NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Certosa (otok)

Otok Certosa [čertòza] (ali Isola della Certosa ali La Certosa), je otok v Beneški laguni v Jadranskem morju, 250 m severovzhodno od skrajnega predela Benetk. Upravno spada pod italijansko deželo Benečija (pokrajina Benetke). Na otoku se je nahajal od leta 1199 avguštinski samostan, ki je bil s časom zapuščen. Leta 1424 so se priselili iz Firenc kartuzijani, ki so samostan obnovili in sezidali cerkev. Po njih je otok tudi dobil ime, saj certosa pomeni kartuzijanski samostan. Red je ostal na otoku vse do zgodnjega devetnajstega stoletja, ko ga je Napoleon prepovedal, odstranil vse bogoslužne predmete in predal otok v rabo vojski. Samostanska poslopja so postala vojašnica, na južnem kraju otoka pa je bila ustvarjena smodnišnica, ki je bila pozneje spremenjena v delavnico za proizvodnjo umetnih ognjev. Delavnica je prenehala z delovanjem leta 1958 in vojaške enote so se odselile leta 1968, s čimer je ostal otok zapuščen in je začel zapadati eroziji. Od leta 1997 dalje potekajo dela za njegovo sanacijo. V zadnjih časih so bila poslopja in vse naprave predane v najem privatnemu jadrniškemu društvu. Viri Lessico Universale Italiano Treccani 1968-1986
Ла-Чертоза

Ла-Чертоза (італ. Isola della Certosa, вен. Ìxoła de ła Certoxa) — острів у Венеційській лагуні на півночі Італії. Розташований на північний схід від Венеції, менш ніж за 250 метрів від Сан-П'єтро-ді-Кастелло і трохи більше, ніж за 500 метрів від Лідо-ді-Венеція. Канал завширшки 20 метрів відокремлює Ла-Чертозу від острова Віньйоле . Історія 1199 року на острові з'явилася громада ченців-августинців. 1424 року занедбаний августинцями монастир був переданий ченцям-картезіанцям з Флоренції, звідси бере свій початок назва острова Ла-Чертоза, тобто монастир картезіанців. Давні сакральні споруди на острові реставрувались у 1490—1505 роках. Після Наполеонівського завоювання Венеції на Ла-Чертозі була облаштована військова база . Перепланування 2010 року було відкрито проєкт під назвою «Парк на Ла-Чертозі» (італ. Parco della Certosa). Планувалося перебудувати занедбаний острів, розмістивши на його території громадський парк, морський центр та навчальний заклад, а також ресторани, бари та спортивні заклади. Перепланування мало відбутися поетапно та завершитися у 2015 році. Однак 12 червня 2012 року острів зазнав значних збитків від торнадо; постраждали, переважно, дерева. Відновлювальні роботи розпочалися того ж 2012 року . Примітки Література Busato, Davide. L'isola della Certosa di Venezia, ambiente e storia tra passato e presente. — Venice : Centro Studi Riviera del Brenta, 2009.
Basilique Santa Maria delle Vigne

La basilique Santa Maria delle Vigne, originairement « Sancta Maria en Vineis » est une des plus anciennes basiliques catholiques de Gênes, en Italie. Les plus anciens documents, qui en attestent la présence, datent du Xe siècle même s'il est plausible qu'elle ait été édifiée sur les fondations d'un bâtiment du VIe siècle. Elle s'élève sur un terrain qui correspondait aux vignes du roi, d'où son nom. Histoire Architecture Articles connexes Liste des basiliques italiennes Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Santa Maria delle Vigne » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressources relatives à la religion : Chiese delle diocesi italiane GCatholic.org Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail du néo-classicisme Portail de Gênes Portail de la protection du patrimoine
Cimitero Acattolico (Capri)

Der Cimitero Acattolico ist ein nicht-römisch-katholischer Friedhof auf Capri mit 217 Gräbern von Personen aus 21 Nationen (Stand 1994) und verschiedenen nicht-katholischen Konfessionen (Anglikaner, Lutheraner, Orthodoxe, Juden), aber auch Freidenkern. Es handelt sich dabei entweder um Personen, die dauerhaft auf Capri gelebt haben oder um Reisende, die dort vom Tod ereilt wurden. In jüngster Zeit wurden auch katholische Italiener beigesetzt, die sich diesen „interkonfessionellen“ und „internationalen“ Ort bewusst als letzte Ruhestätte gewünscht hatten. Die Mehrzahl der Beisetzungen betrifft Briten und Deutsche, es folgen Amerikaner und Russen. Topographisch besteht der Friedhof aus zwei etwa 700 und 600 m² messenden Grabfeldern, die durch eine kleine Treppe verbunden sind. Der nicht-katholische Friedhof grenzt an den katholischen Friedhof Capris und hat zwei Übergänge dorthin. Geschichte Der Friedhof wurde 1875 von dem Engländer George Hayward angeregt und 1878 eröffnet, nachdem viele der zahlreichen Fremden nicht auf dem katholischen Friedhof hatten begraben werden dürfen. Bereits 1936 war eine Erweiterung um ein zweites, etwas tiefer (zur Marina Grande hin) gelegenes Feld notwendig. Der Friedhof unterstand zunächst der Selbstverwaltung der auf Capri lebenden Ausländerkolonie (an der sich vor allem Briten und Deutsche beteiligten); nach dem Zweiten Weltkrieg ging er in den Besitz des Centro Caprense „I. Cerio“ über, das ihn 1991 der Kommune vermachte, die seither für ihn zuständig ist. Liste von Gräbern In der Tabelle ist das obere Feld als 1, das untere als 2 bezeichnet, so dass „2–40“ für Grab 40 auf dem unteren Feld steht. Im oberen Bereich gibt es ferner Grabstätten außerhalb des nummerierten Bereichs, die hier als „Ost“ (nahe dem Eingang) und „West“ (hinter den nummerierten Feldern) bezeichnet werden. Literatur Stefanie Sonnentag: Spaziergänge durch das Capri und Neapel der Literaten und Künstler. Arche Verlag 2003, S. 77–78, ISBN 978-3-7160-2316-7 Dieter Richter: Il giardino della memoria. Il Cimitero acattolico di Capri. Capri (La Conchiglia) 1996; aktualisierte Neuausgabe 2015, ISBN 978-88-6091-066-0 (italienisch) Dieter Richter: Die Insel Capri. Ein Portrait. Wagenbach, Berlin 2018, ISBN 978-3-8031-2795-2, S. 87–112. Weblinks Beschreibung bei CapriTourism.com Aufsatz Der Friedhof der Nichtkatholiken auf der Insel Capri Anmerkungen
Cimitero acattolico di Capri

Cimitero acattolico di Capri is a non-Catholic cemetery on the island of Capri. Established in 1878 by Englishman George Hayward, it contains 204 graves from a total of 21 different nations. Most of the people buried in the cemetery though are of English nationality, German, Russian or American. Aside from Protestants, also buried in the cemetery are Jews, Orthodox Christians and some Catholics. Notable interments include French Baron Jacques d'Adelsward-Fersen, Lucio Amelio, Günter Ammon, Gracie Fields, Norman Douglas and Jakob Johann von Uexküll. After the Second World War, the cemetery saw a period of great neglect, which ended in 1986 when the municipality of Capri ensured the preservation and restoration of the cemetery graves. References External links Media related to Cimitero Acattolico (Capri) at Wikimedia Commons
Cimitero acattolico di Capri

Cimitero acattolico di Capri je nekatoličko groblje na otoku Capriju. Osnovao ga je 1878. Englez George Hayward, a sadrži 204 groba iz ukupno 21 različite nacije. Većina ljudi koji su pokopani na groblju ipak su engleske nacionalnosti, Nijemci, Rusi ili Amerikanci. Osim protestanata, na groblju su pokopani i Židovi, pravoslavci i nešto katolika. Značajni pokopi uključuju francuskog baruna Jacquesa d'Adelsward-Fersena, Lucia Amelia, Güntera Ammona, Gracie Fields, Normana Douglasa i Jakoba Johanna von Uexkülla. Nakon Drugog svjetskog rata groblje je dugo bilo zapušteno, dok nije 1986. godine općina Capri osigurala očuvanje i obnovu grobova na groblju. Izvori Vanjske poveznice Cimitero acattolico di Capri at Find a Grave
Cimitero acattolico di Capri

Il cimitero acattolico di Capri è un cimitero acattolico situato sull'isola di Capri, nel comune di Capri. Nel cimitero sono presenti 204 tombe di persone che provengono da un totale di 21 nazioni diverse (1994); nel cimitero sono sepolte persone professanti una religione non cattolica (quali anglicani, ebrei, ortodossi). La maggior parte delle persone sepolte nel cimitero è di nazionalità inglese, tedesca, russa o americana. Storia Nel XIX secolo Capri era una rinomata meta di villeggiatura per i turisti stranieri in visita in Italia, oltre ad una stazione termale per la cura della tubercolosi, e nel 1878 l'inglese George Hayward, insieme ad altri artisti e notabili inglesi e tedeschi, creò il piccolo cimitero. Cofondatore della struttura fu il pittore inglese James Talmage White, che per diversi anni ne fu anche il presidente. Il cimitero sorse su un terreno di proprietà del caprese Ignazio Cerio, che lo cedette ad un prezzo simbolico, e nel 1936 Edwin Cerio, figlio di Ignazio, donò altri 600 m² per permettere l'allargamento della struttura. Dalla fine della seconda guerra mondiale agli anni ottanta il cimitero visse un periodo di grande abbandono, che terminò nel 1986 quando il Comune di Capri iniziò i lavori di restauro delle tombe, senza alterare le caratteristiche del cimitero, in modo da salvaguardare la struttura e la sua testimonianza della storia dell'isola tra il XIX e il XX secolo. Personalità sepolte nel cimitero A Vanderbilt Allen (1840 - 1898), militare e membro dei Lambs Lucio Amelio (1931 - 1994), gallerista Günter Ammon (1918 - 1995) C Charles Caryl Coleman (1840 - 1928), pittore statunitense Edwin Cerio (1875 - 1960), scrittore, ingegnere e naturalista D Jacques d'Adelswärd-Fersen (1880 - 1923), scrittore e poeta francese Peppino di Capri (1939 - 2026), cantante, pianista e compositore Norman Douglas (1868 - 1952), scrittore britannico Camille du Locle (1832 - 1903), librettista, impresario e regista teatrale francese F Gracie Fields (1898 - 1979), attrice, cantante e comica britannica G Paul Geleff (1842 - 1928), politico danese Algernon Charles Gordon-Lennox (1847 - 1921) H Veit Harlan (1899 - 1964), regista cinematografico e attore tedesco Harri Gustaf Holma (1886 - 1954), scrittore finlandese J Thomas Spencer Jerome (1864 - 1914), filantropo L Raffaele La Capria (1922 - 2022), scrittore, sceneggiatore e traduttore Pontus Adalbert Leander (1872 - 1935), orientalista e semitista svedese O Ilaria Occhini (1934 - 2019), attrice e imprenditrice T Umberto Tirelli (1928 - 1990), costumista Harold Edward Trower (1856 - 1934), scrittore V Jakob Johann von Uexküll (1864 - 1944), biologo, zoologo e filosofo estone W Helmut Weiß (1907 - 1969), linguista tedesco Note Bibliografia Dieter Richter, Il giardino della memoria. Il cimitero acattolico di Capri. Storia di un luogo, La Conchiglia, 1996, ISBN 978-88-86443-20-3. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul cimitero acattolico di Capri
Cimetière anglais de Florence

Le cimetière des Anglais (en italien, Cimitero degli Inglesi) est un des cimetières de la ville de Florence. Il est situé piazzale Donatello, le long du boulevard périphérique (Viali di Circonvallazione) qui contourne le centre historique. Histoire En 1827, l'Église réformée suisse acquiert un terrain sous les fortifications de la ville, près de la Porta a Pinti (limite du Borgo Pinti) sur la route de Fiesole, et le grand-duc Léopold II de Toscane y fait installer un cimetière international œcuménique pour les ressortissants orthodoxes et protestants, qui précédemment, étaient enterrés au cimetière des Anglais de Livourne). Carlo Reishammer, alors jeune étudiant en architecture, en définit la structure, de forme polygonale pour s'adapter à la colline sur laquelle il est construit. Giuseppe Poggi lui donne sa forme actuelle en 1865 lorsque Florence devient la capitale du royaume d'Italie ; il fait alors démolir les murailles anciennes pour créer le boulevard périphérique, définissant ainsi le piazzale Donatello et isolant le cimetière. En 1877, il est fermé à la suite de la loi interdisant les sépultures à l'intérieur de l'enceinte de la cité ; les nouvelles sépultures se feront désormais au cimetière des Allori dans le quartier de Galluzzo. Il accueille néanmoins des urnes cinéraires récentes. Le cimetière des Anglais a été restauré en 1946 par l'Agence autonome du tourisme. Personnalités y ayant leur tombe Elizabeth Barrett Browning (tombe dessinée par Frederic Leighton), Arthur Hugh Clough Hiram Powers Giovan Pietro Vieusseux, écrivain et éditeur italien d'origine genevoise, fondateur du Cabinet Vieusseux de Florence. Fanny, épouse de William Holman Hunt Louise, sœur d'Henry Adams Beatrice Shakespeare et Edward Claude Shakespeare Clench, derniers descendants de William Shakespeare. Frances Trollope, morte à Florence en 1863. Voir aussi Articles connexes liste des cimetières de Florence Palazzo della Gherardesca Temple vaudois de Florence Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la mort Portail de Florence
Cimitero degli Inglesi

Cimitero degli Inglesi, Cmentarz Anglików – cmentarz protestancki we Florencji. Budowę sfinansowano w 1827. Do 1875 zostały tutaj pochowane 433 osoby. Pochowani Wybrane pochowane na cmentarzu osoby to: Elizabeth Barrett Browning Walter Savage Landor Arthur Hugh Clough Linki zewnętrzne Rejestr grobów. florin.ms. [zarchiwizowane z tego adresu (2014-03-13)].
Английское кладбище (Флоренция)

«Английское кладбище» (итал. Cimitero degli inglesi, итал. Cimitero Inglese и итал. Cimitero Protestante) — некрополь, историческое городское кладбище, расположенное на Пьяццале Донателло во Флоренции (Италия). История Начало строительства относится к 1828 году. Вначале возникло, как кладбище для протестантов и православных христиан, которых до этого хоронили в Ливорно, за 100 км от Флоренции. Швейцарская реформатская церковь выкупила землю за крепостной стеной и Воротами Пинти во Флоренции для захоронения англоязычных писателей и художников, составлявших в то время самую большую группу иностранцев во Флоренции. Строительство было поручено архитекторам Карло Рейшаммеру и Джузеппе Поджи. Позже здесь хоронили американцев, британцев, русских, евреев, французов, немцев, датчан, швейцарцев и др. К 1875 году здесь было похоронено 433 человека. В 1877 году кладбище закрыли для новых захоронений. Ныне здесь находятся 1409 гробниц писателей, художников, торговцев и других видных деятелей культуры из 16 разных стран, что свидетельствует о важности и культурной активности колонии иностранцев в городе. Описание Кладбище расположено на плоском холме, покрытом деревьями, в основном кипарисами, разделено на четыре квадрата двумя тропинками, расположенными под прямым углом друг к другу. На перечении установлен столб с каменным крестом, который Прусский короли Фридрих Вильгельм IV воздвиг в 1858 году. Сейчас имеет овальную форму. У входа расположена небольшая библиотека с материалами, связанными с историей кладбища и людьми, похороненными на кладбище. Известные персоналии, похороненные на Английском кладбище Флоренции Александер, Франческа, американская художница Браунинг, Элизабет Барретт, английская поэтесса Клаф, Артур Хью, английский поэт Лэндор, Уолтер Сэвидж, английский поэт Паркер, Теодор, американский писатель, богослов Пауэрс, Хирам, американский скульптор Стэнхоуп, Джон, английский художник Троллоп, Фрэнсис, английская писательница Харт, Джоэл Таннер американский скульптор Ссылки English Cemetery in Florence English Cemetery in Florence
Англійський цвинтар (Флоренція)

«Англійський цвинтар» (італ. Cimitero degli inglesi, італ. Cimitero Inglese та італ. Cimitero Protestante) — некрополь, історичний міський цвинтар, розташований на П'яццале Донателло у Флоренції (Італія). Історія З 1828 виникло як цвинтар для протестантів та православних християн, яких до цього ховали у Ліворно, за 100 км від Флоренції. Швейцарська реформатська церква викупила землю за кріпосною стіною та Воротами Пінті у Флоренції для поховання англомовних письменників і художників, які на той час становили найбільшу групу іноземців у Флоренції. Будівництво доручено архітекторам Карло Рейшаммеру та Джузеппе Поджі. Пізніше тут ховали американців, британців, росіян, євреїв, французів, німців, данців, швейцарців та ін. До 1875 тут поховано 433 особи. У 1877 цвинтар закрили для нових поховань. Нині тут знаходяться 1409 гробниць письменників, художників, торговців та інших видатних діячів культури з 16 різних країн, що свідчить про важливість та культурну активність колонії іноземців у місті. Опис Кладовище розташоване на плоскому пагорбі, вкритому деревами, в основному кипарисами, розділене на чотири квадрати двома стежками, розташованими під прямим кутом один до одного. На переліку встановлено стовп із кам'яним хрестом, який Прусський королі Фрідріх Вільгельм IV спорудив у 1858. Нині має овальну форму. Біля входу розташована невелика бібліотека з матеріалами, пов'язаними з історією цвинтаря та людьми, похованими на цвинтарі. Відомі персоналії, поховані на Англійському цвинтарі Флоренції Франческа Александер, американська художниця Елізабет Баррет Браунінг, англійська поетеса Артур Х'ю Клаф, англійський поет Уолтер Севідж Лендор, англійський поет Теодор Паркер, американський письменник, богослов Хірам Пауерс, американський скульптор. Джон Стенхоуп, англійський художник Френсіс Троллоп, англійська письменниця Джоел Таннер Харт, американський скульптор Примітки Посилання English Cemetery in Florence English Cemetery in Florence
Adriatic Arena

Die Adriatic Arena (Eigenschreibweise: ADRIATIC Arena) ist eine Mehrzweckhalle in der italienischen Hafenstadt Pesaro in der Provinz Pesaro und Urbino. Der Basketballclub Victoria Libertas Pesaro trägt in der Arena seine Spiele aus. Zu Basketballspielen bietet sie 10.323 Plätze, bei Konzerten finden 13.000 Menschen einen Platz. Geschichte Die Arena wurde im September 1996 mit einem Konzert von Luciano Pavarotti eröffnet. Die Planungen sahen vor, dass in der Halle verschiedene Veranstaltungen stattfinden können. Neben den Basketballspielen von Victoria Libertas Pesaro, für die die Halle hauptsächlich genutzt wird, wurde sie auch für Konzerte, Showveranstaltungen und Tagungen konzipiert. Auch für andere Sportarten kann sie genutzt werden. Nutzung Der italienische Basketball-Erstligist Victoria Liberts Pesaro trägt seine Heimspiele in der Adriatic Arena aus. Außerdem finden regelmäßig Musikveranstaltungen in der Halle statt. Künstler und Bands wie z. B. Elton John, Ennio Morricone, Laura Pausini, Sting Subsonica, Eric Clapton, Negramaro, Everything Everything, Muse, Ligabue, Francesco Guccini, die Jonas Brothers und Vasco Rossi gaben Konzerte in der Adriatic Arena. Neben diesen beiden regelmäßigen Veranstaltungsarten fanden in der Halle auch bereits Ringkämpfe, Tanz-Wettbewerbe, Volleyball-Spiele, Boxkämpfe, sowie Partien im Davis Cup statt. Weblinks adriaticarena.it: Offizielle Website der Adriatic Arena (italienisch) setlist.fm: Konzertliste der Adriatic Arena (englisch)
Vitrifrigo Arena

Vitrifrigo Arena, formerly known as Adriatic Arena and originally BPA Palas, is an indoor sports arena in Pesaro, Italy, home to the Victoria Libertas Pesaro professional basketball team of the Lega Basket Serie A. Its seating capacity is 10,300, rising to 13,000 for concerts, which makes it the fifth-biggest indoor arena in Italy. Construction Construction work began in 1993 and was completed in 1996. The venue was inaugurated with a recital by operatic tenor Luciano Pavarotti. The venue considered a futuristic construction, known to most as "the Spaceship" (l'Astronave), or as "the Ladybug" (la Coccinella) due to its external shell shape. It covers an area of 12,000 square meters and a land area of 13,000 square meters. The multi-purpose arena is equipped with a press stand, a room for video data, a system for satellite reception, various video stations and an internal circuit control system. The venue also configures into a (much smaller) theater that is used each August for the world-renowned Rossini Opera Festival. See also List of indoor arenas in Italy References External links Media related to Adriatic Arena at Wikimedia Commons Official website (in Italian)
Adriatic Arena

L'Adriatic Arena (anciennement BPA Palas) est une salle multifonction située à Pesaro, dans la province de Pesaro et d'Urbino, dans la région des Marches, en Italie centrale. La salle a une capacité de 10 323 spectateurs et accueille les rencontres à domicile du Victoria Libertas Pesaro. Histoire Événements Galerie Notes et références Voir aussi Articles connexes Victoria Libertas Pesaro Liens externes (it) Site officiel Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du basket-ball Portail des Marches
Vitrifrigo Arena

Vitrifrigo Arena, voorheen bekend als Adriatic Arena en oorspronkelijk BPA Palas, is een indoor sportarena in Pesaro, Italië. Het is de thuisbasis van het professionele basketbalteam Victoria Libertas Pesaro van de Lega Basket Serie A. De capaciteit is 10.300 zitplaatsen en het is in 2021 daarmee de op twee na grootste overdekte arena in Italië. Voor concerten zijn er zo'n 13.000 plaatsen. Bouw De bouwwerkzaamheden begonnen in 1993 en werden in 1996 voltooid. De zaal werd geopend met een concert van Luciano Pavarotti. De locatie werd beschouwd als een futuristische constructie, bij velen bekend als "het ruimteschip", of als "het lieveheersbeestje" vanwege de externe schaalvorm. Het heeft een oppervlakte van 13.000 vierkante meter. De multifunctionele arena is uitgerust met een perstribune, een ruimte voor videogegevens, een systeem voor satellietontvangst, verschillende videostations en een intern circuitcontrolesysteem.
Vitrifrigo Arena

Palazzetto dello Sport di Pesaro, od 2018 oficjalnie Vitrifrigo Arena, dawniej znana jako Adriatic Arena i pierwotnie jako BPA Palas – hala sportowo-widowiskowa w Pesaro we Włoszech. Jej pojemność wynosi 13 000 (z czego 10 323 stanowią miejsca siedzące), co czyni ją piątą co do wielkości halą widowiskową we Włoszech. Budowla Prace budowlane rozpoczęły się w 1993 roku, a zakończyły w 1996 roku. Miejsce zostało zainaugurowane recitalem operowego tenora Luciano Pavarottiego. Miejsce to uważane było za futurystyczną konstrukcję. Arena otrzymała wtedy przydomki „statek kosmiczny” (l'astronave) lub „biedronka” (la coccinella) ze względu na kształt zewnętrznej powłoki. Zajmuje powierzchnię 12 000 m². Wielofunkcyjna hala wyposażona jest w stanowisko prasowe, system do odbioru satelitarnego, różne stacje wideo oraz system kontroli obwodów wewnętrznych. Miejsce to przekształca się również w (znacznie mniejszy) teatr, który jest używany każdego sierpnia podczas słynnego Rossini Opera Festival. Wydarzenia W budynku odbywały się koncerty słynnych włoskich i zagranicznych śpiewaków i zespołów, takich jak: Jonas Brothers, Pino Daniele, Massimo Ranieri, Laura Pausini, Mark Knopfler, 883, Iron Maiden, Oasis, Pantera, Queen + Paul Rodgers, Eric Clapton, Elton John, Pavarotti, Renato Zero, Eros Ramazzotti, Peter Gabriel, Francesco Guccini, Ennio Morricone, Pooh, Finley, Negrita, Nicola Piovani, Gianna Nannini, Carlos Santana, Jovanotti, J-Ax lub Fedez. W hali odbywały się również finały Pucharu Davisa (w 1997 i 2016) oraz Pucharu Włoch w koszykówce mężczyzn (w 1985, 2020 i 2022). Każdego sierpnia hala gości słynny Rossini Opera Festival. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona internetowa
Santa Maria degli Angeli, Acireale

Santa Maria degli Angeli, also known as the Chiesa dei Capucini is a Roman Catholic parish church located in central Acireale in the region of Sicily of Italy. The church is attached to a former Franciscan-Capuchin convent, which now serves as offices for the comune. History and description The exterior and interior architecture of the church is extremely plain and has always been so. The church was built a few years after the convent, in 1574, and enlarged in 1640. Damaged severely by the 1693 earthquake, it was rebuilt. In the church the main altarpiece depicts an Enthroned Madonna' (1661) by Giacinto Platania. References