Catedral de Siracusa

La Catedral de Siracusa (italià: Duomo di Siracusa), formalment Cattedrale metropolitana della Natività di Maria Santissima (Catedral Metropolitana de la Santíssima Nativitat de Maria), és una antiga església catòlica de Siracusa, a l'illa de Sicília, seu de l'arxidiòcesi catòlica de Siracusa. La seva estructura és originalment un temple dòric grec, i per aquest motiu està inclosa en un Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO designat el 2005. La catedral es troba al nucli històric de la ciutat, a l'illa d'Ortígia. Història Els orígens d'un temple en aquest lloc es remunten a la prehistòria. El gran Temple grec d'Atena va ser construït al segle VI aC (590–580 aC). El temple era un edifici dòric amb sis columnes als costats curts i 14 als costats llargs. Plató i Ateneu esmenten el temple, i el saqueig del seu ornament és esmentat per Ciceró, l'any 70 aC, com un dels crims del governador Verres. Les excavacions arqueològiques del jaciment realitzades per Paolo Orsi entre 1907 i 1910 mostren que el temple grec es va construir sobre fonaments encara més antics i van descobrir una gran quantitat d'artefactes arcaics i prehel·lènics. Molts es conserven al Museu Arqueològic de Siracusa. L'actual catedral va ser construïda per Sant Bisbe Zòsimo de Siracusa al segle VII. Les columnes dòriques malmeses del temple original es van incorporar a les parets de l'església actual. Es poden veure per dins i per fora. L'edifici es va convertir en mesquita el 878 i després es va reconvertir després que el comte normand Roger I de Sicília recuperés la ciutat el 1086. La teulada de la nau és d'origen normand, així com els mosaics dels absis. Com a part de l'augment de l'activitat constructiva després del terratrèmol de Sicília de 1693, la catedral va ser reconstruïda i la façana redissenyada per l'arquitecte Andrea Palma entre 1725 i 1753. L'estil es classifica com a barroc sicilià alt, un exemple relativament tardà. El doble ordre de columnes corínties de la façana proporciona un exemple clàssic de fulles d'acant tallades als capitells. L'escultor Ignazio Marabitti va contribuir amb les estàtues de cos sencer de la façana. L'interior de l'església, d'una nau i dues naus laterals, combina parets rústiques i detalls barrocs. Entre les característiques destacades hi ha una pila píestica amb una conca de marbre que data del segle XII o XIII, un ciborium (un baldaquí d'altar) dissenyat per l'arquitecte Luigi Vanvitelli i una estàtua de la Madonna della Neve ("Mare de Déu de la Neu", 1512) d'Antonello Gagini. Santa Llúcia Des del 2015, la catedral conserva diverses relíquies de Santa Llúcia, la patrona de la ciutat: diversos fragments d'os, una túnica, un vel i un parell de sabates. Dues vegades a l'any, el primer diumenge de maig i el 13 de desembre, dia de la seva festa, es treu de la catedral una estàtua de Santa Llúcia de l'escultor Pietro Rizzo (1599) i es fa desfilar pels carrers. L'estàtua de plata incorpora tres fragments de les seves costelles dins del pit. La catedral comparteix la Piazza Duomo amb l'església de Santa Llúcia alla Badia, a poca distància a peu cap al sud. Aquella església solia exhibir la pintura de Caravaggio "Enterrament de Santa Llúcia", ara ubicada a l'església de Santa Llúcia al Sepolcro de Siracusa. Patrimoni de la Humanitat La catedral es manté com un element important del nucli històric de Siracusa. Des del 2005, tota la ciutat de Siracusa, juntament amb la Necròpolis de Pantalica, ha estat declarada Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Aquest programa té com a objectiu catalogar, anomenar i conservar llocs de destacada importància cultural o natural per al patrimoni comú de la humanitat. El comitè decisori que avalua els possibles candidats va descriure els seus motius per triar Siracusa perquè "els monuments i jaciments arqueològics situats a Siracusa són el millor exemple de creació arquitectònica excepcional que abasta diversos aspectes culturals; grec, romà i barroc", i va afegir que l'antiga Siracusa estava "directament vinculada a esdeveniments, idees i obres literàries de destacada importància universal". Referències