NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Basilica di Sant'Angelo d'Acri

La basilica di Sant'Angelo d'Acri è un edificio religioso di Acri. Sorge a 734 metri sul livello del mare. Storia I lavori per la costruzione della basilica iniziarono l'11 maggio 1893 grazie al lavoro dell'architetto romano Guido Quercioli e terminarono nel 1898 quando ci fu l'inaugurazione il 17 luglio. Da quell'anno i numerosi terremoti e le infiltrazioni danneggiarono molto la struttura e diversi dipinti del Montefusco. L'indimenticabile pittore di arte sacra Emilio Iuso da Rose fu l'ultimo artista ad abbellire il più grandioso tempio che l'ordine francescano possiede in Calabria. Architettura Si può ammirare il portone interamente realizzato in bronzo, del peso di 54 quintali, dove sono raffigurate, le sette virtù teologali, Gesù con i suoi Discepoli e lo stemma pontificio con l'elevazione a basilica minore da parte di papa Giovanni Paolo II. All'interno si contano dodici cappelle gentilizie, disposte su due file, in quella centrale è disposta l'urna interamente di bronzo e vetro a tenuta stagna, dove è riposto il corpo ricomposto del Santo. Da evidenziare il meraviglioso mosaico composto nell'urna del Santo da Padre Ugolino da Belluno, cappuccino. La cupola è alta ben 32 metri con due torri campanarie della stessa altezza, con campane bronzee a movimento elettrico, entrambe sono rivestite di rame, l'interno della basilica presenta volte a botte ed è interamente affrescato con scene che raffigurano i miracoli di Sant'Angelo d'Acri. Con Vincenzo Montefusco collaborò lo scultore Ernesto Biondi, autore delle quattro statue della facciata. Le statue furono commissionate al Biondi dal Generale dei Cappuccini, Padre Giacinto da Belmonte e poste in opera nel maggio del 1896. I due artisti furono presentati da padre Giacinto allo scopo di ottenerne un accordo collaborativo per velocizzare i lavori. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su basilica di Sant'Angelo d'Acri Collegamenti esterni BASILICA DEL BEATO ANGELO DA ACRI, su fondoambiente.it. URL consultato il 13 maggio 2026. Santuario Basilica Sant'Angelo d'Acri, su catalogo.beniculturali.it. URL consultato il 13 maggio 2026. Basilica di Sant'Angelo di Acri, su calabriastraordinaria.it. URL consultato il 13 maggio 2026. Basilica di Sant’Angelo di Acri, su italia.it. URL consultato il 13 maggio 2026. (EN) Basilica di Sant'Angelo d'Acri, in GCatholic.org. Basilica di Sant'Angelo d'Acri, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Basilica of Corpus Domini

The Basilica of Corpus Domini (Italian: Basilica del Corpus Domini) is a Roman Catholic church in Turin, Italy, built to celebrate the "Miracle of the Eucharist" which, according to various sources, occurred in 1453 during the war between the Duchy of Savoy and France. History The event which led to the construction of the church occurred on 6 June 1453 during the war between Louis of Savoy and France. A group of French soldiers had plundered the main church in Exilles, a town in the Val di Susa. On 6 June, the day of the Feast of Corpus Christi, they went to Turin to sell the booty. The donkey which transported the sacramental bread from the Exilles' church fell on the ground and the Holy Spirit rose and illuminated the square from the air. To celebrate the event, the painting of the Holy Name of Jesus was painted on the four gates of the city but this was deemed insufficient, and in 1509 a small chapel was soon commissioned on the present church's site. However, nothing was built until 1521, when Innocenzo Cybo, Archbishop of Turin, ordered the construction of a small oratory by Matteo Sanmicheli. This was demolished in 1607 to make room to the modern basilica. The design of the new church was commissioned to Ascanio Vitozzi. Amedeo di Castellamonte collaborated in the designing of the façade. Works began in 1607. In 1753 king Charles Emmanuel III of Savoy commissioned Benedetto Alfieri to restore the interior decoration and to ornament it with stuccoes. Overview The church has a massive façade, with six pilasters and four columns supporting the entablature, in typical Baroque style. It is completed by statue of angels and saints by Bernardo Falconi, dating to the late 17th century. The interior has a single nave, and was largely renewed in the 18th century. The high altar is the original one, created by Francesco Lanfranchi in 1664. The interior also houses a slab marking the exact place of the miracle. References
Basílica del Corpus Domini (Turín)

La Basílica del Corpus Domini es una iglesia católica situada en Turín, construida para celebrar el Milagro Eucarístico que, según diversas fuentes, ocurrió en 1453 durante la guerra entre el Ducado de Saboya y el Delfinado. Historia El hecho legendario que daría lugar a la construcción de la iglesia está fechado el 6 de junio de 1453, cuando un grupo de soldados franceses, después de haber saqueado la iglesia de Exilles, se dirigió a Turín para vender el botín el día del Corpus Christi. Se dice que al llegar al lugar donde se levanta la basílica, el burro que llevaba la hostia desde la iglesia de Exilles se arrojó al suelo pero la hostia no cayó al suelo y permaneció suspendida en el aire durante mucho tiempo, iluminando la plaza desde lo alto.​Para celebrar el acontecimiento, en 1509 se construyó una pequeña capilla en el lugar del milagro, pero sólo en 1521 el arzobispo de Turín Innocenzo Cybo ordenó a Matteo Sanmicheli que construyera un pequeño oratorio. Posteriormente, el oratorio fue demolido en 1607 para construir la basílica moderna creada por Ascanio Vittozzi y con la colaboración de Carlo di Castellamonte en el diseño de la fachada.​ En 1753, el rey Carlo Emanuele III de Saboya encargó a Benedetto Alfieri restaurar la decoración interior y adornarla con estuco . Descripción La iglesia tiene una fachada maciza, con seis pilastras y cuatro columnas que sostienen el entablamento, de típico estilo barroco. Lo completan las estatuas de ángeles y santos creadas por Bernardo Falconi y que datan de finales del siglo XVII.​ El interior es de una sola nave y fue renovado en gran parte en el siglo XVIII, excepto el altar mayor que es el original creado por Francesco Lanfranchi en 1664. En el interior de la basílica hay una losa que marca el lugar exacto del milagro. Referencias
Basilica del Corpus Domini (Torino)

La Basilica del Corpus Domini è una chiesa cattolica che si trova a Torino, costruita per celebrare il Miracolo eucaristico che, secondo varie fonti, sarebbe avvenuto nel 1453 durante la guerra tra il Ducato di Savoia e il Delfinato. Storia L'evento leggendario che avrebbe portato alla costruzione della chiesa è datato 6 giugno 1453, quando un gruppo di soldati francesi, dopo aver saccheggiato la chiesa di Exilles, si sarebbe recato a Torino per vendere il bottino nel giorno della festa del Corpus Domini. Si narra che arrivato nel luogo dove sorge la basilica, l'asinello che trasportava l'ostia proveniente dalla chiesa di Exilles, si gettò a terra ma l'ostia non cadde a terra e rimase sospesa in aria per lungo tempo illuminando la piazza dall'alto. Per celebrare l'evento, nel luogo del miracolo venne commissionata nel 1509 una piccola cappella, ma solo nel 1521 l'arcivescovo di Torino Innocenzo Cybo ordinò a Matteo Sanmicheli la costruzione di un piccolo oratorio. L'oratorio venne poi demolito nel 1607 per costruire la moderna basilica realizzata da Ascanio Vittozzi e con la collaborazione di Carlo di Castellamonte nella progettazione della facciata. Nel 1753 il re Carlo Emanuele III di Savoia incaricò Benedetto Alfieri di restaurare la decorazione interna e di ornarla con stucchi. Panoramica La chiesa presenta una massiccia facciata, con sei lesene e quattro colonne che sorreggono la trabeazione, in tipico stile barocco. È completata dalle statua di angeli e santi realizzate da Bernardo Falconi e databili alla fine del XVII secolo. L'interno è a navata unica ed è stato in gran parte rinnovato nel XVIII secolo, tranne l'altare maggiore che è quello originario realizzato da Francesco Lanfranchi nel 1664. All'interno della basilica si trova una lastra che segna il luogo esatto del miracolo. Note Altri progetti Wikibooks contiene testi o manuali su Basilica del Corpus Domini Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Basilica del Corpus Domini Collegamenti esterni (EN) Basilica del Corpus Domini, in GCatholic.org. Basilica del Corpus Domini, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana. (EN) Basilica del Corpus Domini, su Structurae. Basilica del Corpus Domini, su Città e Cattedrali.
Church of the Holy Sepulchre (Barletta)

The Church of the Holy Sepulchre (Italian: Basilica del Santo Sepolcro) is a Catholic place of worship located in the territory of the Italian municipality of Barletta, in the province of Barletta-Andria-Trani in Apulia. History The first document that attests with certainty the existence of the church dates back to 1130 (the same year in which the Order of Canons of the Holy Sepulchre was recognized by Pope Innocent II). In 1138, another papal bull by Pope Innocent II indicated the location of the church for the first time. In 1144, reference is made to the foundation of the temple by the Knights of the Holy Sepulchre who, returning from Palestine, had built it, together with other religious and civil buildings throughout Apulia. One of the last papal documents that would attribute the presence of the church of the Holy Sepulchre to Barletta is the papal bull of 14 July 1182 with which, referring to the prior of Jerusalem the possessions of the patriarchal church, the Pope cites the church of the Holy Sepulchre apud Barlettum. References External links Barletta Basilica Santo Sepolcro
Santi Medici Cosma e Damiano

Die Basilika Santi Medici Cosma e Damiano ist eine römisch-katholische Kirche in Bitonto in der süditalienischen Region Apulien. Die Pfarr- und Wallfahrtskirche des Erzbistums Bari-Bitonto ist den heiligen Heilkundigen Kosmas und Damian gewidmet und hat den Rang einer Basilica minor. Das Kirchengebäude der Moderne wurde in den 1960er und 1970er Jahren errichtet. Geschichte Die Grundsteinlegung der Basilika Santi Medici fand am 5. Mai 1960 in Anwesenheit des Bischofs von Ruvo und Bitonto Aurelio Marena statt. Die Bauarbeiten an dem Gebäude wurden nach 15 Jahren im Jahr 1973 abgeschlossen, am 19. März desselben Jahres wurde die neue Kirche von Bischof Marena selbst feierlich geweiht. Am 13. Februar 1975 wurde die Kirche von Papst Paul VI. zu einer Basilika minor erhoben. Sie beherbergt die Reliquien der heiligen Ärzte Kosmas und Damian, die seit dem 16. Jahrhundert in Bitonto bezeugt sind und deren Verehrung in das 14. Jahrhundert zurückreicht. Die Reliquien waren zuvor in der Kirche San Giorgio im alten Stadtzentrum untergebracht, die jedoch nicht mehr ausreichte, um die zahlreichen Gläubigen aufzunehmen, die in die Stadt strömten. Während des Patronatsfestes der Unbefleckten Empfängnis endet die Prozession von der Kathedrale an der Kirche. Beschreibung Die Saalkirche mit dem Grundriss eines lateinischen Kreuzes besteht aus einem einzigen Kirchenschiff in Stahlbetonbauweise von 60 Metern Länge, während das Querschiff 20 Meter breit ist. Über der Vierung erhebt sich eine imposante Kuppel mit sechseckiger Basis. Im um vier Stufen erhöhten Altarraum steht ein Altar aus weißem Carrara-Marmor. In einer Nische auf der Vorderseite des Altars steht der Reliquienschrein mit den Arm- und Handreliquien. Hinter dem Altar befinden sich in der Mitte der Apsis eine Kathedra aus rotem Granit und eine Kristallstruktur mit den Statuen der heiligen Ärzte. Unter der Kirche liegt eine neunschiffige Krypta. Deren Altarraum ist mit Ikonen und einem Flachrelief aus dem 14. Jahrhundert ausgestattet. Die linke Kirchenwand ist mit einem großen Mosaik dekoriert, das die Erscheinung der Unbefleckten Empfängnis an General Montemar während der Schlacht von Bitonto im Jahr 1734 darstellt. Die Kirchenfassade weist von Norden auf die Piazza XXVI Maggio 1734, wo sich der Obelisk Karls III. befindet. Hinter der Basilika erhebt sich auf der rechten Chorseite der pyramidenstumpfförmige Campanile mit quadratischem Grundriss. Orgel Auf der Chorempore an der Gegenfassade steht die große Orgel, die 1971 von der Orgelbaufirma Fratelli Ruffatti aus Padua gebaut wurde. Das Instrument mit elektrischer Übertragung und Spieltisch am Boden des Kirchenschiffs verfügt über 60 Register auf drei Manualen und Pedal. Weblinks Website der Basilika (italienisch) Einzelnachweise
Basilique des Saints-Médecins de Bitonto

La basilique des Saints-Médecins (en italien : basilica dei Santi Medici), ou dans sa forme longue basilique des Saints-Médecins-Côme-et-Damien, est une basilique italienne située à Bitonto, dans la région des Pouilles. Elle est l'une des trois basiliques mineures de l'archidiocèse de Bari-Bitonto. Historique Construite à partir du 5 mai 1960, la basilique des Santi Medici a été consacrée par l'évêque de Bitonto, Aurelio Marena le 19 mars 1973. Le 13 février 1975, l'église fut élevée au rang de basilique mineure par le pape Paul VI. Elle contient les reliques des saints Côme et Damien, qui se trouvaient auparavant dans l'église San Giorgio, dans le centre historique, devenue insuffisante pour accueillir les nombreux fidèles qui affluaient vers la ville pour des vénérations et des pèlerinages. Description L'église, avec un plan en croix latine, se compose d'une nef longue de 60 m. Au centre se trouve une chaire de granite rouge et la structure de verre qui abrite les statues des saints. Dans une niche sur l'autel sont placés les reliques des bras et des mains des saints. Sur le mur de gauche, une grande mosaïque représentant l'apparition de l'Immaculée Conception, au cours de la bataille de Bitonto (1734). Sur la tribune en face de l'autel se trouve le grand orgue, construit en 1971 par la manufacture d'orgues Ruffatti de Padoue. Cet instrument, à transmission électrique avec console au niveau du sol de la nef, dispose de 60 registres répartis sur trois claviers et un pédalier. Il est équipé de plus de 3 000 tuyaux en alliages spéciaux et de plus de 50 tuyaux en bois précieux. Plusieurs concerts ont été donnés dans la basilique par des maîtres internationaux, comme en 2003 avec Marco Frisina, prélat et compositeur de musique sacrée de renommée mondiale et directeur artistique du chœur du Vatican. Au cours de la fête patronale de l'Immaculée Conception, la basilique est l'étape finale de la procession qui part de la cathédrale. Notes et références (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Basilica Pontificia dei Santi Medici (Bitonto) » (voir la liste des auteurs). Liens externes (it) Site officiel Ressources relatives à la religion : Chiese delle diocesi italiane GCatholic.org Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail des Pouilles Portail de la protection du patrimoine
Basilica dei Santi Medici

La basilica dei Santi Medici è un importante luogo di culto di Bitonto, in Puglia, dedicato ai santi Cosma e Damiano. Fu edificato nella seconda metà del XX secolo. Storia e culto La posa della prima pietra della basilica dei Santi Medici a Bitonto, progettata da Giovanni Mongiello e Antonio Scivittaro, avvenne il 5 maggio 1960 alla presenza del vescovo di Ruvo e Bitonto Aurelio Marena. La costruzione dell'edificio continuò per tredici anni, fino al 1973. Il 19 marzo di quello stesso anno, la nuova chiesa venne solennemente consacrata dallo stesso vescovo Marena. Il 13 febbraio 1975 la chiesa venne elevata a basilica minore da papa Paolo VI. Vi sono contenute le reliquie dei santi Medici Cosma e Damiano, attestate a Bitonto sin dal XVI secolo e in precedenza ospitate presso la chiesa di San Giorgio, nel centro storico, ormai insufficiente ad accogliere i numerosi fedeli che si riversavano nella città. Il culto bitontino dei santi Medici è infatti tra le più importanti realtà del turismo religioso dell'Italia meridionale. Descrizione Architettura La chiesa, con pianta a croce latina è costituita da un'unica navata lunga 60 metri, mentre il transetto misura 20 metri. Al centro dell'abside è presente una cattedra di granito rosso e una struttura in cristallo che accoglie le statue dei santi Medici. In una nicchia sull'altare sono invece situate le reliquie delle braccia e le mani dei santi. Sulla parete sinistra, un mosaico di grandi dimensioni rappresenta l'apparizione dell'Immacolata Concezione al generale Montemar nel corso della battaglia di Bitonto (1734). La chiesa infatti è stata eretta su piazza XXVI Maggio 1734, dove è situato l'obelisco Carolino. Durante la festa patronale dell'Immacolata, presso la chiesa termina la processione che parte dalla cattedrale. Organo a canne Sulla cantoria in controfacciata, si trova il grande organo a canne, costruito nel 1971 dalla ditta organaria padovana Ruffatti. Lo strumento, a trasmissione elettrica con consolle a piano della navata, ha 60 registri su tre manuali e pedale. Note Voci correlate Bitonto Culto dei Santi Medici a Bitonto Parrocchie dell'arcidiocesi di Bari-Bitonto Altri progetti Wikibooks contiene testi o manuali sulla disposizione fonica dell'organo a canne Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su basilica dei Santi Medici Collegamenti esterni Sito ufficiale, su santimedici.org. (EN) Basilica dei Santi Medici, in GCatholic.org. Basilica dei Santi Medici, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana. L'organo a canne, su organoacanne.altervista.org.
Porta Maggiore Basilica

The Porta Maggiore Basilica is an underground basilica discovered in 1917 near Porta Maggiore in Rome. It is dated to the 1st century BC. It is believed to have been the meeting place of the neo-Pythagoreans and is the only historical site that has been associated with the neo-Pythagorean movement. This school of mystical Hellenistic philosophy preached asceticism and was based on the works of Pythagoras and Plato. It was a precursor to the basilicas built during the Christian period, centuries later. It was opened to small groups of visitors in April 2015. Discovery The basilica is 12 m (40 ft) below the street level. The underground chamber was discovered accidentally in 1917 during the construction of a railway line from Rome to Cassino. An underground passage caved in, revealing the hidden chamber. The structure is thought to have been constructed by the Statilius family. The head of the family Titus Statilius Taurus was accused by the Senate for what Tacitus in his Annals calls "addiction to magical superstitions". Taurus protested his innocence but eventually committed suicide in 53 CE. Architecture The basilica has three naves lined by six rock pillars and an apse. They are decorated with stucco images of centaurs, griffins and satyrs. Classical heroes such as Achilles, Orpheus, Paris and Hercules are also represented. Originally the basilica was entered through a long downhill entrance from the Prenestina Street, and through a vestibule. Opening The basilica underwent several years of restoration work. In 1951, a concrete shell was constructed that enclosed the entire basilica. Air purifiers from IQAir in Switzerland have been installed to combat radon gas. The 40 ft-long basilica is now opened to visitors. The visiting groups are kept small because of the fragility of the monument. The temperature and humidity is kept within a narrow range. It is open during 2nd and 4th Sunday of every month, and the tour is prearranged. References External links La Basilica sotterranea di Porta Maggiore, Video, Adnkronos, Apr 24, 2015 Information on the Porta Prenestina from the LacusCurtius website. Pictures of the gate Porta Maggiore information (in Italian) Further information, and a map (in Italian) Lucentini, M. (31 December 2012). The Rome Guide: Step by Step through History's Greatest City. Interlink. ISBN 9781623710088. Media related to Porta Maggiore underground basilica at Wikimedia Commons
Подземная базилика у Порта-Маджоре

Подзе́мная бази́лика у По́рта-Маджо́ре (итал. Basilica sotterranea di Porta Maggiore) — базилика I века нашей эры в Риме, недалеко от ворот Порта-Маджоре. История Базилика построена в первой половине I века н. э., но вскоре была заброшена, благодаря чему сохранилась в первозданном виде. Точное назначение базилики неизвестно. Судя по тематике лепных рельефов, она служила для отправления эзотерического языческого культа, предположительно, неопифагорейского. Считается, что базилику построило влиятельное семейство Статилиев. Тацит в «Анналах» сообщает о том, что жена Клавдия, Агриппина, оговорила главу семейства, Статилия Тавра, чтобы завладеть его богатством. В 53 г. н. э. Статилию Тавру было предъявлено обвинение в «злонамеренном сношении с магами», в результате чего он покончил с собой. Базилика была обнаружена случайно в 1917 году, когда её свод частично обрушился при строительстве железнодорожного путепровода и прокладке трамвайной линии. С 2015 года в базилику открыт ограниченный доступ по предварительной записи. Описание Базилика целиком вырублена в туфе. Она имеет 12 метров в длину, 9 в ширину и 7 в высоту. Имеет три нефа, разделённые шестью столбами, полукруглую апсиду в конце среднего нефа, а также квадратный вестибул. Освещалась через вестибул, через отверстие в его перекрытии. Поверхность стен выровнена бетоном, на который наложена штукатурка с рельефами. Рельефы на стенах и сводах базилики изображают различные мифологические сцены с участием кентавров, грифонов, сатиров, а также классических героев: Ахилла, Орфея, Париса, Геракла и других. Благодаря своей трёхнефной структуре с центральной апсидой базилика рассматривается как предшественница христианской храмовой архитектуры. Примечания
Підземна базиліка поблизу Порта-Маджоре

Підземна базиліка поблизу Порта-Маджоре (італ. Basilica sotterranea di Porta Maggiore — базиліка I століття нашої ери в Римі, неподалік від воріт Порта-Маджоре. Історія Базиліку побудовано у першій половині I століття н. е. Незабаром її було закинуто, завдяки чому вона збереглася в первозданному вигляді. Точне призначення базиліки невідомо. Судячи з тематики ліпних рельєфів, вона служила для відправлення езотеричного язичницького культу, імовірно, неопіфагорейського. Вважається, що базиліку побудувала впливова родина Статиліїв. Тацит в «Анналах» повідомляє про те, що дружина Клавдія, Агрипіна, обмовила главу родини, Статилія Тавра, щоб заволодіти його багатством. У 53 р. н. е. Статилію Тавру було пред'явлено звинувачення у «зловмисних зносинах з магами», в результаті чого він наклав на себе руки. Базиліку було виявлено випадково в 1917 році, її склепіння частково обрушилося при будівництві залізничного шляхопроводу і прокладанні трамвайної колії. З 2015 року до базиліки відкритий обмежений доступ за попереднім записом. Опис Базиліку цілком вирубано в туфі. Вона має 12 м в довжину, 9 м в ширину і 7 м у висоту. Має три нефи, розділені шістьма стовпами, напівкруглу апсиду в кінці середнього нефа, а також квадратний вестибул. Висвітлювалася через вестибул, через отвір в його перекритті. Поверхня стін вирівняна бетоном, на який накладено штукатурку з рельєфами. Рельєфи на стінах і склепіннях базиліки зображують різні міфологічні сцени за участю кентаврів, грифонів, сатирів, а також класичних героїв: Ахілла, Орфея, Паріса, Геракла та інших. Завдяки своїй тринефній структурі з центральною апсидою базиліка розглядається як попередниця християнської храмової архітектури. Див. також Вітторіо-Емануеле (станція метро) Мистецтво Давнього Риму Образотворче мистецтво Стародавнього Риму Примітки