NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Позитано

Позитано (итал. Positano) град је у јужној Италији. То је омањи град Округа Салерно у оквиру италијанске покрајине Кампанија. Позитано је један од најпознатијих монденских туристичких одредишта у целој Италији. Природне одлике Град Позитано налази се у јужном делу Италије, на свега 25 км западно од Салерна. Град је налази на Сорентинском полуострву, које раздваја Напуљски и Салернски залив. Град је смештен на јужној страни, на Салернском заливу, на тзв. Амалфитској обали. Изнад града веома стрмо се издиже планина Латаро, која затвара града са копна и која је онемогућила развој града у веће насеље. Са друге стране, град стога има дивне погледе на море. Историја Становништво Према резултатима пописа становништва 2011. у општини је живело 3.858 становника. Позитано данас има око 4.000 становника, Италијана и странаца, махом некадашњих гостију града, који су се заљубили у лепоте Позитана и овде се скућили трајно. Последњих деценија број становника у граду расте. Партнерски градови Турнау Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Позітано

Позітано (італ. Positano) — муніципалітет в Італії, у регіоні Кампанія, провінція Салерно. Розміщений на відстані близько 220 км на південний схід від Рима, 30 км на південний схід від Неаполя, 25 км на захід від Салерно. Населення — 3951 особа (2014). Щорічний фестиваль відбувається 15 червня,15 серпня. Покровитель — Святий Віт. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 186 іноземців з 37 країн, серед них 41 громадянин країн Євросоюзу та 62 громадяни України. Сусідні муніципалітети Аджерола Пімонте Праяно Віко-Екуенсе Галерея зображень Див. також Список муніципалітетів провінції Салерно Примітки
Chiesa dei Santi Pietro e Paolo (Roncegno Terme)

La chiesa dei Santi Pietro e Paolo è la parrocchiale di Roncegno Terme in Trentino. Risale al XV secolo. Storia Il primo luogo di culto cattolico di Roncegno risale al 1413 circa e già nel 1461 ottenne la dignità parrocchiale distaccandosi dalla pieve di Borgo Valsugana, la chiesa della Natività di Maria. Nei primi anni del XVI secolo la nuova parrocchia fu oggetto di un'importante ricostruzione per ampliarne le dimensioni e il suo orientamento venne disposto a occidente. Venne solennemente consacrata nel 1533. Nuovamente, nel XVII e nel XVIII secolo fu oggetto di nuovi ampliamenti ai quali sembra abbia partecipato come progettista Tommaso Temanza di Venezia. A lavori ultimati la chiesa venne benedetta, nel 1773. Subito dopo gli interni vennero arricchiti con affreschi, in particolare sulle volte della sala e della sacrestia e sulle pareti presbiteriali. Andrea Benedetto Ganassoni, arcivescovo ad personam di Feltre, consacrò la chiesa nel 1782 e solo quattro anni dopo, nel 1786, sotto l'aspetto della giurisdizione ecclesiastica, entrò a far parte della diocesi di Trento lasciando quella di Feltre. Alla fine del XIX secolo venne eretta una nuova torre campanaria che in realtà comprese anche le strutture della precedente. L'inaugurazione del campanile con sette nuove campane fuse per l'occasione fu celebrata nel 1888. Seguirono altre decorazioni pittoriche nel catino absidale. Durante il primo dopoguerra del XX secolo fu la facciata ad essere decorata con le immagini di San Pietro e San Paolo, mentre proseguirono le decorazioni anche negli interni. Gli ultimi interventi importanti si sono avuti nel triennio 2013-2015 quando si è resa necessaria un'azione di consolidamento della torre campanaria. Questa è stata ancorata, ripulita, rivista in tutti gli intonaci e riparata nelle parti danneggiate e messa in sicurezza. Descrizione La chiesa sorge in posizione dominante sull'abitato di Roncegno (Vila de Sòra) ed il suo interno è impreziosito da opere importanti. La pala dell'imponente altar maggiore in marmo raffigurante i Santissini Pietro e Paolo e la Trinità è attribuita a Francesco Guardi e nella sacrestia la Samaritana al pozzo è di Valentino Rovisi. Note Bibliografia Aldo Gorfer, Le valli del Trentino-Trentino orientale, Calliano (Trento), Manfrini, 1975, SBN TSA1415530. Voci correlate Roncegno Terme Parrocchie dell'arcidiocesi di Trento Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa dei Santi Pietro e Paolo Collegamenti esterni (EN) Chiesa dei Santi Pietro e Paolo, in GCatholic.org. Chiesa dei Santi Pietro e Paolo, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Chiesa di San Michele Arcangelo (Trivignano Udinese)

La chiesa di San Michele Arcangelo è una piccola chiesa campestre che si trova appena fuori Trivignano Udinese, in provincia ed arcidiocesi di Udine. Storia Notizie documentarie fanno risalire l'edificio originario al XIV secolo. La costruzione presenta un'area rettangolare con travature a vista e abside semicircolare irregolare. Sul colmo della facciata è posta una monofora campanaria con arco a tutto sesto; la porta, anch'essa a tutto sesto, è affiancata da due finestre rettangolari incorniciate in pietra; sui fianchi due lunette aperte in epoca successiva alla costruzione. Sotto la gronda corre un motivo decorativo di mattoni a spigolo. Sul fianco sinistro della chiesa e nei terreni adiacenti sono stati individuati i resti di un insediamento antico che potrebbe risalire all'epoca romana: vi sono mattoni, tegoloni, embrici e frammenti di ceramica comune e grezza. L'area di produzione di questi laterizi è stata probabilmente identificata in direzione di Melarolo; si tratta di una villa rustica con parte residenziale e adiacenze destinate ad attività vitivinicole e agricole. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Michele Arcangelo Collegamenti esterni Chiesa di San Michele Arcangelo, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Chiesa dei Santi Martino e Stefano (Serravalle Scrivia)

La chiesa dei Santi Martino e Stefano è la parrocchiale di Serravalle Scrivia, in provincia di Alessandria a diocesi di Tortona; fa parte del vicariato di Arquata-Serravalle. Storia La primitiva chiesa di Serravalle Scrivia era dedicata a San Martino e fu edificata intorno all'anno 1000. Tuttavia, la prima attestazione di questa chiesa, in qualche modo contrapposta alla pieve di Santo Stefano di Linverno, risale al 1228. Nel 1239 le due istituzioni furono unite da papa Gregorio IX in un'unica parrocchia intitolata sia a San Martino che a Santo Stefano. Da un documento del 1295 s'apprende che l'originaria chiesa era dotata d'un portico. La costruzione dell'attuale parrocchiale venne portata a termine nel 1574. Nel Seicento crebbe l'importanza della chiesa e cominciò ad essere chiamata con il titolo di collegiata sebbene non ne avesse il diritto; tuttavia, fu poi istituito un capitolo di undici canonici fissi ai quali se ne aggiungevano altri quattro durante l'estate. Nel 1875 venne riedificato il campanile e nel XX secolo l'originaria cuspide fu inglobata in quella attuale. Agli inizi del Novecento la chiesa fu restaurata e nel 1939 la facciata fu completata. La parrocchiale subì ulteriori interventi di ristrutturazione tra il 2004 ed il 2007. Descrizione Opere di pregio conservate all'interno della chiesa sono il fonte battesimale, realizzato nel 1486 e proveniente dalla precedente parrocchiale, la settecentesca tela della Natività, eseguita di Francesco Campora, il gruppo ligneo raffigurante la Presentazione di Gesù al Tempio, di epoca neoclassica, una pala raffigurante il Martirio di Santo Stefano, eseguita nel XVII secolo probabilmente da Giovanni Andrea Carlone, il Crocifisso, opera di un'ignota bottega piemontese del Seicento e la tela con soggetto la Madonna del Rosario, realizzata da Bernardo Montessoro nel 1607. Note Voci correlate Serravalle Scrivia Diocesi di Tortona Parrocchie della diocesi di Tortona Regione ecclesiastica Liguria Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa dei Santi Martino e Stefano Collegamenti esterni Chiesa dei Santi Martino e Stefano, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana. Chiesa dei Santi Martino e Stefano, su Città e Cattedrali. Parrocchia dei SANTI MARTINO E STEFANO, su parrocchiemap.it. URL consultato l'8 gennaio 2020.
Рокаглориоза

Рокаглорио̀за (на италиански: Roccagloriosa; на неаполитански: a Rocca, а Рока) е село и община в Южна Италия, провинция Салерно, регион Кампания. Разположено е на 430 m надморска височина. Населението на общината е 1650 души (към 2010 г.). Източници Външни препратки Уебсайт на общината
Roccagloriosa

Roccagloriosa ist eine süditalienische Gemeinde (comune) mit 1551 Einwohnern (Stand: 31. Dezember 2024) in der Provinz Salerno in der Region Kampanien. Sie ist Teil der Comunità Montana Zona del Lambro e del Mingardo. Schutzpatron des Ortes ist der hl. Johannes der Täufer. Geografie Roccagloriosa liegt südlich von Salerno und südöstlich von Vallo della Lucania im Nationalpark Cilento und Vallo di Diano im Cilento. Das Gemeindegebiet umfasst eine Fläche von 40,56 km². Der Ort liegt auf einer Höhe von 430 Metern über dem Meer. Die Nachbargemeinden sind Alfano, Camerota, Celle di Bulgheria, Laurito, Rofrano, San Giovanni a Piro und Torre Orsaia. Ein Ortsteil (frazione) ist Acquavena. Außerhalb des Ortes liegt der Bahnhof Celle Bulgheria-Roccagloriosa an der Eisenbahnstrecke Battipaglia-Reggio di Calabria. Siehe auch Cilento Nationalpark Cilento und Vallo di Diano Weblinks Offizieller Webauftritt der Gemeinde Einzelnachweise
Roccagloriosa

Roccagloriosa (Cilentan: 'A Rocca) is a town and comune in the province of Salerno in the Campania region of south-western Italy. The town is located in southern Cilento. It borders with Alfano, Camerota, Celle di Bulgheria, Laurito, Rofrano, San Giovanni a Piro and Torre Orsaia. History On the hill called "Le Chiaie," artifacts dating back to the Bronze Age (2nd millennium BC) have been found. More significant evidence dates to the Iron Age (8th-6th century BC), during which a seasonal settlement developed in the area. From the 5th century BC, a settlement began to form, consisting of elongated rectangular houses built on a stone base. From the 4th to the 3rd century BC, a defensive perimeter was established around the settlement, consisting of a limestone wall, leaving the necropolis outside. Within the fortified town, the houses are arranged in rectangular blocks. The enclosed area within the defenses spans roughly 26-27 hectares, with only about 18 to 20 hectares suitable for human activities. Despite the relatively large area, the intra-mural space suitable for habitation was not densely populated with buildings, featuring clusters of dwellings interspersed with areas showing minimal signs of human activity. Some habitation areas were located on a slightly lower plateau outside the walled area, yet there were no discernible differences between the dwellings inside and outside the walls, suggesting they were inhabited by large family groups or clans with members of varying social ranks. On a fragment of a bronze tablet found during archaeological excavations, dating to the 4th-3rd century BCE, a statute concerning the civil institutional organization of the ancient town was discovered, indicating a significant complexity in the civil and administrative life of the Lucani people. In the 1st century BCE, survivors of the destruction of Orbitania erected a new settlement, not far from the first one, on a rocky ridge called Armo. The settlement was called Patrìzia, modern-day Rocchetta, a town that thrived until the 4th century AD. See also Bulgheria Cilentan language References External links Media related to Roccagloriosa at Wikimedia Commons (in Italian) Roccagloriosa official website
Roccagloriosa

Roccagloriosa község (comune) Olaszország Campania régiójában, Salerno megyében. Fekvése A megye déli részén fekszik. Határai: Alfano, Camerota, Celle di Bulgheria, Laurito, Rofrano, San Giovanni a Piro és Torre Orsaia. Története Első említése a 12. századból származik. Valószínűleg egy ókori, a lucanusok által alapított város helyén épült ki. A következő századokban nemesi birtok volt. A 19. században nyerte el önállóságát, amikor a Nápolyi Királyságban felszámolták a feudalizmust. Népessége A népesség számának alakulása: Főbb látnivalói Palazzo Balbi Palazzo Cavalieri Palazzo de Caro Madonna del Rosario-templom San Nicola-templom Madonna Gloriosa-templom San Giovanni Battista-templom Santa Maria dei Martiri-templom Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. Comuni-Italiani Italy World Club Jegyzetek További információk A Wikimédia Commons tartalmaz Roccagloriosa témájú kategóriát.
Roccagloriosa

Roccagloriosa is een gemeente in de Italiaanse provincie Salerno (regio Campanië) en telt 1747 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 42,3 km², de bevolkingsdichtheid is 41 inwoners per km². Demografie Roccagloriosa telt ongeveer 635 huishoudens. Het aantal inwoners daalde in de periode 1991-2001 met 20,0% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT. Geografie Roccagloriosa grenst aan de volgende gemeenten: Alfano, Camerota, Celle di Bulgheria, Laurito, Rofrano, San Giovanni a Piro, Torre Orsaia.
Roccagloriosa

Roccagloriosa – miejscowość i gmina we Włoszech, w regionie Kampania, w prowincji Salerno. Według danych na rok 2004 gminę zamieszkiwało 1725 osób, 41,1 os./km². Linki zewnętrzne strona internetowa gminy Źródło danych: Istituto Nazionale di Statistica
Roccagloriosa

Roccagloriosa é uma comuna italiana da região da Campania, província de Salerno, com cerca de 1.725 habitantes. Estende-se por uma área de 42 km², tendo uma densidade populacional de 41 hab/km². Faz fronteira com Alfano, Camerota, Celle di Bulgheria, Laurito, Rofrano, San Giovanni a Piro, Torre Orsaia. Demografia Referências
Roccagloriosa

Roccagloriosa este o comună din provincia Salerno, regiunea Campania, Italia, cu o populație de 1.555 locuitori (1 ianuarie 2023) și o suprafață de 40,56 km². Demografie Roccagloriosa - evoluția demografică Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia Referințe Legături externe Comunele Italiei
Роккаглориоза

Роккаглориоза (итал. Roccagloriosa) — коммуна в Италии, располагается в регионе Кампания, в провинции Салерно. Население составляет 1725 человек, плотность населения составляет 41 чел./км². Занимает площадь 42 км². Почтовый индекс — 84060. Телефонный код — 0974. Покровителем коммуны почитается святой Иоанн Креститель, празднование 24 июня. Ссылки
Рокаглориоза

Рокаглориоза (итал. Roccagloriosa) је насеље у Италији у округу Салерно, региону Кампанија. Према процени из 2011. у насељу је живело 816 становника. Насеље се налази на надморској висини од 371 м. Становништво Види још Покрајине Италије Италијани Референце Литература Спољашње везе Медији везани за Рокаглориоза на Викимедијиној остави Званични веб-сајт „Italian Railways”. „Italian National and Regional Parks”.
Роккаглоріоза

Роккаглоріоза, Роккаґлоріоза (італ. Roccagloriosa, сиц. A Rocca) — муніципалітет в Італії, у регіоні Кампанія, провінція Салерно. Роккаглоріоза розташована на відстані близько 320 км на південний схід від Рима, 130 км на південний схід від Неаполя, 85 км на південний схід від Салерно. Населення — 1750 осіб (2014). Щорічний фестиваль відбувається 24 червня. Покровитель — святий Іван Хреститель. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживав 21 іноземець з 10 країн, серед них 14 громадян країн Євросоюзу та 1 громадянин України. Сусідні муніципалітети Альфано Камерота Челле-ді-Бульгерія Лаурито Рофрано Сан-Джованні-а-Піро Торре-Орсая Див. також Список муніципалітетів провінції Салерно Примітки
Рокапиемонте

Рокапиемо̀нте (на италиански: Roccapiemonte) е град и община в Южна Италия, провинция Салерно, регион Кампания. Разположен е на 86 m надморска височина. Населението на общината е 9068 души (към 2010 г.). Източници Външни препратки Уебсайт на общината
Roccapiemonte

Roccapiemonte ist eine italienische Stadt mit 8705 Einwohnern (Stand 31. Dezember 2024) in der Provinz Salerno in der Region Kampanien. Bevölkerungsentwicklung Söhne und Töchter der Stadt Guerino Grimaldi (1916–1992), Erzbischof von Salerno-Campagna-Acerno Weblinks Einzelnachweise
Roccapiemonte

Roccapiemonte (Campanian: 'A Rocca) is a town and comune in the province of Salerno in the Campania region of south-western Italy. Geography Located in the east of the Agro Nocerino Sarnese, it borders with the towns of Castel San Giorgio, Cava de' Tirreni, Mercato San Severino, Nocera Inferiore and Nocera Superiore. The hamlets (frazioni) are Casali and San Potito. Demography References External links Media related to Roccapiemonte at Wikimedia Commons (in Italian) Roccapiemonte official website
Roccapiemonte

Roccapiemonte est une commune italienne de la province de Salerne, dans la région Campanie. Administration Hameaux Casali, San Potito. Communes limitrophes Castel San Giorgio, Cava de' Tirreni, Mercato San Severino, Nocera Inferiore, Nocera Superiore. Notes et références Portail de la Campanie
Roccapiemonte

Roccapiemonte község (comune) Olaszország Campania régiójában, Salerno megyében. Fekvése A megye északnyugati részén fekszik. Határai: Castel San Giorgio, Cava de’ Tirreni, Mercato San Severino, Nocera Inferiore és Nocera Superiore. Története Első említése a 12. századból származik. A 7. században a területén egy vár állt, amit a szaracénok a 9. században elpusztítottak. A következő századokban nemesi birtok volt. A 19. században nyerte el önállóságát, amikor a Nápolyi Királyságban felszámolták a feudalizmust. Népessége A népesség számának alakulása: Főbb látnivalói Santa Maria di Loreto-szentély Santa Maria delle Grazie-templom Santa Maria del Ponte-templom San Pasquale-templom San Giovanni Battista-templom Jegyzetek Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. Comuni-Italiani Italy World Club További információk A Wikimédia Commons tartalmaz Roccapiemonte témájú kategóriát.
Roccapiemonte

Roccapiemonte is een gemeente in de Italiaanse provincie Salerno (regio Campanië) en telt 9263 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 5,2 km², de bevolkingsdichtheid is 1816 inwoners per km². De volgende frazioni maken deel uit van de gemeente: Casali, San Potito. Demografie Roccapiemonte telt ongeveer 3124 huishoudens. Het aantal inwoners steeg in de periode 1991-2001 met 4,1% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT. Geografie Roccapiemonte grenst aan de volgende gemeenten: Castel San Giorgio, Cava de' Tirreni, Mercato San Severino, Nocera Inferiore, Nocera Superiore. Externe link https://web.archive.org/web/20080217011810/http://www.comune.roccapiemonte.sa.it/
Roccapiemonte

Roccapiemonte é uma comuna italiana da região da Campania, província de Salerno, com cerca de 9.081 habitantes. Estende-se por uma área de 5 km², tendo uma densidade populacional de 1816 hab/km². Faz fronteira com Castel San Giorgio, Cava de' Tirreni, Mercato San Severino, Nocera Inferiore, Nocera Superiore. Demografia Referências
Roccapiemonte

Roccapiemonte este o comună din provincia Salerno, regiunea Campania, Italia, cu o populație de 8.706 locuitori (1 ianuarie 2023) și o suprafață de 5,31 km². Demografie Roccapiemonte - evoluția demografică Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia Referințe Legături externe Comunele Italiei
Роккапьемонте

Роккапьемонте (итал. Roccapiemonte) — коммуна в Италии, располагается в регионе Кампания, в провинции Салерно. Население составляет 9263 человека (на 2004 г.), плотность населения составляет 1816 чел./км². Занимает площадь 5,22 км². Почтовый индекс — 84086. Телефонный код — 081. Покровителем коммуны почитается святой Иоанн Креститель. Праздник ежегодно празднуется 24 июня. Ссылки Официальный сайт населённого пункта (итал.)
Рокапјемонте

Рокапјемонте (итал. Roccapiemonte) је насеље у Италији у округу Салерно, региону Кампанија. Према процени из 2011. у насељу је живело 6363 становника. Насеље се налази на надморској висини од 89 м. Становништво Види још Покрајине Италије Италијани Референце Литература Спољашње везе Медији везани за Рокапјемонте на Викимедијиној остави Званични веб-сајт „Italian Railways”. „Italian National and Regional Parks”.
Роккап'ємонте

Роккап'ємонте (італ. Roccapiemonte) — муніципалітет в Італії, у регіоні Кампанія, провінція Салерно. Роккап'ємонте розташований на відстані близько 230 км на південний схід від Рима, 39 км на схід від Неаполя, 11 км на північний захід від Салерно. Населення — 9101 особа (2014). Щорічний фестиваль відбувається 24 червня. Покровитель — святий Іван Хреститель. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 148 іноземців з 34 країн, серед них 51 громадянин країн Євросоюзу та 39 громадян України. Сусідні муніципалітети Кастель-Сан-Джорджо Кава-де'-Тіррені Меркато-Сан-Северино Ночера-Інферіоре Ночера-Суперіоре Див. також Список муніципалітетів провінції Салерно Примітки
Chiesa dei Santi Bartolomeo e Andrea (Torcegno)

La chiesa dei Santi Bartolomeo e Andrea è la parrocchiale di Torcegno in Trentino. Appartiene alla zona pastorale Valsugana - Primiero dell'arcidiocesi di Trento e risale al XIV secolo. Conserva alcune opere artistiche di pregio, come gli ultimi lavori di Franco Chiletto. Storia La prima citazione documentale riferita alla chiesa risale al 1327 ed una seconda, sempre sulla chiesa dei Santi Bartolomeo e Andrea, risale al 1474, quando l'edificio era già esistente da tempo. Dopo la metà del XVI secolo venne arricchito da un affresco dell'Ultima Cena di Lorenzo Naurizio (appartenente alla famiglia Naurizio, molto attiva in quel periodo in Valsugana e nel Primiero). Ottenne dignità parrocchiale dal 1586. Poco prima della metà del XVIII secolo la chiesa venne riedificata ed ampliata e nel 1758 la chiesa fu consacrata con cerimonia solenne dal vescovo di Feltre Andrea Antonio Silverio Minucci. Pochi anni dopo anche la torre campanaria fu oggetto di rifacimenti. Nel 1786 il territorio entrò a far parte della diocesi di Trento lasciando quella di Feltre. Verso la fine del XIX secolo fu ripetutamente oggetto di vari restauri, alcuni di questi per riparare i danni prodotti da vari fulmini che colpirono l'edificio. In tali momenti vennero arricchite le decorazioni interne con stucchi, in particolare nel presbiterio. Durante il XX secolo venne rifatta la copertura del tetto, nel 1943, e vennero decorate altre parti dell'interno, nel 1944. In questi ultimi lavori furono attivi Franco Chiletto e Albino Dal Castagnè. Gli ultimi interventi riguardarono l'adeguamento liturgico negli anni sessanta e un restauro conservativo ultimato nel 1998 che ha riportato alla luce l'antico raffigurante l'Ultima Cena. Note Bibliografia Aldo Gorfer, Le valli del Trentino-Trentino orientale, Calliano (Trento), Manfrini, 1975, SBN TSA1415530. Voci correlate Torcegno Franco Chiletto Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa dei Santi Bartolomeo e Andrea Collegamenti esterni (EN) Chiesa dei Santi Bartolomeo e Andrea, in GCatholic.org. Chiesa dei Santi Bartolomeo e Andrea, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana. Chiesa dei Santi Bartolomeo e Andrea <Torcegno>, su Le chiese delle diocesi italiane, Conferenza Episcopale Italiana. URL consultato il 27 novembre 2020.