NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
San Giacomo di Rialto (Velence)

A San Giacomo di Rialto vagy San Giacometto egy Idősebb Szent Jakabnak ajánlott templom az olaszországi Velencében. A hagyomány szerint ezen a helyen állt a város legrégebbi temploma, amelyet 421 március 25-én szenteltek fel. Velence első lakosai ezen a területen telepedtek le, az erről szóló felirat a szentély jobb oldali pillérén olvasható. A jelenleg látható épületet a 12. században emelték, majd később többször is átalakították. A templom a középkorban a Provveditori al Sal (sóval foglalkozó állami tisztségviselők), majd 1532-től közvetlen a dózse fennhatósága alatt állt. A templomot a piac területére építették, apszisának külső falán felirat figyelmezteti a kereskedőket a szerződések megtartására, a tisztességes kereskedelemere és arra, hogy kerüljék a súlyok meghamisítását. A homlokzaton látható nagyméretű órát a 15. században helyezték el, majd 1749-ben felújították. Fölötte egy a 14. vagy 15. századból származó Madonna-dombormű kapott helyet. Az alacsony harangtorony tetejét Szent Jakab rézből készült szobra díszíti. Az épület előtt álló ötoszlopos, gótikus, valószínűleg a 14. századból származó templomtornác az egyetlen, amelyik fennmaradt Velencében.1758-ban felújították, de megtartották eredeti formáját. A négyszög alaprajzú belső tér háromhajós, kereszthajóval, és kupolával, így a bizáncias alaprajzon egy modernebb, latin kereszt forma is kirajzolódik. A hajókat elválasztó márványoszlopok görög eredetűek, egy ókori épületből származhatnak. Az oszlopfők a 14. században készültek. A falakat mozaikok és freskók díszítették, de ezeket a templom 1599 és 1601 között elvégzett átalakításakor megsemmisítették. Az oltárokat újjáéépítették, ekkor készültek a félkör alakú nagyméretű ablakok is, de az épület szerkezetét változatlanul hagyták. Az új oltárok a rialtói piacon működő céhek megbízásából készültek. Az Angyali üdvözlet-oltárát a 17. század elején építették a gabonaszitálók és hordárok megbízásából. Az ötvösök és aranyművesek oltára, a Szent Antal apátnak ajánlott oltár, rajta Girolamo Campagna brozszobraival (1603-1605) Vincenzo Scamozzi munkája (1601-1603). A sajtárusok részére fenntartott főoltárt Szent Jakab szobrával 1600 és 1608 között Alessandro Vittoria készítette. A templomot díszítő festmények között figyelemre méltó a Szűz eljegyzése, Marco Vecellio munkája. A homlokzat belső oldalán egy kórus állt, azonban ezt 1933-ban lebontották. Források Antonio Manno: Velence művészete, Geographia Kiadó, Budapest, 2005, ISBN 963-9547-07-7 Alessandra Boccato: Chiese di Venezia, Arsenale editrice, Venezia, 1998, ISBN 88-7743-197-0
San Giacomo di Rialto

San Giacomo di Rialto is een kerk in de sestiere San Polo in Venetië. De kerk is de oudste kerk in de stad, gebouwd in het jaar 421. Begin 16e eeuw doorstond het gebouw een brand in de wijk Rialto. Boven de ingang heeft de kerk een grote 15de-eeuwse klok, wat handig was voor het Venetiaanse zakendistrict. De klok heeft een wijzerplaat van 24 in plaats van de gebruikelijker 12 uur. De kerk staat afgebeeld op een veduta van Canaletto. Referentie
Chiesa di Santa Maria del Soccorso (Tagliacozzo)

La chiesa di Santa Maria del Soccorso è un edificio religioso situato nel quartiere di Altolaterra a Tagliacozzo, in provincia dell'Aquila e diocesi di Avezzano. Storia La chiesa originaria, citata nella bolla pontificia del 1115 di Papa Pasquale II tra i possedimenti della diocesi dei Marsi come "Sancta Mariae in Furca", risale con ogni probabilità al XII secolo. L'appellativo "Furca", ovvero forca nell'accezione di passo o vado, è dovuto presumibilmente alla sua collocazione geografica, nel mezzo della fenditura montuosa di Altolaterra tra le pendici dei monti Civita e La Difesa del monte Aurunzo. Andrea De Ponte feudatario di alcune terre marsicane fece erigere intorno al Duecento una torre di avvistamento nei pressi della chiesuola di Santa Maria in Forca. Rimaneggiata più volte a cominciare dal XIV secolo, fu abbellita dagli Orsini e successivamente dai Colonna, signori del ducato di Tagliacozzo e della contea di Albe fino all'abolizione del feudalesimo. Nel 1495 la chiesa fu ampliata e impreziosita con l'aggiunta del portale sovrastato dagli affreschi in lunetta risalenti allo stesso periodo. Nella prima metà del Cinquecento furono realizzati il portico, per proteggere in modo adeguato gli affreschi, le altre opere d'arte posizionate esteriormente e il campanile. Danneggiata dai terremoti del Settecento e dal terremoto della Marsica del 1915 in modo non irreparabile è stata oggetto di più restauri. Nel 1946 Roberto Rossellini la scelse tra le location del film Desiderio. Negli anni ottanta è stato messo in sicurezza il tetto dell'edificio religioso. Descrizione La chiesa a navata unica, ingrandita nel corso dei secoli XV e XVI, si caratterizza per il portico e il portale in stile rinascimentale. Il campanile che svetta lateralmente risale al XVI secolo. Alcune tracce dell'edificio duecentesco si trovano posteriormente nella sagrestia. Due piccoli quadri collocati nell'altare maggiore e alcuni affreschi della seconda metà del XVI secolo sono opera di Angelo Guerra d'Anagni. Sul retro sono visibili le tracce dell'ospedale-ricovero realizzato in seguito alla diffusione della peste. Sul monte che la domina si trovano i ruderi del castello di Tagliacozzo e la chiesa del Calvario con le stazioni della Via Crucis. Note Bibliografia Abruzzo e Molise. Touring Club Italiano, Milano, Touring, 2005, SBN MOL0056415. Voci correlate Tagliacozzo Diocesi di Avezzano Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di Santa Maria del Soccorso Collegamenti esterni Sito ufficiale della diocesi di Avezzano, su diocesidiavezzano.it, Diocesi di Avezzano. URL consultato il 28 aprile 2020.
Palazzo Marigliano

Der Palazzo Marigliano oder auch Palazzo di Capua ist ein Palast aus den 1510er-Jahren im Viertel Pendino in Neapel in der italienischen Region Kampanien. Er liegt in der Via San Biagio dei Librai, 39 und beherbergt heute die Soprintendenza archivistica e bibliografica (dt.: Oberaufsicht für Archivierung und Bibliografie) der Region Kampanien. Geschichte Der Palast wurde in den Jahren 1512–1513 im Auftrag von Bartolomeo di Capua, Prinz von Riccia und Graf von Hauteville erbaut. Mit dem Projekt wurde Giovanni Francesco Mormando betraut, der ein wertvolles Beispiel neapolitanischer Renaissance schuf. Das Gebäude ging später in den Besitz der Grafen von Saponara und der Familie Marigliano über. Im 18. und 19. Jahrhundert wurden an dem Palast substanzielle Veränderungen vorgenommen: Den Bau des Innenhofes im 18. Jahrhundert auf zwei unterschiedlichen Ebenen, die durch eine wertvolle, doppelzügige Treppe verbunden sind, gefolgt von den Umbauten im 19. Jahrhundert, die zur Öffnung einiger Ladengeschäfte in der Fassade und zum Ersatz der ionischen Pilaster neben dem Eingangsportal durch ein einfaches, dünnes Marmorband führten. Im Atrium gibt es zwei Inschriften: Die links des Eingangs (teilweise erodiert) besagt, dass in dem Palast Costanza di Chiaromonte, die Gattin von König Ladislaus von Neapel und später der Prinz Andrea di Capua lebten. Die andere auf der rechten Seite erinnert daran, dass die Verschwörung von Macchia 1701 von diesem Palast ihren Ausgang nahm. Beschreibung Die Fassade setzt sich aus drei unterschiedlichen Fensterreihen über einem Sockel aus Piperno, in dem die Ladengeschäfte geöffnet wurden, zusammen. Die erste Fensterreihe besteht aus einfachen Rechteckfenstern, die zweite dagegen aus Rundbogenfenstern, die von Pilastern in architektonischer Ordnung gestützt werden und sich mit kompositen, gerillten Lisenen abwechseln. Im ersten Obergeschoss befindet sich die dritte Fensterreiche, bestehend aus fünf Fenstern im Marmorrahmen, Architraven und Verzierungen aus Zähnchen und Ovalen. Besonders ist die Inschrift „MEMINI“, die sich darüber und über dem Portal aus dem 16. Jahrhundert findet. Im Innenhof ist von den ursprünglichen Einbauten nur noch das Portal zur Treppe erhalten, das ebenso dekoriert ist wie die äußeren Portale. Der Rest des Innenhofes hat ein barockes Aussehen angenommen, das von den Verzierungen und den Umbauten im Laufe des 18. Jahrhunderts bestimmt wird. Im Inneren des Gebäudes sind noch einige Teile der Renaissancewohnstatt erhalten, wie die verzierten Holzbalken, Reste von Fresken in der Familienkapelle ein Umhang aus dem 16. Jahrhundert und einige verzierte Türen. Kunstwerke In den Räumlichkeiten des ersten Obergeschosses gibt es Reste von Fresken von Francesco de Mura. Weblinks und Quellen Palazzo Marigliano. In: Assise della Città di Napoli e del Mezzogiorno d’Italia. Abgerufen am 2. Oktober 2024 (italienisch). Palazzo Marigliano. In: The Church. Abgerufen am 2. Oktober 2024 (italienisch).
Palazzo Marigliano, Naples

The Palazzo Marigliano, also known as Palazzo di Capua is a Renaissance-style palace in Central Naples, Italy. It is located on the Via San Biagio dei Librai number 39. History The palace was designed by Giovanni Donadio, known as il Mormando, and built in 1512-1513. This palace replaced a prior home belonging to Bartolomeo di Capua, Prince of Riccia and Count of Altavilla. The structure has been modified over the years. Two marble tablets in the entry portal recall historical associations of the palace. Constance Chiaramonte was a daughter of Manfredi III Chiaramonte, the lord of Palermo. She was married in Gaeta at the age of 12 years, to Ladislaus of Durazzo, who soon became King Ladislaus of Naples. However the fortunes of the Chiaramonte family were changing: her father died in 1391, and her brother was caught and executed by the Aragonese forces of Martin I of Aragon, who had declared himself Martin II of Sicily. With this turn of fortunes, Ladislaus obtained an annulment or divorce by decree of the pope, and in 1392 even had the Archbishop of Gaeta announce the dissolution of the marriage in church and obtain the marriage ring. Constance was forced to marry the 4th Count of Altavilla, Andrea di Capua, son of Bartolomeo, and Protonotary of the Kingdom, who was residing in this palace. At the public wedding ceremony, Costanza was said to have proclaimed to her groom, to pride himself as having the king's wife and queen for a concubine. This palace was a meeting place for those involved, led by Gaetano Gambacorta, in the unsuccessful 1701 Conspiracy of Macchia (Congioura di Macchia) that occurred during the Wars of Spanish Succession. In the mid-1750s, the palace was refurbished by Bartolommeo di Capua. He commissioned from Francesco de Mura, frescoes for the ballroom, recalling the exploits of his similarly named father in battles with King Charles VII of Naples (Charles III of Spain). At the 1744 Battle of Velletri, Bartolomeo the elder sacrificed his life by providing the King with a horse. The work was heavily damaged by bombardment during 1942. Other paintings inside are allegorical scenes (1765) by Giovanni Battista Maffei. With the end of the family line of Capua the house passed on to a second son of Sanserverino di Bisognano, count of Saponara. In the 19th century, they sold palace to Francesco Saverio Marigliano, duke of Monte. In the hall of Armor, the walls are painted heraldic symbols of families related to the Marigliano family. The private chapel has a fresco by Maffei. Today much of the palace is occupied by the Soprintendenza Archivistica della Campania. References Visit Palazzo Marigliano Archived 2020-02-19 at the Wayback Machine
Palazzo Marigliano

El Palazzo Marigliano, también conocido como Palazzo di Capua, es un palacio monumental situado en Spaccanapoli, en pleno centro histórico de Nápoles, Italia. Actualmente es sede de la Soprintendenza Archivistica e Bibliografica della Campania (en castellano, Superintendencia De Archivos y Bibliografía de la Campania). Historia El palacio fue construido entre 1512 y 1513 por encargo de Bartolomeo di Capua, príncipe de la Riccia y conde de Altavilla. El proyecto fue confiado a Giovanni Francesco Mormando, quien realizó un valioso ejemplo de arquitectura renacentista napolitana. El edificio, posteriormente, se convirtió en propiedad de los condes de Saponara y de la familia Marigliano. Entre los siglos XVIII y XIX fue profundamente remodelado: la realización del patio del siglo XVIII, que se desarrolla sobre dos niveles conectados por una valiosa doble escalera, fue anterior a las modificaciones que llevaron a la abertura de algunas tiendas en la fachada y a la sustitución de los pilares jónicos con una esbleta y sencilla franja de mármol, que fueron llevadas a cabo en el siglo XIX. En el vestíbulo se encuentran dos inscripciones: una, a la izquierda de la entrada y parcialmente desgastada, recuerda que en el palacio vivió Constancia de Clermont, esposa del rey Ladislao I de Nápoles y luego del príncipe Andrea di Capua; la otra, a la derecha, recuerda la conspiración de los Macchia de 1701, que fue maquinada en este palacio. Descripción La fachada es de tres niveles, con un basamento de roca piperno en el que fueron abiertas algunas tiendas; el primer nivel se caracteriza por simples aberturas rectangulares; el segundo, por ventanas de arco de medio punto sobre pilares y separadas por lesenas de orden compuesto estriadas. En el piano nobile, correspondiente al tercer y último nivel, hay cinco ventanas con cornisas de mármol y arquitrabes con decoración de dentellones y óvulos; peculiar es la inscripción memini que está por encima de ellas y sobre la portada del siglo XVI. En el patio interior, de la estructura original sólo queda la portada de la escalera, que repite la misma decoración del exterior; el resto del patio presenta un aspecto barroco, caracterizado por las decoraciones y modificaciones aportadas durante el siglo XVIII. En el interior, todavía se conservan algunas partes del edificio renacentista, como las vigas de madera decoradas, restos de frescos en la capilla familiar, un capino del siglo XVI y algunas puertas decoradas. El piano nobile alberga restos de frescos de Francesco De Mura.​​​​​​​​ Galería de imágenes Referencias
Palazzo Marigliano

Le Palazzo Marigliano, également connu sous le nom de Palazzo di Capua, est un palais de style Renaissance situé dans le centre de Naples, en Italie. Il est situé au numéro 39 de la Via San Biagio dei Librai. Histoire Le palais est conçu par Giovanni Francesco Mormando (en) et construit entre 1512 et 1513. Il remplace une ancienne demeure ayant appartenu à Bartolomeo di Capua, prince de Riccia et comte d'Altavilla. L'édifice a subi des modifications au fil des siècles. Deux plaques de marbre dans le portail d'entrée rappellent les connotations historiques du palais. Constance Chiaramonte était la fille de Manfredi III Chiaramonte, seigneur de Palerme. Elle épousa à Gaète, à l'âge de douze ans, Ladislas de Durazzo, qui devint bientôt roi de Naples sous le nom de Ladislas. Cependant, la fortune des Chiaramonte se détériora : son père mourut en 1391 et son frère fut capturé et exécuté par les troupes aragonaises de Martin Ier d'Aragon, qui s'était proclamé Martin II de Sicile. Suite à ce revers, Ladislas obtint l'annulation du mariage par décret papal et, en 1392, fit même prononcer la dissolution par l'archevêque de Gaète et récupéra l'alliance. Constance fut alors contrainte d'épouser le 4e comte d'Altavilla, Andrea di Capua, fils de Bartolomeo et protonotaire du royaume, qui résidait dans ce palais. Lors de la cérémonie de mariage publique, Costanza aurait déclaré à son époux qu'il pouvait être fier d'avoir pour concubine l'épouse du roi et la reine Ce palais servait de lieu de rencontre aux personnes impliquées, menées par Gaetano Gambacorta, dans la conspiration infructueuse de Macchia (en) de 1701 qui eut lieu pendant les guerres de succession espagnoles. Au milieu des années 1750, le palais est rénové par Bartolomeo di Capua. Il commande à Francesco de Mura des fresques pour la salle de bal, commémorant les exploits de son père, qui portait le même nom, lors de batailles contre le roi Charles VII de Naples (Charles III d'Espagne). À la bataille de Velletri en 1744, Bartolomeo l'Ancien sacrifia sa vie en fournissant un cheval au roi. L'œuvre est gravement endommagée par les bombardements de 1942. Parmi les autres peintures à l'intérieur figurent des scènes allégoriques (1765) de Giovanni Battista Maffei. Avec l'extinction de la lignée familiale des Capua, la maison passe à un second fils de Sanserverino di Bisognano, comte de Saponara. Au XIXe siècle, ils vendent le palais à Francesco Saverio Marigliano, duc de Monte. Dans la salle des Armures, les murs sont ornés de symboles héraldiques de familles apparentées aux Marigliano. La chapelle privée abrite une fresque de Maffei. Au XXIe siècle, une grande partie du palais est occupée par la Surintendance des archives de Campanie. Notes et références Voir aussi Bibliographie (it) Diodato Colonnesi, Palazzo Marigliano, testimonianze artistiche, Naples, Arte tipografica, 1998, 25 p. (OCLC 40992265). Liens externes Visit Palazzo Marigliano « https://web.archive.org/web/20200219033410/http://www.thechurch.it/palazzo-marigliano/ »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?), 19 février 2020 Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Renaissance Portail de Naples
Palazzo Marigliano

Palazzo Marigliano, također poznata kao Palazzo di Capua je palača u renesansnom stilu u središnjem Napulju, Italija. Nalazi se na adresi Via San Biagio dei Librai broj 39. Povijest Palaču koju danas vidimo projektirao je Giovanni Donadio, poznat kao il Mormando, a izgrađena je u periodu 1512.-1513. Ova je palača zamijenila prethodnu zgradu koja je pripadala Bartolomeu di Capua, princu od Riccie i grofu od Altaville. Struktura je mijenjana tijekom godina. Dvije mramorne ploče na ulaznom portalu podsjećaju na povijesne asocijacije palače. Constance Chiaramonte bila je kći Manfredija III Chiaramontea, gospodara Palerma. Udala se u Gaeti u dobi od 12 godina, za Ladislava od Durazza, koji je ubrzo postao kralj Ladislav Napuljski. Međutim, sudbina obitelji Chiaramonte se mijenjala: njezin otac je umro 1391., a njezinog brata uhvatile su i pogubile aragonske snage Martina I. od Aragona, koji se proglasio Martinom II. od Sicilije. Ovakvim preokretom sreće, Ladislav je papinim dekretom ishodio poništenje ili razvod, a 1392. je nadbiskup Gaete čak natjerao da crkveno objavi razvod braka i dobije vjenčani prsten. Constance je bila prisiljena udati se za 4. grofa od Altaville, Andrea di Capua, sina Bartolomea, i protonotara Kraljevstva, koji je boravio u ovoj palači. Na javnoj ceremoniji vjenčanja, Costanza je rekla da je proglasila svog mladoženju, da se ponosi što ima kraljevu ženu i kraljicu za konkubinu. Ova je palača bila mjesto susreta onih koji su bili uključeni, predvođeni Gaetanom Gambacortom, u neuspješnoj uroti Makija (Congioura di Macchia) 1701. koja se dogodila tijekom Ratova za španjolsko nasljeđe Sredinom 1750-ih, palaču je obnovio Bartolommeo di Capua. Od Francesca de Mure naručio je freske za plesnu dvoranu, podsjećajući na pothvate svog istoimenog oca u borbama s napuljskim kraljem Karlom VII. (Španjolskim kraljem Karlom III.). U bitci kod Velletrija 1744., Bartolomeo stariji žrtvovao je svoj život dajući kralju konja. Djelo je teško oštećeno bombardiranjem tijekom 1942. Ostale slike unutar su alegorijske scene (1765.) Giovannija Battiste Maffeija. S krajem obiteljske loze Capua kuća je pripala drugom sinu Sanserverina di Bisognana, grofa od Saponare. U 19. stoljeću prodali su palaču Francescu Saveriju Mariglianu, vojvodi od Montea. U dvorani oklopa zidovi su oslikani heraldičkim simbolima obitelji povezanih s obitelji Marigliano. Privatna kapela ima Maffeijevu fresku. Danas veći dio palače zauzima Soprintendenza Archivistica della Campania. Izvori Posjetite Palazzo Marigliano Arhivirana inačica izvorne stranice od 19. veljače 2020. (Wayback Machine) Vanjske poveznice
Palazzo Marigliano (Nápoly)

A Palazzo Marigliano vagy ismertebb nevén Palazzo di Capua egy 1512-1513 között épült palota Nápoly történelmi óvárosának Decumano Inferiore részében. Építője Giovanni Francesco Di Palma volt. Az egyik legszebb XVI. századi palota, három emelettel és márvány portállal. Az épület egy belső kertet fog közre ("hortus conclusus"). Kialakítása bizonyítja az építész hozzáértését a terek és színek összehangolásához. Források http://www.inaples.it/
Palazzo Marigliano

Il palazzo Marigliano o anche palazzo di Capua è un palazzo di Napoli: si innalza in via San Biagio dei librai ed ospita la sede della Soprintendenza archivistica e bibliografica della Campania. Storia Il palazzo fu costruito tra il 1512 e il 1513 su commissione di Bartolomeo di Capua, principe di Riccia e conte di Altavilla; il progetto venne affidato a Giovanni Francesco Mormando che realizzò un pregevole esempio di architettura rinascimentale napoletana. L'edificio divenne possedimento dei conti di Saponara e della famiglia Marigliano. Tra il XVIII e il XIX secolo furono apportate sostanziali modifiche: la realizzazione del cortile settecentesco, impostato su due diverse quote collegate da una pregevole scala a doppia rampa, precedette le trasformazioni ottocentesche che portarono all'apertura di alcune botteghe in facciata e alla sostituzione, presso il portale d'ingresso, dei pilastri ionici con un'esile e semplice fascia di marmo. Nell'atrio sono presenti due iscrizioni: una, alla sinistra dell'ingresso e parzialmente erosa, ricorda che nel palazzo visse Costanza Chiaramonte, moglie del re Ladislao d'Angiò-Durazzo e poi del principe Andrea di Capua; l'altra, a destra, ricorda la congiura di Macchia del 1701, ordita nel palazzo. Architettura La facciata è impostata su tre ordini poggiati sul basamento in piperno in cui sono state aperte le botteghe; il primo ordine è caratterizzato da semplici aperture rettangolari, il secondo, invece, da finestre ad arco tutto sesto poggianti su pilastri con ordine architettonico e distanziate da lesene composite scanalate. Nel piano nobile, corrispondente con il terzo e ultimo ordine, ci sono cinque finestre con cornici marmoree e architravi con decorazioni a dentelli e ovuli; particolare è la scritta memini che ritroviamo su di esse e sul portale cinquecentesco. Nel cortile interno, della struttura originaria è rimasto solo il portale della scala, che ripete la stessa decorazione degli esterni; il resto del cortile assume l'aspetto barocco determinato dalle decorazioni e dai rimaneggiamenti apportati nel corso del Settecento. Nell'interno sono ancora conservate alcune parti della dimora rinascimentale come le travi lignee decorate, resti di affreschi nella cappella gentilizia, un capino cinquecentesco e alcune porte decorate. Opere d'arte Negli ambienti del piano nobile ci sono resti di affreschi di Francesco De Mura. Voci correlate Palazzi di Napoli Rinascimento napoletano Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Palazzo Marigliano Collegamenti esterni Storia del Palazzo, su napoliassise.it. Altra storia del palazzo più la facciata, su napolibeniculturali.it.
Castelnuovo Nigra

Castelnuovo Nigra és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 40 quilòmetres al nord de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 430 habitants. Castelnuovo Nigra limita amb els següents municipis: Borgiallo, Castellamonte, Cintano, Frassinetto, Lugnacco, Rueglio, Trausella, Traversella, Vistrorio i Colleretto Castelnuovo. Referències