NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
San Gennaro all’Olmo (Nápoly)

A San Gennaro all’Olmo templom Nápoly történelmi központjában. Története Az első templom e helyen feltehetően a 4. században épült Nagy Konstantin idejében. Korábban San Gennaro ad diaconiam név alatt volt ismert: itt osztották az alamizsnákat a szegényeknek és özvegyasszonyoknak a nápolyi püspök megbízásából. A templomban a 14. századig keleti és nyugati szertartás szerint is miséztek. A templomhoz tartozó diakonissza intézet a 15. századig működött. Mai külsejét a 18. században nyerte el. Napjainkban romlott állapota miatt nem látogatható. Gerardo Marotta alapítványának pénzügyi segítségével sikerült állagmegóvási munkálatokat végezni, de a templom restaurálása még várat magára. Az évtizedek során műkincseinek nagy részét ellopták. Fő látnivalói napjainkban a márvány főoltár valamint a majolikalapokkal burkolt padló. Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. Dombi József: Nápoly. (hely nélkül): Panoráma Kiadó. 1978. ISBN 963-243-120-0 New Guide to Naples and Surrounding Area, ISBN 88-8180-084-5 http://www.inaples.it További információk A Wikimédia Commons tartalmaz San Gennaro all’Olmo témájú kategóriát.
San Giacomo (Lecce)

A San Giacomo egy leccei templom. Története A templomot a 14. században építették Raimondo Orsini del Balzo herceg parancsára, aki családi kápolnának szánta. A 15. század közepén Giovanni Antonio vezetésével átépítették. Az 1400-as évek második felében a templom mellett egy ferences kolostor épült fel. A mai formáját az 1677-1679 között elvégzett átalakításoknak köszönheti, amelyeket az Alcántara-rend végzett. Leírása A templom homlokzata háromszintes, puritán kialakítású. Díszítőelemei a portál, amely felett egy architrávban áll a névadó Szent Jakab szobra. A második szint díszítése mindössze egy ablak, a harmadik szintet oldaliányban voluták zárják le. A templombelső egyhajós. 19. századi majolikapadló borítja. Látnivalói a Luca Giordano alkotta kis festmények. Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. William, Dello Russo (2007). Lecce. Mondadori Electa S.p.a., Milano. ISBN 978-88-370-5384-0. Nyerges László: Puglia tartomány. Budapest: Dekameron Könyvkiadó. 2004. = Dekameron Útikönyvek, ISBN 963933156-2 Stefano, Ratti (2004). Apulien. Dorling Kindersley, London. ISBN 978-3-8310-0698-4. Zoë, Ross (2007). Puglia. Thomas Cook Publishing, Peterborough. ISBN 978-1-84848-074-2. Rotter, Ekkehart (2007). Apulien. Dumont Reiseverlag, Ostfildern. ISBN 978-3-7701-4314-6.
Chiesa di San Giacomo (Lecce)

La chiesa di San Giacomo è una chiesa barocca di Lecce che sorge in prossimità della torre del Parco. È anche conosciuta con il titolo di San Pasquale al Parco. Storia L'origine della chiesa risale alla fine del XIV secolo, quando Raimondo Orsini Del Balzo edificò una piccola cappella dedicata a san Giacomo apostolo. Successivamente, durante la metà del Quattrocento venne rivisitata e ampliata dal figlio Giovanni Antonio, il quale istituì nel 1448 la fiera di san Giacomo. Nella seconda metà del Quattrocento, Ferrante I d'Aragona fece costruire accanto alla chiesa un convento, il quale fu ceduto da Filippo III di Spagna ai padri conventuali, nel 1614. La chiesa venne costruita nelle forme attuali tra il 1677 e il 1679 dagli alcantarini. Gli alcantarini furono soppressi nel 1809 ed andarono via dal convento, poi ritornarono e stettero fino al 1898 per curare i servizi della chiesa. Smesso di essere convento, tutto il complesso diventò lazzaretto, poi ospizio dei poveri, infermeria presidiaria ed infine ospedale psichiatrico. Descrizione Esterno La sobria facciata in pietra leccese è divisa in tre ordini. Il primo, spartito in tre zone da lisce paraste, presenta un ampio portale sormontato da un architrave, sul quale una nicchia accoglie la statua di san Giacomo. L'ordine superiore ospita una piccola finestra centrale, mentre il terzo, raccordato al secondo da semplici volute, termine con uno slanciato frontone. Interno L'interno, con un semplice impianto planimetrico a navata unica e a croce latina, presenta quattro altari seicenteschi ai lati. Il piano calpestabile è caratterizzato da un ottocentesco pavimento maiolicato. Di notevole rilievo artistico sono alcune tele dell'età barocca, come la Predica di San Giacomo di Giuseppe Simonelli sull'altare maggiore, al quale possono essere attribuiti anche il San Pasquale Baylon sull'altare destro del transetto e il San Giuseppe con il Bambino nella cappella destra; mentre il San Pietro d'Alcantara in estasi sull'altare sinistro del transetto vanta un'attribuzione tradizionale (ma non del tutto concordata allo stato attuale) a Luca Giordano. Note Bibliografia Michele Paone, Lecce elegia del Barocco, Galatina (Lecce), Congedo Editore, 1999 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Giacomo Collegamenti esterni Chiesa di San Giacomo, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
San Giorgio al Palazzo

San Giorgio al Palazzo is a baroque-style, Roman Catholic church in central Milan, region of Lombardy, Italy. History The church was founded around 750 by archbishop Natalis, and was modernized in Baroque style by Francesco Maria Richini in 1623. The façade, designed by Francesco Croce, was built in the 18th century. The most striking feature of the interior is the Passion Chapel, with panels and frescoes painted by Bernardino Luini in 1516. In the first chapel on the right is a canvas by Gaudenzio Ferrari. Notes See also Saint George: Devotions, traditions and prayers
Église San Giorgio al Palazzo de Milan

L’église San Giorgio al Palazzo (en italien : Chiesa di San Giorgio al Palazzo) est une église de Milan, en Italie. Histoire et description L'église San Giorgio al Palazzo a été fondée vers 750 par Mgr Natalis et a été modernisée en style baroque par Francesco Maria Richini en 1623. La façade, conçue par Francesco Croce, a été construite au XVIIIe siècle. À l'intérieur la chapelle de la Passion conserve des peintures et des fresques réalisées par Bernardino Luini en 1516. Dans la première chapelle à droite se trouve une toile de Saint Jérôme de Gaudenzio Ferrari. Bibliographie (it) AA.VV., Milan, Touring Club Italiano Editore, Milan, 1998 (ISBN 88-365-1249-6) (it) M. T. Fiorio, Le Chiese di Milano, Milan, Electa, 1985 et 2006, 493 p. (ISBN 978-88-370-3763-5 et 88-370-3763-5) (it) A. Tamborini, S. Giorgio al Palazzo, Milan, Tipografia S. Lega Eucaristica, 1928 (it) V. R. Veronesi, Bernardino Luini in San Giorgio al Palazzo, Thèse de Laurea, Université de Milan, 2005-2006, p. 100. Notes et références Articles connexes Édit de Milan Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de Milan
San Giorgio al Palazzo

A San Giorgio al Palazzo (Via Torino) Milánó egyik temploma. Története Neve onnan származik, hogy ezen a helyen állt egykor a római császár palotája. A háromhajós templom eredete a 7. századig nyúlik vissza, a 18–19. században teljesen átépítették. Barokk arculatát Francesco Maria Ricchininek köszönheti. A kupola és a harangtorony Parrocchetti műve. A templombelsőt Luigi Cagnola építette ki. Leírása Értékes művészi alkotásai Gaudenzio Ferrari, valamint Bernardino Luini oldalkápolnákat díszítő festményei. A templomtól jobbra lévő paplakot egy 12. századi dombormű látható, amely Szent Györgyöt ábrázolja a sárkánnyal. Források Blanchard Paul: Northern Italy (Blue Guide sorozat), W. Norton Company, London, 2005, ISBN 978-0393327304 Fajth Tibor: Itália Panoráma útikönyvek, Athenaeum Nyomda, Budapest, 1980 ISBN 963-243-235-5 Lindner László: Milánó és az északolasz tóvidék, Panoráma útikönyvek, Franklin Nyomda, Budapest, 1984, ISBN 963-243-281-9
San Giorgio al Palazzo

San Giorgio al Palazzo é uma igreja católica romana de estilo barroco no centro de Milão, região da Lombardia, Itália. História A igreja foi fundada por volta de 750 pelo arcebispo Natalis, e foi modernizada em estilo barroco por Francesco Maria Richini em 1623. A fachada, desenhada por Francesco Croce, foi construída no século XVIII. A característica mais marcante do interior é a Capela da Paixão, com painéis e afrescos pintados por Bernardino Luini em 1516. Na primeira capela à direita está uma tela de Gaudenzio Ferrari. Referências
Església de Sant Giovanni Battista (Lecce)

La basílica de San Joan Baptista (San Giovanni Battista, en italià) o del Rosari, és una església al centre històric de Lecce. Està situat a la Via Giuseppe Libertini, a pocs passos de Porta Rudiae. Aquesta església va ser un encàrrec del bisbe Giuseppe Pignatelli, que va posar la primera pedra en 1691. Va ser construïda per l'arquitecte Giuseppe Zimbalo, i va ser la seva darrera obra, ja que va morir poc després i enterrat allà. Aquesta basílica es troba al lloc de l'antiga església de Sant Giovanni d'Aymo, del s. XIII. Damunt la porta principal hi ha l'estàtua de Sant Domenico fundador del dominics i l'escut dels dominics. La façana està dividida en dos nivells per una balustrada, al centre de la qual hi ha la Mare de Déu. L'església té forma de creu grega al voltant d'una volta octogonal. A la base dels pilars de la nau, és possible veure els escuts d'armes de tots els nobles que van donar diners per construir-la. Referències
San Giovanni Battista (Lecce)

A San Giovanni Battista egy leccei templom. 1691-1728 között épült a Domonkos-rendiek számára. Egyike a legszebb leccei barokk építményeknek. Története A templom egy korábbi, 1388-ban épült templom helyén épült Domonkos-rendiek számára. Az alapkőletételre 1691. március 6-án került sor. A munkálatok vezetésével Giuseppe Zimbalo lett megbízva, aki pénzügyileg is támogatta az építkezést. Zimbalo halála után (1710) ismeretlen mesterek vették át az építkezés vezetését. A templom 1728-ra készült el. 1948-ban XII. Piusz pápa bazilika rangra emelte. Leírása A templom két szintes. A szinteket egy szobrokkal díszített balusztrád választja el. A központi portált csavart oszlopok fogják közre. A portál a domonkosok szimbólumai díszítik, felette a Szűzanya szobra áll. A templombelső görög kereszt alaprajzú. Fő látványosságainak egyike Antonio de Ferrariis, pugliai humanista kenotáfiuma. A főoltár Keresztelő Szent János ábrázolja, Oronzo Letizia alessanói festő műve. Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. William, Dello Russo (2007). Lecce. Mondadori Electa S.p.a., Milano. ISBN 978-88-370-5384-0. Nyerges László: Puglia tartomány. Budapest: Dekameron Könyvkiadó. 2004. = Dekameron Útikönyvek, ISBN 963933156-2 Stefano, Ratti (2004). Apulien. Dorling Kindersley, London. ISBN 978-3-8310-0698-4. Zoë, Ross (2007). Puglia. Thomas Cook Publishing, Peterborough. ISBN 978-1-84848-074-2. Rotter, Ekkehart (2007). Apulien. Dumont Reiseverlag, Ostfildern. ISBN 978-3-7701-4314-6.
San Giovanni Decollato-templom

A San Giovanni Decollato-templom Rómában az Aventinus dombján (olaszul Aventino), a Via di San Giovanni Decollaton, a Forum Boarium közelében helyezkedik el. Nevét San Giovanni Battistáról, azaz Keresztelő Szent Jánosról kapta. A földterületet, melyen a templom áll, VIII. Ince pápa adta a firenzei testvériség egy rendjének 1490-ben. A rend tagjai fekete köpenyben jártak, s a halálraítélteket buzdították a megtérésre, majd kivégzés után eltemették őket. A templom kerengőjének aknájába hét kivégzett teteme került. A barokk stílusú templom 1580-ban készült el. Az épület főoltára felett Giorgio Vasari alkotása, a Szent János lefejezése című festmény látható. Az oratórium freskóciklusa a névadó szent élettörténetét mutatja be, a képeken Jacopino del Conte és Francesco Salviato manierista festők dolgoztak. Források Fajth Tibor: Itália (Panoráma útikönyvek, Athenaeum Nyomda, Bp. 1980) ISBN 963-243-235-5 Olivia Ercoli – Ros Belford – Roberta Mitchell: Róma (Útitárs Könyvek, Panemex Kft. és Grafo Kft., Bp., 2000.) ISBN 963-9090-36-0
Chiesa di San Giovanni Decollato (Roma)

La chiesa di San Giovanni Decollato è un luogo di culto cattolico di Roma, situato nel rione Ripa, nella via omonima. Storia e descrizione La chiesa attuale sorge sull'area di un'antica chiesa, Santa Maria de fovea (o della fossa o in petrocia). Essa fu concessa nel 1488 all'Arciconfraternita di San Giovanni decollato, di origine fiorentina, che la fece ricostruire nel 1504. Altri restauri furono eseguiti nel 1727 e nel 1888. Scopo dell'Arciconfraternita era di assistere i condannati a morte, invitarli al pentimento, confortarli sino all'estremo, e seppellirne i cadaveri; essi ridedicarono la chiesa a San Giovanni Battista, patrono di Firenze, ed elessero come festa principale il giorno dedicato alla sua decollazione e morte. La chiesa fu ultimata nel 1588; nel 1600 Clemente VIII ne fece costruire il chiostro, nel quale sono ancora visibili le fosse comuni dei condannati a morte qui sepolti. Esse sono coperte da chiusini in marmo sui quali è scritto: “Domine, cum veneris iudicare, noli me condemnare” (Signore, quando verrai a giudicare, non condannarmi). La chiesa è a navata unica con tre nicchie per lato, ed è affrescata da artisti toscani del XVI secolo con figure di santi; fra questi, ricordiamo Jacopino del Conte e Francesco Salviati. Essa inoltre conserva, nell'affresco de La danza di Salomè (1550), una rara testimonianza dell'attività pittorica romana di Pirro Ligorio. La pala dell'altar maggiore, del 1553, è opera di Giorgio Vasari e raffigura la Decollazione del Battista. Nella camera storica dell'Arciconfraternita sono conservati numerosi cimeli relativi all'attività della medesima: tra le altre cose, il cesto che raccoglieva la testa dei giustiziati, l'inginocchiatoio sul quale Beatrice Cenci recitò l'ultima sua preghiera, le barelle sulle quali i confratelli trasportavano i resti dei condannati a morte. Note Bibliografia Vittorio Moschini, S. Giovanni Decollato, collana Le chiese di Roma illustrate, Roma, Danesi, s.d., ISBN non esistente. Claudio Rendina, Le Chiese di Roma, Roma, Newton & Compton Editori, 2000, p. 133, ISBN 978-88-541-1833-1. Alberto Manodori, Rione XII. Ripa, in collana I rioni e i quartieri di Roma, vol. 2, Roma, Newton & Compton Editori, 2000, pp. 766-830. Voci correlate San Giovanni Battista Decollato (diaconia) Museo della Camera storica Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Giovanni Decollato Collegamenti esterni Scheda della chiesa sul sito del Vicariato di Roma (Arciconfraternita di S. Giovanni decollato, Arciconfraternita della Misericordia dei Fiorentini) (1488), scheda Archivio di Stato di Roma sulla confraternita, con riferimenti documentali. Testi online di dominio pubblico: M. Armellini, Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX, Roma 1891, su penelope.uchicago.edu. C. Hulsen, Le chiese di Roma nel Medio Evo, Firenze 1927, su penelope.uchicago.edu. F. Titi, Descrizione delle Pitture, Sculture e Architetture esposte in Roma, Roma 1763, su penelope.uchicago.edu.
San Giovanni Battista Decollato

San Giovanni Decollato ou Igreja de São João Decapitado é uma igreja titular de Roma, Itália, localizada no rione Ripa e dedicada a São João Batista. É uma das igrejas regionais da Toscana na cidade. O último cardeal-diácono protetor da diaconia de São João Batista Decapitado foi Mario Nasalli Rocca di Corneliano (m. 1988). O título está vago desde então. História A igreja atual está no local da antiga igreja de Santa Maria de Fovea, Santa Maria della Fossa ou Santa Maria in Petrocia. Em 1488, ela foi cedida para a "Arquiconfraternidade do Decapitado João Batista", que começou a reconstruí-la em 1504, mudou sua dedicação para a atual e passou a ter como festa principal a Decapitação de São João. A arquiconfraternidade tem sua origem em Florença e foi batizada em homenagem ao padroeiro da cidade e seu objetivo era ajudar os condenados à morte, convidando-os ao arrependimento, aplicando-lhes os ritos finais e enterrando-os depois da execução. A nova igreja foi terminada em 1588 e, em 1600, o papa Clemente VIII mandou construir um novo claustro, no qual as valas comuns dos condenados à morte ainda podem ser vistas — elas estão revestidas de mármore e levam a inscrição "Domine, cum veneris iudicare, noli me condemnare" ("Senhor, quando virdes julgar-me, não me condeneis"). A igreja foi restaurada novamente em 1727 e 1888. Bibliografia Ligações externas
San Giovanni Decollato, Rom

San Giovanni Decollato, officiellt San Giovanni Battista Decollato, är en kyrkobyggnad i Rom, helgad åt den helige Johannes Döparen och särskilt åt hans martyrium genom halshuggning. Kyrkan är belägen vid Via di San Giovanni Decollato i Rione Ripa och tillhör församlingen Santa Maria in Campitelli. Historia År 1490 förlänade påve Innocentius VIII kyrkan Santa Maria della Fossa, även benämnd Santa Maria de Fovea, åt Confraternita della Misericordia, ett brödraskap med uppgift att sörja för dödsdömda brottslingar och ge dem en kristen begravning efter avrättningen. Uppförandet av en ny kyrka, ett oratorium, en klosterbyggnad med härbärge samt en klostergård pågick till mitten av 1500-talet. En ombyggnad med nykonsekrering ägde rum år 1727 under påve Benedictus XIII (1724–1730). En restaurering företogs år 1888. Interiören uppvisar en rad målningar, bland andra: Den helige Johannes Döparens halshuggning av Giorgio Vasari (1553; högaltarmålning) Den helige Johannes Döparens halshuggning, tillskriven Girolamo Muziano Lazarus uppväckande av Giovanni Balducci Den helige Johannes Döparens födelse av Jacopo Zucchi (1585) Den tvivlande Tomas av Giorgio Vasaris skola Jungfru Marie besök hos Elisabet av Pomarancio Den helige Johannes Evangelistens martyrium av Giovanni Battista Naldini (omkring 1580) Madonna della Misericordia, fresk från 1400-talet Jungfru Marie himmelsfärd av Francesco Zucchi I anslutning till kyrkan finns Museo della Camera storica, vilket dokumenterar brödraskapets verksamhet genom århundradena. Kyrkan är inte öppen för allmänheten. Den 24 juni firas Johannes Döparens födelse och den 29 augusti åminns hans martyrium. Titelkyrka San Giovanni Battista Decollato var titeldiakonia mellan 1969 och 2013. Kardinaldiakoner Mario Nasalli Rocca di Corneliano (1969–1979), titulus pro illa vice (1979–1988) Vakant (1988–2013) Bilder Se även Oratorio di San Giovanni Decollato Referenser Noter Tryckta källor Armellini, Mariano (1891) (på italienska). Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX. Roma: Tipografia Vaticana. OCLC 9269651 Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. ISBN 88-365-2541-5 Hülsen, Christian (1927) (på italienska). Le chiese di Roma nel medio evo. Firenze: Leo S. Olschki. OCLC 3696954 Lombardi, Ferruccio (1993) (på italienska). Roma: chiese, conventi, chiostri: progetto per un inventario 313—1925. Roma: Edilstampa. OCLC 30727273 Rendina, Claudio (2000) (på italienska). Guida insolita ai misteri, ai segreti, alle leggende e alle curiosità delle Chiese di Roma. Roma: Newton & Compton. sid. 121. ISBN 88-8289-419-3 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör San Giovanni Decollato, Rom.
San Giovanni Evangelista (Lecce)

A San Giovanni Evangelista (Keresztelő Szent János) egy templom Lecce történelmi városközpontjával. A szomszédos iskolaépülettel együtt a bencések számára épült. Leírása A bencés kolostort 1133-ban alapította Accardo, normann gróf a bencés szerzetesek számára. Évszázadokon át a városi nemesség leánygyermekeinek iskolája volt. Az eredeti épületből csak kevés maradt fenn, mivel a 16-18. században jelentősen átépítették. A templom harangtornya az 1500-as években épült. A homlokzat puritán egyszerűségű, mindössze Szent Benedek szobra díszíti. A templombelső latin kereszt alaprajzú. A főoltár a 18. században készült színes márványból. További látnivalói a templomnak a 15. században készült freskók. Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. William, Dello Russo (2007). Lecce. Mondadori Electa S.p.a., Milano. ISBN 978-88-370-5384-0. Nyerges László: Puglia tartomány. Budapest: Dekameron Könyvkiadó. 2004. = Dekameron Útikönyvek, ISBN 963933156-2 Stefano, Ratti (2004). Apulien. Dorling Kindersley, London. ISBN 978-3-8310-0698-4. Zoë, Ross (2007). Puglia. Thomas Cook Publishing, Peterborough. ISBN 978-1-84848-074-2. Rotter, Ekkehart (2007). Apulien. Dumont Reiseverlag, Ostfildern. ISBN 978-3-7701-4314-6.
San Giovanni Maggiore (Nápoly)

A San Giovanni Maggiore vagy Sacra Famiglia templom Nápoly történelmi központjában. Története Építését közvetlenül I. (Nagy) Konstantin ediktumainak megjelenése (313) után kezdték. Építésének körülményeit számos legenda övezi. Egy ilyen szerint a templomot I. (Nagy) Konstantin építtette hálaként, hogy leánya Costanza megmenekült egy hajótörésből. A templomot egy már létező pogány templom helyére építették, ennek nyomai (feliratok) ma is láthatók. Vince püspök idején 558-581 között újjáépítették bizánci stílusban. A mozaikokkal gazdagon díszített templomot a normannok és Anjouk uralkodása idején is átalakították. Mai barokk formáját 1685-ben nyerte el Dioniso Lazzari munkálatainak köszönhetően. A latin kereszt alaprajzú templom háromhajós (főhajó és 2 oldalhajó), kilenc oldalkápolna valamint egy kereszthajó két hatalmas kápolnával. Freskóit 1730-ban készítette Giuseppe De Vivo. Főoltára 1743-ban készült el. A kereszthajó bal oldali kápolnájában Nagy Konstantin és anyja Heléna, szobrai láthatóak (Lorenzo Vaccaro műve), ugyanitt láthatunk két feliratos kőtáblát, az eredeti őskeresztény templom maradványait. Hosszú ideig restaurálták. Kapuit 2012-ben nyitotta meg ismét. Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. Dombi József: Nápoly. (hely nélkül): Panoráma Kiadó. 1978. ISBN 963-243-120-0 New Guide to Naples and Surrounding Area, ISBN 88-8180-084-5 http://www.inaples.it További információk A Wikimédia Commons tartalmaz San Giovanni Maggiore témájú kategóriát.
San Giovanni a Mare, Naples

San Giovanni a Mare (Italian: [san dʒoˈvanni a mˈmaːre] St. John at Sea) is a church in Naples, Italy. It is located near the docks, not far from the church of Sant'Eligio Maggiore. The Romanesque church was erected by Benedictine monks before the 12th century. By the 13th century, the church was attached to a hostel of the knightly order of Gerosolimitani ("Knights Hospitaller"). For some time, the church too belonged to the knights. The hostel was closed by Napoleonic forces, but was returned to the Church in 1828. The church building has been recently restored. Interior columns are spolia. Arabic and Byzantine influences can be seen in some of the apse columns. Other arches in the dome recall architecture of Amalfi. Donna Marianna: the Head of Naples In the atrium is a copy of an ancient Greek bust; the original is currently in the Palazzo San Giacomo. Now referred to as Donna Marianna or the Head ("Testa") of Naples, it was once found in the Piazza del Mercato ("Plaza of the Marketplace"). The bust was most likely once part of a sculpture depicting the Greek mythological siren Parthenope, associated with the story of Odysseus, and specifically associated with the craggy cliffs and islands in the Bay of Naples. Over time the pagan bust became a symbol of the city, and paradoxically found itself protected inside a church. It was damaged and threatened with destruction during the periods after the Neapolitan Republic of 1647 and of 1799. In the latter period the bust came to be associated with Marianne the symbol of the French Revolution. Bibliography Napoli sacra: guida alle chiese della città, coordinamento scientifico di Nicola Spinosa; a cura di Gemma Cautela, Leonardo Di Mauro, Renato Ruotolo, Naples 1993-1997, 15 fascicoli.