléte a városban szükségessé tette pápai palota építését is, amely 1283 és 1288 között a katedrális mellett épült meg, és amely fontos történelmi események tanújává tette a templomot: 1234. július 13-án IX. Gergely pápa pontifikálta Szent Domonkos, a Domonkos-rend alapítójának szentté avatási miséjét; 1289. május 29-én II. Anjou Károlyt, I. (Ajou) Károly fiát és IX. Lajos francia király testvérét IV. Miklós pápa itt koronázta Puglia, Szicília és Jeruzsálem királyává. A keresztelőkápolna a 14. századból való, míg az azt a székesegyházzal összekötő oszlopcsarnok 1458-ban Angelo Capranica püspök kérésére épült. A barokk kiegészítések Az eredetileg román stílust a következő évszázadok módosításai megváltoztatták, különösen a belső térben, a barokk stílus került túlsúlyba. 1639-ben Gianfrancesco Guidi di Bagno bíboros, Rieti püspöke, a hajókat elválasztó oszlopokat nagy, téglalap alakú pillérekbe foglalatta, hosszirányban öt-öt boltívvel összekötve őket, a főhajó szabadon álló gerendamennyezetét pedig boltozattal fedte be. A tizennyolcadik század folyamán tíz családi kápolnát építettek (ebből kettőt a kereszthajóban, és nyolcat az oldalhajókban), amelyek megváltoztatták a katedrális oldalainak külső megjelenését is, kiszélesítetve azt, hogy helyet csináljanak a kápolnáknak, és a csupasz kő eltűnt a vakolt fal javára. Az 1785. októberi földrengést követően szükségessé vált az apszis lebontása; Saverio Ermenegildo Marini püspök, az egyházmegye 1779 és 1812 közötti vezetője újjáépíttette az apszist, és a pesarói építész, Tommaso Bicciagli tervei alapján 1794–95-ben felépíttette a kupolát. Továbbá, hogy az új apszis összhangban legyen a meglévő díszítőelemekkel, átrendezte a főoltárt és a presbitériumot egy nagy cibórium építésével, amelyet a római Alessandro Cartoni készített, és amelynek költsége 12 000 scudo volt. A földrengést követő javítási munkálatok a későbbi püspökségekben is folytatódtak: a kanonokok stallumait kicserélték, az apszist műmárvány díszítéssel látták el (Luigi Bracchi alkotása), és 1828-ban Gabriele Ferretti püspök Pietro Paolettivel festtette ki a falakat. A munkálatok 1851-ben fejeződtek be a teljes bazilika padlózatának újraburkolásával, amelyet Gaetano Carletti püspök bízott a camerinói Luigi Cleomene Petrini építészre, aki a 13. századi kozmatikus stílus padlózatot márványra cserélte (rózsaszín a kereszthajóban, fehér és szürke rombuszokkal a hajókban), és a falakban lévő sírköveket befalazta. 1841 szeptemberében XVI. Gergely pápa kisbazilika rangra emelte a székesegyházat. A műmárványból készült belső dekoráció, Cesare Spernazza alkotása 1884-ből származik. Az 1898-as földrengés súlyosan megrongálta a harangtornyot, amelyet egy statikus szakértő lebontásra ítélt, és csak Bonaventura Quintarelli püspök akaratának köszönhetően sikerült megmenteni, aki személyesen fizette a megerősítés költségeit. A részleges restauráció román stílusban Az 1920-as és 1930-as évek között Francesco Palmegiani jelentős restaurálási munkálatokat végzett rajta, amelyek a szomszédos püspöki palotát is érintették. Palmegiani, a fasiszta rezsim által preferált „római jelleg” folyamatos keresése során radikálisan puritán megoldásokat alkalmazott, ahol lehetséges volt visszaállítani az eredeti román stílusú megjelenést. A homlokzaton található tizennyolcadik századi ablakot és a kőműveket borító vakolatot eltávolították; továbbá az alsó bazilika falain található tizenhetedik századi freskókat is megsemmisítették. Elhelyezkedése a városban A Santa Maria Assunta katedrális Rieti történelmi központjában található. Az épület főhomlokzata a portikusszal és a harangtoronnyal a Piazza Cesare Battistire néz. Szintén erre a térre néz a prefektúra székhelye, a Palazzo Vincentini, amelyben egy olasz kert is található. A homlokzat portikusza szintén kettős boltívvel rendelkezik, amely a templom jobb oldalán található Piazza Mariano Vittorira nyílik. Erre a térre néz a Püspöki Palota, amely gyakorlatilag a székesegyház épületéhez csatlakozik. Ez utóbbit egy oromzatos homlokzat jellemzi, amelyet két kerek boltozattal és bordás keresztboltozattal ellátott portikusz előz meg, amelyet egy lejtős tetővel rendelkező, pilléreken és kis oszlopokon nyugvó loggia koronáz meg; a homlokzat tetején egy kör alakú rózsaablak nyílik. A Püspöki Palotát bal oldalon a Via Cintia szegélyezi, amely mentén VIII. Bonifác diadalíve áll; az erre az utcára néző homlokzatot márványkeretes reneszánsz ablakok jellemzik, amelyek megvilágítják a földszintet. Leírása Homlokzat és portikusz A székesegyház eredetileg befejezetlen homlokzatát a 20. század első felében román stílusban restaurálták. A felső részt függőíves díszítés jellemzi; három enyhén szétterülő, egylándzsás ablak nyílik rá. A templomkertet egy 1458-ban épült portikusz fedi, amely a Piazza Cesare Battisti elejéről és a Piazza Mariano Vittori/Via Cintia oldaláról is megközelíthető. A portikusz a székesegyház három bejáratához vezet: a keresztelőkápolnához és a harangtoronyhoz. A székesegyház három bejárata román stílusú, tetején lunettákkal, amelyeken 15. századi freskók maradványai láthatók; a virág- és állatmotívumokkal finoman díszített központi kapu a székesegyház egyik legértékesebb alkotása. A portikuszon belül, a kapuktól balra, a homlokzatba beépítve látható Angelo Capranica bíboros címere és epitáfiuma, aki kétszer is volt Rieti püspöke (1450-től 1468-ig, illetve 1477-től 1478-ig), és a portikusz építéséért felelős; földi maradványai a római Santa Maria sopra Minerva-bazilikában nyugszanak. A négyzet alaprajzú, körülbelül 39 méter magas, román stílusú harangtorony bejárata szintén a portikuszról nyílik. A harangtorony falán, a portikuszon belül, a Via Cintia felőli oldalon Marcantonio Aquili (1510) A harang csodája című, részben megfakult freskója látható, amely egy 1459-es csodálatos eseményre emlékeztet (amikor a székesegyház nagyharangja, a Santa Barbara, törés és sérülések nélkül a földre zuhant). A harangtorony felső részén két emeleten a harangteremre néző, kétszárnyú ablakpárok találhatók. A keresztelőkápolna A San Giovanni in Fonte keresztelőkápolna különálló épület, amely portikusszal csatlakozik a székesegyház déli oldalához. Téglalap alakú, elegáns keresztboltozatokkal és négy oldalfülkével díszítették, amelyek közül a bal oldaliakat 15. század végi freskók díszítik. Középen található a keresztelőkút, amelyen – gazdag díszítőelemek mellett – Capranica püspök jelvénye látható. A keresztelőkápolna ad otthont a Székesegyházi Kincstár Múzeumának, amely az Egyházmegyei Múzeum kiállítási útvonalának része. Belül a következők találhatók: két fülke, amelyek freskóit Domenico Papa Rietiből (15. század) készítette márvány keresztelőkút (15. század) Jézus Krisztus áldása, leválasztott és vászonra átvitt freskó (13. század), a San Sebastiano a Canetra templomból, az Angyalvárba néhány freskó levált a rieti San Domenico templomról oltárkiállítás (16. század vége) német eredetű gobelinből szőtt miseruha néhány fa szobor (14–17. század) A templombelső A Santa Maria Assunta székesegyház belső tere barokk stílusú, latin kereszt alaprajzú, háromhajós, kereszthajós és mély apszisos. A három hajót két sor kerek boltív választja el egymástól, amelyek sokszínű márványborítású, téglalap alakú pilléreken nyugszanak; a középső hajóban sima, szintén márványból készült ión pilaszterek illeszkednek az oszlopokhoz. A három hajót lunettás dongaboltozat fedi, amelyet az oldalhajókban egyszerű fehér vakolat borít, a középső hajóban pedig monokróm kazettákat festettek; utóbbit a két oldalfalon elhelyezett téglalap alakú ablakok és az ellenhomlokzat három román stílusú, egylándzsás ablaka (amelyek három nagy ablakként rejtőznek belül) világítja meg. A középső hajó felénél, jobb oldalon található a tizennyolcadik századi fa szószék. A templom többi részétől néhány lépcsőfokkal magasabban elhelyezkedő presbitérium ad otthont a főoltárnak, amelyben Szent Borbála védőszent földi maradványait őrzik. A kereszthajót foglalja el, amelyet kívülről nyolcszögletű, belülről kör alakú kupola fed. Az utóbbit Pietro Paoletti 19. századi freskói díszítik, amelyek Szűz Mária történeteit ábrázolják: a születést, a templomba való bemutatást, Angyali üdvözletet, a látogatást és a Szeplőtelen fogantatást. A kupola alatt, középen található a 19. századi neoklasszicista stílusú márvány cibórium, bal oldalon pedig a modern márvány katedrát. Belül a firenzei Federico di Filippo di Ubaldo, Gian Lorenzo Bernini, Giovanni Antonio Mari, Lorenzo Ottoni szobrai, valamint Antoniazzo Romano és fia, Marcantonio Aquili, Lorenzo Torresani, Andrea Sacchi, Giovanni Mannccoli, Lattanzio Niccolk, Francesco Ninio festményei láthatók. Oldalsó kápolnák Ereklyék kápolnája vagy Téli kórus A kereszthajó bal ágának hátsó falában nyíló ajtón keresztül juthatunk be az Ereklyék Kápolnájába, vagyis a Téli Kórusba. Az épület legrégebbijei közé tartozó kápolnát 1652-ben barokk stílusban restaurálták. A hátsó falon található a márványoltár, amely egy polikróm márványhomlokzatú asztalból áll, tetején az oltárképtel, amely két sima korinthoszi oszlopból áll, középen az ereklyetartóval, amelyet két diófa ajtó zár le, amelyeket a rieti Carlo Porrina asztalos készített 1657-ben. 1744-ben beépítették a 36 ülőhelyet, amelyek két csoportban helyezkedtek el az oldalfalak mentén, hogy téli kórusként lehessen használni. A kápolna közepén látható az ősi fehér márvány keresztelőmedence, angyalokkal díszítve. Szent Borbála-kápolna A Bernini által tervezett Szent Borbálának szentelt kápolna (balról a negyedik) az egyik legfontosabb és leggazdagabb díszítésű: Az oltár, Sebastiano Cipriani alkotása, 1725-ben épült 15 000 dukátért. A padlón Rieti község címere látható, velencei mozaikba foglalva. A bemutatott művek a következők: Szent Borbála szobra fáklyával a kezében, a római Giannantonio Mari alkotása Bernini rajza alapján Lorenzo Ottoni: Szeplőtelen Fogantatásának (1718–1728) magas domborműve az oltárpecsétbe illesztve Nelle quattro nicchie, statue raffiguranti: Assisi Szent Ferenc Páduai Szent Proszdokimusz, a székesegyház alapítója Szent Miklós Rieti Boldog Colomba Antonio Concioli két képe, Szent Borbála vértanúsága és lefejezése Giovanni Odazzi (1730): Szent Borbála megdicsőülése az oltárral szemben lévő medálban és két lunettában A 16. század elején épült, és eredetileg a Szeplőtelen Fogantatás tiszteletére szentelték. Rieti önkormányzata Loreto Mattei és Angelo Alemanni tanácsára 1651-ben a város védőszentjének, Szent Borbálának szentelte. Jelentős restaurálás és szépítés után a kápolnát 1778. december 4-én nyitották meg újra az istentisztelet számára. Szent Katalin-kápolna Az Alexandriai Szent Katalinnak szentelt Vincenti Mareri grófok kápolnája, amelyet Giuseppe Valadier (balról a harmadik) tervezett. A márvànystukkó falak díszítését a római Luigi Mazzanti készítette, míg a kupolát Bernardo Petrazzi freskója borítja. A kápolnában Domenico Bartolini 1827-es festménye látható, amely a Madonnát a Kisjézussal, Szent Katalint és Mareri-féle Néri Szent Fülöpöt ábrázolja. A 14. század közepe felé épült, és a következő században Szent Katalin tiszteletére szentelték fel. 1841-ben Giovanni Ceccarini építész teljesen újjáépítette Giuseppe Valadier tervei alapján, Giacinto Vincenti Mareri gróf számára. Egyéb kápolnák Az oldalsó folyosók mentén a következő kápolnák nyílnak: Loyolai Szent Ignác-kápolna (balról az első) Páduai Szent Antal-kápolna (balról a második) Ferrer Szent Vince és Boldog Colomba kápolnája (jobbról az első) Szent Rókus-kápolna (jobbról a második) Szent József-kápolna (jobbról a harmadik) Borromei Szent Károly-kápolna (jobbról a negyedik) Massimo Rinaldi, a Rieti egyházmegye korábbi püspöke a Szent Rókus-kápolnában van eltemetve. Sípos orgonák A Fedeli-orgona A kereszthajó jobb szárnyában, a kóruskarzaton egy régi orgona áll, amelyet Raffaele Fedeli épített 1788-ban, majd Francesco Tessicini restaurált néhány regiszter hozzáadásával 1838-ban. A mechanikusan működtetett hangszert egy elegáns, barokk stílusú, aranyozott faragványokkal díszített fatokba zárták. A tok 25 fő sípból áll, amelyek három, pilaszterekkel elválasztott csücsökben helyezkednek el. A konzol egy ablak, egyetlen 50 billentyűs, első oktávval nyitott billentyűzettel és egy 15 billentyűs pedálsorral, amely állandóan a manuálhoz van csatlakoztatva, első oktávval nyitott. Zanin-orgona A kereszthajó bal karzatán található az orgona, amelyet 1973-ban Giuseppe és Franz Zanin épített. . Az elektromos hangszer egy speciálisan kialakított, a Fedeli-orgonát utánzó házban kapott helyet, amelynek jellemzői megegyeznek azzal. A konzol, egy különálló bútordarab, az apszisban található, és szintén a Fedeli-orgonát mintázza. Kripta A székesegyház kereszthajójának padlója alatt található a román stílusú kripta, amelyet 1109 és 1157 között építettek, és amelyet mérete, valamint utcaszinten való elhelyezkedése miatt általában alsó bazilikának neveznek (valójában egy előcsarnokon keresztül kapcsolódik a szomszédos pápai palotához ). A kripta egyetlen térből áll, amelyet kilenc, három öbölből álló hajóra osztanak, mindegyiket 16 különböző alakú, faragott fejezetű oszlop, amelyek a terem mennyezetét alkotó keresztboltozatokat támasztják. Az egyik ilyen oszlop, a belépéskor jobbra az első, Via Salaria felőli oszlopfője, amelynek felirata a 4. századból származik. Az apszisban 14. századi freskók nyomai láthatók, köztük Péter apostol és Szent György, aki a sárkánnyal harcol. A modern oltár két lépcsőfokkal emelkedik a többi fölé, és egy márványasztalból áll, amely két azonos anyagú kis oszlopon nyugszik; mögötte az ókori barokk fa püspöki szék található. Az oltár feletti boltozatot kék alapon összefonódó arany geometriai elemek festették. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Cattedrale di Santa Maria Assunta_(Rieti) című olasz Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Bibliográfia Notizie storiche sopra il Tempio Cattedrale, il Capitolo, la Serie dei Vescovi, ed I Vetusti Monasteri. Rieti: Tipografia Trinchi (1887) La cattedrale basilica di Rieti: con cenni storici sulle altre chiese della città. Roma: Industria Tipografica Romana (1926) Come giunsi al ripristino della facciata della Cattedrale Basilica di Rieti. Rieti: Nobili editore (1950) Rieti - Percorsi tra ambiente, storia, cultura. Fondazione Varrone, 134-139. o. (2007) Naima Naspi, Il Capitolo della Cattedrale nella vita economica e sociale della civitas reatina, Tesi di dottorato in Scienze dei sistemi culturali, Facoltà di Lettere e Filosofia, Università degli Studi di Sassari, anno 2009/2010 További információk "Museo diocesano di Rieti". "L'organo Fedeli". "L'organo Zanin". Cattedrale di Santa Maria Assunta Chiesa di Santa Maria Assunta (Rieti) su BeWeB - Beni ecclesiastici in web