Santa Prisca

Santa Prisca är en kyrkobyggnad och titelkyrka i Rom, helgad åt den heliga jungfrumartyren Prisca. Kyrkan är belägen vid Via di Santa Prisca i Rione Ripa och tillhör församlingen Santa Prisca. Kyrkans historia Kyrkans första skriftliga omnämnande återfinns i ett dokument från synoden i Rom år 499, i vilket kyrkan benämns titulus Aquilae et Priscae. Enligt uppgift omnämns kyrkan även i en inskrift från år 489, men detta är osäkert. Påve Hadrianus I (772–795) överlät kyrkan åt basilianermunkar. År 1084 skövlades kyrkan av normander under Robert Guiscard; kyrkan restaurerades under påve Paschalis II (1099–1118). Under 1400-talet härjades kyrkan av en eldsvåda och övergavs av de benediktinermunkar, vilka förestod den. År 1445 lät påve Celestinus III (1445–1458) genomföra en genomgripande restaurering och förlänade kyrkan åt dominikanermunkar, vilka innehade kyrkan till början av 1600-talet, då augustinermunkar tog över den; dessa förestår kyrkan än i dag. Fasaden från år 1600 i senmanierism är ritad av arkitekten Carlo Francesco Lambardi (1545–1619). Interiören Kyrkan är en treskeppig basilika med absid. Högaltarmålningen utgörs av Domenico Crestis Den helige Petrus döper den heliga Prisca. Absiden är freskmålad av Anastasio Fontebuoni. Bland motiven ses Den heliga Priscas martyrium. I kyrkans baptisterium finns en dopfunt, i vilken enligt legenden aposteln Petrus ska ha döpt Prisca. I kyrkans krypta vördas hennes reliker. Under kyrkan återfinns ett mithreum från 100-talet e.Kr. Omnämningar i kyrkoförteckningar Titelkyrka Kyrkan stiftades som titelkyrka med namnet omkring år 112 av påve Alexander I. Kardinalpräster under 1900- och 2000-talet Domenico Ferrata: 1896–1914 Vittorio Amedeo Ranuzzi de' Bianchi: 1916–1927 Charles-Henri-Joseph Binet: 1927–1936 Adeodato Piazza: 1937–1949 Angelo Giuseppe Roncalli, sedermera påve Johannes XXIII: 1953–1958 Giovanni Urbani: 1958–1962 José da Costa Nunes: 1962–1976 Giovanni Benelli: 1977–1982 Alfonso López Trujillo: 1983–2001 Justin Francis Rigali: 2003– Kommunikationer Närmaste tunnelbanestation är Circo Massimo. Bilder Källor Noter Webbkällor ”Santa Prisca” (på italienska). info.roma.it. Arkiverad från originalet den 17 januari 2020. http://archive.md/O0li5. Läst 17 januari 2020. Tryckta källor Armellini, Mariano (1982) [1891] (på italienska). Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX. Roma: Edizioni del Pasquino. sid. 577–581. OCLC 73221620 Armellini, Mariano; Cecchelli, Carlo; Tacchi Venturi, Pietro (1942) (på italienska). Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX. Roma: Edizioni R.O.R.E. di N. Ruffolo. sid. 1420. OCLC 2997278 Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. sid. 504. ISBN 88-365-2541-5 Hülsen, Christian (1927) (på italienska). Le chiese di Roma nel medio evo. Firenze: Leo S. Olschki. sid. 424. OCLC 3696954 Lombardi, Ferruccio (1993) (på italienska). Roma: chiese, conventi, chiostri: progetto per un inventario 313—1925. Roma: Edilstampa. sid. 262. OCLC 30727273 Rendina, Claudio (2000) (på italienska). Guida insolita ai misteri, ai segreti, alle leggende e alle curiosità delle Chiese di Roma. Roma: Newton & Compton. sid. 316–317. ISBN 88-8289-419-3 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Santa Prisca.