Santa Balbina

Santa Balbina, även benämnd Santa Balbina all'Aventino, är en kyrkobyggnad, mindre basilika och titelkyrka i Rom, helgad åt den heliga jungfrumartyren Balbina. Kyrkan är belägen vid Via di Santa Balbina i Rione San Saba och tillhör församlingen San Saba. Kyrkans historia Kyrkans första skriftliga omnämnande återfinns i ett dokument från synoden i Rom år 595. Påvarna Gregorius III (731–741) och Leo III (795–816) lät bygga om och smycka kyrkan. Under 1000-talet uppfördes ett kloster i anslutning till kyrkan. På grund av områdets ohälsosamma tillstånd övergavs kyrkan och klostret under 1100-talet; kyrkan förföll och absiden rasade. Under påföljande sekel, 1200-talet, överläts kyrkan och klostret åt grekiska munkar från Santa Maria in Cosmedin. Dessa munkar lät befästa klostret till skydd mot invaderande barbarer samt stråtrövare vilka under denna tid behärskade den romerska campagnan. På initiativ av kardinal Marco Barbo genomgick kyrkan en genomgripande restaurering, vid vilken taket lades om. Påve Clemens VIII lät år 1598 bygga om kyrkan och försåg dess absid med fresker. Under ledning av konsthistorikern och arkitekten Antonio Muñoz företogs åren 1927–1930 en drastisk renovering. Muñoz strategi innebar att återställa kyrkan till det utseende han trodde att den hade haft under medeltiden; han hade dock sällan arkeologiska bevis för sina anspråk. Senare tillägg, till exempel under barocken, behandlade han med förakt. I Santa Balbina lät Muñoz bland annat återöppna de fönster som tidigare murats igen eller gjorts mindre; de tre fönstren i fasaden försågs även med transennae, vilket är en sorts perforerad skärm i sten eller marmor. Enligt Ferruccio Lombardi förstörde Muñoz flera konsthistoriskt värdefulla arkitektoniska element. Interiören Kyrkan är enskeppig med absid. I absidens halvkupol har Anastasio Fontebuoni freskmålat Den förhärligade Kristus med de heliga Balbina, Quirinus och Felicissimus; fresken är från år 1623. Under högaltaret vördas Balbinas, Quirinus och Felicissimus reliker. Interiören har tio sidokapell, fem på var sida. Flera av kapellen är emellertid icke i bruk. Höger sida Cappella di San Pio da Pietrelcina Första sidokapellet på höger hand är invigt åt den helige Padre Pio. Förutom en modern staty föreställande Padre Pio finns i kapellet freskfragment från 1300-talet. Cappella di San Giovanni da Capestrano Andra kapellet är invigt åt den helige Giovanni da Capistrano. Altarmålningen Jungfru Maria uppenbarar sig för den helige Giovanni da Capistrano är dessvärre i dåligt skick. Cappella di Nostra Signora di Lourdes Tredje kapellet är invigt åt Vår Fru av Lourdes. I kapellet kan man beskåda statyn Vår Fru av Lourdes samt ytterligare freskfragment från 1300-talet. Cappella del Santissimo Crocifisso Detta kapell är invigt åt den korsfäste Kristus. Altaret pryds av reliefen Korsfästelsen, utförd av Mino da Fiesole år 1460. Cappella di Santa Margherita da Cortona Det femte kapellet var tidigare invigt åt den heliga Margareta av Cortona. Altarmålningen är i dålig kondition. Vänster sida Cappella della Madonna di Fátima Tredje sidokapellet till vänster är invigt åt Vår Fru av Fátima. Kapellet hyser bland annat en 1200-talsfresk föreställande Kristus och Jungfru Maria med fyra apostlar, attribuerad åt Pietro Cavallinis skola. Cappella di Sant'Antonio di Padova Femte sidokapellet är invigt åt den helige Antonius av Padua och har en modern staty föreställande titelhelgonet. På fasadens innervägg återfinns Stefano de Surdis gravmonument, ett cosmatarbete från år 1303. Den avlidne ses ligga på en katafalk. Omnämningar i kyrkoförteckningar Titelkyrka Kyrkan stiftades som titelkyrka under 500-talet. Kardinalpräster 1200- till 2000-talet Tommaso da Capua: 1221–? Simon d'Armentières: 1294–1297 Eleazario da Sabrano: 1378–1379/1381 Bandello Bandelli: 1408–1416 Guglielmo Carbone-Tomasello: 1411–1418, pseudokardinal utnämnd av motpåve Johannes XXIII John Kemp: 1440–1452 Vakant: 1452–1467 Amico Agnifilo della Rocca: 1467–1469 Vakant: 1469–1473 Giovanni Battista Cybo: 1473–1474, sedermera påve Innocentius VIII Girolamo Basso della Rovere: 1477–1479 Vakant: 1479–1484 Juan Margarit i Pau: 1484 Vakant: 1484–1450 Juan de Vera: 1500–1507 Francisco Jiménez de Cisneros: 1507–1517 Adrien Gouffier de Boissy: 1517–1520 Giovanni Piccolomini: 1521–1524 Vakant: 1524–1535 Girolamo Ghinucci: 1535–1537 Gasparo Contarini: 1537–1539 Pier Paolo Parisio: 1540–1545 Jacopo Sadoleto: 1545 Ottone di Waldburg: 1545–1550 Pedro Pacheco Ladrón de Guevara: 1550–1557 Lorenzo Strozzi: 1557–1571 Gaspar Cervantes de Gaete: 1572–1575 Gaspar de Quiroga y Vela: 1578–1594 Pompeo Arrigoni: 1597–1616 Antonio Zapata y Cisneros: 1616–1635 Alfonso de la Cueva-Benavides y Mendoza-Carrillo: 1635–1644 Juan de Lugo: 1644–1660 Pascual de Aragón-Córdoba-Cardona y Fernández de Córdoba: 1661–1677 Lazzaro Pallavicino: 1677–1680 Vakant: 1680–1687 José Aguirre: 1687–1694 Ferdinando d'Adda: 1696–1714 Antonio Felice Zondadari: 1715–1731 Girolamo Grimaldi: 1731–1733 Thomas Philip Wallrad d'Alsace-Boussut de Chimay: 1733–1752 Vakant: 1752–1760 Girolamo Spinola: 1760–1775 Vakant: 1775–1782 Alessandro Mattei: 1782–1786 Antonio Felice Zondadari: 1801–1823 Ercole Dandini: 1823–1840 Silvestro Belli: 1841–1844 Giacomo Piccolomini: 1846–1847 Giuseppe Pecci: 1850–1855 Enrico Orfei: 1858–1870 Giuseppe Andrea Bizzarri: 1875–1877 Giacomo Cattani: 1880–1887 Amilcare Malagola: 1893–1895 Donato Maria Dell'Olio: 1901–1902 Vakant: 1902–1916 Auguste-René-Marie Dubourg: 1916–1921 Jean Verdier: 1929–1940 Vakant: 1940–1946 Clément-Emile Roques: 1946–1964 Léon-Etienne Duval: 1965–1996 Péter Erdő: 2003– Kommunikationer Närmaste tunnelbanestation är Circo Massimo. Bilder Referenser Noter Tryckta källor Armellini, Mariano (1982) [1891] (på italienska). Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX. Roma: Edizioni del Pasquino. sid. 590–591. OCLC 73221620 Armellini, Mariano; Cecchelli, Carlo; Tacchi Venturi, Pietro (1942) (på italienska). Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX. Roma: Edizioni R.O.R.E. di N. Ruffolo. sid. 1260. OCLC 2997278 Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. sid. 508–509. ISBN 88-365-2541-5 Hülsen, Christian (1927) (på italienska). Le chiese di Roma nel medio evo. Firenze: Leo S. Olschki. sid. 203–204. OCLC 3696954 Lombardi, Ferruccio (1993) (på italienska). Roma: chiese, conventi, chiostri: progetto per un inventario 313—1925. Roma: Edilstampa. sid. 368. OCLC 30727273 Racheli, Alberto M. (2000) (på italienska). Restauro a Roma 1870–2000: architettura e città (2). Venezia: Marsilio Editori. ISBN 88-317-7334-8 Rendina, Claudio (2000) (på italienska). Guida insolita ai misteri, ai segreti, alle leggende e alle curiosità delle Chiese di Roma. Roma: Newton & Compton. sid. 42. ISBN 88-8289-419-3 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Santa Balbina.