NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Schär

Schär är en tillverkare av glutenfria produkter med huvudkontor i Burgstall i Sydtyrolen i Italien. Bolaget är skapat utifrån det projekt som läkaren Dr. A. Schär och industrimannen Untertrifaller startade 1922. Bolaget arbetade då med livsmedel för sund näring, i början med fokus på näringsriktig mat för småbarn. För småbarn med mag-tarm-problem utvecklades de första glutenfria produkterna. Det moderna Schär skapades från 1981 av Ulrich Ladurner från Meran. Han hade 1977 börjat intressera sig 1981 skapades det första fullständiga produktsortimentet av glutenfria produkter. Bolaget har de senaste decennierna etablerat sig en av de marknadsledande företagen inom glutenfria livsmedel. Källor Dr Schärs webbplats
Castello Martinengo (Urago d'Oglio)

Il castello Martinengo è un edificio del comune italiano di Urago d'Oglio, in provincia di Brescia. Storia Il castello fu costruito sui resti di una torre precedente, posta a difesa dei traffici lungo il fiume Oglio, alla fine del XIV secolo, dopo che il 30 gennaio 1380 il borgo di Urago era stato infeudato da Prevosto Martinengo. Nel 1427 il castello fu raso al suolo per mano delle truppe del duca di Milano Filippo Maria Visconti; in seguito, fu ricostruito e nuovamente abbattuto, nel 1438, per mano del Piccinino. Dopo la fine delle ostilità col Ducato di Milano, la struttura, ormai stabilmente sotto il controllo della Repubblica di Venezia, fu nuovamente riedificata e divisa in quattro parti, mentre l'aspetto della della fortezza mutò, assumendo tratti più vicini a quelli di una nobile dimora di campagna, in cui spesso soggiornavano i Martinengo. All'interno della struttura nel 1880 fu creato, su iniziativa del prevosto Diego Delfarini, un asilo infantile, quindi agli inizi del XX secolo vi trovarono posto anche una caserma dei Carabinieri e una fabbrica di bottoni. Nel 2012, a seguito di un terremoto, una parte della struttura crollò. Descrizione La struttura presenta una pianta complessa, articolata attorno a quattro cortili, originatisi dalla divisione operata nel XV secolo. L'ingresso si trova sul lato settentrionale, annesso ad un rivellino (lungo il quale si ravvisano i segni dell'antico ponte levatoio), su cui si trova raffigurata l'Aquila, simbolo dei Martinengo. Alle spalle del rivellino si trova una corte rinascimentale, che presenta sulle colonne gli stemmi scolpiti dei Martinengo e dei Colleoni. La parte sud-ovest presenta caratteri seicenteschi, mentre quella orientale, dotata di un proprio ingresso, è dotata di un cortile sovrastato da una loggetta, entrambi sostenuti da pilastri a base esagonale. Sull'angolo nord-ovest, infine, si erge una torre quadrata, le cui mura raggiungono i due metri di spessore. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Castello Martinengo
San Babila, Milan

San Babila is a Romanesque-style Roman Catholic church in Milan, region of Lombardy, Italy. It was once considered the third most important in the city after the Duomo and the Basilica di Sant'Ambrogio. It is dedicated to Saint Babylas of Antioch. History and description At the beginning of the 5th century, Marolus, the bishop of Milan, brought from Antioch to Milan relics of saints Babylas of Antioch and Romanus of Caesarea. Marolus founded the Basilica Concilia Sanctorum or church of San Romano, which stood until the 19th century, a few meters south of the church of San Babila, on the site of a Roman temple dedicated to the Sun. The church of San Babila was built on the same site in about 1095. In the 16th century, the church was extended with an additional construction at the front and a new baroque façade. The church still retains its original medieval fabric, although much was lost due to baroque and modern renovations. The whole complex was renovated in the 19th century with the intent of restoring the appearance of the medieval basilica, and in the early 20th century, Paolo Cesa Bianchi designed the Neo-Romanesque façade that we now see. Previous to 1927, the church had a Mannerist facade with pilasters and a protruding portal with columns and a roofline surmounted by spherical pinnacles with palm-leaves above. The bell tower is from 1920, and replaced the original tower which fell down in the 16th century. The interior has a nave and two aisles; it ends in typical multilobular semicircular Romanesque apses. There are two side chapels that date from the late Renaissance. The right aisle has an image of the Madonna which is highly venerated by the Milanese population. Inside the basilica there is a Zanin pipe organ (2008), completely made with a mechanical transmission system. The instrument, inspired by the German baroque organs, is used for liturgies and concerts. Currently, the titular organist of the basilica is Michele Zanella. Leone di Porta Orientale The Column of the Lion (Colonna del Leone) in front of the main facade of the church, has a murky history. Inscriptions on the structure recall it derives from spoils of a Milanese victory against the Venetians, suggesting the damaged sculpture dates to the era of the Visconti rule. Another inscription recalls the restoration or erection of the column by someone named Serbelloni, either in 1540 or in 1628. The former date reflects a period when the condottiere Gabriele Serbelloni may have been in Milan. The lion is now the symbol of the neighborhood. Notes
Basilique San Babila

La basilique San Babila (en italien : Basilica di San Babila), est une église catholique de style roman à Milan, en Lombardie, Italie. Elle était autrefois considérée comme la troisième plus importante de la ville après le Dôme de Milan et la basilique Saint-Ambroise de Milan. Elle est dédiée au Saint Babylas d'Antioche. Elle est située sur la Piazza San Babila (en) et dépend de la station de métro San Babila. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « San Babila, Milan » (voir la liste des auteurs). Liens externes Site officiel Ressources relatives à la religion : Chiese delle diocesi italiane GCatholic.org Ressource relative à l'architecture : LombardiaBeniCulturali Portail de l’architecture chrétienne Portail de Milan
San Babila

A San Babila egy milánói templom. Története Az 5. században alapították, egy korábbi, a Nap tiszteletére emelt pogány templom helyén. A 11. században korai román stílusban átépítették, s azóta többször is felújították. A 16. században meghosszabbították és ekkor épült meg barokk homlokzata is. A 19. században a templomot restaurálták, minek következtében visszakapta eredeti, középkori külsejét. A 20. század elején építette meg Paolo Cesa-Bianchi a neoreneszánsz homlokzatot. A harangtorony 1920-ban épült. Az eredeti harangtorony a 16. században összeomlott. Leírása A templomnak egy fő- és két oldalhajója van. A restaurálások során nagyon kevés eredeti építészeti elem maradt fenn. Eredeti formájukat a legjobban az oldalhomlokzatok jellegzetes oszlopai, valamint a karcsú, négyzetes torony négy oldalra nyíló loggiái tartották meg. 13. századi freskók kis részletei láthatók a jobb oldalbejárónál; egyébként a templom szép falfestményei és mozaikdíszítései modernek. A templom két oldalkápolnája kései reneszánsz stílusú. A templomban őriznek egy Madonna-képet, melyet a milánóiak nagy becsben tartanak. Emléktábla jelzi, hogy 1785. augusztus 8-án itt keresztelték meg Alessandro Manzoni költőt. Források Blanchard Paul: Northern Italy (Blue Guide sorozat), W. Norton Company, London, 2005, ISBN 978-0393327304 Fajth Tibor: Itália Panoráma útikönyvek, Athenaeum Nyomda, Budapest, 1980 ISBN 963-243-235-5 Lindner László: Milánó és az északolasz tóvidék, Panoráma útikönyvek, Franklin Nyomda, Budapest, 1984, ISBN 963-243-281-9
Église San Benedetto (Naples)

L'église San Benedetto ou église Saint-Benoît est une église de Naples consacrée à saint Benoît. Elle se trouve via Arco Morelli, 27. Histoire et description L'église est insérée dans un petit monastère bénédictin du XVIe siècle construit à cet emplacement car l'on croyait que l'air y était plus sain. Par la suite l'église a connu plusieurs remaniements baroques. Des éléments du XIXe siècle sont visibles à l'extérieur. L'intérieur très dépouillé, depuis les réaménagements post-conciliaires (qui ont supprimé ici le maître-autel et de nombreuses ornementations), réunit des styles de différentes époques. Deux tableaux seulement sont intéressants, signés de Nicola Malinconico. Notes et références Bibliographie (it) Touring Club Italia, Napoli e dintorni, Touring editore, 2001 Voir aussi Liste des églises de Naples Ordre de saint Benoît Source de la traduction (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Chiesa di San Benedetto » (voir la liste des auteurs). Portail de Naples Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne
San Benedetto (Nápoly)

A San Benedetto plébánia egy nápolyi templom, a via Arco Mirelli 27. szám alatt. Egy kis bencés kolostor mellett épült fel, melyet szanatóriumként használtak a kedvező éghajlati viszonyok miatt. Többször is újjáépítették, mai formáját a 19. században nyerte el. Belső díszítései közül említésre méltó Nicola Malinconico két festménye. Források A Wikimédia Commons tartalmaz San Benedetto témájú kategóriát. http://www.inaples.it/eng/dettaglio.asp?ti=1&idp=242&cod=2&keys=San+Benedetto http://www.danpiz.net/napoli/monumenti/Monumenti.htm
Chiesa di San Benedetto (Napoli)

La chiesa di San Benedetto sorge in via Arco Mirelli 27, a Napoli. Storia e descrizione La struttura religiosa venne eretta intorno ad un piccolo monastero benedettino; quest'ultimo veniva adoperato dai religiosi come "sanatorio" (i frati credevano che al suo interno vi fosse una particolare aria che tranquillizzasse l'animo). Si suppone che la chiesa sia stata eretta nel XVI secolo; in seguito, ha subito vari rimaneggiamenti barocchi, all'esterno sono visibili caratteri ottocenteschi. L'edificio di culto è stato recentemente sottoposto ad un radicale restauro. Le uniche opere d'arte di valore conservate in questa chiesa sono due tele di Nicola Malinconico (una Crocifissione e una Madonna con il Bambino e santi benedettini). Bibliografia Napoli e dintorni, Touring club italia, Touring Editore, 2001. Voci correlate Napoli Chiese di Napoli Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Benedetto Collegamenti esterni Chiesa di San Benedetto, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
San Carlo all'Arena (church)

San Carlo all'Arena is a Roman Catholic church built in a Baroque-style layout with a Neoclassic façade, and located on via Foria in the quartiere or neighborhood of the San Carlo all'Arena, in the city of Naples, Italy. History Originally a church annexed to a Cistercian Convent. The building was designed by Fra Giuseppe Nuvolo, and built initially by Silvestro Cordella. Construction was prolonged from 1631-1681. The church takes its name from the sandy ground upon it was built. In 1837, it underwent restoration by Francesco de Cesare, and an oval dome was added in the early 19th century. While the Cistercians were dispossessed of the property with the Napoleonic occupation, they regained the property in 1836 till the order was suppressed upon integration of Naples to the Italian state. The interior has bas-reliefs by Vincenzo Annibale depicting a story from the Life of San Carlo and a Christ. A partially damaged, but much revered, crucifix (1599) by Michelangelo Naccherino, once stood in the Basilica dello Spirito Santo. Gennaro Maldarelli frescoed the cupola. Michele di Napoli painted a San Francesco di Paola. Giuseppe Mancinelli painted Carlo Borromeo providing the Viaticum to victims of the Plague. See also 17th-century Western domes References Sources Napier, Lord Francis (1855). Notes on Modern Painting at Naples.. West Strand, London: John W. Parker and Son. Portions derived from Italian Wikipedia entry.
Église San Carlo all'Arena

L'église San Carlo all'Arena est une église néoclassique de Naples située dans le quartier homonyme du cœur historique de la cité parthénopéenne, via Foria près de la piazza Cavour. Elle est dédiée à saint Charles Borromée (récemment canonisé en 1610) et dépend de l'archidiocèse de Naples. Histoire L'église doit son nom au chemin sablonneux qui donna son nom à ces lieux. Elle est construite en 1621 par Silvestro Cordella selon les dessins du dominicain Giuseppe Nuvolo devant l'antique rempart aragonais. Elle est achevée par les cisterciens en 1681 qui construisent un monastère en annexe. Les cisterciens, qui avaient été chassés de leur propriété par les troupes napoléoniennes, reviennent en 1836. Ils font restaurer et modifier l'église en 1837 par Francesco de Cesare, avec une nouvelle façade à pilastres ioniques. Un dôme ovale la surmonte. Les cisterciens sont définitivement expulsés au moment de l'unification italienne trente ans plus tard. L'intérieur de plan elliptique possède des bas-reliefs de Vincenzo Annibale et un Christ crucifié de marbre, présenté couché à la dévotion des fidèles et fort révéré. Il est de la main de Michelangelo Naccherino (1599) et se trouvait autrefois dans la basilique du Saint-Esprit. Les fresques de la coupole sont l'œuvre de Gennaro Maldarelli. Parmi les tableaux remarquables, on distingue un Saint François de Paule de Michele de Napoli et un Saint Charles Borromée prodiguant le viatique aux victimes de la peste de Giuseppe Mancinelli. Photographies Notes et références Bibliographie (it) Vincenzo Regina, Le chiese di Napoli. Viaggio indimenticabile attraverso la storia artistica, architettonica, letteraria, civile e spirituale della Napoli sacra, Newton Compton, coll. « Tradizioni italiane », 2015 (EAN 9788854188259) Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail du néo-classicisme Portail de Naples
San Carlo all'Arena (crkva)

San Carlo all'Arena je rimokatolička crkva izgrađena u baroknom stilu s neoklasičnom fasadom, a nalazi se na ulici Via Foria u četvrti ili četvrti San Carlo all'Arena, u gradu Napulju, Italija. Povijest Izvorno crkva pripojena cistercitskom samostanu. Zgradu je projektirao Fra Giuseppe Nuvolo, a izgradio ju je prvobitno Silvestro Cordella. Gradnja je produljena od 1631.-1681. Crkva je dobila ime po pjeskovitom tlu na kojem je sagrađena. Godine 1837. restaurirao ju je Francesco de Cesare, a početkom 19. stoljeća dodana je ovalna kupola. Dok su cisterciti bili lišeni posjeda s Napoleonovom okupacijom, oni su povratili posjed 1836. sve dok red nije ugušen nakon integracije Napulja u talijansku državu. Unutrašnjost ima bareljefe Vincenza Annibalea koji prikazuju priču iz života San Carla i Krista . Djelomično oštećeno, ali vrlo cijenjeno raspelo (1599.) Michelangela Naccherina nekoć je stajalo u bazilici dello Spirito Santo. Gennaro Maldarelli freskama je kupolu. Michele di Napoli naslikao je San Francesco di Paola. Giuseppe Mancinelli naslikao je Carla Borromea koji pruža Viaticum žrtvama kuge. Izvori Literatura Napier, Lord Francis. 1855. Notes on Modern Painting at Naples.. John W. Parker and Son. West Strand, London.
San Carlo all’Arena (Nápoly)

A San Carlo all’Arena templom Nápoly történelmi központjában. Története 1621-ben építette a ciszterciek számára Silvestro Cordella Giuseppe Nuvolo tervei alapján. Neve arra utal, hogy egy nagyon homokos út mentén épült fel, ugyanis a központ körüli dombokról nagy esőzésekkor a lezúdúló víz itt rakta le hordalékát. Mai arculatát az 1823-as átépítések során nyerte el, amelyeket Francesco De Cesare építész tervei alapján végeztek. 1923-ban egy tűzvész miatt részlegesen újjá kellett építeni. Leírása A templom ovális alaprajzú, hét oldalkápolnával. Legértékesebb díszítőelemei a homlokzaton levő Szent Károly történetét ábrázoló domborművek, amelyek Vincenzo Annibale alkotásai. Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. Dombi József: Nápoly. (hely nélkül): Panoráma Kiadó. 1978. ISBN 963-243-120-0 New Guide to Naples and Surrounding Area, ISBN 88-8180-084-5 http://www.inaples.it
Chiesa di San Carlo all'Arena

La chiesa di San Carlo all'Arena è una delle chiese monumentali di Napoli; si erge sul lato destro della via Foria, poco prima dello slargo che immette in piazza Cavour. Storia Il nome dell'edificio religioso deriva dalla vecchia via arenosa su cui sorgeva la chiesa, laddove l'acqua reflua proveniente dalle colline (la cosiddetta Lava dei Vergini) depositava i suoi detriti. La chiesa fu costruita da Silvestro Cordella, su progetto di Giuseppe Nuvolo, nello spazio antistante l'antica murazione aragonese, ma venne completata dai cistercensi nel 1621; più tardi divenne rifugio militare durante tutto il periodo francese. L'aspetto attuale del tempio è quello conferitogli dall'architetto Francesco De Cesare che la restaurò nel 1837 e dai lievi rifacimenti dopo un incendio che lo danneggiò nel 1923. Interno La chiesa è a pianta ellittica con sette altari. I principali tesori della chiesa sono i bassorilievi di Vincenzo Annibale che raffigurano le Storie di San Carlo e un Cristo non meno interessante del Cristo Velato della Cappella Sansevero, ma sicuramente meno conosciuto. Il crocifisso Sull'altare maggiore è presente un crocifisso in marmo opera di Michelangelo Naccherino. Il Crocifisso, del 1599, proviene dalla Basilica dello Spirito Santo. Durante un incendio, la scultura si staccò dalla parete e precipitò sul suolo, provocando ingenti danni al marmo. Il Crocifisso venne restaurato; in esso il Cristo suscita grande devozione da parte dei fedeli di via Foria ed emoziona per la sua bellezza, poiché quel marmo sembra manifestare le ferite della carne. Note Voci correlate Chiese di Napoli Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Carlo all'Arena
San Cristoforo sul Naviglio

San Cristoforo sul Naviglio is a church in Milan, northern Italy. History The complex is composed of two churches. The left one is the most ancient, which is known to be a Romanesque reconstruction of a far more ancient edifice (probably in turn located on the site of a Roman temple). The Romanesque edifice was again rebuilt in the 13th century, when the Naviglio Grande was excavated. In the mid-14th century it received the Gothic portal and rose window. The Gothic church was flanked by a hospital, built around 1364. The more recent church, which currently is united to the other and gives the appearance of a single edifice, was constructed along the naviglio (navigational canal) bank in the 15th century, and then called Ducal Chapel. It was commissioned by Duke Gian Galeazzo Visconti in order to provide a holy edifice and dedicated to St Christopher, the protector of ill people. The intercession of St Christopher was said to have ended the onslaught of the plague during 1399, that had killed some 20,000 Milanese. The chapel was also dedicated to the Saints John the Baptist and James, Blessed Christina, all protectors of the House of Visconti. The façade sports the Visconti coat of arms, while the older church has the heraldic symbols of Cardinal Pietro Filargo, then bishop of Milan and later pope as Alexander V. In 1405 the counterfaçade of the Ducal Chapel was decorated with a Madonna Enthroned and Saints and a Crucifixion inspired by that in San Marco of Milan. Architecture and art The Romanesque church is a small hall ending with a small semicircular apse. The façade has a richly decorated brickwork portal with a Gothic rose window. The façade of the Ducal Chapel has a simple portal flanked by Gothic mullioned windows, according to a model established by Guiniforte Solari, and traces of frescoes of Saints from the 15th century. The current bell tower is a 15th-century enlargement of the original one, with conical cusp and mullioned windows. The interior, turned into two naves in 1625 with the demolition of the wall separating the two churches, has a wooden ceiling in the left nave with fragments of frescoes by Bergognone on the wall. The apse houses frescoes of Bernardino Luini's school, portraying the Father with Angels and the symbols of the Evangelists, and Saints. The right nave has two spans with Gothic frescoes on the walls. There is also a notable wooden statue (14th century) representing St. Christopher and the Child. Notes
San Cristoforo sul Naviglio

A San Cristoforo sul Naviglio egy milánói templom. Története E templomot azon a helyen emelték, ahol a régi város egyik legfontosabb kapuja állt, a Porta Ticinese közelében és az ide érkező utasok pihenője volt. Szent Kristófnak, az utasok és zarándokok védőszentjének ajánlották. Két részből áll, egy régebbi, román stílusú templomból (a bal oldalon), amely a 13. század elejéről származik és egy gótikus stílusú kápolnából (Capella Ducale)l, amelyet 1404-ben szenteltek fel, annak örömére, hogy az 1399. évi, rettenetes pestis elvonult a város fölül (több mint 20 ezer áldozatot szedett). 1364-ben a zarándokok számára egy ispotályt is építettek. Mivel Szent Kristófot a modern időkben a motorosok is védőszetjükké fogadták, évente július 24-én hosszú autósorok kígyóznak a templom felé. A gépkocsivezetők abban bizakodnak, hogy ha itt áldást kapnak, elkerülik a balesetet. Leírása Az egyhajó román stílusban épült templomot egy félkör alakú apszis zárja le. A főhomlokzat 1405-ben épült gótikus stílusban és a Viscontiak címere díszíti. A harangtorony a 15. században épült. A templombelsőt Ambrogio da Fassano (ismertebb nevén Bergognone) iskolájából származó festők freskói díszítik. Források Blanchard Paul: Northern Italy (Blue Guide sorozat), W. Norton Company, London, 2005, ISBN 978-0393327304 Fajth Tibor: Itália Panoráma útikönyvek, Athenaeum Nyomda, Budapest, 1980 ISBN 963-243-235-5 Lindner László: Milánó és az északolasz tóvidék, Panoráma útikönyvek, Franklin Nyomda, Budapest, 1984, ISBN 963-243-281-9
San Domenico (Altamura)

A San Domenico egy templom Altamura történelmi városközpontjában. Története A város egyik legnagyobb és legszebb temploma. 1716-ban építették a Domonkos-rendi szerzetesek, a már meglévő, 16. században épült kolostoruk szomszédságában. A barokk stílusú, egyhajós templom belsője gazdagon díszített. Padlóját majolikalapok burkolják. Egyik fő látványossága a 37 méter, zöld majolikalapokkal fedett kupolája. Az oltár márványból készült és intarziás motívumokkal díszített. A szomszédos kolostort a 19. század közepén iskolává alakították át, ma a városi könyvtár és levéltár székhelye. Források Chiesa di San Domenico (olaszul)
Chiesa di San Domenico (Altamura)

La chiesa di San Domenico è un luogo di culto cattolico di Altamura sulla piazza Zanardelli, accanto al liceo classico Luca de Samuele Cagnazzi storicamente convento dei frati domenicani. Storia La chiesa si erge in piazza Giuseppe Zanardelli e fa parte del complesso monastico eretto tra il Cinquecento ed il Settecento dai monaci dell'Ordine dei domenicani intorno ad un nucleo già esistente costituito dalla chiesa di San Rocco di cui resta una statua, risalente al XVIII secolo. La chiesa fu edificata nel 1716 e intitolata al santo. La facciata in tufo della chiesa ha subito nel corso della storia alcuni interventi ed ancora è in parte incompiuta nella parte superiore. Il convento nel XIX secolo è stato, prima, seminario e, poi, convitto. Le sale del convento ospitano l'ABMC (Archivio Biblioteca Museo Civico) e il liceo classico Luca de Samuele Cagnazzi. Descrizione La chiesa di San Domenico è un esempio di barocco pugliese e si distingue per un'importante cupola alta 37 metri circa decorata con piastre in maiolica, per la pavimentazione, anch'essa in maiolica e cotto e per gli altari del Settecento attribuiti a Crescenzo Trinchese. Note Bibliografia Graziantonio Palasciano, Altamura leonessa di Puglia, Schena, 2010. Voci correlate Chiesa della Santissima Annunziata dei Pastori Giovanni Ricciardi Altamura Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Domenico