NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de Santa Teresa dei Maschi

La iglesia de Santa Teresa dei Maschi es una iglesia barroca en el casco antiguo de Bari, sede de la Bienal Internacional de Arte Contemporáneo Bibart y del Museo de los pigmentos coloreados naturales. Historia Las Carmelitas Descalzas iniciaron la construcción del monasterio en 1671, la iglesia fue construida entre 1690 y 1696, según consta en el luneto del tímpano de la fachada. El nombre es de origen popular, y se utilizó para evitar confusiones con la otra iglesia de Santa Teresa, donde vivían las carmelitas y por ello llamada "de las Mujeres", esta última ya no existe. El interior de la Iglesia hoy es un centro de arte, sede de la Bienal Internacional de Arte Contemporáneo Bibart y un museo de pigmentos de colores naturales, que alberga numerosas exposiciones de arte nacionales e internacionales en las que el arte contemporáneo y la pintura del siglo XVII encuentran equilibrio. En el interior se conservan pigmentos de colores raros como el amarillo oropimente, el azul ultramar obtenido del lapislázuli, el azul de Prusia, también hay una colección de resinas naturales como la resina de Dammar, la goma tragacanto y la masilla de Quíos. Actualmente el responsable del Museo y del centro de arte es el Maestro Miguel Gómez, artista consagrado y estudioso del color.​ Descripción Situado en el corazón del antiguo pueblo de Bari, su cúpula es visible en el horizonte de la ciudad. El interior tiene planta de cruz griega, con brazos cubiertos por bóvedas de cañón y plaza central cubierta por cúpula apuntada. El ábside es rectangular. En el interior, el mobiliario sacro está formado por una serie de lienzos de Andrea Miglionico ( 1663-1718), alumno de Luca Giordano, y de Nicola Gliri, y tres frontales de altar de madera de 1718 con incrustaciones. El claustro del monasterio se conserva íntegramente. Referencias
Santa Teresa dei Maschi (Bari)

A Santa Teresa dei Maschi egy templom Bari történelmi központjában. Története A sarutlan karmeliták 1671-ben kezdtek hozzá kolostoruk építéséhez a városban. A templomot 1690 és 1696 között építették fel. A dei Maschi megnevezés arra utal, hogy a rend férfiága építtette. Ezt megkülönböztetésként használták a város másik Szent Teréz nevét viselő templomától, a Santa Teresa delle Donnétől, amelyet a rend női ága tartott fenn. Ez utóbbi templom már nem létezik. Leírása A templom barokk stílusban épült. Görög kereszt alaprajzú, a négyezet felett kupolával. A templom belsőjének értékes művészeti alkotásai Andrea Miglionico festményei. Az egykori kolostorban ma a megyei könyvtár székel. Források Rotter, Ekkehart (2007). Apulien. Dumont Reiseverlag, Ostfildern. ISBN 978-3-7701-4314-6.
Chiesa di Santa Teresa dei Maschi

La chiesa di Santa Teresa dei Maschi è una chiesa barocca nella città vecchia di Bari, sede della Bibart Biennale internazionale d'arte contemporanea e del Museo dei pigmenti naturali colorati. Descrizione L'interno della Chiesa oggi è un centro d'arte, sede della Bibart Biennale Internazionale d'arte contemporanea e museo dei pigmenti naturali colorati, ospita numerose mostre d'arte nazionali ed internazionali in cui arte contemporanea e dipinti del XVII secolo trovano equilibrio. All'interno sono conservati pigmenti colorati rari come il giallo orpimento, il blu oltremare ottenuto dal lapislazzulo, il blu di prussia, vi è anche una collezione di resine naturali come la resina Dammar, la gomma adragante e il mastice di Chios. Attualmente il responsabile del Museo e del centro d’arte è il Maestro Miguel Gomez affermato artista e studioso del colore. Situata nel cuore del borgo Antico di Bari la sua cupola e visibile sullo skyline della città. I Carmelitani Scalzi iniziarono la costruzione del monastero nel 1671; la chiesa fu eretta tra il 1690 e il 1696, come riportato nella lunetta del timpano della facciata. La denominazione è di derivazione popolare, ed era utilizzata per evitare la confusione con l'altra chiesa di Santa Teresa, ove dimoravano le Carmelitane e per questo detta "delle Donne", quest'ultima non è più esistente. L'interno ha pianta a croce greca, con bracci coperti da volte a botte e quadrato centrale coperto da cupola a sesto acuto. L'abside è rettangolare. All'interno, l'arredo sacro è costituito da una serie di tele di Andrea Miglionico (1663-1718), allievo del Luca Giordano, e Nicola Gliri, e tre paliotti d'altare in legni intarsiati. Il chiostro del monastero si presenta completamente conservato. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su ex chiesa di Santa Teresa dei Maschi - Museo dei pigmenti naturali colorati e sede di Bibart Biennale d'Arte contemporanea
Santi Apostoli, Naples

Santi Apostoli is a Baroque-style church in Naples, Italy. Legend holds that a church at the site was built atop a Temple of Mercury by Emperor Constantine. Restored by the Caracciolo Family, it was ceded in 1570 to the Theatine Order. By 1590, the adjacent cloister and monastery was designed by Francesco Grimaldi. In the early 17th century was reconstructed by Giacomo Conforti. In 1638, the work was continued by Bartolomeo Picchiatti. In the 19th century, the Theatine order was suppressed and the church turned over in administrations. An earthquake damaged the dome. The church now belongs to the Liceo Artistico Statale di Napoli. The counter-facade and ceiling panels were frescoed by Giovanni Lanfranco in the 1640s. The panels contain the following depictions: a Martyrdom of Apostles Simone e Giuda; a Martyrdom of St Thomas Apostle; a Martyrdom of St Bartholomew; a Martyrdom of St Matthew; a Martyrdom of St John Evangelist; a Glory of the Apostles, Virtue, Prophets, Patriarchs, and finally the four Evangelists on the pendentives of the dome. The cupola has a large fresco depicting Paradise (1684) by Giovanni Battista Benasca, who also painted the frescoes in the chapel of St Michael. This chapel has a painting by Marco da Siena The lunnettes in this chapel were painted by Giordano and Solimena. Over the main door is a painting of the Healing Pool by Viviani. The main altar was designed by Fuga. In the choir are five canvases by Solimena. The altar in the Filomarino Family Chapel at the right of the main altar, was designed (1647) by Borromini. The chapel has mosaics made by Giovanni Battista Calandra and copied from paintings by Reni. The relief on the altar of the four evangelist symbols is by François Duquesnoy, and two marble lions are by Giuliano Finelli. The sacristy was built in 1626 using designs of Ferdinando Sanfelice. The crypt was frescoed by Belisario Corenzio. References Sources Vasi, Giovanni Battista de; Ferrari, Mariano (1826). Nuova guida di Napoli, dei contorni di Procida, Ischia e Capri, Compilata su la Guida del Vasi, Prima Edizione. Naples: Tipografia de Porcelli. Portions derived from Italian Wikipedia entry. External links
Église des Saints-Apôtres de Naples

L'église des Saints-Apôtres (italien : chiesa dei Santi Apostoli) est une église de style baroque située à Naples. Histoire La légende raconte qu'une église sur le site a été construite au sommet d'un temple de Mercure par l'empereur Constantin. Restaurée par la famille Caracciolo, elle a été cédée en 1570 à l'Ordre des Théatins. En 1590, le cloître et le monastère adjacent ont été conçus par Francesco Grimaldi. Au début du XVIIe siècle elle est reconstruite par Giacomo Conforti . En 1638, les travaux sont poursuivis par Bartolomeo Picchiatti . Au XIXe siècle, l'ordre des Théatins est supprimé et l'église retourne à l'administration. Un tremblement de terre a endommagé le dôme. L'église appartient maintenant au Liceo Artistico Statale di Napoli. Œuvres La contre-façade et les panneaux du plafond ont été peints à fresque par Giovanni Lanfranco dans les années 1640. Les panneaux contiennent les représentations suivantes : Martyre des Apôtres Simone e Giuda ; un Martyre de saint Thomas apôtre ; Martyre de saint Barthélemy ; Martyre de saint Matthieu ; Martyre de saint Jean évangéliste ; Gloire des Apôtres, de la Vertu, des Prophètes et des Patriarches et des Quatre évangélistes sur les pendentifs du dôme. La coupole possède une grande fresque représentant le Paradis (1684) de Giovanni Battista Benaschi, qui a également peint les fresques de la chapelle Saint-Michel. Cette chapelle possède une peinture de Marco Pino et les lunettes ont été peintes par Luca Giordano et Francesco Solimena. L'autel principal a été conçu par Ferdinando Fuga. Dans le chœur se trouvent cinq toiles de Solimena. L'autel de la chapelle de la famille Filomarino, à droite de l'autel principal, a été conçu (1647) par Francesco Borromini. Les mosaïques de la chapelle sont de Giovanni Battista Calandra à partir de peintures de Guido Reni. Le relief des quatre symboles évangélistes sur l'autel est de François Duquesnoy, et deux lions de marbre sont de Giuliano Finelli. La sacristie a été construite en 1626 d'après une conception de Ferdinando Sanfelice. La crypte a été décorée à fresque par Belisario Corenzio. Articles connexes Baroque napolitain Liste des églises de Naples Bibliographie (it) AA.VV., Napoli e dintorni, Milan, Touring Club Italiano, 2007, 832 p. (ISBN 978-88-365-3893-5). (it) Maria Rosaria Costa, I chiostri di Napoli, Rome, Tascabili Economici Newton, 1996, 64 p. (ISBN 88-8183-553-3). (it) Loredana Gazzara, Napoli, Milan, Mondadori Electa, 2007, p. 106–107 (it) Regina Vincenzo, Le chiese di Napoli : Viaggio indimenticabile attraverso la storia artistica, architettonica, letteraria, civile e spirituale della Napoli sacra, Naples, Newton e Compton editore, 2004. Notes et références Sources (it) Giovanni Battista de Vasi et Mariano Ferrari, Nuova guida di Napoli, dei contorni di Procida, Ischia e Capri, Compilata su la Guida del Vasi, Prima Edizione, Naples, Tipografia de Porcelli, 1826 Liens externes Portail de Naples Portail du catholicisme Portail du XVIIe siècle Portail de l’architecture chrétienne
Santi Apostoli (Napulj)

Santi Apostoli je barokna crkva u Napulju, kampanija, južna Italija. Legenda kaže da je crkvu na tom mjestu sagradio car Konstantin na vrhu Merkurova hrama. Obnovila ju je obitelj Caracciolo, a 1570. ustupljena je teatinskom redu. Do 1590., susjedni klaustar i samostan projektirao je Francesco Grimaldi. Početkom 17. stoljeća rekonstruirao ju je Giacomo Conforti. Godine 1638. rad je nastavio Bartolomeo Picchiatti. U 19. stoljeću teatinski red je potisnut, a crkva predana upravi. Potres je oštetio kupolu. Crkva sada pripada Liceo Artistico Statale di Napoli. Kontrafasadu i stropne ploče freskama je oslikao Giovanni Lanfranco 1640-ih. Ploče sadrže sljedeće prikaze: mučeništvo apostola Šimuna i Giuda; mučeništvo svetog Tome apostola; mučeništvo svetog Bartolomeja; mučeništvo svetog Mateja; mučeništvo svetog Ivana evanđelista; slava apostola, vrline, proroka, patrijarha i konačno četiri evanđelista na pandantivima kupole. Na kupoli je velika freska s prikazom raja (1684.) Giovannija Battiste Benasce, koji je oslikao i freske u kapeli sv. Mihovila. Ova kapela ima sliku Marca da Siene. Lunete u ovoj kapeli naslikali su Giordano i Solimena. Iznad glavnih vrata nalazi se Vivianijeva slika Bazena za iscjeljivanje. Glavni oltar izradio je Fuga. U koru je pet Solimeninih platna. Oltar u kapeli obitelji Filomarino s desne strane glavnog oltara projektirao je 1647. godine Borromini. Kapela ima mozaike koje je izradio Giovanni Battista Calandra i kopirao sa slika Renija. Reljef na oltaru četiri evanđelistička simbola djelo je Françoisa Duquesnoya, a dva mramorna lava Giuliana Finellija. Sakristija je sagrađena 1626. godine po nacrtima Ferdinanda Sanfelicea. Kriptu je freskama oslikao Belisario Corenzio. Izvori Literatura Vasi, Giovanni Battista de; Ferrari, Mariano. 1826. Nuova guida di Napoli, dei contorni di Procida, Ischia e Capri, Compilata su la Guida del Vasi, Prima Edizione. Tipografia de Porcelli. Naples. Vanjske poveznice
Santi Apostoli (Nápoly)

A Santi Apostoli egy templom Nápoly óvárosában a Via Anticaglia mentén. Az első templomot ezen a helyen Sotero püspök alapította 468-ban egykori római templom romjain. A mai formáját 1530-ban nyerte el Colantonio Caracciolo, vicói márkinak köszönhetően. Ő a templomot a teatinusoknak ajándékozta, akik 1609-től nekiláttak újjáépítésének. A munkálatok 1627-ig tartottak Giovanni Giacomo di Conforto, Bartolomeo Picchiatti valamint Agostino Pepe építészek felügyelete alatt. A templom újraszentelésére 1649-ben került sor Ascanio Filomarino, nápolyi érsek jelenlétében. A teatinusok elüldözése után, a templomot 1821-ben IV. Bourbon Ferdinánd a jezsuitáknak ajándékozta. Ők sem birtokolhatták hosszú ideig, hiszen őket is száműzték a városból. A teatinusok visszatérése után, 1857-ben restaurálták. A templom latin kereszt alaprajzú, elliptikus apszissal valamint négy oldalkápolnával, melyeket kis kupolák fednek. Az apostolokat bemutató freskóit Giovanni Lanfranco festette 1644-ben. A kupola freskóit Dioniso Lazzari festette 1680-ban. Az oldalkápolnákat Nicola Malinconico, Domenico Frasella, Paolo De Matteis valamint Francesco De Mura alkotásai díszítik. A jobb oldali kereszthajóban található Francesco Borromini egyetlen nápolyi műve a Szeplőtlen fogantatás oltára, más néven a Filomarino-oltár. 1647-ben készült el Ascanio Filomarino megrendelésére, aki így próbálta VIII. Orbán pápa udvarának ízlését meghonosítani Nápolyban. A templom sekrestyéje 1626-ra készült el, barokk stílusú freskóit Nicola Malinconico festette. A templom alatti kripta öthajós, négy oldalsó oltárral. Freskóit Belisario Corenzio készítette. Itt található Giambattista Marino nápolyi költő sírhelye. Források New Guide to Naples and Surrounding Area, ISBN 88-8180-084-5
Église Saints-François-et-Matthieu de Naples

L'église Saints-François-et-Matthieu est une petite église baroque du centre historique de Naples, située vico lungo San Matteo. Elle dépend de l'archidiocèse de Naples. Histoire L'église est fondée en 1587 par la corporation des cochers qui la fait consacrer à saint François d'Assise. Quelques mois plus tard, les cochers ne peuvent plus se réunir dans cette église et elle est cédée aux franciscains. Ceux-ci à cause du manque d'aumônes reçues des fidèles doivent bientôt la céder à leur tour. En 1588, elle est acquise par un groupe de fidèles locaux qui la remanient en style baroque, grâce à l'aide de leurs confrères de Saint-Matthieu. À l'époque du vice-roi, sa maison annexe accueille un régiment de soldats espagnols, puis une prison de prostituées. L'église est ouverte au culte. Notes et références (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de la page de Wikipédia en italien intitulée « Chiesa dei Santi Francesco e Matteo » (voir la liste des auteurs). Bibliographie (it) Vincenzo Regina, Le chiese di Napoli. Viaggio indimenticabile attraverso la storia artistica, architettonica, letteraria, civile e spirituale della Napoli sacra, Newton Compton, coll. « Tradizioni italiane », 2015 (EAN 9788854188259) Voir aussi Articles connexes Liste des églises de Naples Baroque napolitain Liens externes Portail de Naples Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne
Santi Francesco e Matteo (Nápoly)

A Santi Francesco e Matteo egy nápolyi templom. A 14. században alapították a hozzá tartozó kórházzal együtt. Először 1370-ben építették újra, majd a 17. század során Sersale érsek megbízásából, így az eredeti épület formája teljesen megváltozott. Belsőjét kazettás mennyezet díszíti. A templomban őriznek néhány középkori (15. századi) szobrot is, feltehetően a Bertini testvérek alkotásait. Források http://www.inaples.it http://www.danpiz.net/napoli/monumenti/Monumenti.htm További információ A Wikimédia Commons tartalmaz Santi Francesco e Matteo témájú kategóriát.
Chiesa dei Santi Francesco e Matteo

La chiesa dei Santi Francesco e Matteo è una chiesa barocca di Napoli; si erge nel centro storico in vico lungo San Matteo. Storia In origine l'edificio di culto fu dedicato a san Francesco d'Assisi; la sua fondazione risale al 1587 grazie all'intervento della Corporazione dei cocchieri. Più tardi, non fu più possibile ai cocchieri di riunirsi nella chiesa (il motivo è tutt'oggi poco chiaro) e venne ceduta alla congrega dei francescani; tuttavia anche questi la abbandonarono in breve tempo, perché non riuscivano, con le sole elemosine dei fedeli, a mantenere l'intera comunità. Venne acquistata nel 1588 dai fedeli del posto (i complateari), che la rimaneggiarono secondo lo stile barocco grazie all'aiuto dei confratelli di san Matteo. Nel periodo vicereale, venne alloggiato un reggimento spagnolo con una prigione eretta per le prostitute. In anni più recenti fu gravemente danneggiata dai bombardamenti della Seconda Guerra Mondiale. La chiesa è visitabile ed aperta al pubblico. Nell'interno, a navata unica con cappelle laterali, si conservano varie opere pittoriche, la più rilevante è la tela di Girolamo Cenatiempo, raffigurante San Matteo e l'Angelo e posizionata sopra l'altare maggiore. Adiacenti alla chiesa sono altri due luoghi di culto: la Chiesa di Santa Maria della Lettera e l'Oratorio della Confraternita dei Bianchi dei Santi Francesco e Matteo alla Scala Santa. Curiosità In questa chiesa nel 1727 il celebre pittore locale Francesco De Mura sposò Anna d'Ebreu . Altre immagini Note Voci correlate Napoli Chiese di Napoli Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa dei Santi Francesco e Matteo Collegamenti esterni Chiesa dei Santi Francesco e Matteo, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Santi Marcellino e Festo (Nápoly)

A Santi Marcellino e Festo egy nápolyi templom a város történelmi központjában. A 7. században alapították Szent Bazil rendi apácák számára. A 18. és 20. században restaurálták. Napjainkban zárva van a nagyközönség számára. Oltárát 1666-ban Dionisio Lazzari készítette. Kolostorát, melyben ma a Nápolyi II. Frigyes Egyetem székel, Giovanni Vincenzo Della Monica (1567–1595) építette, majd 1772-ben Luigi Vanvitelli restaurálta
Basílica de los Santos Cosme y Damián (Alberobello)

La iglesia de los Santos Cosme y Damián es la iglesia parroquial de Alberobello, en la ciudad metropolitana de Bari y diócesis de Conversano-Monopoli.​ Forma parte de la zona pastoral de Alberobello. Historia En 1609 existía en Alberobello una capilla dedicada a la Santísima Virgen de las Gracias; mientras el culto a los santos Cosme y Damián está atestiguado a partir de 1636.​ El obispo de Conversano Giuseppe Palermo elevó el lugar de culto a iglesia parroquial en 1665, pero pocos años más tarde la disposición fue revocada a instancias de la poderosa familia Acquaviva.​ A partir de 1725 la iglesia se vio afectada por ampliaciones. A partir de 1797 renació en la comunidad de Alberobello el deseo de autonomía parroquial, que luego fue concedida en 1814 con el territorio desmembrado de la matriz de Noci ​ .Entre 1881 y 1885 se reconstruyó la fachada según un diseño del arquitecto Antonio Curri. Posteriormente el resto del edificio también se vio afectado por una renovación según su diseño, de la que sólo no se levantó la cúpula.​ Fue declarada santuario en 1938 y en 1966 se instaló el nuevo altar de mármol.​ En 2000 también recibió el título de basílica menor.​ Descripción Exterior Su fachada, orientada al sur y caracterizada por un gran pórtico, tiene una gran serliana en el centro que permite el acceso al portal de entrada arquitrabado y a los lados otros dos pasillos coronados por ventanas geminadas ; la fachada también está adornada con pilastras y semicolumnas corintias que sostienen el entablamento dentado y el tímpano triangular. Sobre la fachada se elevan los dos campanarios gemelos, cada uno de los cuales tiene, a la altura de la cella, a cada lado una serliana protegida por una balaustrada y está coronado por un chapitel piramidal apoyado sobre el tamboril. Interno Es de planta de cruz latina con crucero, se compone de una sola nave, a la que dan las capillas laterales, interconectadas entre sí introducidas por arcos de medio punto sobre los que discurre un marco moldurado, y cuyos muros están salpicados por pilastras con capiteles dóricos que sostienen las bóvedas; al fondo del salón se encuentra el presbiterio, elevado por unos escalones y cerrado por el ábside poligonal, dentro del cual se ubica el coro de madera. Aquí se conservan varias obras valiosas, entre ellas el cuadro con el tema Última Cena, pintado por Marco Sgobba,​ los dos lienzos que representan la Misericordia de Dios y Jesús Maestro, pintados en 1979 por Onofrio Bramante, también autor de las catorce estaciones del Vía Crucis,​ y las dos estatuas que representan a San Cosme y San Damián, creadas respectivamente por Francesco Paolo Antolini en 1782 y por Luca Abbattista en 1784.​ Referencias
Santi Medici Cosma e Damiano (Alberobello)

A Santi Cosma e Damiano (Szent Kozma és Damján) Alberobello legjelentősebb temploma (kis bazilika = basilica minor). Története A szentek (Kozma és Damján) tisztelete a város alapításának idejére nyúlik vissza. Gian Girolamo Acquaviva gróf egy festményt őrzött a loretói Madonnáról, amelyen a két szent is látható volt. A régi templom építésének ideje bizonytalan, viszont már állt 1665-ben, amikor mealapították az egyházközséget. A csodatevőnek vélt képet a templomban őrizték, s csodálatára a környékbeli településekről is érkeztek zarándokok. A szenteket ábrázoló szobor, amelyet minden év szeptember 27-én körbevisznek a város utcáin 1782-ben készült el. A helyi legendák szerint a szobor elkészültével még több csoda történt a településen, így az átvette a kép helyét a hagyományos körmenetben. A templom mai arculatát 1885-ben nyerte el, amikor Antonio Curri az egykori templomot átépítette neoklasszicista stílusban. A torony óráját 1887-ben szerelték be. A három oldalkápolnája 1906-ra lett kész. A templom a város főutcája végében áll. A pronaoszhoz egy lépcsősor vezet fel. A katedrális kapuját Adolfo Rollo díszítette bibliai jelenetekkel. A bejárat feletti lunettában a keresztrefeszítés látható. A főoltár szintén Rollo műve, központi eleme egy függesztett kereszt. A falakat díszítő freskókat, amelyek a szentek életének főbb eseményeit ábrázolják, Francesco De Biase festette. A sekrestyében van kiállítva Domenico Carella utolsó műve, a Levétel a keresztről. Források Santori, Irene (2003). I Trulli di Alberobello. Roma: Istituto Poligrafico e Zecca dello Stato S.p.a. ISBN 88-240-3467-5. Tarantino, Nicoletta (2010. január 1.). Alberobello. Bari: Pluricards di Michele Schirone. ISBN 978-88-89735-37-4.
Santi Filippo e Giacomo, Naples

Santi Filippo e Giacomo is a Renaissance-style, Roman Catholic church in Naples, Italy, located on Via San Biagio dei Librai, near the churches of San Biagio Maggiore and Santa Luciella. In 1593, the church was commissioned by local merchants and tradesman in the zone. The church we see today is the product of a 1758 reconstruction by Gennaro Papa. The concave/convex facade recalls the style of Borromini; and the top level niches hold statues of Religion and Faith by Giuseppe Picano, while the lower level has statues of St Phillip and St James by Giuseppe Sanmartino. The pavement was designed by Giuseppe Massa, and the holy water fonts by Domenico Antonio Vaccaro. The frescoes in the choir, nave and walls were completed by Jacopo Cestaro. He also painted the Evangelists on the cupola and St Phillip and Jacob in the presbytery. Gallery Bibliography Vincenzo Regina, Le chiese di Napoli. Viaggio indimenticabile attraverso la storia artistica, architettonica, letteraria, civile e spirituale della Napoli sacra, Newton and Compton editor, Naples 2004. External links Church of Santi Filippo e Giacomo description at Napoligrafia site.