Goriški grad

Goriški grad (italijansko Castello di Gorizia, furlansko Cjastiel di Gurize) je italijanska trdnjava iz 11. stoletja na hribu, ki dominira nad mestom Gorica v Italiji, po katerem je dobila ime. Srednjeveška rodbina Goriški grofje je dobila ime po gradu. Zgodovina Gradnjo goriškega gradu lahko datiramo okoli leta 1146, ko se prvič pojavi naziv goriškega grofa, ki ga je prejel Henrik IV. Koroški, kar predpostavlja prisotnost utrdbe na tem mestu. Že v naslednji generaciji je prešel na grofe v Pustriški dolini, sorodnike Spanheimov, ki so nato prevzeli naziv goriških grofov, kar priča o pomenu gradu v tistem času. Verjetno je, da je začetni niz obrambnih struktur, kot je majhna utrdba z jarkom in palisado, predstavljal predhodnika gradnji kamnitega stolpa, ki je bil v 13. stoletju dodatno razširjen z dodatkom dvorca in dvonadstropne stavbe. V istem obdobju je zunaj palisade zagotovo stala vasica, prav tako opremljena z obrambno pregrado in sestavljena iz hiš, obvezno zgrajenih iz zidakov, kar je bila obveznost, dana prebivalcem, skupaj z dolžnostjo obrambe gradu v primeru napada. Prva upodobitev gradu sega v leto 1307, vtisnjena je na pečat, ki ga je mestu dovolil Albreht II. Avstrijski. Čeprav je podoba zelo stilizirana, je stolp jasno viden. Verjetno je bil grad okoli leta 1350 podoben Brucku v Lienzu. Po Leonhardovi smrti, zadnjega goriškega grofa, spomladi leta 1500, je grofija z goriškim gradom postala last Maksimilijana I. Habsburškega|, cesarja Svetega rimskega cesarstva. Čeprav je okrepila svojo obrambo, je bil grad in regija leta 1508 izgubljena, ko jo je po Maksimilijanovem neuspešnem napadu na Beneško republiko v bitki pri Cadoreju zasegla Beneška republika. Republika je Goriško grofijo zahtevala kot domnevni fevd Oglejskega patriarhata. Pod Beneško republiko je bil grad deležen nadaljnjih utrditvenih del, da bi bil bolj primeren za renesančno vojskovanje, ki je vključevalo uporabo strelnega orožja. Med različnimi spremembami je bil porušen stolp iz 11. stoletja. Vendar so Benetke ozemlje zasedle le trinajst mesecev, do junija 1509. V naslednjem stoletju so grad uporabljali kot zapor in vojašnico, nakar je izgubil svoj srednjeveški videz. V 13. stoletju so ga še dodatno razširili z bastijoni, smodnišniki in obzidjem. Gradnjo nekaterih od teh del je nadzoroval matematik in astronom Edmond Halley. Grad je bil poškodovan med bombardiranjem v prvi svetovni vojni in je bil med letoma 1934 in 1937 podvržen filološki obnovi, ki jo je zasnoval arhitekt Ferdinando Forlati s pomočjo vojaških inženirjev in pod nadzorom tržaškega umetniškega društva Belle Arti. Odločili so se, da se gradu vrne srednjeveški videz in se odstrani bel omet, ki ga je stavba pridobila v času renesanse. Danes V gradu je danes Muzej srednjega veka Gorice. Notranjost je okrašena z originalnim pohištvom in opremo, razstavljene pa so tudi reprodukcije orožja in oblegovalnih strojev. Na osrednjem dvorišču si je še vedno mogoče ogledati ostanke starega stolpa iz 11. stoletja. Nad vhodom je kip leva svetega Marka, simbol Beneške republike. Čeprav izvira iz 16. stoletja, zaradi kratke beneške prevlade ni bil nikoli uporabljen, vse do leta 1919, ko je bil postavljen na sedanjo lokacijo. Na hribu okoli gradu je javni park. Viri Lucia Pillon, Robero Kusterle, Gorizia Millenaria, Libreria Editrice Goriziana, 2005, ISBN 88-86928-96-3 Maria Rosaria De Vitis Piemonti, Luciano Spangher, Conosciamo Gorizia, Pro Loco di Gorizia, 1987 Livio Tomasi, La selezione dei beni culturali: il restauro del Castello di Gorizia, Cassa di Risparmio di Gorizia, 1985 Maddalena Malni Pascoletti, La cittadella fortificata di Gorizia e la Porta Leopoldina tra guerra e arte, Italia Nostra - Sezione di Gorizia, 2008 Zunanje povezave La storia del castello Il castello sul sito del comune Arhivirano 2020-11-29 na Wayback Machine.