NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Venediglagunen

Venediglagunen är en bräckvatten-lagun längst in i Venedigbukten, i norra Adriatiska havet. Staden Venedig är belägen i bukten och den avgränsas bland annat av fastlandet samt öarna Lido och Pellestrina och översvämningsbarriären MO.S.E.. Bakgrund Det är Italiens största lagun. Ytan är cirka 550 km2. Ursprunget var ett slättlandskap bestående av sediment från floderna som rinner ut i lagunen västerifrån. Efter den senaste istiden ökade detta flöde av material och landområdet växte. För cirka 6 000 år sedan gjorde landsänkningen samt havsnivåns höjning att en del av området hamnade under vatten. Lagunens utseende har sedan dess förändrats betydligt, ofta av mänsklig hand. Till exempel rinner numera huvudfåran av de båda floderna Brenta och Piave ut söder respektive norr om lagunen. Salthalten varierar stort mellan de inre delarna som har så låg salthalt som 5 promille samt de yttre delarna som har havsvatten (33 promille). Dessutom har norra adriatiska havet ett relativt kraftigt tidvatten som även det påverkar vattensammansättningen när havsvatten rinner in och ökar salthalten. Geologi Cirka 80 procent av lagunen består av saltträsk och grunda områden. Genom dessa rinner djupare floder samt grävda kanaler (12 procent). Landmassan utgör 8 procent, varav staden Venedig tillsammans med de andra bebodda öarna utgör två tredjedelar. Gränsen mot havet består av två öar, Lido och Pellestrina. Mellan dessa finns tre inlopp: Lido-inloppet, Malamocco-inloppet samt Chioggia-inloppet. I dessa byggs nu ett system av slussportar, MOSE, som skall kunna stänga inloppen, och skydda lagunens öar mot extrema högvatten. Projektet skall vara klart för drift i slutet av 2025. Biologi Venediglagunen är en mycket rik biotop. Det grunda vattnet och det stora genomflödet av både sötvatten från floderna och havsvatten gör att djurlivet är aktivt. Det förekommer mer än 40 inhemska fiskarter. Det kommersiella fisket var historiskt en viktig inkomstkälla och är det fortfarande. Musselodling är den huvudsakliga verksamheten i dag. Hoten mot lagunens miljö kan delas upp i tre delar: Förorening främst ifrån flodernas vatten samt från den stora hamnen i Marghera. Höjning av havsnivån samt fortsatt sedimentering från muddring och motortrafik. Införandet av främmande arter. Idag utgör främmande arter 50 procent av djurlivet samt 80 procent av biomassan i lagunen och omgivande floder och sjöar Sedan 1987 är Venediglagunen tillsammans med staden Venedig inskriven på UNESCO:s världsarvslista. Referenser
Венеційська лагуна

Венеційська лагу́на — лагуна в Адріатичному морі, де лежить місто Венеція. Площа лагуни становить близько 550 км². Близько 8 % площі займає суша, що складається з самої Венеції і безлічі маленьких островів. Ще 11 % території це ділянки глибокої води або каналів, що залишилися 80 % становлять вати або соляні болота. Зв'язок лагуни з морем здійснюється через три протоки: Порто-ді-Лідо Порто-ді-Маламоко Порто-ді-Кйоджа У цих протоках споруджені захисні загороди, що перекривають доступ води в лагуну при сильному хвилюванні. Лагуна схильна до значних змін рівня води, особливо взимку й навесні, коли через проблему acqua alta (високої води) відбувається затоплення більшої частини Венеції. У лагуні лежать понад 100 островів, найзначніші приведені нижче: Посилання Інформація про Венеційську лагуну Бурано — Венеційська лагуна
Ponte Tor di Quinto

Ponte Tor di Quinto è un ponte stradale sul fiume Tevere a Roma, fra i quartieri Parioli e Tor di Quinto. Descrizione Costruito interamente in cemento armato, è percorso da via del Foro Italico, tratto della tangenziale Est, ed è parte di un viadotto lungo circa 300 m e sviluppato su sette campate, una delle quali è appunto il ponte che scavalca il Tevere con una luce di circa 72 m. Fu edificato nel 1960 su progetto di Vito Camiz, in occasione dei giochi della XVII Olimpiade, per collegare la "via olimpica" con gli impianti sportivi dell'Acqua Acetosa. Trasporti Note Bibliografia Claudio Rendina, Enciclopedia di Roma, Roma, Newton Compton Editori, 2005, ISBN 88-541-0304-7. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte Tor di Quinto Collegamenti esterni (EN) Ponte Tor di Quinto, su Structurae.
Ponte Tor di Quinto

De Ponte Tor di Quinto is een brug over de Tiber in Rome. De brug ligt ten noorden van het centrum en verbindt de wijk Tor di Quinto op de linkeroever met de wijk Parioli op de rechteroever. De brug is gebouwd in 1960. Over de brug ligt de Via del Foro Italico, met 2x2 rijstroken daarnaast aparte voetpaden.
Анджело Масимино (стадион)

Анджело Масимино е стадион, намиращ се в град Катания, Италия. Използва се предимно за футболни мачове и е дом на футболния клуб Катания. Стадионът е построен през 1937 г. Има капацитет от 20 800 места. От 2002 г. носи името на бившия президент на клуба Анджело Масимино. На 14 февруари 2007 г. отборът на Калчо Катания получава забрана да играе на този стадион. Това е в резултат от събитията на 2 февруари 2007 г., когато след футболната среща срещу отбора на Палермо, който е кръвния враг на клуба от Катания се стига до сблъсъци между фенове на двата отбора, които завършват със смъртта на полицай. Тази забрана трае до 30 юни 2007 г., след което на стадиона отново се провеждат футболни срещи.
Estadi Angelo Massimino

L'Estadi Angelo Massimino (o Stadio Angelo Massimino, anteriorment conegut com a Stadio Cibali) és un estadi multiusos de la ciutat de Catània, a Sicília (Itàlia). Actualment es fa servir per acollir els partits de futbol del Calcio Catania, el club de futbol de la ciutat. L'estadi fou construït el 1937 i té una capacitat per a 23.420 espectadors. El 2002 fou rebatejat amb el nom d'Angelo Massimino en honor de l'antic president del club. El Calcio Catania va ser sancionat amb la prohibició de jugar qualsevol partit de la Sèrie A a l'interior de l'estadi des del 14 de febrer de 2007. Això es va deure a l'episodi de violència que es va produir el 2 de febrer de 2007 als voltants de l'estadi en l'enfrontament contra el Unione Sportiva Città di Palermo que va causar la mort d'un oficial de policia. La prohibició va ser vigent fins al 30 de juny de 2007. Referències
Stadio Angelo Massimino

Stadio Angelo Massimino (dříve známý jako Stadio Cibali) je víceúčelový stadion v sicilské Catanii. Je nejčastěji využíván pro fotbal. Byl postaven roku 1937 a jeho kapacita činí 23 420 diváků. Své domácí zápasy zde hraje tým Calcio Catania. Je pojmenován po bývalém klubovém předsedovi Angelu Massiminovi. Od 14. 2. 2007 do 30. 6. 2007 se zde nesměly hrát žádná utkání. Důvodem bylo násilí při regionálním derby mezi Catanií a Palermem, kdy byl zabit policejní důstojník. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stadio Angelo Massimino na Wikimedia Commons
Stadio Angelo Massimino

Das Stadio Angelo Massimino (von 1937 bis 2002: Stadio Cibali) ist ein Fußballstadion mit Leichtathletikanlage in Catania, der zweitgrößten Stadt der italienischen Insel Sizilien. Es wird hauptsächlich als Heimspielstätte des Fußballvereins Catania SSD (bis 2022: Catania Calcio), welcher derzeit in der Serie C spielt, genutzt. Geschichte Die Anlage wurde 1937 gebaut und ist heute für 20.016 Zuschauer zugelassen. Während der Sommer-Universiade im August 1997 auf Sizilien fanden die Leichtathletik-Wettbewerbe in Catania statt. Hierfür wurde das Stadion renoviert. 2002 wurde es nach dem früheren Vorsitzenden von Catania Calcio, Angelo Massimino, benannt. Nach Ausschreitungen zwischen den Fans von Catania Calcio und des US Palermo außerhalb des Stadions, die mit dem Tod des Polizisten Filippo Raciti endeten, durften vom 14. Februar 2007 bis zum 30. Juni 2007 keine Spiele der Serie A im Stadio Angelo Massimino abgehalten werden. Tribünen Gesamt: 20.016 Plätze Haupttribüne (überdacht): 3243 Plätze Gegentribüne: 4502 Plätze Nordkurve: 5406 Plätze Südkurve: 5865 Plätze Gästebereich (Nordkurve): 1000 Plätze Länderspiele im Stadion von Catania Zwei Mal spielte die italienische Fußballnationalmannschaft der Männer in Catania. 28. Jan. 1998: Italien Italien – Slowakei Slowakei 3:0 13. Feb. 2002: Italien Italien – Vereinigte Staaten Vereinigte Staaten 1:0 Weblinks cataniassd.com: Stadion auf der Website des Vereins (italienisch) Campo Comunale "Zia Lisa" (Memento vom 14. Dezember 2015 im Internet Archive) europlan-online.de: Stadio Angelo Massimino – Catania stadionwelt.de: Bildergalerie groundhopping.de: Besucherbericht von 2004 Einzelnachweise
Stade Angelo-Massimino

Le Stadio Angelo Massimino de Catane, également Stadio Cibali du nom du quartier où il est situé, est un stade omnisports qui héberge les matches du Calcio Catane. Histoire Construit entre 1935 et 1937, le Stadio Cibali a été inauguré le 27 novembre 1937 avec le match de Serie C entre l'ACF Catane et Foggia, remporté par le Catane 1-0. Depuis 2002, il porte le nom d'Angelo Massimino, un ancien président du club entre 1969 et 1996. Annexes Notes et références Liens externes Carte des stades italiens Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de l’athlétisme Portail de la Sicile
Angelo Massimino Stadion

Az Angelo Massimino Stadion (olaszul: Stadio Angelo Massimino korábbi nevén Stadio Cibali) egy olasz labdarúgó-stadion Cataniában. Jelenleg a Catania labdarúgócsapata hazai mérkőzéseit játssza itt. Befogadóképessége 21 530 fő. A stadion 1937-ben épült, mai nevét 2002-ben vette fel, az akkori elnökről Angelo Massiminóról. 2007. február 2-án egy Palermo elleni mérkőzésen, botrány tört ki, melyben egy rendőr életét vesztette. A szövetség határozata alapján február 14-től június 30-ig a stadiont bezárták. Lásd még Catania Calcio Catania Jegyzetek További információk "Catania - Stadio Angelo Massimino". NSO.hu. 2010. december 10. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2011. február 21.. "Catania - Stadio Angelo Massimino". sporthirado.hu. Hozzáférés: 2011. február 21.. "Catania - Stadio Angelo Massimino". google.maps. Hozzáférés: 2011. február 21..
Stadio Angelo Massimino

Het Stadio Angelo Massimino is een voetbalstadion in Catania (Sicilië), dat plaats biedt aan 23.420 toeschouwers. De bespeler van het stadion is Catania Calcio. Het stadion werd in 1935 door architect Raffaele Leone gebouwd in opdracht van het bedrijf van aannemer Antonio Ferro. Voorheen heette het stadion Stadio Cibali, maar in 2002 werd het vernoemd naar Angelo Massimino, voormalig voorzitter van de club (1969-1996). Van 14 februari 2007 tot 30 juni 2007 mocht Catania geen wedstrijden in de Serie A spelen. Dit kwam door geweld op 2 februari van dat jaar, toen tijdens een wedstrijd tegen Palermo buiten het stadion een politieagent werd doodgeslagen.
Stadio Angelo Massimino

Stadio Angelo Massimino (w latach 1937–2002 Stadio Cibali) – wielofunkcyjny stadion (piłkarsko-lekkoatletyczny) w Katanii (w dzielnicy Cibali) we Włoszech, wybudowany 1935–1937 i otwarty 28 listopada 1937 ligowym meczem Serie C Catanii z Foggią (1:0). Od tego dnia – domowy obiekt Calcio Catania. Aktualnie pojemność jego trybun wynosi 20 016 miejsc. W 1997 r. był główną areną 19. Letniej Uniwersjady (przeprowadzono tam zawody lekkoatletyczne). 20 czerwca 2002 został nazwany na cześć byłego prezesa Catanii Calcio – Angelo Massimino, który z przerwami sprawował tę funkcję w latach 1969–1996. 27 czerwca 1981 swój pierwszy mecz międzypaństwowy rozegrała na nim piłkarska reprezentacja Polski kobiet, ulegając Włoszkom 3:0. Dwukrotnie gościł również męską reprezentację Włoch w piłce nożnej (28 stycznia 1998 – wygrana 3:0 ze Słowacją i 13 lutego 2002 – zwycięstwo 1:0 nad Stanami Zjednoczonymi). Przypisy
Estádio Angelo Massimino

O Estádio Angelo Massimino (previamente conhecido como Stadio Cibali) é um estádio multi-uso localizado em Catania, Itália. Ele é atualmente mais usado para partidas de futebol, é a casa do Calcio Catania.O estádio foi construído em 1937 e tem capacidade para 23.420 espectadores.
Stadio Angelo Massimino

Stadio Angelo Massimino (tidigare känd som Stadio Cibali) är en arena i Catania, Italien, idag mest använd för fotboll. Här spelar Serie A-fotbollslaget Catania. Arenan byggdes 1937 och rymmer 23 240 personer. Arenan fick sitt namn år 2002 efter före detta Catania-ordföranden Angelo Massimino. Catania förbjöds att spela någon Serie A-match på arenan mellan den 14 februari 2007 och den 30 juni 2007 , eftersom de våldsamheter som inträffade utanför arenan under ett möte mot Palermo den 2 februari 2007 resulterade i en död polis. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia. Noter
San Vidal

San Vidal (venezianisch für italienisch: San Vitale) ist eine ehemalige Kirche in Venedig im Stadtteil San Marco, die heute als Konzertsaal genutzt wird. Geschichte Der Doge Vitale Falier ließ die Kirche zu Ehren des Heiligen Vitalis von Ravenna gegen Ende des 11. Jahrhunderts errichten. Durch ein Feuer im Jahr 1105 weitgehend zerstört, dem auch eine Reihe anderer Kirchen zum Opfer fiel, wurde die Kirche bis ins 15. Jahrhundert wieder aufgebaut. Nach dem Brand von 1105 wurde ein erster Campanile errichtet. Dieser brach allerdings beim Erdbeben vom 25. Januar 1347 zusammen. Erst im 16. Jahrhundert entstand der 30 m hohe Glockenturm. Am Ende des 17. Jahrhunderts wurde die Kirche durch die Familie Morosini zu Ehren und ursprünglich wohl auch als Grablege des Dogen Francesco Morosini durch den Architekten Antonio Gaspari neu gestaltet. Die heutige Fassade entstand 1734–1737 nach Plänen des Architekten Andrea Tirali, der damit den Umbau der Kirche vollendete. Die Fassade greift Motive der Fassaden von San Giorgio Maggiore und San Francesco della Vigna auf, beides Entwürfe Andrea Palladios. Links und rechts des Portals befinden sich Porträtbüsten des Dogen Carlo Contarini (1580–1656) und seiner Frau Paolina Loredan, aus dessen Vermächtnis die Fassade finanziert wurde. Ausstattung Die Kirche ist einschiffig mit gewölbter Decke. Der Hauptaltar zeigt das Gemälde San Vitale zu Pferd und vier Heilige beten die Jungfrau mit dem Kinde an (1514) von Vittore Carpaccio. In den Seitenaltären finden sich unter anderem Gemälde von Sebastiano Ricci, Giovanni Antonio Pellegrini und Giovanni Battista Piazzetta aus dem siebzehnten Jahrhundert. Zwei Marmorskulpturen der Allegorien der Stärke und des Glaubens von Antonio Gai flankieren den Hauptaltar und greifen in ihrer Gestaltung virtuos Werke des Antonio Corradini auf. Literatur Herbert Rosendorfer: Kirchenführer Venedig, Edition Leipzig, 2008, 2. Aufl., E. A. Seemann, 2013, S. 65–67. Flaminio Corner: Notizie storiche delle Chiese e Monasteri di Venezia, Padua 1758, S. 208. (Digitalisat) Weblinks Church of San Vidal, ChorusVenezia.org, mit Verzeichnis der Kunstwerke San Vidal. In: churchesofvenice.com. Abgerufen am 28. Januar 2024. Einzelnachweise
San Vidal, Venice

San Vidal (San Vitale) is a former church, and now an event and concert hall located at one end of the Campo Santo Stefano in the Sestiere of San Marco, where it leads into the campiello San Vidal, and from there to the Ponte dell'Accademia that spans the Grand Canal and connects to the Sestiere of Dorsoduro, Venice, Italy. History A church at the site was erected in the year 1084 by Doge Vitale Falier. This church was destroyed in 1105 by a major city fire. Reconstruction continued for centuries and was finished by the 16th century. But poor foundations led to a renewed reconstruction in the 17th century, using designs Antonio Gaspari. It was rebuilt in 1696 to honor the former Doge Francesco Morosini. On the facade (1734–37), designed by Andrea Tirali, are sculpted portraits of the Doge Carlo Contarini and his wife Paolina. At present in 2022, the church is deconsecrated, and the chamber music group Interpreti Veneziani performs concerts at the church. Interior The main altarpiece is a San Vidal on Horseback with eight saints (1514) by Vittore Carpaccio; in the painting, four of the saints flank the saint on a white horse, while four are in the balconies above. The altar is flanked by two marble statues of the allegories of Faith (veiled) and Fortitude by Antonio Gai. The interior also houses an Immaculate Conception by Sebastiano Ricci, a Crucifixion and Apostles by Giulia Lama, a Trinity with Saints Peter and Francesco di Paola by Giovanni Antonio Pellegrini, and a Guardian Angel with St Anthony of Padua and St Cajetan of Thiene by Giovanni Battista Piazzetta. Although there is no gravestone, the famous composer Baldassarre Galuppi is buried here. His funeral was held in the nearby church of Santo Stefano. Restoration San Vidal has a 29m (94ft) church bell tower, or campanile. It was a part of the original 1084 design and was rebuilt, as was the entire church, after a fire in 1105. It was restored again in 1347 and again in 1680. Evidence of these redesigns can be seen in the inclusion of a 12th Century cornice piece and a stone relief of St Gregory installed above a side door. Additional restoration work was done in 1902 and 2000. Sources Churches of Venice entry Archived 2013-10-07 at the Wayback Machine External links Media related to San Vidal (Venice) at Wikimedia Commons
Église San Vidal

San Vitale (en vénitien San Vidal) est une église catholique de Venise, en Italie. Historique L'église de San Vidal a été fondée en 1084 sous le règne du doge Vitale Falier. Le bâtiment a été rénové à la fin du XIIe siècle. Une nouvelle rénovation de l'église a eu lieu à la fin du XVIIe siècle, avec l'intention de le transformer en un monument grandiose pour la sépulture du Doge Francesco Morosini (1688 à 1694). Le projet a été confié à l'architecte Antonio Gaspari qui a présenté des plans très proche de ceux de l'église Saint-André du Quirinal à Rome. Le projet a été réalisé par Andrea Tirali (it). Canaletto, peintre vénitien de vedute du XVIIIe siècle l'a représentée de l'autre rive du Rio dans le tableau conservé à la National Gallery de Londres. L'église, désacralisée, était depuis de nombreuses années, le siège de l'Union catholique des artistes italiens et la Sacristie est utilisée comme un espace d'exposition pour les œuvres d'art moderne et contemporain. Elle a ensuite été utilisée comme un espace pour les concerts de musique classique et baroque. Localisation San Vidal est située dans le sestiere de San Marco, tout près du pont de l'Académie, sur le campiello San Vidal. Voir aussi Articles connexes Liste des églises de Venise Liens externes Notes et références Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de Venise
Церква Сан-Відаль

Церква Сан-Відаль (італ. San Vidal) — церква в Венеції, розташована у районі Сан-Марко. Дож Віталє Фал'єр звів цю церкву на честь свого святого тезки ще в кінці XI століття, але фасад говорить про пізнішу реставрацію (XVII століття), виконану за класичним проєктом архітектора Антоніо Гаспарі, на засоби, виділені дожем Карло Контаріні. Церква має тільки один неф з склепінчастою стелею. У ній зберігаються картини сімнадцятого століття, а також роботи Пеллегріні та П'яццетта, а в пресвітерії (у задній частині) знаходиться картина «Святий Віталій на коні і четверо святих, що преклоняються перед Мадонною з немовлям», написана Вітторе Карпаччо. Джерела Церква Сан-Відаль, Венеція [Архівовано 16 лютого 2008 у Wayback Machine.]
Fontana del Mascherone

Fontana del Mascherone, även benämnd Fontana del Mascherone di Via Giulia och Beveratoio del Mascherone di Via Giulia, är en fontän vid Via Giulia i Rione Regola i Rom. Fontänen, som är belägen där Via del Mascherone möter Via Giulia, är attribuerad åt Girolamo Rainaldi och beställdes av familjen Farnese år 1626. Fontänen förses med vatten från Acqua Paola. Beskrivning Fontänen består av ett brunnskar i granit samt en maskaron och två voluter i marmor. Fontänen kröns av den farnesiska liljan. Bilder Källor Noter Webbkällor ”Fontana del Mascherone in Via Giulia” (på italienska). Sovrintendenza Capitolina ai Beni Culturali. Arkiverad från originalet den 1 augusti 2021. https://archive.md/2qZn3. Läst 1 augusti 2021. ”Beveratoio del Mascherone di Via Giulia” (på italienska). info.roma.it. Arkiverad från originalet den 1 augusti 2021. https://archive.ph/Tue9N. Läst 1 augusti 2021. Tryckta källor Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. sid. 375. ISBN 88-365-2541-5 Blunt, Anthony (1992) (på franska). Guide de la Rome baroque: églises, palais, fontaines. Paris: Éditions Hazan. sid. 334. ISBN 2-85025-265-4 Pulvers, Marvin (2002) (på engelska). Roman Fountains: 2000 Fountains in Rome: A Complete Collection. Roma: L'Erma di Bretschneider. sid. 436. ISBN 88-8265-176-2 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Fontana del Mascherone.
Lago Angitola

El lago Angitola o Lago dell'Angitola es un lago artificial situado en Maierato, provincia de Vibo Valentia, región de Calabria, Italia meridional. Su superficie es de 1,96 km². Se encuentra en el extremo sudeste del golfo de Santa Eufemia, a cerca de 3 km del mar (Costa degli Dei). Se creó en el año 1966 mediante el represamiento del curso del río Angitola, del que toma el nombre. Hay una zona protegida, llamada Lago Angitola e Dune di Angitola, humedal y LIC. En el año 1975 el área del lago fue reconocida como una zona protegida, confiada su gestión al WWF Calabria.​​ Desde 1985 ha sido definida como un humedal de importancia internacional. Alrededor del lago son frecuentes los olivares y matorral mediterráneo. Referencias Enlaces externos Oasis WWF Lago dell'Angitola Lago Angitola El oasis protegido Lago Angitola
Lac Angitola

Le lac Angitola (italien : Lago Angitola) est un lac situé près de la commune de Maierato, dans la province de Vibo Valentia en Calabre, en Italie. La retenue d'eau alimente les turbines d'une centrale hydroélectrique. Zone protégée En 1975, la zone du lac a été reconnue comme oasis naturaliste et confiée à la gestion du WWF de Calabre. Depuis 1985, elle a été définie comme une zone humide d'importance internationale. La zone du lac, bien que non attenante, entre dans le périmètre du Parc naturel régional de Serre. De plus, le lac Angitola et les dunes d'Angitola sont deux sites d'intérêt communautaire reconnus par le ministère de l'Environnement. Flore et faune Autour du lac se trouvent des oliveraies et des maquis méditerranéens. Il existe également une bande de reboisement en pins d'Alep. Sur les rives se trouvent des spécimens de peuplier noir, de massette à larges feuilles, de saule blanc, d'aulne noir, d'eucalyptus et de chêne-liège. La région attire de nombreuses espèces d'oiseaux, notamment : le balbuzard pêcheur, le busard des roseaux, la Grande Aigrette, le héron pourpré, le héron cendré, le Grand Cormoran, l'aigrette garzette, le canard colvert, la mouette mélanocéphale, l'ibis falcinelle, la spatule blanche et le grèbe huppé. Notes et références Liens externes Site officiel Ressource relative à la géographie : Service d'information sur les Sites Ramsar (it) Fiche sur le site Wwf.it (it) Lac Angitola sur le site Calabriatours.org (it) Fiche sur le site Tropea.biz (it) « Les lacs de Calabre », sur Calabriatours.org Portail des lacs et cours d'eau Portail de la Calabre
Angitola-tó

Az Angitola-tó (olaszul Lago Angitola) Olaszországban, Calabria régióban, Vibo Valentia megyéjében található, az azonos nevű folyó mentén. Az 1,96 km² területű duzzasztott tó környékét 1985-ben a WWF természetvédelmi területnek nyilvánította. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Lago Angitola című olasz Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181.