NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kathedrale von Reggio Calabria

Die Kathedrale Maria Santissima Assunta in Reggio Calabria ist die Kathedrale des Erzbistums Reggio Calabria-Bova in der italienischen Region Kalabrien. Sie ist die größte Kirche der Region und ist Maria als der in den Himmel Aufgenommenen geweiht. Geschichte Der erste Kirchenbau entstand um 300 n. Chr. auf den Ruinen eines griechischen Apollo-Tempels. Er wurde im Lauf der Jahrhunderte erweitert und umgebaut. Durch das Erdbeben von Messina 1908 völlig zerstört, wurde die Kathedrale im Stil der Neoromanik neu aufgebaut. Gebäude Die Hauptfassade wird gegliedert durch vier Türme. Auf der Freitreppe befinden sich links und rechts des Portals die Statuen des Heiligen Paulus und des Heiligen Stefans. Der Kirchenbau wurde 1928, der 28 m hohe Campanile 1931 fertiggestellt. Innenraum Auf der Innenseite des Portals ist die Region Kalabrien mit den wichtigsten Kirchen abgebildet. Der dreischiffige Innenbau beherbergt die Grabstätten einiger Bischöfe und einen wertvollen Kirchenschatz mit Silber- und Goldschmiedearbeiten aus dem 15. und 16. Jahrhundert. Sakramentskapelle Die Seitenkapelle Santissimo Sacramento, die Bischof Agostino Gonzalez 1539 errichten ließ, wurde mehrmals durch Eroberer oder Erdbeben zerstört und immer wieder rekonstruiert. Neben Heiligenfiguren sind originale Intarsienarbeiten aus dem 16. Jahrhundert erhalten. Orgel Die Orgel wurde in den Jahren 2002–2008 von der Orgelbaufirma Fabbrica Artigiana Organi Michelotto Francesco di Michelotto Daniele erbaut, wobei weitgehend das Pfeifenmaterial der Vorgängerorgel wiederverwendet wurde. Das Instrument ist auf zwei Gehäusekörper aufgeteilt, die im Querschiff untergebracht sind. Im linken Querschiff, auf einer kleinen Tribüne oberhalb des Eingangs zur Sakramentskapelle, befindet sich das zentrale Orgelgehäuse, welches die ersten drei Manualwerke und das Pedal umfasst, die weitgehend aus der Vorgängerorgel hervorgegangen sind. Im rechten Querschiff befindet sich auf einer kleinen Tribüne das im Jahre 2008 ergänzte Echowerk (IV. Manual, Organo Eco). Die beiden Orgelgehäuse sind aus Nussbaum-Holz gefertigt und mit dekorativen Elementen ausgestattet. Der fahrbare Spieltisch steht normalerweise im Hauptschiff, nahe am Ambo, d. h. zum rechten Querhaus hin. Die Orgel hat insgesamt 71 Register (4.805 Pfeifen) und drei Effektregister (Campane) auf vier Manualen und Pedal. Von den 71 Registern sind 52 Register voll ausgebaut, bei den übrigen Registern handelt es sich überwiegend um extendierte Stimmen bzw. Transmissionen. Die Spiel- und Registertrakturen sind elektrisch. Die Orgel hat 33 Koppeln. Koppeln Normalkoppeln: I/II, III/I, III/II, IV/I, IV/II, IV/III, I/P, II/P, III/P, IV/P Suboktavkoppeln: I/I, IV/I, III/I, II/II, IV/II, III/II, I/II, III/III, IV/III, IV/IV Superoktavkoppeln: I/I, III/I, II/II, IV/II, III/II, I/II, III/III, IV/III, IV/IV, I/P, II/P, III/P, IV/P Literatur Gabriella Vitiello, Frank Helbert: Kalabrien. DuMont-Reise-Verlag, Köln 2004, ISBN 3-7701-6439-3. Ilona Witten: Kalabrien, DuMont Verlag, 2. Auflage, 2006, ISBN 3-7701-5989-6 Weblinks Offizielle Website (italienisch) Einzelnachweise
Reggio Calabria Cathedral

Reggio Calabria Cathedral (Italian: Duomo di Reggio Calabria; Basilica Cattedrale Metropolitana di Maria Santissima Assunta in Cielo) is a Roman Catholic cathedral in Reggio Calabria, Calabria, Italy. The dedication is to the Assumption of the Virgin Mary. Formerly the archiepiscopal seat of the Archdiocese of Reggio Calabria, it is now that of the Archdiocese of Reggio Calabria-Bova. The cathedral was severely damaged by an earthquake in 1908, and rebuilt in a modern eclectic style with Romanesque and Gothic elements. The initial design was by the engineer P. Carmelo Umberto Angiolini and then modified by the engineer Mariano Francesconi. The new church was consecrated in 1928. References
Cathédrale de Reggio de Calabre

La cathédrale de Reggio de Calabre ou cathédrale Notre-Dame-de-l'Assomption-au-Ciel (en italien : Duomo di Reggio ou Basilica Cattedrale Metropolitana di Maria Santissima Assunta in Cielo) est une église catholique romaine de Reggio de Calabre, en Italie. Plus grand édifice religieux de la région Calabre, elle est la cathédrale de l'archidiocèse de Reggio de Calabre-Bova. Elle a été élevée à la dignité de basilique mineure le 21 juin 1978. Histoire Architecture Annexes Articles liés Archidiocèse de Reggio de Calabre-Bova Reggio de Calabre Liste des cathédrales d'Italie Liste des cathédrales de la Calabre Liens externes Site officiel Ressources relatives à la religion : Chiese delle diocesi italiane GCatholic.org Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Calabre Portail du catholicisme
Katedrala Uznesenja Blažene Djevice Marije, Reggio Calabria

Katedrala Uznesenja Blažene Djevice Marije u gradu Reggio Calabria (tal. Il Duomo di Reggio ili Basilica Cattedrale Metropolitana di Maria Santissima Assunta) najveća je katolička vjerska građevina u južnotalijanskoj regiji Kalabriji i stolna crkva nadbiskupije Reggio Calabria-Bova (lat. Archidioecesis Rheginensis-Bovensis). Povijest Katedrala Uznesenja BDM u Reggiu Calabriji sagrađena je oko 300. godine na ostatcima grčkoga hrama posvećenog Apolonu. Nadograđivana tijekom mnogih stoljeća, bila je potpuno razrušena u potresu koji je 1908. pogodio Messinu. U razdoblju od 1917. do 1928. godine Katedrala je potpuno obnovljena u neoromaničkom stilu, a 1929. dovršen je i zvonik Katedrale. Godine 1978. papa Pavao VI. proglasio ju je bazilikom. Arhitektura Katedrala je dugačka 94, široka 22 i visoka 21 metar. Njeno pročelje krase četiri manja tornja, dijeleći ga u tri dijela. Do ulaznih vrata dolazi se stepenicama, usred kojih su postavljeni kipovi sv. Pavla i sv. Stjepana (s lijeve i desne strane prema glavnom ulazu). Oba kipa isklesao je 1934. talijanski kipar Francesco Jerace. Zvonik Katedrale visok je 28,15 metara. Portal je s unutarnje strane oslikan kartom Kalabrije s najvažnijim crkvama. U trobrodnoj unutrašnjosti Katedrale nalaze se i grobovi pojedinih biskupa, te mnogi vrijedni, srebrni i zlatni crkveni predmeti iz 15. i 16. stoljeća. Kapela Presvetoga Sakramenta Pokrajnju kapelu Presvetoga Sakramenta (tal. Cappella del Santissimo Sacramento) je 1539. godine uredio biskup Agostino Gonzaga. Tu kapelu – koja je prvotno bila posvećena Presvetom Trojstvu – nekoliko su puta tijekom povijesti pljačkali i uništavali mnogi osvajači. Više puta je stradala i u potresima, no uvijek su ju obnavljali. Osim kipova svetaca, u kapeli se nalaze i originalne intarzije iz 16. stoljeća. Orgulje Prve orgulje katedrale Uznesenja BDM u Reggiu Calabriji izradila je 1930. tvrtka Balbiani: te su orgulje imale dva manuala i pedale. Godine 1968. premještene su u crkvu San Carlo al Corso, te bivaju zamijenjene novim i nešto većim orguljama izrađenim u majstorskoj radionici braće Ruffatti iz Padove. U razdoblju od 2001. do 2008. to su glazbalo restaurirali, nadogradili i osuvremenili majstori radionice Francesco Michelotto. Orgulje su danas elektroničke i kompjuterizirane, imaju 71 registar (ukupno 4805 svirala) i tri dodana efekta (Campane) na četiri manuala s po 61 tipkom, pedalima i 33 kopule. Literatura Vitiello, Gabriella / Helbert, Frank: Kalabrien, Köln: DuMont Verlag, 2004. ISBN 3-7701-6439-3 Witten, Ilona: Kalabrien, Köln: DuMont Verlag, 2. izdanje, 2006. ISBN 3-7701-5989-6 Izvori Galerija Vanjske poveznice Sestrinski projekti Mrežna sjedišta [neaktivna poveznica] (tal.) (engl.) (fr.) (njem.) Informacije o orguljama Katedrale Uznesenja BDM u Reggiu Calabriji (tal.)
Kathedrale von Trapani

Die Kathedrale San Lorenzo Martire in Trapani ist seit 1844 die Kathedrale des Bistums Trapani, einer katholischen Diözese der Kirchenprovinz Palermo in der Kirchenregion Sizilien. Sie wurde im 17. Jahrhundert auf den Resten älterer Gotteshäuser errichtet und im 18. Jahrhundert baulich erweitert. Dabei erhielt ihre Fassade das frühbarocke Aussehen. Lage Im mittelalterlichen Teil der Stadt, der sich westlich der Via Torrearsa erstreckt, liegt sie an der früheren Ruga Amalfitania (auch Loggia oder Strada grande), dem heutigen Corso Vittorio Emanuele, an dem alle für die städtische Gemeinschaft wichtigen Gebäude stehen. Geschichte Die Kathedrale hat ihren Ursprung im Mittelalter; sie wurde 1421 als Kirche geweiht. Von 1635 bis 1639 wurde sie nach Plänen von Bonaventura Certo von Grund auf neu errichtet. 1740 fügte Giovanni Biagio Amico die Kuppel mit ihren Nebenkuppeln, den Portikus und einen Glockenturm hinzu. Im Inneren entstand die Chorapsis und mittels einer doppelten Säulenreihe wurde das Gebäude in das Hauptschiff und zwei Seitenschiffe gegliedert. Am 31. Mai 1844 wurde die Kirche durch Papst Gregor XVI. zur Bischofskirche erhoben. Ausstattung (Auswahl) Der rechteckige Bau mit einem kreuzförmigen Grundriss wird durch marmorne Säulenreihen in drei Schiffe aufgeteilt. Wand- und Deckenfresken sowie Stuckfiguren bilden einen neoklassizistischen Schmuck im Inneren, ausgeführt nach Entwürfen von Jirolamo Rizzo und Onofrio Noto. Zur Ausstattung gehören eine steinerne Kanzel, ein Taufstein, eine Orgel mit den Manualen auf der Empore und natürlich der Altar. Besonders sehenswert sind Kunstwerke flämischer Meister wie das Gemälde Kreuzigung von Anthonis van Dyck, Skulpturen aus weißem Marmor wie Toter Christus von Giacomo Tartaglia oder Gott Vater und die Fresken im Querschiff von Domenico La Bruna sowie die Deckenfresken von Vincenzo Manno. An den Toren des mit drei Rundbögen gestützten Portikus sind zwei mal zwei Bronzereliefs eingelassen, die unter anderem Szenen aus dem Matthäus-Evangelium in der Umgebung von Trapani darstellen: Mt 19.16–26 „Der reiche Jüngling“ und Mt 25.1–13 „Gleichnis der Jungfrauen“. Im Vorbau zeigt ein Holzrelief des Domenico Nolfo aus einer örtlichen Künstlerfamilie eine Anbetung der Könige (Adorazione dei Magi). Nutzung Die Kirche ist außer bei kirchlichen Anlässen für Touristen geöffnet. Es werden auch Chorkonzerte oder Orgelkonzerte veranstaltet. Literatur Giuseppe Bellafiore: La civiltà artistica della Sicilia dalla preistoria ad oggi. Le Monnier, Firenze 1963, S. 329. Weblinks Text zur Geschichte der Kirche (italienisch) und Kamerafahrt durch den Kirchenraum mit Blicken auf die Kanzel, den Taufstein, den Altar, die Decke und die Orgel; auf YouTube (5:14 Minuten) Kurzinformation zur Kathedrale San Lorenzo auf der Stadt-Homepage (italienisch) Das Geläut der Kathedrale auf YouTube (2:33 Minuten) Einzelnachweise
Katedra św. Wawrzyńca w Trapani

Katedra św. Wawrzyńca (wł. Cattedrale di San Lorenzo) – rzymskokatolicka katedra w Trapani, w diecezji Trapani, bazylika mniejsza. Położona jest przy Corso Vittorio Emmanuele, w historycznym centrum miasta. Historia Pierwszy kościół św. Wawrzyńca, na miejscu dzisiejszej katedry, wzmiankowany jest w I poł. XV w., od 1434 jako parafialny. Dzięki wsparciu zamożnych rodzin z Trapani kościół został po tej dacie rozbudowano o kaplice, z których najważniejszą była kaplica św. Stefana zbudowana przez rodzinę Vento. Kolejne rozbudowy i remonty kościoła miały miejsce w XVII w., w latach 1602-1639, gdy m.in. zbudowano absydy. Następnie do świątyni dostawiono kaplicę św. Jerzego (na miejscu domów pierwotnie przylegających do kościoła) i wzniesiono nową, zaprojektowaną przez P. B. Certę kopułę. W 1716 do świątyni wstawiono organy. Kolejną gruntowną przebudowę - kaplic bocznych, chóru, kopuły, dzwonnicy, aneksów - przeprowadzono według projektu Giovanniego Biagia Amico. Trwała ona do 1740. W 1747 kościół św. Wawrzyńca otrzymał rangę kolegiaty. W 1788 podjęto kolejną przebudowę świątyni, która z powodu trudności finansowych trwała blisko piętnaście lat. W 1844 kościół św. Wawrzyńca stał się katedrą diecezji Trapani. W 1990 katedrę otoczono nowym ogrodzeniem z brązu i żelaza, które zastąpiło starsze, drewniane. Po 1995 wymieniono natomiast część wyposażenia wnętrza: ołtarz główny, cyborium, kamienną ambonę, chrzcielnicę, tron biskupi. Na wyposażeniu katedry pozostaje obraz Złożenia do grobu szkoły flamandzkiej oraz obraz św. Jerzego pędzla Andrei Carreca z XVII w.. Przypisy
Katedrála Narození Panny Marie (Syrakusy)

Katedrála narození Panny Marie (Duomo di Siracusa, formálně Cattedrale metropolitana della Natività di Maria Santissima) v Syrakusách na Sicílii, je hlavní chrám katolické arcidiecéze Syrakusy. Základem stavby je řecký pohanský chrám v dórském stylu. Budova je od roku 2005 na seznamu světového dědictví UNESCO. Katedrála stojí v historickém jádru města na ostrově Ortygia. Dějiny Původ chrámu na tomto místě se datuje do prehistorie. Velký řecký chrám Athény zde byl vznikl v 5. století před naším letopočtem. Byla to dórská budova se šesti sloupy na krátkých stranách a 14 na dlouhých stranách. Chrám zmiňují Platón a Athénaios a Cicero v roce 70 př. n. l. uvádí rabování jeho výzdoby jako jeden ze zločinů guvernéra Verra. Archeologické vykopávky pod vedením Paola Orsiho v letech 1907-1910 zjistily, že řecký chrám byl postaven na ještě starších základech a objevily množství archaických a předhelénských předmětů. Mnoho z nich je nyní v muzeu Museo archeologico regionale Paolo Orsi v Syrakusách. Současná katedrála byla postavena biskupem sv. Zosimem ze Syrakus v 7. století. Pobořené dórské sloupy původního chrámu byly začleněny do zdí současného kostela. Lze je vidět zevnitř i zvenčí. Budova byla v roce 878 přeměněna na mešitu a později opět na kostel poté, co v roce 1085 Norman Roger I. Sicilský město dobyl zpět křesťanům. Střecha střední lodi je normanského původu stejně jako mozaiky v apsidách. V rámci zvýšené stavební činnosti po zemětřesení na Sicílii v roce 1693 byla katedrála v letech 1725–1753 přestavěna a fasádu přepracoval architekt Andrea Palma. Stylově jde o vrcholný sicilský barok, a sice relativně pozdní příklad. Za pozornost stojí akanty na hlavicích dvojitých korintských sloupů na fasádě. Sochy na fasádě vytvořil Ignazio Marabitti. Interiér kostela, hlavní loď a dvě pobočné, kombinují rustikální stěny a barokní detaily. Je zde křtitelnice s mramorovou nádržkou z 12. nebo 13. století, ciborium (oltářní baldachýn) navržené architektem Luigim Vanvitellim a socha Madonna della Neve (Panny Marie Sněžné, 1512) Antonella Gaginiho. Od roku 2015 má katedrála řadu ostatků sv. Lucie, patronky města: množství fragmentů kostí, roucho, závoj a pár bot. Dvakrát ročně, první neděli v květnu a 13. prosince, v den svátku sv. Lucie, je z katedrály vynesena socha svaté Lucie od sochaře Pietra Rizza (1599) a nesena ulicemi. Stříbrná socha obsahuje tři fragmenty jejích žeber v hrudi. Katedrála sdílí náměstí Piazza Duomo s kostelem Santa Lucia Alla Badia. Tento kostel vlastní a vystavuje Caravaggiovu malbu Pohřeb svaté Lucie. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cathedral of Syracuse na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála narození Panny Marie na Wikimedia Commons
Siracusai székesegyház

A Siracusai székesegyház vagy Kisboldogasszony-székesegyház (olaszul: Cattedrale metropolitana della Natività di Maria Santissima) egy katolikus templom Siracusában, Szicíliában. Egyben itt található a Siracusai főegyházmegye székhelye is. Eredetileg egy görög, dór templomként épült, ami miatt 2005 óta szerepel az UNESCO Világörökségi listáján. A székesegyház a városhoz tartozó Ortigia-sziget közepén található. Történelem A templom eredete már az ókorból datálható, amikor a Kr. e. 5. században épült Athéné Templomának. Az ókori templom dór rendszerben épült, rövidebbik oldalain 6, a hosszabbik oldalain pedig 14 oszloppal. Platón és Athenáiosz is megemlítette a templomot. Kr.e 70-ben Cicero szót emelt a templom díszeinek a lopása ellen, amit Verres kormányzásának a bűneként említett meg. A jelenlegi katedrálist Zosimo püspök építtette a 7. században. Az akkori dór oszlopokat beépítették az új templom falába. Szicília arab megszállásával 878-ben a katedrálist mecsetté alakították. 1085-ben I.Roger vezetésével a normannok kiűzték Szicíliából az arabokat, így visszaállították az épületet templommá. A főhajó tetőszerkezete ebből, a normann korból való, csakúgy, mint az apszis mozaikképei. Az 1693-as szicíliai földrengés következtében súlyos károk keletkeztek. A homlokzatot Andrea Palma építtette újjá 1725 és 1753 között, két sor korinthoszi oszloppal, és Ignazio Marabitti szobraival. Az oszlopokon akantuszlevél van díszítőmotívumként. Leírása A katedrális falaiban még ma is láthatók a régi templom oszlopai. A görög kori épületnek három lépcsőfoka volt. A templomnak egy fő- és két mellékhajója van. A belső részben található a márvány szenteltvíz-tartó,a 12-13. századból és Szent Lúcia ezüst szobra 1599-ből, Pietro Rizzo munkája nyomán. Valamint Luigi Vanvitelli cibóriuma, és a Madonna a hóban szobor Antonello Gagini nyomán 1512-ből. Galéria Jegyzetek
Kathedraal van Syracuse

De kathedraal van Syracuse is een kathedrale kerk op het Italiaanse eiland Sicilië, gewijd aan de Maagd Maria. Officieel heet de kerk Santa Maria del Piliero of Santa Maria delle Colonne, hetgeen betekent: Heilige Maria van de Zuil(en). De kerk werd gebouwd rond de restanten van een oude Griekse tempel, op het centrale plein van het eiland Ortygia in de stad Syracuse. De kathedraal kent verschillende bouwperioden. De tempel van Athena Basis voor de kathedraal vormde de Griekse tempel, die aan de godin Athena was gewijd. De allereerste Athena-tempel stamde uit het midden van de zesde eeuw v.Chr., maar deze werd verbouwd tot een tempel van de Dorische orde tijdens het bewind van de Dinomeniden, dat wil zeggen: in de eerste helft van de vijfde eeuw v.Chr. Het was een tempel met 6 zuilen aan voor- en achterzijde, en 14 zuilen over de lange zijdes. Elke zuil was ruim 8 meter hoog, en op het dikste punt bijna 2 meter in doorsnee. Nog in de Romeinse tijd werd de tempel van Athena geprezen om haar schoonheid, o.a. door de Romeinse redenaar Cicero. Middeleeuwse bouwfase Waarschijnlijk werden de ruimtes tussen de zuilen aan de buitenzijde in de 7e eeuw na Chr. opgevuld met muren, en werd de tempel gebruikt als moskee. Na de verovering van Sicilië door de Normandiërs volgde er een nieuwe fase in de geschiedenis van het gebouw, namelijk die van hoofdkerk van Syracuse. Omvorming tot het huidige gebouw Net als veel andere monumenten in het zuidwesten van Sicilië raakte ook de kathedraal van Syracuse ernstig beschadigd door enorme aardbevingen, met name die van 1542 en die van 1693. Na de aardbeving van 1542 werd de kerk provisorisch hersteld. In de jaren 1620 bouwde architect Giovanni Vermèxio aan de Sacramentskapel in de kathedraal. De aardbeving van 1693 maakte reconstructie van het hele gebouw noodzakelijk, en zo ontstond bijvoorbeeld de barokke gevel van de hand van Andrea Palma (1728-1754). De kathedraal bevat diverse schilderijen en andere kunstwerken van kunstenaars uit de late middeleeuwen en uit de barok. Hergebruik van materialen Het hoofdaltaar van de kerk werd opgebouwd in 1659, op de basis van een architectonisch fragment uit de Dorische Athena-tempel. Meest in het oog springend zijn echter de zuilen van de Athena-tempel, die zowel in het interieur van de kerk als in het exterieur nog goed te zien zijn. Galerij
Сиракузский собор

Собор Рождества Девы Марии (итал. Duomo di Siracusa, полное название Cattedrale metropolitana della Natività di Maria Santissima) — кафедральный собор сицилийского города Сиракузы, перестроенный из древнегреческого храма Афины (V век до н. э.). Храм Афины Храм был построен тираном Гелоном I после победы в битве при Гимере. Это был дорический гексастильный (6 колонн в поперечнике) периптер длиной в 14 колонн. Храм был посвящен богине Афине. С конца III века до н. э. древнеримскую богиню Минерву стали отождествлять с Афиной, поэтому в названии храма иногда можно увидеть и второе имя. История собора Сиракузы имеют древнейшие христианские традиции. В городе находятся раннехристианские катакомбы Санта-Лючия, а первого епископа Сиракуз Марциана, по преданиям послал туда проповедовать сам апостол Пётр. Город упоминается в Деяниях святых апостолов в связи с путешествием апостола Павла в Рим: Через три месяца мы отплыли на александрийском корабле, называемом Диоскуры, зимовавшем на том острове, и, приплыв в Сиракузы, пробыли там три дня. В 640 году византийцы перестроили древний храм Афины в христианскую церковь. Они заложили интерколумнии кладкой, создав стены, и пробили в целле восемь арок, получив таким образом трехнефную базилику. Боковые нефы получили своды, центральный неф — деревянный потолок. В 878 году Сиракузы были захвачены арабами, церковь была разграблена, а затем превращена в мечеть. В 1093 году нормандец Рожер отобрал у арабов Сиракузы и вернул его в христианство. В XII веке храм восстанавливался после разрушительного землетрясения 1100 года — центральный неф получил клеристорий, а апсида была украшена мозаикой. Вероятно, тогда же были построены фасад и колокольня в норманском стиле (разрушены землетрясением 1693 года), о внешнем виде которых нет четких данных. В XVII веке для расширения храма были снесены несколько древних колонн. Нынешний фасад в стиле сицилийского барокко построен в 1728—1753 годах (с большим перерывом в строительстве). Проект фасада одними специалистами приписывается архитектору Андреа Пальма, другие оспаривают его авторство. В этом же стиле декорировано и внутреннее убранство. Штукатуркой и лепниной покрывались в том числе и дорические колонны. В 1906 году храм был закрыт из-за аварийного состояния потолков, после чего по приказу архиепископа Луиджи Биньями началась реставрация. В результате реставрации, которая продлилась до 1927 года, интерьеру постарались вернуть строгость классического храма. Со стен и колонн счистили штукатурку и лепнину, удалили карниз, проходящий по всему периметру главного нефа, удалили барочные алтари из левого нефа, снаружи на северо-восточном углу фасада выявили и вскрыли дорическую колонну — единственную, не утопленную в кладке. Собор был открыт после реставрации 9 января 1927 года и с тех пор не претерпел серьёзных изменений. Статус В числе других памятников Сиракуз городской собор охраняется ЮНЕСКО в составе объекта Всемирного наследия «Древний город Сиракузы и скальный некрополь Панталика». Примечания