Assisi Szent Ferenc-bazilika (Assisi)

Az Assisi Szent Ferenc-bazilika (olaszul: Basilica di San Francesco d'Assisi; latinul: Basilica Sancti Francisci Assisiensis) római katolikus templom Assisiben, az Olaszországhoz tartozó Umbriában. Legfőbb jelentőségét az adja, hogy itt nyugszik a város nagy szülötte, Assisi Szent Ferenc, a középkor egyik legnagyobb hatású és legismertebb szentje. Az épület a ferences rend anyaegyháza, egyike a Rómán kívüli kevés pápai nagy bazilikának, és Olaszország egyik legfontosabb keresztény zarándokhelye, emellett ugyan a Assisi-Nocera Umbra-Gualdo Tadinó-i egyházmegye temploma, ám közvetlen pápai fennhatóság alá tartozik. A templomegyüttes olasz nemzeti műemlék, a hozzá tartozó kolostorral, a Sacro Conventóval együtt pedig 2000 óta az UNESCO Világörökség része. A T alaprajzú bazilika, amelynek építése 1228-ban kezdődött, egy domb oldalába épült, és két templomból (a Felső templom és az Alsó templom) valamint egy kriptából áll, ahol a szent maradványait temették el. A Felső templom belső tere az olasz gótika egyik legfontosabb korai példája. A Felső és Alsó templomot számos késő középkori és kora reneszánsz festő, a római és toszkán iskola képviselői freskókkal díszítették, köztük Cimabue, Giotto, Simone Martini, Pietro Lorenzetti és valószínűleg Pietro Cavallini is. A művek sokszínűsége és minősége egyedülálló jelentőséget kölcsönöz a bazilikának, amely bemutatja az olasz művészet és építészet kiemelkedő fejlődését ebben az időszakban, különösen ha összehasonlítjuk a többi keresztény Európával, ezáltal a világ egyik legjelentősebb művészettörténeti értékének számít. A bazilika sírkápolnájában, ahol 1585. november 19-én a szent sírjára oltárt emeltek, a ferences pápa, V. Szixtusz a Supernae dispositionis pápai bullával megalapította a Cordigeri főtestvériséget, 1754-ben XIV. Benedek pápa patriarchális bazilikává (2006 óta „pápai bazilikává”) és pápai kápolnává emelte. Története Korai története 1228 márciusában, Szent Ferenc halála után, Simone di Pucciarello városi polgár a szerzeteseknek ajándékozta a várostól nyugatra fekvő dombot. (A legenda szerint Ferenc azért választotta ezt a – nyilvános kivégzések miatt rossz hírű – helyet nyughelyének, mert önmagát a legnagyobb bűnösnek tartotta, és Jézust is a bűnözők kivégzésére használt városon kívüli hegyen, a Golgotán temettek el.) Ugyanebben az évben Monaldo di Leonardo a szerzeteseknek adományozta a domb nyugati lejtőjén elterülő erdőt. 1228. július 16-án IX. Gergely pápa szentté nyilvánította Ferencet, és a következő napon elhelyezte a Paradicsom-dombon a templom alapkövét. A templom terveit Cortonai Illés testvér, Ferenc első követőinek egyike készítette és ő felügyelte az építkezést is, tervei szerint Szent Ferenc kézjegyének emblémáját, egy Tau-keresztet formázó bazilikát épített Assisiben az Inferno-hegyen. 1230. május 25-én, pünkösd napján Szent Ferenc maradványait egy kőszarkofágban elhelyezték a templom főoltárja alatt. Két éven belül megépült a kripta, amit alsó templomnak neveztek. A felső templom építését 1239-ben kezdték el és 1253-ban fejezték be. IV. Miklós pápa (Girolamo Masci) 1288-ban pápai templom rangjára emelte a helyet. II. János Pál pápa egyik első útja 2 héttel a beiktatása után Assisibe vezetett, ahol felkereste Szent Ferenc sírját. 1986 október 27-én II. János Pál Assisibe hívta össze a kereszténység és a világ vallásainak vezetőit, hogy közösen a békéért imádkozzanak, és közelebb kerülhessenek egymáshoz. Az eseményt a pápa vezetésével 2002. január 24-én megismételték, hogy a 2001. szeptember 11-i terrortámadások által okozott békétlenséget megpróbálják enyhíteni. Az 1997-es földrengéstől napjainkig 1997. szeptember 26-án reggel két földrengés rázta meg egymás után gyorsan Assisi környékét, amelyek erőssége a Richter-skála szerint 5,7-es illetve 6,0-s volt. A pusztítás hatalmas volt, sok ősi épület megsemmisült vagy megrongálódott. Miközben egy szakértői csoport és a szerzetesek a Szent Ferenc-bazilika károsodásait vizsgálták, egy utórengés rázta meg az épületet, ami az egyik boltozat összeomlását okozta. A csoport tagjai közül két ferences szerzetes és két szakértő életét vesztette. A bazilika felső templomában található, Giotto által festett, Szent Ferenc életét ábrázoló freskók nagy része kismértékben megrongálódott, míg a beomlott boltívek alatt találhatóak szinte teljesen megsemmisültek. A boltozat beomlását a helyszínen tartózkodó csoport egyik tagjának sikerült videófelvételen megörökítenie. A pusztítást követően azonnal megkezdték az épület statikai megerősítését. A beomlásból származó közel 300 ezer töredéket többek között a Toszkánai Egyetem hallgatói, valamint az Istituto Superiore Centrale di Restauro tanárai és hallgatói válogatták át és mentették meg: közülük 220 ezret helyeztek vissza eredeti helyére húsz restaurátor közreműködésével. A vissza nem helyezhető 80 ezer töredékdarabot is katalogizálták és gondosan megőrizték. A 2000-es jubileumi szentév egyik jelentős felvezető eseményeként 1999. november 28-án nyitották meg ismét a helyreállított felső templomot. 2011. október 27-én XVI. Benedek pápa ismét megtartotta a nemzetközi vallási világtalálkozót, hogy így emlékezzenek az eredeti esemény 25. évfordulójára, és ismét a békérő tárgyalhassanak a világ vallási vezetői. Általános építészeti jellemzői A templomot Jacopo Tedesco mester tervezte egy olyan különleges két szintes épületnek, amelyek mindegyike külön templomként van felszentelve. Ezek Basilica superiore (Felső bazilika) vagy Felső templom, valamint a Basilica inferiore (Alsó bazilika) avagy Alsó templom néven ismertek. Az Alsó templom szerkezetileg egy nagy kripta volt, amely a fölötte lévő nagyobbik templomrészt támasztotta alá. A 19. században a bazilika alá egy új alsó kriptát építettek. Építészetileg a bazilika külseje egységesnek tűnik a Szent Ferenc-kolostorral, mivel az utóbbi magas árkádjai támasztják és erősítik a templomot, amely látszólag bizonytalan helyzetben áll a domboldalon. Az építészet a román és a gótikus stílusok szintézise, és megteremtette az olasz gótikus építészet számos jellegzetes vonását. Az eredeti építkezéskor mind a felső, mind az alsó templom egyszerű kereszt alaprajzú volt, négy négyzet alaprajzú boltozatokkal, folyosó nélküli hajóval, négyzet alakú kereszthajóval, mindkét oldalon fél boltívvel kiugró kereszthajóval és apszissal, amely alsó része félkör alakú, felső része pedig sokszögű volt. A templom bal oldalán egy román stílusú, önálló harangtorony áll. Az alsó templom teljes egészében román stílusban épült, alacsony, félköríves bordás keresztboltozatokkal a hajó felett és dongaboltozatokkal a kereszthajók felett. Azonban a teret jelentősen kibővítették számos oldalsó és kereszthajós kápolnával, amelyeket 1350 és 1400 között építettek hozzá. A hajó főbejárata egy díszes gótikus portálon keresztül vezet, amelyet 1280 és 1300 között építettek, majd 1487-ben Francesco di Bartolomeo da Pietrasanta (meghalt 1494-ben) egyszerű reneszánsz stílusú előcsarnokkal vette körül. A gótikus kapu timpanonjában egy díszes rózsaablak található, amelyet „a világ legszebb temploma szemének” neveznek. A felső templom homlokzata fehérre meszelt téglából készült, két, nagyjából azonos magasságú vízszintes zónára osztva, és az alsó zónákkal azonos magasságú egyszerű oromzattal. Egyetlen nagy, gótikus stílusú bejárati ajtó található itt, amelyet oszlop választ el, és amelynek timpanonjában két csúcsíves boltív felett rózsaablak látható. Az ajtó felett, a második zónában egy nagy, díszes rózsaablak található, amelynek díszítőelemei többségükben román stílusúak. Körülötte a négy evangélista szimbólumai vannak kifaragva, amelyek az ablakkal együtt négyzet alakú kompozíciót alkotnak. A tetőgerincen felette egy szem alakú ablak található. A homlokzat bal oldalán, az alsó és a felső templom előcsarnokából egyaránt látható a barokk stílusú Benediction Loggia, amelyet 1754-ben építettek, amikor a templom elnyerte a bazilika titulust. Belsőleg a felső templom megőrizte Illés testvér eredeti, egyszerű, egyhajós kereszt alaprajzát. Az alsó templomhoz hasonlóan négy boltozatú főhajója van, bordás keresztboltozatokkal. Az alsó templommal ellentétben azonban csak a diagonális bordák félkör alakúak. A keresztirányú bordák gótikus stílusban hegyesek, és így a szélesebb diagonális bordák teljes magasságáig emelkednek. Minden bordacsoport egy pillérköteges oszlopcsoporthoz kapcsolódik. Külsőleg az oszlopokat és a boltozatot félkör alakú, erős támpillérek támasztják alá. Az alsó templommal ellentétben a kereszthajók is bordás boltozatúak. Felső templom Építészeti jellemzői A világos és tágas felső templom bazilikális elrendezésű, egyetlen négyboltozatos hajóból áll, keresztboltozatos mennyezettel, valamint egy kereszthajóból és egy sokszögű apszisból. A négy boltozatot kék háttér előtt aranycsillagok és festmények díszítik, és kereszt- és levélminták szegélyezik. A második boltozatot kör alakú medallionok díszítik, amelyeken Krisztus büsztje Szent Ferenc felé, a Szűz Mária pedig Keresztelő Szent János felé néz. A bejárati boltozat a négy latin egyháztanítót ábrázolja: Szent Gergely Szent Jeromos felé fordulva, Szent Ambrus pedig Szent Ágoston felé nézve lett ábrázolva. Ezeket Isaac Mesternek tulajdonítják. A kórusban 102 ülőhelyes faragott és intarziás fa stallum található, amelyek Domenico Indovini (1501) munkái. Középen, egy emelt emelvényen áll a pápai trón. A kereszthajó nyugati végét és az apszist Cimabue és műhelye számos freskóval díszítette (kb. 1280-tól kezdődően). A csodálatos Krisztus keresztre feszítése, amelyen Szent Ferenc térdel a kereszt lábánál, ismét hangsúlyozza a szentnek Krisztus szenvedése iránti tiszteletét. Cimabue freskói hamarosan megrongálódtak a nedvesség és a bomlás miatt. Mivel színeiben ólom-oxidot használt, és a színeket már nem friss vakolatra vitte fel, azok megrongálódtak, és fényképes negatívokká váltak. Előtte a kereszthajó jobb felső részén néhány díszítés volt látható, amelyeket egy (névtelen) Északi mester, valószínűleg egy angol művész (1267–1270) készített. Ő alkotta meg a két lunettát és a nyugati falon található kör alakú festményeket, amelyek az angyalt és az apostolokat ábrázolják. Egy másik (névtelen) mester, az ún. Római mester festette meg Izajást és Dávidot, valamint a keleti lunetta alatti fal többi részét. A hajó mindkét oldalának felső része, amelyet az 1997-es földrengés súlyosan megrongált, két sorban összesen 32 jelenettel volt díszítve az Ószövetségből (a világ teremtésével kezdődően és József testvéreinek megbocsátásával végződően) és az Újszövetségből (a angyali üdvözlettől a sírnál álló asszonyokig), míg a bejárati fal felső részét két freskó, a Pünkösd és Jézus mennybemenetele borítja. Mivel a hajó egy szakaszának festése körülbelül hat hónapig tartott, különböző római és toszkán mesterek és Cimabue követői, készítették el ezt a jelenetsorozatot, mint például Giacomo Boni, Jacopo Torriti és Pietro Cavallini. A harmadik boltozat középső részén található két freskó, amelyek Izsák életét ábrázolják (Izsák megáldja Jákobot és Ézsau Izsák előtt), hagyományosan a fiatal Giotto (1290–1295) műveinek tulajdonítják (korábban Vasari tévesen Cimabue-nak tulajdonította őket). De még ez is vitatott. Sok kritikus ezeket az ismeretlen Izsák-mester és műhelye munkáinak tartja. A stilisztikai részletekből, amelyek római hátterét igazolják, egyesek úgy gondolják, hogy Izsák-mester Pietro Cavallini vagy valamelyik követője lehetett. Pietro Cavallini 1290 körül festett egy hasonló freskót, melyen Izsák megáldja Jákobot, a római Trastevere negyedben található Santa Cecilia templom kolostorában. A pihenő Izsák testhelyzete megegyezik a Szűz Mária testhelyzetével Cavallini mozaikján, a Szűz Mária születése című műben, amely a római Santa Maria in Trastevere-bazilika templom apszisában található. Az Izsák-mester az igazi freskó (buon fresco) technika egyik első alkalmazójának számít, amely forradalmasította a falfestészetet a következő évszázadokban. A legfontosabb díszítmények a fiatal Giottonak tulajdonított 28 freskó sorozata a hajó alsó részén. Minden boltív három freskót tartalmaz a hajó mindkét oldalán a lambéria felett, két freskót a bejárat melletti keleti galériákban, és további kettőt a bejárati falon. Giotto a Legenda Maiort, Szent Bonaventura (1266) Szent Ferenc-életrajzát használta fel, hogy rekonstruálja Szent Ferenc életének legfontosabb eseményeit. Ennek a ciklusnak a prototípusa valószínűleg Pietro Cavallini (ma már elveszett) Szent Ferenc-ciklusa volt a római San Francesco a Ripa templomban. A festmények olyan élénkek, mintha Giotto szemtanúja lett volna ezeknek az eseményeknek. Vasari szerint 1296 és 1304 között készültek. Giotto szerzősége azonban vitatott, mivel a mű korai leírásaiban kétértelmű attribúciók szerepelnek. Sok olasz kritikus továbbra is Giotto és műhelye szerzőségét támogatja. Azonban az Izsák-freskókkal való stílusbeli apró eltérések miatt úgy gondolják, hogy ezeket a freskókat legalább három különböző festő festette, Giotto eredeti koncepcióját felhasználva: a Szent Ferenc-legenda mestere (a ciklus fő festője és valószínűleg felügyelője), a Szent Ferenc temetése-mester és a Cecilia-mester. A mennyezet első szakaszát a Négy egyháztanító (Szent Jeromos), Szent Ágoston, Nagy Szent Gergely és Szent Ambrus) freskói díszítik, amelyek vagy a fiatal Giotto, vagy egyik követőjének a munkái. A harmadik szakaszban négy szív alakú medál látható, amelyek Krisztust, Máriát, Keresztelő Szent Jánost és Ferencet ábrázolják, és vélhetően Jacopo Torriti festette őket. A felső bazilika csúcsíves homlokzatán gótikus stílusú portál található ikerajtókkal és egy gyönyörű rózsaablakkal. Itt látható Guido Dettoni della Grazia Tau című szobrászati alkotása, amely az állandó kiállítás része. A Szent Ferenc-freskóciklus Az ok, amiért a Felső templom hajója kiemelkedő szerepet játszik az olasz és egyetemes művészettörténetben, a 28 képből álló nagy freskóciklusban keresendő, amelyet (valószínűleg) Giotto di Bondone, röviden Giotto készített, aki 1266 és 1337 között élt, és egyik legkorábbi műveként 1296-tól kezdve festette meg ezeket a freskókat a Szent Ferenc-legendáról. Mára bizonyosnak tűnik, hogy egy nagy létszámú műhely készítette a képeket, igen rövid idő alatt, valamikor a 13. század utolsó éveiben. A hosszház minden szakaszába három, míg a bejárati falon a kapu két oldalára egy-egy, illetve a keleti (bejárati) oldalon, a hevederív alatti rövidebb falszakaszra egy­-egy jelenet jutott. A művészettörténetben régóta vita folyik ezeknek a freskóknak a valódi szerzőségéről. Különösen a német kutatók egy része relativizálja Giotto szerzőségét a Szent Ferenc-freskók esetében. Az olasz művészettörténet azonban hosszú ideig egyértelműen Giotto mellett állt ki. A művész szerepe bizonyíthatatlan marad, és csak stíluskritikai érvekkel lehet valószínűsíthetővé tenni. Egy ilyen kiterjedt freskóprogramban szükségszerűen több művész is részt vett, ami nem oldja meg a „saját kézzel festett” problémát. Georg Kauffmann szerint „Giotto szerzőségét ma lényegében a tervre korlátozzák.” A felső templomban Szent Ferenc életének jelenetei láthatók Szent Bonaventura Legenda Maior című műve alapján. Ez az életrajz azt a célt szolgálta, hogy Ferencet az az utolsó idő apostolaként ábrázolja, életét az evangélium megtestesüléseként dicsőítse, és őt Krisztushoz egyre inkább hasonlító alakként mutassa be. A freskóknak ez a funkciója, hogy szoros kapcsolatot teremtsenek Ferenc és Krisztus között, összhangban van azzal, hogy a talapzat területén található Ferencnek szentelt életnagyságú képek a felettük lévő ablakok területén látható jelenetekhez kapcsolódnak, ahol két egymás felett elhelyezkedő képsorozatban az Ószövetségből és Jézus életéből vett jelenetek láthatók. A képsorok tematikus egységet alkotnak. Ferenc és Krisztus az egész térben egymáshoz kapcsolódnak, sőt szinte egyenlőek. Ez megfelel annak az értelmezésnek, amelyet az akkori hivatalos egyház kívánatosnak tartott. A hajó mindkét oldalán 14 freskójelenet található. A 14 Szent Ferenc szimbolikus száma, amely a hétnek, Krisztus szimbolikus számának kétszerese. A 7 kétszerese, a 14, mint Szent Ferenc szimbolikus száma tehát Krisztushoz való hasonlóságára utal. A második szempont az, hogy ezeken a képeken szereplő alakok egyfajta színházi szerep megalkotásának alapjául szolgálnak. A 13. század végén, majd a 14. században elhatalmasodó új népi vallásosság kedvelte a misztériumjátékokat, az írástudatlan emberek ugyanis a képeket könnyebben megértették, mint a szövegeket. Giotto úgy tudta díszíteni a teret a misztériumjáték egymást követő felvonásaiban, hogy az emberek azonosulni tudtak Ferenc példájával. A bazilika belső falain tehát nemcsak Ferenc és Jézus életének párhuzamai kerülnek hangsúlyozásra, hanem a hívők magánéletének és a szentek életének párhuzamai is, és ezen a hídon keresztül kapcsolatot teremtenek Krisztussal. Ez személyes hozzáférést jelentett a megváltáshoz, amely a 14. században új jelentőségre tett szert. Az egyhajós Felső templomban Giotto freskói mellett, amelyek Szent Ferenc életének jeleneteit ábrázolják, 32 történet is látható az Ó- és Újszövetségből, amelyeket a Cimabue-iskola készített, míg a kereszthajóban, a négyezetben és az apszisban Cimabue freskói láthatók, amelyek 1277-ig nyúlnak vissza. Más mesterek, például Pietro Cavallini és Jacopo Torriti művei szintén ebből az időszakból származnak. A képeket az 1997-es földrengés súlyosan megrongálta, helyreállításuk évekig tartott. Résztet Giotto Szent Ferenc-fraskóciklusából Rózsaablak A Felső bazilika főhomlokzatán látható rózsaablak nem csupán művészi kidolgozottsága, hanem összetett számszimbolikája miatt is egyedülálló. Az úgynevezett rózsaablak a középkori építészet ismert szimbóluma: naphoz hasonló alakja a megfeszített Krisztusra, a rózsa motívum pedig Máriára utal – a rózsa a középkorban a szerelem és a szüzesség szimbóluma volt, az ablak kör alakja pedig a középkori kozmológiára utal, amelyben a kör (mint egyetlen középponttal rendelkező geometriai alakzat) a világ általános képe volt. A középpont természetesen Isten, illetve Krisztus volt, mint a világmindenség közepén ragyogó Nap. A rozetta egy sor szimbolikusan kódolt információt vagy üzenetet tartalmaz. Négy gyűrűből áll, amelyek egymáson belül nagyon eltérőek egymástól. A templom belső teréből csak a három belső gyűrű látható, mivel a legkülső réteget már a falhoz építették hozzá. Itt ismét megjelenik a három, mint mennyei szám a templom belsejében, és a négy, mint földi szám a külső építményen. Kívülről befelé számolva az egyes gyűrűk 44, 46, 14 és 12 elemet tartalmaznak. A három belülről látható gyűrű elemeinek összege 72, ami a 3 (a Szentháromság) és a 24 (a Jelenések könyve 4,4-ben szereplő ősök) szorzatának eredménye. A külső gyűrűben 44 kisebb és nagyobb kör alakú forma van összekötve egy végtelen szalag formájában. Szent Ferenc 1182–1226 között élt, azaz 44 évig, ennek megfelelően itt a 44 összekötött kör az éveket jelképezi, míg a szalag az életet. A következő gyűrűben az eredetileg 46 különálló forma különböző színekkel két csoportra volt osztva, azaz 2 x 23. Szent Ferenc regulájának második változata 23 fejezetből állt. A harmadik gyűrűben 14 kör sorakozik egymás mellett. A 14 Ferenc szimbolikus száma, már a belső térben is megjelenik kettős hetesként, Krisztus szimbolikus számaként. A rozetta közepén ismét 12 elem látható. Itt nem csak a 12 apostolra utalnak, mint az alsó rozettán, hanem ismét hivatkozás történik a rend szabályzatára, ezúttal az 1223-as utolsó és végleges változatra, amely 12 fejezetet tartalmazott. A kör alakú ablakot befogó képzelt négyzet sarkain a 4 evangélista szimbólumai láthatók. Alsó templom Építészeti jellemzői Az Alsó templomba három kapun át lehet bejutni: a 13. század második feléből származó gótikus stílusú oldalsó bejáraton, valamint két faajtón, melyek a 16. századi umbriai kézművesek munkái. Szemben látható Gil Álvarez Carrillo de Albornoz pápai legátus (1350-től 1367-ig) kápolnájának előcsarnoka. A kápolna Alexandriai Szent Katalin tiszteletére lett felszentelve. A szent életének nyolc epizódját ábrázoló freskókat 1368–1369-ben Andreas pictor de Bononia készítette (a dokumentumokban megőrzött Andrea név valószínűleg Andrea de’ Bartoli (1349–1369) albornozi udvari festővel lehetett azonos, és nem az általában tévesen feltételezett Andrea da Bolognával). A kápolnában látható szenteket Pace di Bartolo d’Assisi (1344–1368) festette. A bal oldalon található egy kis kápolna, amelyet Szent Sebestyénnek szenteltek, és amelyben G. Martelli festményei láthatók, amelyek a szent életének jeleneteit ábrázolják. A jobb oldalon láthatók Giovanni de’ Cerchinek és Brienne-i Jánosnak, Jeruzsálem királyának és Konstantinápoly latin császárának sírjai. Az Alsó templom egy főhajóból és néhány oldalkápolnából áll. A főhajót díszítik az egész templom legrégebbi freskói, ezeket egy ismeretlen művész készítette, akit „Szent Ferenc mestere” (Maestro di San Francesco) néven emlegetnek. A jobb oldalon Krisztus passiójának jelenetei, a bal oldalon pedig Szent Ferenc életének öt jelenete látható. Az alacsony mennyezet kék, csillagokkal díszített. Az alsó falakon lévő képek megsemmisültek, csak Cimabue Szűz Mária gyermekével és angyalokkal című művének maradványai láthatók. A bal oldalon található első oldalkápolnát Tours-i Szent Márton püspöknek szentelték. Da Montefiore bíboros számára építették, és 1317 és 1319 között Simone Martini tíz freskóval festette ki, amelyek a szent életének jeleneteit ábrázolják. Ezek Martini legfontosabb művei közé tartoznak, és a 14. századi festészet legszebb példái közé tartoznak. A bal oldalon található második oldalkápolna Alcantarai Szent Péternek lett szentelve. A jobb oldali oldalkápolnák a következő szenteknek vannak szentelve: Toulouse-i Szent Lajos és Szent István király Dono Doni freskóival (1575) és Simone Martini színes üvegablakaival; Páduai Szent Antal Cesare Sermei freskóival (1610); Illetve a Szent Mária Magdolna-kápolna, amelyet Teobaldo Pontano (Assisi püspöke 1296-tól 1329-ig) építtetett, Giotto di Bondone műhelyéből származó festményeket tartalmaz 1320 körülről (Giorgio Vasari tévesen Puccio Capannának tulajdonította). Az oldalfalakon Szent Mária Magdolna életének jelenetei láthatók (Teobaldo Pontano portréja felett), elöl pedig Krisztus, Szűz Mária, Mária Magdolna és Lázár mellszobrai állnak. A jobb oldali kereszthajó freskói Jézus gyermekkorát ábrázolják. Részben Giotto di Bondone és műhelye alkotásai, a karácsonyi jelenetet az ismeretlen Maestro di San Nicola festette. Alul három freskón láthatóak azok a jelenetek, amelyekben Szent Ferenc halála után két gyermek mellett áll. Giotto freskói korukban forradalmian újak voltak, mivel érzelmekkel teli embereket ábrázoltak realisztikusan megfestett tájakon. Cimabue 1280-ban festette meg híres művét, a Szűz Mária angyalokkal és Szent Ferenc trónon című alkotást a kereszthajó falára. Ferenc képe a szent egyik leghitelesebb és legeredetibb ábrázolásának számít. A jobb oldali kereszthajóban található Szent Miklós-kápolna is, amelyet valószínűleg a pápai legátus, Napoleone Orsini bíboros megbízásából építettek. A kápolnát tíz freskóból álló freskóciklus díszíti, amelyeket az ismeretlen „Szent Miklós-kápolna mestere” festett 1295 és 1305 között, és amelyek a szent életének jeleneteit ábrázolják. Ezek a jelenetek hatással voltak a Felső templom freskóciklusára, amely Szent Ferenc életének jeleneteit ábrázolja. Vasari ezért tévesen Giottinonak tulajdonította a freskókat. Ugyanez a művész festette a kápolna bejárata feletti Angyali üdvözletet is. A bal oldali kereszthajót 1315 és 1330 között Pietro Lorenzetti sienai festő és műhelye festette ki (Vasari tévesen szintén Giottónak és Puccio Capannának tulajdonította). Ez a hat freskó, amely Krisztus szenvedéstörténetének jeleneteit ábrázolja, a művész legfőbb mesterműve, különösen a keresztről való levétel freskója nagyon érzelmes. Az ókor óta először ábrázoltak itt árnyékot. A ciklus 330 munkalépésben készült el, ami több évig tartott. A szomszédos kápolnában, amelyet Keresztelő Szent Jánosnak szenteltek, Pietro Lorenzetti freskója, a Madonna dei Tramonti is látható. A pápai oltár az apszisban egyetlen comoi sziklatömbből (1230) faragták ki. Az oltárt gótikus stílusú ívek és különböző stílusú oszlopok veszik körül. A fa stallumokat 1471-ben a ripatransonei Apollonio Petrocchi készítette Tommaso di Antonio Fiorentino és Andrea da Montefalco segítségével. Az apszis falait ma Cesare Sermei di Orvieto (1609–1668) Utolsó ítélet című festménye díszíti. A boltozat lunettáin (1315–20) látható festmények (1315–1320) Szent Ferenc diadalát és három allegorikus alakot (a három ferences erényt) ábrázolják: az engedelmességet, a szegénységet és a tisztaságot, az úgynevezett Maestro delle Vele, Giotto névtelen tanítványa (1330 körül) alkotásaként tartják számon. Az alsó bazilika ólomüveg ablakai Giovanni di Bonino és műhelyének alkotásai. Jelentősebb freskók Főhajó: a freskókat ismeretlen mester készítette. Kereszthajó: Cimabue, Giotto, Pietro Lorenzetti és mások freskói Alexandriai Szent Katalin-kápolna: A Szent Katalin életét ábrázoló nyolc freskót Andreas bolognai festő (valószínűleg Andrea de Bartoli) készítette 1368–1369-ben. A szenteket Pace di Bartolo d'Assisi festette 1344–1368 között. Szent Sebestyén-kápolna: Az oltárképek a 17. században készültek (Sermei és Martelli művei). Tours-i Szent Márton-kápolna: A freskók Szent Márton életéből vett jeleneteket ábrázolnak. Simone Martini festette, 1317 előtt. Alcantarai Szent Péter-kápolna. Toulouse-i Szent Lajos- illetve Szent István-kápolna, 16. századbeli képekkel Páduai Szent Antal-kápolna, 17. századbeli képekkel Szent Mária Magdolna-kápolna, Giotto freskóival. Bari Szent Miklós-kápolna Kripta A főhajóból kettős lépcső vezet a kriptába. Szent Ferenc sírját 1818-ban találták meg ismét, miután Illés testvér elrejtette a maradványokat, hogy megakadályozza az ereklyék széthordását. IX. Piusz pápa utasítására márványkriptát építettek az alsó templom alá, neoklasszicista stílusban. Ezt 1925–1932 között Ugo Tarchi tervezte újjá neoromán stílusban. A régi kőkoporsó az oltár felett helyezkedik el nyitott térben. 1934-ben a leghűségesebb követőket is az oltár melletti falba temették: Rufino, Angelo, Masseo és Leone testvéreket. A kripta bejáratánál elhelyezték Jacopa dei Settesoli hamvait tartalmazó urnát. Ez a római nemesi származású nő, akit szeretettel „Jacoba testvérnek” neveztek, Szent Ferenc leghűségesebb barátja és jótevője volt, és halálának órájában a Porziuncola-kápolnában is mellette volt. A lépcsőház alján, a szent sírja előtt ég egy fogadalmi mécses, amelyet minden év október 4-én, Szent Ferenc ünnepén, Olaszország különböző régióinak hívői felváltva adományozott olajjal tartanak égve. Magán a lámpán Dante egyik verssora olvasható, amely a Paradicsom XXVI. énekéből származik: „Ez csak egy sugara az ő fényének.” Szintén a templomban nyugszik I. (Brienne-i) János jeruzsálemi király és latin császár, valamint Savoyai Johanna olasz hercegnő, aki itt házasodott össze III. Borisz bolgár cárral. Harangtorony A déli oldalon magasodik a jellegzetesen olasz campanile kialakítású magas harangtorony, melyet 1239-ben fejeztek be. Egyszerű, visszafogott külsejét oldalanként 4-4 lizéna díszíti, míg vízszintesen párkányok és függőívek tagolják. A torony alsó emeletének ablakai középen biforális, míg középen triforális kialakításúak, a felső harangkamrája három nagy méretű íves nyílással rendelkezik. Az eredeti csúcsos tetőszerkezetet 1530-ban lebontották. A harangtorony belsejében hét darab villamosított meghajtású, egyenes acéljáromra függesztett, felülütős megszólaltatású harang található, amelyek közül az öt legnagyobb a riminói Baldini testvérek öntötte 1837-ben. Csak a 3. harangot öntötték egy évvel korábban, a többi 1837-ben készült. Az első harang (amelyet előszeretettel „Francescának” becéznek) a harangtorony közepén található. B alaphangú, átmérője 164,8 cm, vastagsága körülbelül 13 cm. Súlya 28 mázsa, és Assisi 3. legnagyobb harangja a Santa Maria degli Angeli-bazilika harangja (amelynek súlya 51 mázsa) és a Torre del Popolo „Campana delle Laudi” harangja (amelynek súlya 40-45 mázsára becsülhető) után. A két kisebb harang a nagyobb harangok felett helyezkedik el. Kolostor A bazilika mellett áll a kolostor 53 román stílusú boltívvel. A Subasio-hegységből származó rózsaszínű és fehér kövekből épült. Már 1230-ban laktak benne szerzetesek, de az építés hosszú ideig tartott, ezért a román stílus keveredik a gótikussal. A kolostor legnagyobb része 1474–1476 között épült, IV. Szixtusz pápa pontifikátusa alatt. Jelenleg a kolostorban könyvtár van (középkori kódexekkel és ősnyomtatványokkal), valamint múzeum (a zarándokok hozta ajándékokkal és a Perkins-gyűjtemény 57 műalkotásával). Kánonjogi helyzete Az Assisi Szent Ferenc-bazilika a kezdetektől fogva különleges és egyedülálló kánonjogi státuszt élvez. IX. Gergely pápa – aki a bazilika és a hozzá tartozó kolostor alapítója volt – 1230. április 22-én kiadott Is qui Ecclesiam bullájával elrendelte a római pápának való közvetlen alárendeltséget, elismerve a ferences rend Caput et Mater (anyja és feje, azaz főtemploma) címét, amelynek szolgálatát örökre rá bízta. A Fidelis Dominus apostoli alkotmánnyal 1754. március 25-én XIV. Benedek pápa megerősítette a bazilikát a Caput et Mater Ordinis Fratrum Minorum címében, és pátriárkai bazilikává és pápai kápolnává emelte. 1968. augusztus 8-án az Inclita toto motu proprioval VI. Pál pápa a bazilikához egy Rómában rezidens bíborost rendelt, aki a pápa nevében gyakorolhatta az ordinariam et immediatam iurisdictionem jogot a bazilikában, ugyanakkor megengedte neki, hogy ezt a joghatóságot a Sacro Convento kolostor őrzőjére, mint helyettesére ruházza át. Ezt a státuszt jelentősen megváltoztatta XVI. Benedek pápa, aki „a Szent Ferenc-bazilikában (és a hozzá tartozó kolostorban), valamint a Santa Maria degli Angeli-bazilikában (és az ahhoz tartozó kolostorban) folyó tevékenységek, valamint az Assisi-Nocera Umbra-Gualdo Tadinoi egyházmegye lelkipásztori tevékenysége, valamint a regionális és nemzeti szinten a megfelelő püspöki konferenciák által támogatott lelkipásztori tevékenységek között”, 2005. november 9-én kiadott Totius orbis motu propriojával az Assisi-Nocera Umbra-Gualdo Tadino püspökének „a jog által előírt joghatóságot ruházta a templomok és a szerzetesházak felett, ami a két bazilikában (és a hozzájuk tartozó kolostorokban) végzett összes lelkipásztori tevékenységet illeti.” Ezt követően mindkét bazilikához kinevezett egy bíborost, mint legátust, „aki, bár nem rendelkezik joghatósággal, erkölcsi tekintélyével feladata lesz a szegény Szent Ferenc emlékének szentelt helyek és az Apostoli Szentszék közötti szoros közösségi kötelékek fenntartása.” 2006-ban, miután XVI. Benedek pápa lemondott a nyugati pátriárka formális címéről, hivatalosan pápai bazilikává nevezték át. 2017. október 24-től az assisi bazilikák pápai legátusa Agostino Vallini bíboros. Ebben a minőségében 2020. november 22-én a Szent Ferenc-bazilikában elnökölt a Szent Ferenc-kolostor akkori főgondnokának, Mauro Gambetti testvérnek a püspöki szentelésén, akit néhány nappal később Ferenc pápa bíborossá kreált. Címtemplomként Az Assisi Szent Ferenc-bazilika pápai bazilikaként azzal a különleges titulussal rendelkezik, hogy bíborosok címtemploma lehet annak ellenére, hogy hagyományosan ezt csak a Róma városán belüli templomok szokták megkapni. A pápai legátusok időrendje A Szent Ferenc pátriárkai bazilika pápai legátusai Silvio Oddi bíboros (1969. június 13. – 1996. május 23. visszavonult) Carlo Furno bíboros (1996. május 23. – 1998. november 5. visszavonult) Lorenzo Antonetti bíboros (1998. november 5. – 2005. november 9.) Ettől kezdve a pápai legátusnak a Szent Ferenc-bazilika mellett a Santa Maria degli Angeli-bazilika is bekerült a titulusába. Az Assisi Szent Ferenc-bazilika és a Santa Maria degli Angeli-bazilika pápai legátusai: Lorenzo Antonetti bíboros (2005. november 9. – 2006. február 21. visszavonult) Attilio Nicora bíboros (2006. február 21. – 2017. április 22. elhunyt) Agostino Vallini bíboros (2017. október 24. – 2025. július 6. nyugdíjba vonult) Ángel Fernández Artime bíboros, S.D.B., 2025. július 16-tól Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Basilica di San Francesco című olasz Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Ez a szócikk részben vagy egészben a Basilica of Saint Francis of Assisi című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. További információk Szent Ferenc-bazilika Giotto freskói a felső templomban Archiválva 2024. január 21-i dátummal a Wayback Machine-ben Lorenzetti freskói az alsó templomban Archiválva 2016. március 20-i dátummal a Wayback Machine-ben Simone Martini freskói az alsó templomban Archiválva 2016. március 20-i dátummal a Wayback Machine-ben