Вивероне (езеро)

Виверòне (на италиански: Lago di Viverone; на пиемонтски Lagh dël Vivron) е третото по големина езеро в регион Пиемонт, Северна Италия. Разположено е между крайната североизточна част на Канавезе (източната част на района на Ивреа) и крайната южна част на района на Биела. Носи името си от едноименната община, към която основно принадлежи. Езерото е значим риболовен и туристически ресурс, както и важен археологически обект с праисторически находки от Бронзовата епоха. През 2005 г. е обявено за територия от значение за Общността под името „Лаго ди Вивероне“ (код: IT1110020). Географско местоположение Езерото се намира в югоизточната част на мореновия релеф на Ивреа и е на 230 m надморска височина. По-голямата част от водното му тяло попада в провинция Биела, в границите на община Вивероне, докато западната му част принадлежи на Метрополен град Торино, към община Адзельо. Северозападният бряг е в община Пивероне (Лидо ди Андзаско), а блатистите зони се разпростират на запад и югозапад до торфеното блато Мореня, в общините Адзельо и Борго д'Але (провинция Верчели). Виивероне се намира на около 16 km от Ивреа, 14 km от Сантия и 23 km от Биела. Характеристики Езерото Вивероне е с ледников произход и е част от мореновия амфитеатър на Ивреа. Формирано е през Кватернера, подобно на много езера в близост до Алпите. Захранва се от подземни води и от някои малки притоци. Оттокът му е Роджа Фола, разклонение на Роджа Виолана. Името Fòla („луда“ на пиемонтски) произхожда от местни слухове, че потокът понякога обръща посоката си, но проучване на ARPA Пиемонт установява постоянен отток от езерото. Площта на езерото е 5,72 km² , което го прави третото по големина езеро в Пиемонт. Максималната дълбочина достига 50 m, дължината е 3470 m, а максималната ширина – 2550 m. Периметърът е 13,06 km, като югозападният бряг не е напълно проходим поради дивата растителност и низинните гори. Северните и източните брегове са по-урбанизирани и концентрират туристическа инфраструктура като кафенета, хотели, къмпинги и плажове. Наскоро създадена корабна линия свързва пристанищата Вивероне Лидо, Масерия, Комуна и Андзаско. През топлите сезони езерото е популярна дестинация за туристи от района на Биела, Верчели, Канавезе и Вале д’Аоста и често се посещава като част от маршрути в подножието на Via Francigena. История Археологическият интерес към езерото Вивероне започва с откриването на оръжия, украшения и други артефакти, свързани с праисторически наколни селища от Бронзовата епоха (ок. 1500–1450 пр.н.е. и 1050–1000 пр.н.е.), отнасяни към т.нар. Глинен период. Първите системни проучвания са извършени между 1965 и 1976 г. от Гуидо Джолито, почетен инспектор по подводна археология. По-късно Археологическият надзор на Пиемонт, с одобрението на компетентното министерство, създава официален археологически обект. През 1996 г. първото поле с колове е идентифицирано при Кашина Нуова (в подселището Масерия), а през следващите години са открити и други структури в северозападната част, между районите Портичоло и Лидо ди Андзаско, благодарение на подводни проучвания от 80-те години на XX век. През 2011 г. праисторическото подводно селище е вписано в Списъка на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО (ID 1363-102). Смята се, че по-умереният климат и разпространението на бронзови инструменти са благоприятствали демографския растеж и извън района на езерото, включително при малкото езеро в селището Бертиняно, откъдето произхождат пироги, съхранявани днес в Музея на Античността в Торино. Най-ранното известно име на езерото е свързано с бенедиктински манастир от IX век, който го посвещава на Свети Мартин от Тур, един от светците, почитан от Ордена на Свети Бенедикт. В следващите векове то променя името си според местните геополитически реалности – от Лаго ди Рополо, през Адзельо, до утвърждаването на съвременното Вивероне. Според местна легенда езерото било нападано от летящ дракон, който се появявал по бреговете му и сеел смърт, докато около 1000 г. не бил победен от Свети Бономий, както свидетелства главният свещеник Карло Бенедето. Състояние на околната среда Екологичното състояние на езерото е проблематично поради бавния водообмен, оценяван на около 30–35 години. След периоди на замърсяване, довели до забрана за къпане, през 2008 г. езерото отново става почти напълно годно за плуване. През 2013 г. качеството на водата остава като цяло подходящо за къпане, въпреки отделни локализирани епизоди на замърсяване. За постигане на устойчиво подобрение се изпълнява проект за рекултивация, включващ реконструкция на колектора, който заобикаля езерото, и на свързаните преливници. Очаква се завършването му да доведе до постепенно и трайно подобряване на качеството на водата. Рибната фауна остава богата и включва чудски сиг, костур, шаран, лин, щука и сом. Птичи живот Основната орнитофауна на езерото включва патици, зеленоглави патици, лиски, гмурци и чайки. През зимата и по време на миграционните периоди могат да се наблюдават и други видове. Дружеството „Тарабузо“ от Ивреа извършва зимни наблюдения на птиците и публикува резултатите в специални таблици на информационните табла около езерото. Източници