NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palais Genovese

Le palais Genovese ou Palazzo Genovese, ou Casa Genovese est un palais de Venise, situé dans le quartier Dorsoduro et donnant sur le Grand Canal, à quelques mètres de la basilique de Santa Maria della Salute. La façade arrière donne sur l'abbaye de San Gregorio. Histoire Le palais a été construit en 1892, sur un projet de l'architecte Edoardo Trigomi Mattei, comme résidence vénitienne de la famille Genovese. Après une longue période de déclin au cours de la seconde moitié du XXe siècle, une importante restauration a été achevée en 2009, avec la conversion en hôtel de luxe. Au cours de cette dernière restauration, certains éléments de valeur archéologique ont été trouvés: en plus des vestiges du monastère de San Gregorio, ceux de structures de logements en bois datant du IXe siècle et un bâtiment en pierre du VIIe siècle . Description Le style architectural de ce bâtiment, aux dimensions imposantes, est un exemple du néo-gothique vénitien : en fait, les traits stylistiques que Trigomi Mattei a empruntés au palais Cavalli-Franchetti sont évidents. Notes Bibliographie Marcello Brusegan, Les palais de Venise, Newton Compton 2007, p. 178-9. Articles associés Casa des Tre Oci Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Venise
Palazzo Genovese (Venezia)

Palazzo Genovese è un palazzo di Venezia, ubicato nel sestiere di Dorsoduro (173) e affacciato sul Canal Grande, a pochi metri dalla basilica di Santa Maria della Salute. La facciata posteriore dà sull'abbazia di San Gregorio. Storia Il palazzo fu costruito nel 1892, su progetto dell'architetto Edoardo Trigomi Mattei, come residenza veneziana della famiglia Genovese. Fu poi acquistato da James Cook, un nobile inglese. Dopo ciò fu rivenduto un numero di volte. Dopo un lungo periodo di decadenza durante il secondo Novecento, nel 2009 ne è stato terminato un importante restauro, con riconversione ad albergo di lusso. Durante quest'ultimo restauro sono stati rinvenuti alcuni elementi di valore archeologico: oltre ai resti del monastero di San Gregorio, sono stati trovati quelli di strutture abitative in legno risalenti al IX secolo e di un edificio in pietra del VII secolo. Descrizione Lo stile architettonico di questo edificio, di dimensioni imponenti, è un esempio di neogotico veneziano: infatti, sono chiari gli stilemi che Trigomi Mattei ha ripreso da Palazzo Cavalli-Franchetti. Si dispone su tre piani con la facciata sul Canal Grande disegnata simmetricamente: ogni piano presenta quattro monofore gotiche per lato, in cornice lapidea. Centralmente, al piano terra, tre portali ogivali appaiati danno sull'acqua, mentre ai due piani nobili, si sovrappongono due esafore con parapetto. Il motivo delle finestre è classica citazione di quello del primo piano di Palazzo Ducale. La facciata posteriore del palazzo, visibile da campiello dell'abbazia, dove dà su una corte con pozzo racchiusa da mura, ripropone lo schema della principale, pur con aperture più disadorne, decorate solo al primo piano con dei bassorilievi. Note Bibliografia Marcello Brusegan, I palazzi di Venezia, Newton Compton 2007, p. 178-9. Voci correlate Casa dei Tre Oci Palazzetto Stern Villa Herriot Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Palazzo Genovese Collegamenti esterni Alessia Rosada e Carlos Travaini, Palazzo Genovese, su canalgrandevenezia.it.
Чиляно

Чиля̀но (на италиански: Cigliano; на пиемонтски: Sian, Сиян) е малко градче и община в Северна Италия, провинция Верчели, регион Пиемонт. Разположено е на 237 m надморска височина. Населението на общината е 4586 души (към 2010 г.). Източници Външни препратки Уебсайт на общината
Cigliano

Cigliano (piemontesisch Sian) ist eine Gemeinde in der italienischen Provinz Vercelli (VC), Region Piemont. Lage und Einwohner Die 4245 Einwohner (Stand 31. Dezember 2024) zählende Gemeinde Cigliano liegt knapp 35 km östlich von der Provinzhauptstadt Vercelli an der Dora Baltea. Die Gemeinde besteht aus den Ortsteilen Olmetto, Ronchi und Petiva. Die Nachbargemeinden sind Livorno Ferraris, Mazzè, Moncrivello, Rondissone, Saluggia und Villareggia. Bevölkerungsentwicklung Verkehrsanbindung Cigliano liegt 14 Kilometer südwestlich des Autobahnkreuzes der A4 und der beiden Verbindungsautobahnen A26/A4 und A4/A5. Der nächste größere Bahnhof liegt im rund 20 Kilometer entfernten Chiavasso. Dieser liegt an der Bahnstrecke Turin–Mailand. Ferner verkehren von hier aus die Bahnstrecken Chivasso–Asti, Chivasso–Aosta und Chivasso–Casale Monferrato. Weblinks Homepage der Gemeinde Einzelnachweise
Cigliano

Cigliano is a comune (municipality) in the Province of Vercelli in the Italian region Piedmont, located about 35 kilometres (22 mi) northeast of Turin and about 30 kilometres (19 mi) west of Vercelli. Notable people Pietro "Peter" Bollea (1886-1960), the paternal grandfather of the famous wrestler Hulk Hogan, came from Cigliano. References External links Official website
Cigliano

Cigliano (piemontiul: Sian) település Olaszországban, Vercelli megyében. Lakosainak száma 4254 fő (2023. január 1.). Cigliano Livorno Ferraris, Mazzè, Moncrivello, Rondissone, Saluggia és Villareggia községekkel határos. Népesség A település népességének változása: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Cigliano

Cigliano is een gemeente in de Italiaanse provincie Vercelli (regio Piëmont) en telt 4551 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 25,4 km², de bevolkingsdichtheid is 179 inwoners per km². De volgende frazioni maken deel uit van de gemeente: Olmetto, Ronchi, Petiva. Demografie Cigliano telt ongeveer 1933 huishoudens. Het aantal inwoners daalde in de periode 1991-2001 met 2,8% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT. Geografie De gemeente ligt op ongeveer 180 m boven zeeniveau. Cigliano grenst aan de volgende gemeenten: Livorno Ferraris, Mazzè (TO), Moncrivello, Rondissone (TO), Saluggia, Villareggia (TO). Externe link http://www.cigliano.net/
Cigliano

Cigliano é uma comuna italiana da região do Piemonte, província de Vercelli, com cerca de 4.524 habitantes. Estende-se por uma área de 25 km², tendo uma densidade populacional de 181 hab/km². Faz fronteira com Livorno Ferraris, Mazzè (TO), Moncrivello, Rondissone (TO), Saluggia, Villareggia (TO). Demografia Referências
Чильяно

Чильяно (итал. Cigliano) — коммуна в Италии, располагается в регионе Пьемонт, в провинции Верчелли. Население составляет 4594 человека (2008), плотность населения составляет 181 чел./км². Занимает площадь 25 км². Почтовый индекс — 13043. Телефонный код — 0161. Покровителем коммуны почитается святой Емелиан из Валанса, празднование 10 сентября. Демография Динамика населения: Администрация коммуны Официальный сайт: http://www.cigliano.net/ Ссылки Официальный сайт населённого пункта (итал.) Национальный институт статистики (итал.) Национальный институт статистики (англ.)
Чиљијано (Верчели)

Чиљијано (итал. Cigliano) је насеље у Италији у округу Верчели, региону Пијемонт. Према процени из 2011. у насељу је живело 3881 становника. Насеље се налази на надморској висини од 238 м. Становништво Према резултатима пописа становништва 2011. у општини је живело 4.547 становника. Види још Покрајине Италије Италијани Референце Литература Спољашње везе Званични веб-сајт „Italian Railways”. „Italian National and Regional Parks”.
Чильяно

Чильяно (італ. Cigliano, п'єм. Sian) — муніципалітет в Італії, у регіоні П'ємонт, провінція Верчеллі. Чильяно розташоване на відстані близько 530 км на північний захід від Рима, 38 км на північний схід від Турина, 32 км на захід від Верчеллі. Населення — 4566 осіб (2014). Щорічний фестиваль відбувається 10 вересня. Покровитель — San Emiliano. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживали 332 іноземці з 32 країн, серед них 184 громадяни країн Євросоюзу та 3 громадяни України. Сусідні муніципалітети Ліворно-Феррарис Мацце Монкривелло Рондіссоне Салуджа Віллареджа Див. також Список муніципалітетів провінції Верчеллі Примітки
Haus von Cupido und Psyche

Haus von Cupido und Psyche (auch Haus von Amor und Psyche; italienisch Domus di Amore e Psiche) ist der moderne Name eines reichen Wohnhauses des 4. Jahrhunderts in Ostia (I, XIV, 5). Es wurde 1938 ausgegraben. Das elegante Haus wurde in ein altes, ruiniertes Mietshaus hineingebaut. Das neue Haus hatte einen Mittelgang, der es in zwei Teile gliederte. Auf der Ostseite befand sich ein kleiner Garten mit einem Nymphäum. Der Garten war durch korinthische Säulen begrenzt. Auf der anderen Seite gab es vier Räume, eine Toilette und eine Treppe zu einem oberen Stockwerk. Am Ende des Ganges befindet sich der größte Raum des Hauses mit 7,5 mal 7, 5 n. Auch seine Wände und der Fußböden sind mit bunten Marmor verkleidet. Neben dem Eingang befindet sich eine Tür. Hier fand sich auch eine Wasserleitung, die andeutet, dass die Nische als Springbrunnen fungierte. Die Wände des Hauses waren reich mit Marmor (opus sectile) verkleidet. Das Gleiche gilt für die Fußböden. In einem Raum fand sich die dem Haus den Namen gebende Gruppe von Cupido und Psyche, doch wurde der genaue Fundort vom Ausgräber nicht notiert. Die originale Figur befindet sich im Museum auf dem Ausgrabungsgelände, während vor Ort eine Kopie aufgestellt ist. Das Haus ist ein guter Beleg für die reiche Verwendung von Marmor in Häusern dieser Zeit, wogegen Wandmalereien kaum noch eine Rolle spielten. Literatur Alexander G. McKay: Römische Häuser, Villen und Paläste. Raggi-Verlag, Feldmeilen 1984, ISBN 3-7611-0585-1, S. 75. Birthe Poulsen, in Arja Karivieri (Hrsg.): Life and death in a multicultural harbour city : Ostia antica from the Republic through late antiquity, Roma: Institutum Romanum Finlandiae 2020, ISBN 978-88-5491-104-8, S. 112–115. Weblinks Das Haus auf Ostia-antica
Bosco Verticale

Bosco Verticale (v českém překladu: vertikální zahrady) je pár rezidenčních věží v milánské čtvrti Porta Nuova. Mají výšku 111 a 76 metrů, byly postaveny mezi roky 2009 až 2014 dle návrhu architekta Stefana Boeriho. Jejich fasády jsou pokryty vertikálními zahradami, jež jsou k roku 2019 největšími zelenými stěnami na světě. Obsahují přes 700 stromů a 16 000 rostlin včetně keřů či stromů. Půdorys obou objektů zabírá přibližně 1900 m², tvoří ale 20 000 m² zelené plochy. Budovy tak chladí okolní klima, slouží jako cíl pro zdejší faunu, zachytávají smog. Kromě toho jsou také energeticky úsporné, vyrábí si energie z geotermální elektrárny a solárních panelů. Zavlažování probíha pomocí šedé vody. Zdejší rostliny ročně absorbují 20 tun oxidu uhličitého a vyprodukují 19 tun kyslíku. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bosco Verticale na Wikimedia Commons
Bosco Verticale

A Bosco Verticale (Függőleges erdő) Milánó egyik legújabb nevezetessége, a Porta Nuova városrésztől nem messze található két lakótorony elnevezése. A Via Gaetano de Castillia és Via Federico Confalonieri közé eső, a Stazione di Milano Porta Garibaldi vasútállomás közelében található toronyépületek magassága 110, illetve 76 méter, különlegességüket pedig az adja, hogy 8900 négyzetméter összalapterületű erkélyeire és teraszaira a kivitelező mintegy 730 fát telepített. A komplexumban helyet kapott továbbá egy 11 szintes iroda is; ennek homlokzatát nem díszítik növények. A tornyok tervezői Stefano Boeri, Gianandrea Barreca és Giovanni La Varra. A tervek elkészítéséhez kertépítő mérnökök és botanikusok közreműködését is igénybe vették. Koncepció A beruházás része annak a városrehabilitációs programnak, amely Milánó Via Gaetano de Castillia és Via Federico Confalonieri közé eső történelmi negyedét érinti. A két lakótorony közül a nagyobb (az úgynevezett Torre E) 26 emelet, a kisebb (az úgynevezett Torre D) pedig 18 emelet magas. A kettő összesen 400 lakáscélú ingatlant foglal magában, amelyek négyzetméterára 3000 eurótól 12000 euróig terjed. A létesítmény a Bosco Verticale elnevezést a két torony szintjeire telepített 3-6 méteres fák alkotta "erdőről" kapta. Fő rendeltetésük a városi szmog enyhítése és az oxigéntermelés. Hasznosak továbbá az épületen belüli hőmérséklet szabályozásában, mind a nyári, mind a téli hónapokban. A növényeknek jelentős zajcsökkentő szerepük is van. A tervezés során szélcsatornában tesztelték, hogy a fák ellent tudnak-e állni a széllökéseknek. Az építészcsapat botanikusokkal és kertépítő mérnökökkel működött együtt annak érdekében, hogy az épületek szerkezetileg elbírják a növények okozta terhelést. A vasbeton erkélyek fala 28 cm vastag, és a mélysége 1,3 m. Kivitelezés A tornyok építése 2009 végén – 2010 elején kezdődött 6000 építőmunkás részvételével. 2012 elejére az épületek szerkezetileg elkészültek, 2012 nyarán pedig megkezdődött a homlokzatok kialakítása és növényekkel való beültetése. Az épületegyüttest 2014 októberében adták át. A két épület homlokzatán összesen 730 fa (480 nagyméretű és 250 kisebb), 5000 tő cserje, valamint 11 ezer tő évelő és talajtakaró növény található. A flóra 50 különböző növényfajhoz tartozik. Minden összevéve annyi növény alkotja az építészeti látványosságot, amennyi általában egy 1 hektáros erdős területen található. A hőszivattyús technológia innovatív felhasználása nagyban hozzájárul a fűtési és klímaköltségek csökkentéséhez. Díjak A létesítmény 2014 novemberében rangos elismerésben részesült: 17 ország 26 indulója közül első díjat kapott a 100 méternél magasabb, új építésű toronyházak kétévente megrendezésre kerülő nemzetközi versenyén (International Highrise Award). További információk Hobbikert: 730 fát ültettek az épület függőleges falára!
Bosco Verticale

De Bosco Verticale zijn twee wolkenkrabbers in de Italiaanse stad Milaan met respectievelijke hoogtes van 111 en 76 meter. Ze liggen ten noordoosten van het stadscentrum in de wijk Porta Nuova, niet ver van het treinstation Milano Porta Garibaldi, tussen de Via Gaetano de Castillia en de Via Federico Confalonieri. Ontwerp Het gebouw is een ontwerp van het architectenbureau Boeri Studio ondersteund door het ingenieursbureau Arup en bevat 900 bomen op een terrasoppervlakte van 8.900 m², verdeeld als 550 in de hoogste en 350 bomen in de lagere toren. Het bouwwerk is geïnspireerd door de 14e-eeuwse Torre Guinigi in Lucca, met steeneiken groeiend op het terras bovenaan de toren. Prijzen Het bouwwerk was de laureaat van de International Highrise Award 2014, de Best Tall Building Worldwide 2015 en won de zilveren Emporis Skyscraper Award 2014 (tweede prijs), toegekend in 2015.
Bosco Verticale

Bosco Verticale (wł. Pionowy las lub Wertykalny las) – para mieszkalnych wieżowców w dzielnicy Porta Nuova w Mediolanie we Włoszech, znajdujących się między ulicami: Via Gaetano de Castillia i Via Federico Confalonieri, w pobliżu stacji kolejowej Milano Porta Garibaldi. Kompleks oddano do użytku w październiku 2014. Zadrzewione dachy, balkony i tarasy Wieżowce mają wysokość, odpowiednio: Torre E – 111 metrów i 27 kondygnacji a Torre D – 76 metrów i 19 kondygnacji. Rośnie na nich ponad 900 drzew (odpowiednio 550 na pierwszej i 350 na drugiej wieży) na powierzchni 8900 metrów kwadratowych specjalnych balkonów, tarasów i dachów. Na terenie kompleksu znajduje się także 11-piętrowy budynek biurowy; na jego fasadzie nie ma jednak roślin. Nagrody Dnia 19 listopada 2014, Bosco Verticale otrzymał główną nagrodę prestiżowego międzynarodowego konkursu International Highrise Award, nadawaną raz na dwa lata nowym budynkom o wysokości co najmniej 100 metrów wysokości. Pięciu finalistów wyłoniono spośród 26 nominowanych z 17 krajów. W 2014 kompleks znalazł się także na 2. miejscu Emporis Skyscraper Award, najbardziej prestiżowej nagrody architektonicznej przyznawanej dla trzech najbardziej unikatowych, funkcjonalnych oraz estetycznych wieżowców w danym roku kalendarzowym. W dniu 12 listopada 2015 jury nagrody Council on Tall Buildings and Urban Habitat (CTBUH) wybrało Bosco Verticale jako Najlepszy wieżowiec na świecie w 2015 na 14. dorocznej ceremonii odbywającej się podczas sympozjum i uroczystego obiadu tej organizacji w Illinois Institute of Technology w Chicago. Galeria Zobacz też Lista najwyższych budynków w Mediolanie Przypisy Linki zewnętrzne Bosco Verticale w Stefano Boeri Architetti (ang. • wł. • chiń.) Drapacz Chmur Porośnięty gęstym lasem - Bosco Verticale (YouTube, pl) Fanpage.it - Siamo entrati nel Bosco Verticale: ecco com'è un lussuoso appartamento tipo (YouTube, wł.)
Bosco Verticale

Bosco Verticale sunt numite turnurile gemene dintr-un complex de clădiri înalte din Milano. Zgârie-norii au fost proiectați de arhitectul italian Stefano Boeri și partenerii firmei de arhitectură Boeri Studio, Gianandrea Barreca și Giovanni La Varra; constructorul fiind Manfredi Catella. Ambele clădiri au fost construite din anul 2008 până în 2013 și finalizate în octombrie 2014. Blocurile au înălțimea de 110 și 76 de metri. Conceptul Turnurile au fost construite în centrul districtului Porta Nuova, în partea de nord a orașului Milano. Aici a fost anterior un cartier rezidențial. Turnul este format din două turnuri Torre E cu 110 m înălțime si 26 de etaje Torre D, cu 76 m înălțime și 18 etaje. Cu acest concept, Stefano Boeri a câștigat în anul 2014 la 50.000 € International Highrise Award. Premii 2014 International Highrise Award 2014 Emporis Skyscraper Award (locul al doilea) Proiect următor La Lausanne este proiectat un alt Bosco Verticale de Stefano Boeri. Turnul este construit pe modelul din Milano și va fi utilizat drept clădiri rezidențiale și comerciale. Casa de mare se va numi Tour des Cèdres și construcțiile vor începe în 2017. Referințe Legături externe Projektbeschreibung von Bosco Verticale auf der Website des Architekten Arhivat în 5 decembrie 2014, la Wayback Machine. (engl.) 45.4858319.1901617
Вертикальный лес

«Вертикальный лес» (итал. Bosco Verticale) — жилой комплекс из двух башен высотой 110 и 76 метров. Два небоскрёба сооружались в миланском районе Порта Нуова в 2009—2014 гг. Авторы проекта — итальянские архитекторы Стефано Боэри, Джанандреа Баррека (Gianandrea Barreca) и Джованни Ла Варра (Giovanni La Varra). Особенность проекта заключается в том, что на террасах, окружающих каждый из этажей, размещены зелёные насаждения: здесь высажены около 900 деревьев, 5000 кустарников и 11 тысяч травяных дорожек. Описание Вертикальный лес увеличивает биологическое разнообразие. Это способствует формированию городской экосистемы, где различные виды растений создают вертикально направленную среду, которая может быть заселена птицами и насекомыми (с первоначальной оценкой в 1600 образцов птиц и бабочек). Таким образом, Bosco Verticale может послужить фактором для стихийного заселения флоры и фауны города. Вертикальный лес помогает создать необходимый микроклимат и фильтровать мелкие частицы пыли, содержащиеся в городском воздухе. Разнообразие растений будет способствовать повышению уровня влажности, поглощению углекислого газа, производству кислорода, а также защите людей и зданий от солнечной радиации и шумового загрязнения. Две башни Bosco Verticale были признаны лучшими небоскрёбами 2014 года, получив премию International Highrise Award, вручаемую каждые два года Музеем архитектуры во Франкфурте. Примечания Литература Зелёные наваждения. Журнал «MAXIM» № 1, 2013. Ссылки Bosco Verticale или как эко архитектура спасает экологию Милана «Вертикальный лес» в Милане признан лучшим небоскрёбом 2014 года — ee24.ru. Информация о проекте на официальном сайте студии Boeri.
Bosco Verticale

«Вертикальний ліс» (італ. Bosco Verticale) — житловий комплекс з двох веж висотою 110 і 76 метрів. Два хмарочоси споруджувалися в міланському районі Порта Нуова у 2009—2014 роках. Автори проекту — італійські архітектори Стефано Боері, Джанандреа Баррека (Gianandrea Barreca) та Джованні Ла Варра (Giovanni La Varra). Особливість проекту полягає в тому, що на терасах, що оточують кожен із поверхів, розміщені зелені насадження: тут висаджено близько 900 дерев, 5000 чагарників та 11 тисяч трав'яних доріжок. Опис Вертикальний ліс збільшує біологічну різноманітність. Це сприяє формуванню міської екосистеми, де різні види рослин створюють вертикально спрямоване середовище, яке може бути заселене птахами та комахами (з початковою оцінкою у 1600 шт. птахів та метеликів). Таким чином, Bosco Verticale може стати фактором для стихійного заселення флори та фауни міста. Вертикальний ліс допомагає створити необхідний мікроклімат та фільтрувати дрібні частинки пилу, що містяться у міському повітрі. Різноманітність рослин сприятиме підвищенню рівня вологості, поглинанню вуглекислого газу, виробництву кисню, а також захисту людей та будівель від сонячної радіації та шумового забруднення. Дві вежі Bosco Verticale були визнані найкращими хмарочосами 2014 року, отримавши премію International Highrise Award, яка вручається кожні два роки Музеєм архітектури у Франкфурті. Примітки Посилання Информація про проект.
Uscibene

Uscibene (auch Castello dell’Uscibene oder Palazzo dell’Uscibene genannt) war ein Schloss der normannischen Könige Siziliens im Westen von Palermo. Es lag wie die Schlösser Zisa, Cuba Soprana und Cuba Sottana in dem königlichen Park außerhalb der Stadt, wo heute der Stadtteil Altarello liegt. Geschichte Erbaut wurde das Schloss in der Mitte des 12. Jahrhunderts. In zeitgenössischen Urkunden wird es auch Xibene, Scibene oder Sirbene genannt, im 19. Jahrhundert war das Schloss unter dem Namen Palazzo Menani bekannt. Im Laufe der Jahrhunderte verschwanden die Reste des Schlosses unter Schutt, so dass sie jetzt nach der Freilegung in einer Mulde liegen. Beschreibung Von dem Hauptgebäude sind nur noch Reste des Erdgeschosses erhalten, es war aber vermutlich mehrgeschossig. Von der Mitte der Hauptfassade des Schlosses aus gelangt man direkt in den Hauptsaal, der mit einem Kreuzgewölbe gedeckt ist und auf seinen beiden Seiten und an seiner Rückwand je eine rechteckige Nische aufweist. Die Nische an der Rückwand war mit einer Muqarnas abgeschlossen, von der jedoch nur noch wenige Spuren erhalten sind. Von einem Spalt in der Rückwand aus floss ähnlich wie bei dem Schloss La Zisa Wasser in einem Kanal durch den Hauptsaal und das Eingangsportal in ein Becken vor dem Schloss. Aus den beiden Seitennischen gelangt man in kleinere Seitenräume, die über einen Gang hinter dem Hauptsaal miteinander verbunden sind. An die Seitenräume schließt sich links ein rechteckiger überwölbter Raum an, rechts sind es zwei große, etwa quadratische Räume. Von der Kapelle sind lediglich die Fassade und eine mit Blendbögen gegliederte Seitenwand erhalten. Im Innern sind noch Teile der ehemaligen Holzdecke zu erkennen. Einzelnachweise Literatur Museum ohne Grenzen (Hrsg.): Arabisch-normannische Kunst – Siziliens Kultur im Mittelalter. Internationaler Ausstellungsstraßen-Zyklus Die Islamische Kunst im Mittelmeerraum, Ernst Wasmuth Verlag Tübingen Berlin, 2004, ISBN 3803041023 Hans-Rudolf Meier, Die normannischen Königspaläste in Palermo. Studien zur hochmittelalterlichen Residenzbaukunst, Wernersche Verlagsgesellschaft Worms 1994, S. 65–68, ISBN 3884629417 Adolph Goldschmidt, Die normannischen Königspaläste in Palermo, Zeitschrift für Bauwesen, Bd. 48, 1898, S. 542–590 mit Abbildungen auf Blatt 56–59 im Atlas Weblinks Bildergalerie mit einer Innen und einer Außenansicht von Uscibene (4. Zeile) Lo Scibene. (pdf, 1,7 MB) In: Palermo e i suoi giardini nell'età arabo normanna. Scuola Media "Falcone e Borsellino" Lascari, S. 61–64, abgerufen am 26. März 2009 (italienisch).