NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Caserta

Caserta je italské město v oblasti Kampánie, hlavní město stejnojmenné provincie. Administrativní dělení a název Město se skládá ze tří místních částí: Casertavecchia, Piedimonte a San Leucia, všechny jsou raně středověkého původu a navazují na starší osídlení antické. Název města je rovněž středověký a byl odvozen z vysokého domu (Casa irta). Historie Caserta byla osídlena od raného středověku, píše se o ní v Historii Langobardů. Stala se střediskem křesťanské církve a sídlem biskupů. Za vlády krále Viléma II. Sicilského roku 879 založil hrabství Caserta Pandulfo di Capua, královský dvořan a nejvyšší soudce. Jeho hrad stával v dnešní místní části Stará Caserta (Casertavecchia). Roku 1057 hrad vyplenili Normané. Sídla hrabství se pak přesunula do věžových domů Lauro, postupně zde žily rody Sanseverino, Beaumont, del Balzo, Roheri, Caetani di Sermoneta, Diego de Lahart della Ratta (tento rod připomíná Giovanni Boccaccio ve svém Dekameronu), Acquaviva, a naposledy členové královské rodiny sicilských Bourbonů. Po požáru hlavního farního kostela sv. Šebestiána z roku 1783 chyběl velký bohoslužebný prostor pro celé město; na nátlakem obyvatel král Ferdinand Bourbonský pověřil v roce 1815 tehdejšího dvorního architekta Giovanniho Patturelliho (1770-1849), aby rozšířil dosavadní kostel Madonna Annunziata. Zásadní přestavbou vznikl do roku 1842 nový biskupský chrám. Roku 1980 byla do zdejšího vězení eskortována herečka Sophia Lorenová a odseděla si zde 30 denní trest za daňový podvod. Vězení bylo v květnu roku 1982 zrušeno. Památky Katedrála s kampanilou v Casertavecchia – významná románská trojlodní bazilika, založená roku 1113, plochostropá s dřevěným kazetovým stropem, v interiéru románské sloupy s tesanými figurami proroků, tři figurální gotické náhrobky, malovaná gotická ikona z 1. poloviny 14. století Katedrála sv. Michaela archanděla – neoklasicistní trojlodní bazilika, postavená roku 1842; současné sídlo biskupa Kostel sv. Augustina středověký biskupský palác raně středověký akvadukt, zámek sicilských Bourbonů – s parkem, sochami a vodotrysky, zbudován podle vzoru Versailles socha architekta Luigi Vanvitelliho Památky v okolí San Leucia – královská hedvábnická manufaktura – objekt je na seznamu památek Světového dědictví Unesco benediktinské opatství Piedimonte di Casolla, zbudované na základech římského pohanského chrámu Doprava Caserta je místní železniční uzel. Vývoj počtu obyvatel Počet obyvatel Osobnosti města Giulio Antonio Santorio (1532–1602), kardinál římskokatolické církve, hlavní inkvizitor papežské kurie, mj. zodpovědný za odsouzení Giordana Bruna, neúspěšný kandidát na papeže Luigi Vanvitelli (1700-1773), malíř a architekt ve službách Bourbonů Massimo Morales (* 1964), fotbalový trenér Partnerská města Pitești, Rumunsko , Aley, Libanon Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Caserta na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Caserta

Ikke at forveksle med Caserta (provins). Caserta er en by beliggende lidt nord for Napoli i regionen Campania i Italien. Caserta har ca. 75.000 indbyggere (2012) og er provinshovedstad. Caserta var før Italiens samling en betydelig by i det daværende kongeriget Napoli. Kong Carlo III besluttede i 1752 at opføre et stort kongeslot i Caserta med det franske slot Versailles som forbillede. Slottet kaldes også Reggia di Caserta. Det blev tegnet af arkitekten Vanvitelli og byggeriet blev først afsluttet i 1847. Slottet er af imponerende dimensioner. Det har 1200 værelser og 1790 vinduer, og det dækker et areal på 247 meter gange 184 meter og er 38 meter højt. En marmortrappe med 116 trin fører op til de kongelige gemakker. Til slottet hører også en meget stor park, der dækker et areal på 120 ha. Kongeslottet i Caserta blev sammen med Vanvitellis Akvædukt og San Leucio-komplekset optaget på UNESCOs verdensarvsliste i 1997. Kilder og henvisninger
Caserta

Caserta város (közigazgatásilag comune), Olaszország Campania régiója azonos nevű megyéjének központja, a Casertai egyházmegye püspöki székhelye. Fontos mezőgazdasági, kereskedelmi és ipari központ. A város nevezetessége a Bourbon királyi palota és a San Leucio komplexum, amelyek a világörökség részét képezik. Fekvése A megye délkeleti részén fekszik. Határai: Capua, Casagiove, Castel Morrone, Limatola, Maddaloni, Recale, Sant’Agata de’ Goti, San Felice a Cancello, San Marco Evangelista, San Nicola la Strada, San Prisco és Valle di Maddaloni. A Campaniai-síkság szélén fekszik a Nápolyi-Appenninek lábánál. fekszik. Történelem A város eredetéről nincsenek pontos adatok. Valószínűleg az etruszkok alapítottak először települést ezen a vidéken az i. e. 9 században Galatia néven. A mai Casertát Pandulf, capuai herceg alapította egy, a longobárdok idején épült vártorony körül, amely a mai Casertavecchia kerületben feküdt, és a későbbiekben egybeépítették a casertai hercegek palotájával, amely napjainkban a megye közigazgatási hivatalainak ad otthont. A várost 863-ban alapítója, Pandulf elpusztította. A lakosság fokozatosan költözött át a 14. században Casertavecchiából (egykori püspöki székhely is) a mai város területére. A város és környéke a középkor során az Acquaviva nemesi család birtoka volt, de hatalmas adósságaik miatt kénytelenek voltak eladni a nápolyi királyi családnak, amely Casertát választotta megépítendő új palotája helyszínéül, mivel sokkal biztonságosabb vidéknek bizonyult, mint a Nápolyi-öböl partja, ahol előző palotájuk állt. A palota megépítésének kezdetével indult meg a város gazdasági és népességi fejlődése is. Népessége A népesség számának alakulása: Főbb látnivalói Caserta legfőbb látványossága az UNESCO világörökség részét képező királyi palota (olasz nyelven Reggia di Caserta). A versailles-ihoz hasonló palotát a 18. században építette a holland származású építész Luigi Vanvitelli a nápolyi Bourbon királyok számára Palazzo Vecchio (Régi Palota), a 16. században épült, majd Luigi Vanvitelli felújíttatta átmeneti lakhelyéül a királyi családnak. Casertavecchia, a város ősi központja, egykori püspöki székhely a 18. századi katedrálissal San Leucio komplexum , a királyi selyemszövő műhelyek központja, amely szintén a világörökség része. Vaccheria negyed, a királyi istállókkal A városhoz tartozó kisebb települések (frazioni) látnivalói: Falciano, egykori püspöki székhely, 16. századi palotával. Piedmonte di Casolla, ősi bencés apátsággal, mely egy Dianának szentelt római szentély helyén épült. Testvérvárosok Pitești, Románia Aley, Libanon Jegyzetek Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. Comuni-Italiani Italy World Club További információk A Wikimédia Commons tartalmaz Caserta témájú kategóriát.
Caserta (stad)

Caserta (80.000 inwoners) is een stad in Campanië, Italië, ongeveer 30 kilometer ten noorden van Napels. Het is de hoofdstad van de gelijknamige provincie. Caserta ligt aan de rand van de Campanische Vlakte op een hoogte van 68 meter. De stad is vooral bekend vanwege het koninklijk Paleis van Caserta dat gebouwd is in opdracht van koning Karel VII van Napels. De architect van het enorme bouwwerk was Luigi Vanvitelli, zoon van de Nederlandse schilder Casper van Wittel die in 1675 naar Rome was verhuisd. Het gebouw meet 274 bij 184 meter en telt 1200 kamers die over 5 verdiepingen verspreid zijn. De tuin achter het paleis heeft een lengte van drie kilometer. Het bestaat uit een vlak deel en hellend deel, wat een bijzonder perspectief tot gevolg heeft. In het achterste deel van het park ligt de waterval Cascata di Diana met aan de voet de beeldengroep van Diana, Godin van de Jacht. In de Tweede Wereldoorlog diende het paleis als hoofdkwartier van de geallieerden. De volgende frazioni maken deel uit van de gemeente: Briano en San Leucio. In deze laatste plaats staat het complex Belvedere di San Leucio. Externe links Gemeente Caserta (en) La Reggia
Caserta

Caserta – miasto i gmina we Włoszech, w regionie Kampania, w prowincji Caserta. Według danych na rok 2007 gminę zamieszkiwało 85 005 osób, 1415,2 os./km². Siedziba biskupstwa od XII wieku. Od XVIII do XIX wieku – letnia rezydencja królów Neapolu. Podstawę gospodarki stanowi dobrze rozwinięty przemysł lekki, głównie włókienniczy (przędzalnie jedwabiu), chemiczny i przetwórstwa spożywczego. Zabytki średniowieczne mury obronne, XII-wieczna normandzka katedra San Leucio, pałac królewski Burbonów z drugiej połowy XVIII wieku, wraz z parkiem (obecnie muzeum) Zobacz też Mistrzostwa Europy w Futsalu 2003 Caserta (stacja kolejowa) Linki zewnętrzne Źródło danych: Istituto Nazionale di Statistica
Caserta

Caserta este un oraș în Italia de sud, capitala provinciei cu același nume. Palatul Regal din Caserta, cu parcul, apeductul Vanvitelli și complexul San Leucio, au fost înscrise în anul 1997 pe lista patrimoniului cultural mondial UNESCO. Demografie Caserta - evoluția demografică Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia Note Vezi și Locuri din patrimoniul mondial Listă de orașe din Italia
Казерта

Казе́рта (итал. и неап. Caserta) — город в итальянском регионе Кампания, в 22 км к северу от Неаполя, административный центр одноимённой провинции. По данным на сентябрь 2017 года население составляет 75 587 человек Покровителями города почитаются святой Себастьян, празднование 20 августа, и святая Анна. Дворец Архитектурной доминантой Казерты является грандиозный загородный дворец неаполитанских королей — по всей видимости, самое большое здание, возведённое в Европе XVIII века. Он был построен по проекту голландца Луиджи Ванвителли, который взял за образец не столько Версаль, сколько королевский дворец в Мадриде. Необходимость возведения дворца объяснялась не только соображениями международного престижа, но и тем, что королевская резиденция в Неаполе была открыта для нападений со стороны моря. С 1752 по 1780 годы во дворце было построено 1200 комнат и придворный театр, однако планы строительства университета и библиотеки, а также 20-километровой въездной аллеи, были оставлены после смерти Ванвителли. Вокруг дворца разбит самый обширный английский парк в Италии, среди достопримечательностей которого — многочисленные фонтаны, колоссальный акведук Ванвителли и шелкопрядильная мануфактура, больше похожая на садовый павильон. К моменту завершения строительства национальные подражания Версалю вышли из моды, и на долю создателей Казертского дворца выпало немало обвинений в безумной расточительности и монотонности созданных ими однообразных перспектив. В 1997 году ЮНЕСКО объявило дворцово-парковый ансамбль в Казерте памятником Всемирного наследия человечества. Города-побратимы Алей, Ливан Вильяда, Испания Маринга, Бразилия Питешти, Румыния Примечания
Казерта

Казерта (итал. Caserta) град је у јужној Италији. Град је средиште истоименог округа Казерта у оквиру италијанске покрајине Кампанија, где је трећи град по величини. Казерта је позната по дворцу Казерта, који су подигли Бурбони, а која је данас на списку светске баштине УНЕСКОа. Природне одлике Град Казерта налази се у јужном делу Италије, на 40 км северно од Напуља. Град је налази у плодној и густо насељеној Кампањској равници на надморској висини од око 70 m. Североисточно од града пружају се крајњи огранци Кампањских Апенина. Историја Географија Становништво Према резултатима пописа становништва 2011. у општини је живело 75.640 становника. Казерта данас има око 79.000 становника, махом Италијана. Последњих деценија број становника у граду расте. Партнерски градови Питешти Алеј Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Caserta

Caserta är en stad i regionen Kampanien i Italien. Caserta är huvudort i provinsen Caserta. Caserta gränsar till kommunerna Capua, Casagiove, Castel Morrone, Limatola, Maddaloni, Recale, San Felice a Cancello, San Marco Evangelista, San Nicola la Strada, San Prisco, Sant'Agata de' Goti, Valle di Maddaloni, Casapulla, Curti, Santa Maria Capua Vetere och Marcianise. 1997 kom det kungliga 1700-talspalatset i Caserta med park, Vanvitelli-akvedukten och San Leucio-komplexet med på Unescos världsarvslista. Basketklubben Juvecaserta 2021 kommer från Caserta. Referenser Externa länkar http://www.comune.caserta.it Casertas officiella webbplats Wikimedia Commons har media som rör Caserta.
La Maddalena

La Maddalena ist die Hauptinsel des La-Maddalena-Archipels vor der Nordostküste Sardiniens. Dieser liegt im Tyrrhenischen Meer am Übergang zur Straße von Bonifacio, die Sardinien von Korsika trennt. Geographie La Maddalena ist mit einer Größe von rund 20 km² die größte Insel des La-Maddalena-Archipels und beherbergt rund 10.000 Einwohner – nahezu die gesamte Bevölkerung der Inselgruppe (die einzige andere bewohnte Insel ist das mit einer Brücke verbundene Caprera). La Maddalena ist auch der Name des Hauptorts der Insel, der das Verwaltungszentrum der italienischen Gemeinde La Maddalena ist, zu der die gesamte Inselgruppe gehört. Administrativ rechnet die Insel damit zur Provinz Nord-Est Sardegna der Autonomen Region Sardinien. Sie ist im Nationalpark La-Maddalena-Archipel unter Schutz gestellt. Geschichte Die Besiedlungsgeschichte der Insel verlief wenig kontinuierlich. Es wurden neolithische Spuren gefunden. Im Mittelalter lebten hier wenige Mönche, im 17. Jahrhundert korsische Hirten aus Alta Rocca. Erst im späten 18. Jahrhundert erfolgte die Gründung des heutigen Ortszentrums als Folge der Entscheidung von Karl Emanuel III., aus der Inselgruppe einen Marinestützpunkt zu machen. Die Marina Militare ist bis heute auf der Insel präsent, wirtschaftlich wurde ihre Bedeutung aber schon längst vom Tourismus abgelöst. Weblinks Eintrag zur Insel in der Enciclopedia Italiana di scienze, lettere ed arti
La Maddalena (eiland)

La Maddalena (ook: Isola Maddalena, Galluresisch: A Madalena) is het hoofdeiland van de La Maddalena-archipel voor de kust van het Italiaanse eiland Sardinië. Aan de zuidkust van het eiland ligt de stad La Maddalena, het centrum van de gelijknamige gemeente. Sinds 1994 maakt het deel uit van Nationaal park La Maddalena-archipel. Het min of meer driehoekvormige eiland meet zes bij 7,5 kilometer en heeft een oppervlakte van bijna twintig vierkante kilometer. Het hoogste punt van het eiland bevindt zich op 156 meter boven de zeespiegel. La Maddalena is via een veerdienst bereikbaar vanuit Palau. Het eiland is via een 600 meter lange dam verbonden met Caprera. Ook Giardinelli is met een weg verbonden met La Maddalena. La Maddalena is het dichtstbevolkte eiland van de archipel, mede omdat het eiland het meest toegankelijk was. De bodem van het eiland bestaat grotendeels uit graniet, dat gewassenteelt enkel in het midden en het zuiden van het eiland mogelijk maakt. Minimale regenval bemoeilijkt verdere landbouw op het eiland. De zuidkust wordt grotendeels ingenomen door de stad La Maddalena. Ongeveer vijfhonderd meter uit de kust ligt het eiland Santo Stefano. Dichter bij de kust ligt het kleine rotseiland Chiesa.
Maddalena (wyspa)

Maddalena – włoska wyspa na morzu Tyrreńskim u północno-wschodnich wybrzeży Sardynii. Jest największą wyspą archipelagu Arcipelago della Maddalena, którego wyspy wchodzą w skład gminy La Maddalena z siedzibą w miejscowości o takiej samej nazwie. Maddalena jest połączona z wyspą Caprera sześciusetmetrową groblą oraz niewielkimi groblami z wyspami Giardinelli i Chiesa. Najwyższy punkt na wyspie leży 156 m n.p.m. Linki zewnętrzne La Geografia di dell'arcipelago. lamaddalena.it. [dostęp 2015-07-12]. (wł.).
Centocelle Airport

Centocelle Airport (Italian: Aeroporto di Centocelle) (ICAO: LIRC) was an airport situated in Centocelle, a quarter of Rome in Italy. It is also referred to as Rome-Centocelle Airport (Aeroporto di Roma-Centocelle). It was the first airport and flight school in Italy, opened on 15 April 1909 when Wilbur Wright came to give a demonstration of his "Flyer" airplane, footage of which appears in the early newsreel film, Wilbur Wright und seine Flugmaschine. During World War 2, in February 1944, after news of the Allies' landing at Anzio, Luftwaffe's 1.Staffel and 2.Staffel, of Nachtschlachtgruppe (NSGr.) 9, were based at Centocelle, from where they attacked Allied units in southern Latium, mostly during moonlit night. Its runway has been closed and converted into a park (Parco di Centocelle), but the grounds remain a base of the Italian Air Force, including active helipads. See also Italy portal Aviation portal List of airports in Italy References External links Accident history for LIRC at Aviation Safety Network
Aéroport de Rome-Centocelle

L'aéroport de Rome-Centocelle (en italien : Aeroporto di Centocelle ou Aeroporto di Roma-Centocelle) (code OACI : LIRC) était une piste d'aviation situé à Centocelle, un quartier de Rome. Histoire Il s'agit du premier aéroport et de la première école de vol d'Italie. Il a ouvert le 15 avril 1909 quand Wilbur Wright est venu faire une démonstration de son avion Flyer, dont les images apparaissent au début du film, Wilbur Wright und seine Flugmaschine. Sa piste est aujourd'hui fermée et transformée en un parc (Parc archéologique de Centocelle), mais il reste une base d'héliports de l'Armée de l'air italienne . Références Liens externes (en) Historique des accidents pour LIRC sur Aviation Safety Network Portail des transports Portail de l’aéronautique Portail du Latium
Ченточелле (аеропорт)

Аеропорт Ченточелле (італ. Aeroporto di Centocelle) — аеропорт, розташований у Ченточелле, кварталі Риму в Італії. Його також називають аеропортом Рим-Ченточелле (італ. Aeroporto di Roma-Centocelle). Це був перший аеропорт і льотна школа в Італії. Він був відкритий 15 квітня 1909 року, коли Уїлбур Райт приїхав демонструвати свій літак «Флаєр», кадри якого з'являються у ранньому кінохронічному фільмі «Вілбур Райт та його літальна машина». Під час Другої світової війни, у лютому 1944 року, після звістки про висадку союзників в Анціо, Люфтваффе 1. Штаффель і 2. Staffel, з Nachtschlachtgruppe (NSGr.) 9, базувались на Ченточелле, звідки вони атакували підрозділи союзників на півдні Лаціо, в основному в місячну ніч. Його злітно-посадкова смуга була закрита та перетворена на Ченточелле парк (італ. Parco di Centocelle), але територія залишається базою італійських ВПС, включаючи діючі вертолітні майданчики. Примітки Посилання Історія інцидентів аеропорту LIRC на Aviation Safety Network
San Ponziano, Spoleto

San Ponziano is a romanesque-style, Former-Benedictine monastery and church located in Spoleto, Province of Perugia, region of Umbria, Italy. The site is dedicated to St. Ponziano, the patron saint of Spoleto. History A Benedictine monastery for male monks was present at the site since before the 14th century. The present structure was extensively refurbished in 1788 by Giuseppe Valadier. He retained much of the Romanesque façade, but the interiors have neoclassic decoration. The crypt maintains frescoes from the 14th and 15th centuries; it houses a reliquary with the skull of San Ponziano, which is included in a procession on his feast days. In 1810, the monastery, then housing Benedictine nuns, was suppressed by the Napoleonic government. Today the basilica and monastery is operated by a community of Canonesses Regular of the Lateran. The canonesses operate the ancient monastery as a religious guesthouse, open to all. References
Meeresmuseum Galata

Das Meeresmuseum Galata (Galata – Museo del mare) ist das größte Museum dieser Ausrichtung im Mittelmeerraum. Es befindet sich auf dem Gelände des Porto Antico von Genua. Es wurde 2004 im Rahmen der Feierlichkeiten zur Ernennung Genuas zur Europäischen Kulturhauptstadt 2004 eröffnet. Das Museum befindet sich im Palazzo Galata (benannt nach der antiken Kolonie Galata, Istanbul) im Stadtviertel Darsena, wo zu Zeiten der Stadtrepublik die Galeeren gebaut wurden. Neben dem Nachbau einer genuesischen Galeere in Originalgröße bietet das Museum zahlreiche interaktive Ausstellungsräume, in denen das „Leben zur See“ veranschaulicht wird. Ein Großteil der Ausstellung ist dem Seehandel zu Zeiten der Seerepublik Genua gewidmet, daneben befinden sich jedoch auch Sektionen zum Thema Überseeschiffe mit nautischen Karten und eine Simulation eines Sturms am Kap Hoorn. Ausgestellt wird unter anderem auch das 2002 außer Dienst gestellte U-Boot Nazario Sauro (S 518). Die seit 2011 geöffnete Sonderausstellung Memoria e Migrazioni widmet sich der italienischen Migration. Dabei wird sowohl das Los der ausgebeuteten Immigranten im Genua des 19. Jahrhunderts gezeigt als auch das der italienischen Auswanderer, die auf den überfüllten Decks der Auswandererschiffe nach Amerika und bis nach Argentinien reisten und dort eine italienische Diaspora begründeten. Auch die aktuelle Migration wird dargestellt. Die Sonderausstellung soll in das neue in der Commenda di Pré in Genua untergebrachte Museo nazionale dell’Emigrazione italiana integriert werden, dessen Eröffnung für 2020/21 geplant ist. Im Museumsgebäude befinden sich außerdem auch Buchläden, ein Café mit Außenterrasse und Ausstellungsräume zu anderen Themengebieten. Durch seine unmittelbare Nähe zur Museumsmeile Genuas (Le Strade Nuove mit den Palazzi dei Rolli) und dem Porto Antico ist das Meeresmuseum Galata ein beliebtes Ausflugsziel in Genua. Das Galata hat sich 2005 in der Mu.MA - Institution Museums of the Sea and Migration mit Commenda Museum-Theatre und Naval Museum of Pegli zusammengeschlossen, um die Themen Meer und Migration gemeinsam besser ab zu decken. Weblinks Website des Museums (italienisch, englisch) Einzelnachweise
Galata - Museo del mare

Galata - Museo del mare, (en français : « Galata - Musée de la mer ») est le musée consacré au monde maritime, situé dans le quartier de la darsena, sur les quais du port de Gênes près de la gare maritime. Le musée Inauguré à l’occasion de Genova 2004 capitale européenne de la culture, il est installé dans le Palazzo del Galata (du nom d’un ancien comptoir génois à Istanbul, Turquie), au centre des anciens arsenaux du port où se construisaient les galères à l'époque de la république de Gênes. La restructuration de l'édifice a été confiée à l'architecte espagnol Guillermo Vázquez Consuegra. Sa muséographie innovante plonge le visiteur dans une atmosphère de voyage dans le temps, pour revivre la civilisation de la mer et de la navigation du Moyen Âge jusqu’à nos jours. Ses dix-sept grandes salles sont distribuées sur quatre niveaux : Le rez-de-chaussée relate l’époque des bateaux à rame. Il accueille une fidèle reconstitution d’une galère génoise du XVIe siècle longue de quarante mètres posée sur des cales de halage d'origine. La visite se poursuit par le musée d’armes de la darsena avec ses râteliers d’armes blanches, de cuirasses et de casques. Puis, par les anciens arsenaux et ses esclaves, forçats et Buonavoglia (it) enchaînés. D’autres salles exposent les portraits de Christophe Colomb et d'Andrea Doria ainsi que de précieuses mappemondes et d’antiques portulans qui peuvent être consultés au moyen d’une navigation virtuelle. Le premier et le second étage sont consacrés à la voile - des galères aux vaisseaux - et aux chantiers navals. Une salle entière occupe la reproduction du brigantin Anna sur laquelle on peut accéder sur le pont et apprécier de nombreux instruments nautiques originaux. Une autre permet la reconstruction d’un chantier naval de la fin du XVIIIe siècle avec ses différents corps de métier du charpentier à l'atelier de mécanique. Dans une autre salle, une reconstitution virtuelle permet, grâce à des effets sonores, de vivre les moments d’une tempête au cap Horn. Le troisième étage abrite, sur 1 200 m2, une exposition entièrement consacrée à l’époque des paquebots transatlantiques. Il est possible de visiter le pont d’un pyroscaphe, au temps de l’émigration, et un simulateur naval permet de traverser l’atlantique depuis le détroit de Gibraltar jusqu’à New York, en passant sous la statue de la Liberté, puis de débarquer à Ellis Island. Parmi les objets recueillis lors de naufrages se trouvent la cloche de bord du Rex et la bouée de sauvetage d’un des survivants du Lusitania. Notes et références (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Galata − Museo del mare » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Marine génoise Liens externes Site officiel Portail des musées Portail du monde maritime Portail de Gênes Portail de l’histoire Portail de l’Italie