NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Oberitalien

Oberitalien oder Norditalien (italienisch: Nord Italia, Alta Italia, Italia settentrionale oder Settentrione) ist der nördliche Teil von Italien, an den südlich Mittelitalien anschließt. Geographie Geografisch erstreckt sich Norditalien von der Küste der Adria im Osten über die Ebenen des Po, im Norden und Westen die Alpen hinauf teils bis an den Alpenhauptkamm und im Süden in den Apennin. Im Westen grenzt Frankreich, im Norden die Schweiz und Österreich, im Osten Slowenien, und im Südosten San Marino an Norditalien. Oberitalien umfasst drei Landschaftsräume: die Italienischen Alpen, das sind Italiens Anteile an den Westalpen und den Südalpen, einschließlich der Ligurischen Küste (Riviera); die Norditalienische Tiefebene, das umfasst als Großteil die Po-Ebene (Pianura padana), und im Osten die Küstenebenen des Veneto, des Friaul und der Romagna an der Oberen Adria (südliches Alpenvorland und nördliches Apenninvorland); die Apennin-Nordabdachung, das umfasst Teile des Ligurischen Apennin (Appennino ligure) und des Toskanisch-Emilianischen Apennin (Appennino tosco-emiliano) am Nordrand der Apenninhalbinsel. Auf den Alpenraum, zu dem auch der Mont Blanc an der französischen Grenze gehört, kann sich der Ausdruck Oberitalien auch beziehen, jedoch nehmen die Tiefländer als größte Tiefebene Italiens und Südeuropas die halbe Fläche Norditaliens ein. Wie beim Ausdruck „Obere“ Adria ist hier aber primär „Norden“ gemeint. Amtliche Statistiken unterteilen Norditalien in die beiden Makroregionen Nordwestitalien und Nordostitalien. Nordwestitalien (Nord-Ovest), NUTS-Code ITC, ISTAT NO: Aostatal, Piemont, Lombardei, Ligurien Nordostitalien (Nord-Est), NUTS-Code ITD, ISTAT NE: Friaul-Julisch Venetien, Venetien, Trentino-Südtirol, Emilia-Romagna Geschichte und Wirtschaft In der Antike gab es in Norditalien anders als in Süditalien kaum griechische Kolonisation. Für das Römische Reich war Norditalien zunächst Gallia cisalpina. Seit dem Mittelalter wird Norditalien von bemerkenswerten Handelsstädten geprägt, die sich ausgehend vom Veroneser Bund im Lombardenbund gegen Kaiser Barbarossa († 1190) zusammenschlossen. In Norditalien wurden einige Grundlagen der Betriebswirtschaftslehre und des Bankwesens erfunden, darunter im 15. Jahrhundert die doppelte Buchführung. Die Großregion gilt als das Herz der italienischen Wirtschaft. Um das Jahr 2010 gab es allerdings beim Bruttoinlandsprodukt pro Kopf keinen Grenzverlauf zwischen Norditalien und Mittelitalien, sondern zwischen Regionen in Norditalien größere Unterschiede als in Mittelitalien und Süditalien. Politik Seit ihrer Gründung am 4. Dezember 1989 bis in die zweite Hälfte der 2010er hatte die Lega Nord ihren politischen Schwerpunkt in Norditalien. Weblinks Siehe auch Gruppen italienischer Regionen Padanien Norditalienisch Einzelnachweise
Northwest Italy

Northwest Italy (Italian: Italia nord-occidentale or just Nord-ovest) is one of the five official statistical regions of Italy used by the National Institute of Statistics (ISTAT), a first level NUTS region and a European Parliament constituency. Northwest encompasses four of the country's 20 regions: Aosta Valley Liguria Lombardy Piedmont Geography It borders to the west with France via the Western Alps, to the north with Switzerland via the Central Alps, to the east with the regions of Trentino-Alto Adige, Veneto and Emilia-Romagna belonging to Northeast Italy and to the south with the Ligurian Sea and the extreme offshoot of Tuscany in Central Italy. Northwest Italy includes a large part of the Po Valley and is crossed by the Po river, the longest in Italy. Regions Demographics As of 2026, the population is 15,955,242, of which 49.2% are male, and 50.8% are female. Minors make up 14.4% of the population, and seniors make up 25.5%. Largest cities Below is the list of the most populous cities with more than 50,000 inhabitants: Immigration As of 2025, of the known countries of birth of 15,619,008 residents, the most numerous are: Italy (13,628,407 – 87.3%), Romania (264,772 – 1.7%), Albania (201,090 – 1.3%), Morocco (199,413 – 1.3%), Egypt (133,153 – 0.9%), Peru (89,483 – 0.6%). Economy The gross domestic product (GDP) of the region was 580.3 billion euro in 2018, accounting for 32.9% of Italy's economic output. GDP per capita adjusted for purchasing power was 35,900 euro or 119% of the EU27 average in the same year. See also National Institute of Statistics (Italy) NUTS statistical regions of Italy Italian NUTS level 1 regions: Northeast Italy South Italy Insular Italy Northern Italy Central Italy Southern Italy References
Italia noroccidental

La Italia noroccidental es aquella parte del territorio de Italia que comprende las regiones de Valle de Aosta, Piamonte, Lombardía y Liguria. También se le conoce como Italia Noroeste o Italia del Noroeste. Límites La Italia noroccidental limita al oeste con Francia a través de los Alpes occidentales, al norte con Suiza mediante los Alpes centrales, al este con las regiones del Véneto y Emilia-Romaña que pertenecen a la Italia nororiental, y al sur con el mar Mediterráneo y la región de la Toscana en la Italia central. Generalidades La Italia noroccidental ocupa gran parte del Valle del Po, el río más largo de Italia, y comprende regiones altamente industrializadas y con gran interés turístico. Parlamento Europeo La región de Italia noroccidental corresponde a una circunscripción electoral del Parlamento Europeo, con derecho a 23 escaños, lo que considerando la población de la región corresponde a uno por cada 653 mil habitantes, siendo por ende la región Italiana más favorecida en este aspecto. Véase también Alpes Po Grupos de regiones de Italia Italia nororiental Italia central Italia meridional Italia insular Enlaces externos comuni-italiani.it - Italia Nord Occidentale (Italiano)
Italie nord-occidentale

L’Italie nord-occidentale (italien : Italia nord-occidentale ou simplement nord-ovest) est l'un des cinq groupes de régions d'Italie. Il englobe quatre des vingt régions du pays : la Ligurie, la Vallée d'Aoste, la Lombardie et le Piémont. Articles connexes Économie italienne du XIXe siècle Portail de la géographie Portail de la Ligurie Portail de la Vallée d'Aoste Portail de la Lombardie Portail du Piémont Portail de l’Italie
Северо-Западная Италия

Северо-Западная Италия (итал. Italia nord-occidentale, Nord-Ovest) — макрорегион Италии, одна из пяти официальных групп регионов Национального института статистики Италии (ISTAT). Евростат, статистическая служба Европейского Союза, присвоил этой территориальной единице NUTS первый уровень. Кроме того, она является одним из округов Европейского парламента. Состав Северо-Западная Италия объединяет четыре из двадцати регионов Италии: Совокупная площадь этой группы регионов — 57 931 км², население (конец 2013 года) — 16 130 725 человек. Наибольший по населению город — Милан (1,321 млн человек). Особенности Исторически, основную часть Северо-Западной Италии до объединения в единое итальянское государство занимала континентальная часть Сардинского королевства под управлением савойской династии, а также Миланское герцогство и — в своей западной части — Ломбардо-Венецианское королевство. Ярким эпизодом общеевропейской средневековой истории стала Генуэзская республика, талассократическая экспансия которой привела к образованию средиземноморских колоний вплоть до Северного Причерноморья. Именно с Северо-Запада Италии во второй половине XIX века началась индустриализация страны, здесь находится главный промышленный треугольник Италии Милан-Турин-Генуя. Даже сегодня Северо-Запад даёт около трети ВВП и потому привлекает больше иммигрантов, чем остальные группы регионов Италии. См. также Падания Примечания
Вила Адриана

Вила Адриана (на италиански: Villa Adriana) е разрушена императорска вила в Тиволи, близо до Рим. Вила Адриана е обявена през 1999 г. за обект на световното културно наследство под закрилата на ЮНЕСКО. Вила Адриана е археологически комплекс от 30 сгради, които покриват площ от около 1 кв. км, построени са между 118 и 134 г. при управлението на римския император Адриан. След смъртта на Адриан вилата продължава да се използва от неговите наследници. По време на упадъка на Римската империя Вила Адриана е изоставена и започва да се руши. През 16 век кардинал Иполито II д’Есте взема голяма част от мраморните статуи на комплекса, за да ги използва за украсата на своята вила, разположена наблизо. Една от най-впечатляващите постройки на Вила Адриана е т.нар. Морски театър. Той представлява кръгъл басейн с остров по средата, заобиколен от колони. Предполага се, че този „остров“, който е бил достъпен единствено с помощта на подвижен мост, се е използвал от император Адриан като място за усамотение. Богатството на Вила Адриана включва и останки от някогашните театри, гръцка и латинска библиотека, две бани, обширни помещения за гости и персонал на двореца, и официални градини с фонтани, статуи и басейни. Външни препратки Известни постройки: Вилата на Адриан Вилата на Адриан виртуална разходка и фотогалерия
Villa Adriana

Villa Adriana eller på dansk Hadrians villa er en antik romersk kejservilla beliggende i 107 meter over havets overflade ved Tivoli 25 km øst for Rom (en dagsrejse dengang). Villaen blev opført af kejser Hadrian i perioden 118-138, og er ikke blot en enkelt villa, men et større kompleks af bygninger, der blev bygget som sommerbolig for kejseren. Området har et areal på ca. 120 hektar inklusive haver, og det er dermed det største paladsanlæg bygget af en romersk kejser. Adskillige vand-anlæg blev forsynet fra Aniene-floden via romerske akvædukter højere oppe. Villa Adriana blev i 1999 optaget på UNESCOs verdensarvsliste. Galleri Kilder Eksterne links Kobberstik fra 1700-tallet, af Giovanni Battista Piranesi
Hadrianus villa

Hadrianus villa, italienska Villa Adriana, är en romersk villa belägen i närheten av staden Tivoli i Italien och med på Unescos världsarvslista. Villan uppfördes mellan 118 och 138 av kejsar Hadrianus på platsen för en äldre villa från 100-talet f.Kr.. Villan bestod av ett trettiotal byggnader, och området var ungefär en kvadratkilometer stort. Den kunde liknas vid en mindre landsortsstad och hit åkte Hadrianus för att koppla av. Här finns lämningar av bostäder, bibliotek och bassänger. Canopus-dammen med de omgärdande karyatiderna har inspirerat många trädgårdsarkitekter och konstnärer. Än i dag håller man på med utgrävningar i området vid Villa Hadrianus. Se även Villa d'Este Källor Webbkällor ”The Emperor's Abode: Hadrian's Villa” (på engelska). Italia Agenzia Nazionale Turismo. italia.it. Arkiverad från originalet den 31 mars 2020. https://archive.today/20200331140841/http://www.italia.it/en/travel-ideas/unesco-world-heritage-sites/the-emperors-abode-hadrians-villa.html. Läst 31 mars 2020. Tryckta källor Claridge, Amanda (1998) (på engelska). Rome: An Oxford Archaeological Guide. Oxford Archaeological Guides, 99-2662277-1. Oxford: Oxford University Press. sid. 18. ISBN 0-19-288003-9 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hadrianus villa.
Роккавекк'я

Роккавекк'я, Рокка-Векк'я (італ. Rocavecchia, Roca Vecchia — «Стара Рока») — археологічна пам'ятка бронзової доби, розташована на узбережжі Адріатичного моря в Апулії, Південна Італія, за декілька км від сучасного міста Мелендуньо та недалеко від міста Лечче. З кінця 1980-х років тут, командою університету Саленто, ведуться розкопки добре збереженої монументальної архітектури доби бронзи (ІІ тис. до н. е.) та найбільші поклади мікенської кераміки, що коли-небудь знаходили на захід від материкової Греції. Це місце залишалось населеним також і в залізну добу та період класичної античності. У ці часи велика природна порожнина, що утворилась у вапнякових породах на узбережжі — Гротта-делла-Поезія (італ. Grotta della Poesia), використовувалася для культових практик. Тут знайдено велику кількість посвят місцевому божеству трьома мовами (грецькою, месапською та латиною). У пізньому середньовіччі поблизу Роккавекк'я графом брієнським і подестом флорентійським Вальтером VI було засновано Роккануова. Джерела Література Guglielmino, R. 2006. «Roca Vecchia (Lecce): New Evidence for Aegean Contacts with Apulia During the Late Bronze Age». Accordia Research Papers 10: 87–102. Pagliara, C. 2005. «Rocavecchia (Lecce): Il sito, le fortificazioni e l'abitato dell'età del Bronzo». In E. Greco & R. Laffineur (eds), Emporia: Aegeans in the Central and Eastern Mediterranean: Proceedings of the 10th International Aegean Conference/10e Rencontre Égéenne Internationale, Athens, Italian School of Archaeology, 14–18 April 2004. Aegaeum 25 (Liège, Belgium, and Austin, TX: Université de Liège, Histoire de l'art archéologie de la Grèce antique ; University of Texas at Austin, Program in Aegean Scripts and Prehistory): 629—636. Pagliara, C. et al. 2007. «La sequenza cronostratigrafica delle fasi di occupazione dell'insediamento protostorico di Roca (Melendugno, Lecce). Relazione preliminare della campagna di scavo 2005 — Saggio X». Rivista di Scienze Preistoriche 57: 311—362. Pagliara, C. et al. 2008. «Roca Vecchia (Melendugno, Lecce), SAS IX: relazione stratigrafica preliminare sui livelli di occupazione protostorici (campagne di scavo 2005—2006)». Rivista di Scienze Preistoriche 58: 239—280. Scarano, T. 2012. Roca I. Le fortificazioni della media età del Bronzo. Foggia: Carlo Grenzi. Iacono, F. 2015. «Feasting at Roca: Cross-Cultural Encounters and Society in the Southern Adriatic during the Late Bronze Age». European Journal of Archaeology, 18 (2): 259—281. Посилання Офіційний вебсайт археологічної пам'ятки на сайті Салентського університету.
Елея

Елея или Велия (Elea; на гръцки: Ἐλέα, латински: Velia) е древногръцки пристанищен град в Кампания, провинция Салерно в южна Италия. Останките му се намират на няколко км от Тиренско море до днешния град Ашеа (Ascea), на 90 км южно от Неапол. Градът е основан през 540 пр.н.е. под името Hyele (Ὑέλη) от фокейски гърци от Мала Азия, които избягали от персийската инвазия и става така част от Магна Греция. Става влиятелен търговски град и център на философската школа на Елеатите, от които най-важните представители са Парменид и Зенон Елейски. През Първата пуническа война е съюзник на Рим, а през Втората пуническа война е важен военен пункт. През 89/88 пр.н.е. се казва Велия и става муниципиум и получава римско гражданство. Около него на брега Цицерон и Катон Млади имат хубави вили. Тук е роден и бащата на поета Публий Папиний Стаций. През 9 век Велия е напуснат от жителите си поради непрекъснатите набези на сарацините и престава да съществува. Външни препратки ЮНЕСКО Elea, la città e lo sviluppo culturale
Velia

Velia je archeologické naleziště v katastru obce Ascea, v provincii Salerno v jižní Itálii (Kampánie), v oblasti zvané Cilento. Elea Velia je latinské jméno původně řeckého města Elea (Ἐλέα), které podle Hérodota někdy kolem roku 540 př. n. l. založili uprchlíci z iónské Fókaie. Místo bylo tehdy na pobřeží Tyrhénského moře a Elea byl důležitý přístav. Město proslavili rodáci Zénón z Eleje a Parmenidés a podle něho se nazývali i eleaté jako filosofická škola. Roku 273 př. n. l. se město přidalo k Římu a v Punských válkách bylo jeho věrným spojencem. Roku 88 př. n. l. se stalo jako Velia municipiem a dostalo městská práva. V okolí města měli své vily významní Římané, například Cicero nebo Cato mladší. Když se pobřeží vzdálilo, ztratilo na významu a někdy v 9. století bylo úplně opuštěno. Vykopávky Zachovala se městská hradba v délce asi 5 km se zbytky brány a několika věží, zříceniny divadla, fóra a několika chrámů v krásné krajině, která láká i turisty. Od roku 1998 je oblast součástí světového dědictví. Galerie Odkazy Literatura Ottův slovník naučný, heslo Elea. Sv. 8, str. 483 Související články Eleaté Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Velia na Wikimedia Commons (italsky) Video z parku
Élée

Élée (en grec ancien Ελέα) ou Vélia pour les Romains (en latin Velia) était une cité grecque de la côte tyrrhénienne, en Campanie, près du golfe de Salerne. C'est ici que fut créée l'école éléatique, école philosophique fondée par Parménide et Xénophane et suivie par Zénon d'Élée et Mélissos. D'un point de vue administratif, l'actuelle Velia est une frazione de la commune italienne d'Ascea, Ascea-Velia depuis 2003 (province de Salerne) et compte environ un millier d'habitants. Velia ne doit pas être confondue avec Novi Velia, une commune qui est proche. Histoire Élée fut fondée vers 535 av. J.-C. par les Grecs de Phocée qui fuyaient l'invasion des Perses en Anatolie. La création de la cité est, comme d'autres, rapportée par Strabon dans sa Géographie, ainsi que par Hérodote. Ces colons rejoignirent les autres colonies de l'Italie du Sud qui formaient la Grande-Grèce. Élée resta indépendante longtemps comme beaucoup de cités en Italie. Vers 275 av. J.-C., elle devient l'alliée de Rome. La cité fut abandonnée au Moyen Âge. Et de nos jours, le site archéologique se trouve dans la commune d'Ascea, dans le parc national du Cilento et du Val de Diano. Vestiges Des vestiges des murs de la ville, avec des traces d'une porte et de plusieurs tours, d'une longueur totale de plus de trois miles, existent encore et appartiennent à trois périodes différentes, pour lesquelles le calcaire cristallin local a été utilisé. Il reste quelques vestiges de citernes sur le site, et, diverses traces d'autres constructions. Fouilles archéologiques Lors d'une précédente recherche un petit temple avait été mis au jour datant du Ve siècle sur l'emplacement de l'acropole. La campagne récente de juillet 2021, toujours sur la partie haute de la ville, a permis de mettre au jour un second temple de grande dimension de 18 m de long par 7 de large. Ce bâtiment plus ancien, est daté de 540 ou 530 avant notre ère. De nombreux objets ont été découverts dans son périmètre dont des céramiques peintes, des vases portant une inscription grecque signifiant "sacrée" et des fragments métalliques d'armes et d'armures dont des casques. Une hypothèse émise par les archéologues est que ces objets seraient des offrandes à la déesse Athéna et auraient pour origine la bataille d'Alalia. Ainsi certains des survivants auraient quitté la Corse et seraient venus s'installer sur le site en fondant la cité. Natifs célèbres d'Élée Parménide Zénon d'Élée « L’Étranger » (Ξένος) du dialogue de Platon Le Politique Trebatius Testa Notes et références Voir aussi Ascea - Cilento Histoire de la philosophie en Occident Présocratiques École éléatique Parménide Novi Velia Liste de cités-états grecques Colonisation grecque Xénophane Liens externes Info sur Élée Ruines d'Élée (it) Site officiel Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire Sources Hérodote, Histoires [détail des éditions] [lire en ligne] (I, 167). Portail de l’archéologie Portail de la Grèce antique Portail du patrimoine mondial Portail de l’Italie
Velia

Velia je talijanski (i latinski) naziv antičkog grada Elea koji se nalazi na teritoriju općine Ascea, u regiji Salerno, talijanske južne pokrajine Kampanija, u geografskom području nacionalnog parka Cilento. Osnovali su ga Grci pod nazivom Hyele u antičkoj Magna Graecia oko 538. – 535. prije Krista. Najpoznatiji je kao dom filozofa Parmenida i Zenona iz Elejske škole. Grad je smješten u neposrednoj blizini Tirenskog mora u neposrednoj blizini objekta Marina di Casalvelino i Marina di Ascea, na putu koji povezuje Agropoli s južnom Cilentskom obalom. Stanovništvo se uglavnom nalazi u ravnici uz more (oko južnog dijela drevne ruševine), te na brdovitom području Enotria, Bosco i Scifro. Velia je imala i željezničke postaje na liniji Napulj-Salerno-Reggio Calabria, koja je okončana krajem 1970-ih. Povijest Prema Herodotu 545. pr. Kr. Jonski Grci su pobjegli iz Fokeje, u današnjoj Turskoj, tada opkoljena Perzijancima. Nakon godina lutanja (8 do 10 godina) na moru, oni su pristali u Kalabriji gdje su im se vjerojatno pridružio Ksenofan, koji je u to vrijeme bio u Mesini, a onda se preselio sjeverno duž obale i osnovao grad Hyele (grčki: Ὑέλη), kasnije preimenovane Ele (Ἔλη), a onda, eventualno, Eleje (Ἐλέα). Lokacija je gotovo na istoj geografskoj širini kao Fokeja. (oko 1 '20" sjeverno) Elejska škola je bila škola predsokratovskih filozofa. Grupu je osnovano Parmenid početkom petog stoljeća prije Krista, a ostali slavni članovi škole bili su: Zenon iz Eleje i Melis. Ksenofan je ponekad uključen u ovaj popis, iako se neki ne slažu oko ovoga. Stacije, otac rimskog pjesnika Publija Papinija Stacija je rođen u Eleji (Silv 5.3.127). Eleju nisu osvoljili Lukanci, ali kada se grad pridružio Rimu 273. pr. Kr., bio je uključen u rimsku pokrajinu "Lukanija". Pod rimskom vlašću Eleja postaje uspješan grad poznata po svojoj blagoj i zdravoj klimi. U Liber Coloniarum se pojavljuje kao jedan od okruga u Lukaniji i kao općina, što je potvrđeno i pronađenim latinskim natpisima. U petom stoljeću bio sjedište biskupije, sve do 599. god. Vjerojatno je opstala sve do devetog stoljeća, kada propada zbog prodora Saracena. Na mjestu akropole drevne Eleje, izgrađenoj na morskom rtu koji je sada na kopnu, izgrađena je utvrda Castello mare (što znači "dvorac na moru") koje je u srednjem vijeku nazvana Castellammare della Bruca. Arheološki lokalitet Ostaci gradskih zidina, s tragovima jednih vrata i nekoliko tornjeva od lokalnog kristalnog vapnenca, u ukupnoj dužini od preko 5 km, još uvijek postoje, i spadaju u tri različita razdoblja. Opeka se također koristila u kasnijim vremenima, a njihov oblik je jedinstven, kvadratičan s dva pravokutna kanala na jednoj strani, i veličinom od oko 8 cm, a debljine gotovo 13 cm. Sve nose štambilj grčkih keramičara. Postoje i neki ostaci cisterni, te tragovi raznih drugih objekata. Poveznice Umjetnost stare Grčke Grčki hram Vanjske poveznice Cilento nacionalni park Arhivirana inačica izvorne stranice od 24. kolovoza 2007. (Wayback Machine) (tal.) Ostali projekti
Velia

Velia egy ókori antik város, mely napjainkban Ascea településhez tartozik (tőle pár km-re északnyugatra, a tengerpart közelében helyezkedik el), Olaszország Campania régiójában. Görögök alapították Elea néven i. e. 540 körül. Az ókori városban élt a filozófus Parmenidész és eleai Zénón, akik az eleai filozófiai iskola alapítói voltak. A romterületen megmaradtak a város falának, kapujának és számos vártornyának maradványai. A falak hosszúsága meghaladja az 5 km-t. A tornyokat, falakat a környéken bányászott mészkőből építették. Az eredeti kőfalak mellett a város egy későbbi periódusában téglafalakat is emeltek. Az ókori város számos kútja, ciszternája és egyéb épületének maradványa is látható. Története Elea városát i. e. 540 körül alapították a phókaiai görög gyarmatosítók, akik a perzsa inváziótól menekülve hajóztak Ióniából Dél-Itáliába, ahol elfoglalták az oinotriaiak területét. Elea elsősorban befolyásos kereskedőosztályként jött létre, amely Kr. e. 4. században az italióták szövetségén belül a Siracusai háborúban vett részt. Az első pún háborúban Elea Róma szövetségese volt és a második pún háborúban fontos katonai támaszponttá fejlődte ki magát. Elea városa is része volt az ókori Magna Graecia – Dél-Itáliában fekvő görög városállamok formális, diffúz szövetségének. A városállamok széthúzásának köszönhetően a római csapatok sorra foglalták el a környező görög poliszokat, Elea i. e. 273-ban került római fennhatóság alá, a Róma-Tarentum közti háború eredményeképpen. Kr. e. 88-ban Elea, új néven Veliaként vált municípiummá és kapott polgári jogokat. A környéken befolyásos római polgárok, mint Marcus Tullius Cicero és a ifjabb Cato birtokoltak jól berendezett villákat. A középkorban a romterületen a normannok felépítették Castellammare della Bruca várát. A kereskedelmi áramlatok és a kikötő feltöltése következtében a város elszegényedett, és a 9. század körül teljesen lakatlanná vált. Napjainkban a Cilento és Vallo di Diano Nemzeti Park részét képezi. 1998-ban az UNESCO a világörökség részének nyilvánította az egykori görög város területét. Lásd még Ascea Paestum Novi Velia Külső hivatkozások Város Velia Velia (Információ) Ruins of Velia Cilento and Vallo di Diano National Park with the Archeological sites of Paestum and Velia, and the Certosa di Padula (A világörökségi helyszín az UNESCO listáján)