NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Brindisi

Brindisi (grčki: Brentèsion ili Vrindhision, latinski: Brundisium) je glavni grad i administrativno središte istoimene pokrajine Brindisi u regiji Apuliji (Puglia) s 91.800 stanovnika; smještena na obali Jadranskog mora, 110 km jugoistočno od Barija. Brindisi je industrijsko i trgovačko središte s razvijenom kemijskom i prehrambenom industrijom, te proizvodnjom vina. Brindisi je važna talijanska luka za putnički promet s Grčkom i Bliskim Istokom, a ima i zračnu luku. Sjedište nadbiskupije. Povijest Legendarni osnivač grada je grčki mitološki junak Diomed. Postoje teorije da je prije dolaska Rimljana je na tom mjestu postojalo ilirsko naselje. Rimljani su osvojili prostor grada 267. pr. Kr. i razvili grad Brundisium koji je postao jedan od glavnih rimskih pomorskih i trgovačkih centara i glavna veza Rima s Grčkom. Od Rima do Brundisiuma je vodila jedna od najvažnijih rimskih cesta Via Appia. Stanovnici grada su imali rimsko građansko pravo. Smatra se da je Brundisium imao oko 100,000 stanovnika. U njemu je umro rimski pjesnik Vergilije. U Brindisiju je 38. pr. Kr. sklopljen mir između Marka Antonija i Oktavijana. Nakon pada Rimskog Carstva su grad osvojili Ostrogoti. U 6. st. ga je obnovio Bizant, a 675. god. ponovo razorili Langobardi. Od 836. – 868. godine su Saraceni osnovali naselje u blizini grada. Kasnije su grad vratili Bizantinci, a 1071. su ga osvojili Normani i postao je dio Napuljskog Kraljevstva. Grad je bio dio Napuljskog Kraljevstva do ujedinjenja Italije u 18. st, iako je jedno vrijeme njim upravljala Venecija, Španjolska i Austrija. Teško je razoren u potresu 1456. godine. Nakon otvaranja Sueskog kanala (1869.) postaje polazištem za promet s Indijom i Dalekim istokom. U I. svjetskom ratu postaje i vonjo pomorsko uporište, te je svoj vojni značaj zadržao do danas. Zemljopis Brindisi se nalazi na krajnjem jugoistoku Apeninskog poluotoka, točnije na malom poluotoku između Jadranskog mora i Jonskog mora. Nalazi se u blizini Otrantskih vrata, te je najbliži Albaniji i Grčkoj od svih većih talijanskih gradova. Zbog toga Brindisi ima vrlo povoljno prometno značenje. Iz grada polaze trajektne veze prema Grčkoj. To je najvažnija prometna veza Grčke s Italijom i zapadnom Europom. Reljef je nizinski (Salentinska nizina). U središtu grada postoji zaljev u kojem je smještena luka. Grad je poznat po vinogradarstvu i proizvodnji vina. Veći gradovi u okolici su Bari (također značajna luka), Lecce i Taranto. Stanovništvo Broj stanovnika registriranih 1. siječnja 2026. godine bio je 81 181. Djeca i mladi činili su 14,3 %, a starije osobe 26,4 % stanovništva. Etničke skupine Najzastupljeniji su bili državljani sljedećih zemalja (po mjestu rođenja): Italija (77 647 – 95,5 %), Albanija (450 – 0,6 %), … Znamenitosti Najvažnija je tvrđava (Castello Svevo ili Castello Grande) koju je sagradio njemački car Fridrik II. Postoji i tvrđava Forte a Mare koja se nalazi na malom poluotoku na ulazu u luku. Postoje rimski stupovi koji su simbol grada. Označavali su početak ceste Via Appia koja je vodila do Rima. U gradu postoje mnoge crkve. Vanjske poveznice
Brindisi (stad)

Brindisi is een havenstad in het zuidoosten van Italië, met ongeveer 90.000 inwoners, aan de Adriatische Zee. De stad is de hoofdstad van de provincie Brindisi in de regio Apulië en ligt in wat wel de hak van de laars van Italië genoemd wordt. Vanaf Brindisi zijn er regelmatige veerverbindingen met Igoemenitsa, Korfoe en Patras. De meeste reizigers naar Brindisi zijn dan ook op doorreis van of naar Griekenland. Er is een goede treinverbinding tussen Brindisi en andere steden in Italië, zoals Bari, Rome en Bologna. De bekende Via Appia uit de Romeinse tijd liep van Rome tot Brindisi, dat toentertijd Brindisium of Brundisium heette. Daarmee werd de plaats al vroeg een zeer belangrijke plaats uit strategisch oogpunt. Veel scheepvaart vanuit Italië naar bijvoorbeeld Romeinse kolonies vertrok uit Brindisi. De beroemde Romeinse dichter Vergilius is hier in 19 v.Chr. overleden. De volgende frazioni maken deel uit van de gemeente: Cerano, Tuturano Bezienswaardigheden De 18de-eeuwse kathedraal De 11de-eeuwse kerken Chiesa del Cristo en San Giovanni al Sepolcro De kerk Santa Maria del Casale uit 1310 De Romeinse zuil die het einde markeert van de Via Appia Het Castello Svevo of Castello di Terra uit 1227 Het Castello Alfonsino of Castello di Mare uit de 15e-16e eeuw Het archeologisch museum Monument voor de Italiaanse matroos (1933) Nuovo Teatro Verdi bovenop een Romeinse archeologische site Sport De wielerkoers Ronde van Italië startte op 20 mei 1971 in Brindisi. Op 9 oktober 2020 was Brindisi aankomstplaats van een etappe die startte in Matera en werd gewonnen door de Fransman Arnaud Démare. Zustersteden Korfoe (Griekenland) Lushnjë (Albanië) Bekende inwoners van Brindisi Geboren Marcus Laenius Flaccus (1e eeuw v.Chr.) bood onderdak aan Cicero in ballingschap Giovanni Carlo Bovio (1522-1570), bisschop en concilievader op het Concilie van Trente Antonio Benarrivo (1968), voetballer Elio Aggiano (1972), wielrenner Flavia Pennetta (1982), tennisster Antimo Iunco (1984), voetballer Overleden Vergilius (70-19 v.Chr.), Romeins dichter Externe link (it) Website van de gemeente Brindisi
Brindisi

Brindisi ou Bríndisi (em italiano, Brindisi, pronunciada como Bríndisi) é uma comuna (cidade) italiana da região da Apúlia, na província de Bríndisi, com cerca de 88.667 habitantes. Estende-se por uma área de 333 km², tendo uma densidade populacional de 266.3 hab/km². Faz fronteira com Carovigno, Cellino San Marco, Latiano, Mesagne, San Donaci, San Pietro Vernotico, San Vito dei Normanni. Era conhecida como Brundísio (em latim: Brundisium) no período romano. Demografia Referências
Brindisi

Brindisi este o comună din provincia Brindisi, regiunea Apulia, Italia, cu o populație de 82.694 locuitori (1 ianuarie 2023) și o suprafață de 332,98 km². Demografie Brindisi - evoluția demografică Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia Personalități Laurențiu de Brindisi (1559-1619), sfânt catolic Flavia Pennetta (n. 1982), jucătoare de tenis Referințe
Бриндизи

Бриндизи (итал. Brindisi) град је у јужној Италији. Бриндизи је и највећи град и средиште истоименог округа Бриндизи у оквиру италијанске покрајине Апулија. Бриндизи је важна италијанска поморска испостава ка истоку - град је важним трајектним везама повезан са лукама у Грчкој и Албанији. Географија Град Бриндизи налази се у јужном делу Италије, на 120 km источно од Барија. Град се налази на јужној обали Јадранског мора, а у позадини се налази приобална равница. Град се развио око стратешки битног, омањег залива на иначе слабо разуђеном апулијској обали. Историја Постоји неколико легенди о његовом оснивању. По једној легенди Бриндизи је основао грчки херој Диомед. Пре римске експанзије Бриндизи је вероватно био илирско насеље. Латински назив Brundisium је дошао преко грчког назива Брентесион, а то је дошло од Brention што на месапском језику значи „јеленска глава“. Бриндизи је као месапско средиште био у сукобу са Тарантом, а у савезништву са Тури. Римљани су заузели Бриндизи 267. п. н. е. по једним, а 245. п. н. е. по другим изворима. Након Пунских ратова постао је велико средиште римске војне морнарице, али и средиште поморске трговине. За време Савезничког рата у Риму (91. п. н. е. -88. п. н. е.) грађани су добили римско држављанство, а Корнелије Сула је од Бриндизија створио слободну луку. Бриндизи је претрпио штете за време опсаде коју је 49. п. н. е. извео Јулије Цезар. Поново је нападнут 42. п. н. е. и 40. п. н. е. Један од највећих писаца трагедија у римској књижевности Марко Пакувије је рођен у Бриндизију око 220. п. н. е. Вергилије је умро 19. п. н. е. у Бриндизију. Под Римљанима Бриндизи је био велики град са 100.000 становника. Био је велика лука и главна тачка за пребацивање преко мора у Грчку и на исток. Из Бриндизија би се војске пребацивале до Драча или Крфа. Са Римом је био повезан преко Вија Апије и Вија Трајане. Касније су га освојили Остроготи, па га је Византија повратила у 6. веку. Лангобарди предвођени Ромуалдом I од Беневента уништили су град 674. године. Због значаја као природне луке убрзо је поново изграђен. Пирати су га 836. године уништили. У 9. веку постојало је Сараценско насеље близу града. Поново је био у поседу Византије, а Нормани су га заузели 1070. године. Био је у саставу Сицилијанске краљевине и Напуљске краљевине под различитим владарским лозама. Као и све Апулијске луке тако је и Бриндизи једно време био у поседу Млетачке републике. Затим га је заузела Шпанија. Куга је 1346. године убила много становништва. Потрес је 1456. године погодио град. Био је под аустријском влашћу 1707—1734, а после тога је под Бурбонима. Од септембра 1943. године до фебруара 1944. године био је привремени главни град Италије. Географија Становништво Према процени, у граду је 2010. живело 89.780 становника. Бриндизи данас има око 90.000 становника, махом Италијана. Остатак су нови досељеници, углавном Албанци. Последњих деценија број становника у граду стагнира. Партнерски градови Амасија Драч Лушње Патра Крф Карадениз Ерегли Зонгулдак Галаци Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт www.brindisisapori.it Туристички водич кроз град
Brindisi

Brindisi är huvudorten i provinsen Brindisi i Apulien i södra Italien. Det är en känd hamn för tågluffare på väg mot Grekland. Brindisi gränsar till kommunerna Carovigno, Cellino San Marco, Latiano, Mesagne, San Donaci, San Pietro Vernotico och San Vito dei Normanni. Brindisi var under antiken känt som Brundisium och grundades av messapierna. 267 f. Kr. intogs staden av romarna och blev på grund av sitt skyddade läge en viktig örlogsbas, slutpunkt för Via Appia och överfartshamn för resande till Orienten och Balkan. På 1000-talet innehades Brindisi av normanderna och under korstågen var Brindisi en av de viktigaste embarkeringshamnarna. Under senmedeltiden drabbades staden hårt av krig och en jordbävning 1458. Staden minskade därefter i betydelse men fick ett nytt uppsving i samband med anläggandet av Suezkanalen, då en ny hamn anlades. 1845 blev Brindisi en frihamn och 1860 blev staden och hamnen en del av Italien. Brindisis strategiska läge gjorde att staten från 1905 började planeringen av en ny befästning för marinen som startade 1913. I samband med etta byggdes befästningar vid hamninloppet och anlade en marinflygplats. Monumentet Monumento al Marinaio d’Italia invigdes 1933. 1994 upprättade Förenta nationerna en logistikbas (UN Logistics Base) i staden. Bland stadens byggnader märks kastellet vid norra hamnarmen, uppfört under Fredrik II. Katedralen härstammar från 1100-talet men byggdes om på 1740-talet. Bland övriga kyrkor märks rundkyrkan San Giovanni Battista från 1000-talet, numera museum. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Brindisi. Officiell webbplats
Бриндізі

Бриндізі, Бриндизі (сиц. Brìndisi) — місто на півдні Італії, адміністративний центр провінції Бриндізі в області Апулія. Важливий пасажирський, торговий і військовий порт на Адріатичному морі біля входу в протоку Отранто. Залізничний вузол і аеропорт. Бриндізі розташоване на півострові Салентина, на відстані близько 480 км на схід від Риму, 105 км на південний схід від Барі. Населення — 88 611 осіб (2012). Щорічний фестиваль відбувається у перший вікенд вересня. Покровитель — San Lorenzo da Brindisi. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 2569 іноземців з 104 країн, серед них 552 громадяни країн Євросоюзу та 25 громадян України. Клімат Транспорт 1973 року була введена в експлуатацію Поромна переправа Бриндізі — Патри, що з'єднала південь Італії з піостровом Пелопоннес в Греції. Уродженці Марк Пакувій (25 квітня 220 — 7 лютого 130 роки до н. е.) — давньоримський поет, драматург, учень Еннія. Маргарит да Бриндізі (бл. 1149–1197) — військовий діяч Сицилійського королівства, 1-й пфальцграф Кефалонії та Закінфу, 1-й граф Мальти. Мав прізвисько «Новий Нептун». Святий Лаврентій Бріндізький (1559—1619) — священник Ордену Братів Менших Капуцинів. Антоніо Ла Пальма (*1951) — італійський футболіст, захисник, згодом — футбольний тренер. Массімо Де Сольда (*1966) — відомий у минулому італійський футболіст, півзахисник, згодом — тренер. Антоніо Бенарріво — відомий у минулому італійський футболіст, захисник. Флавія Пеннетта — тенісистка. Сусідні муніципалітети Каровіньйо Мезаньє Сан-Доначі Сан-П'єтро-Вернотіко Сан-Віто-деі-Норманні Міста-побратими Люшня, Албанія Патри, Греція Керкіра, Греція Галерея зображень Див. також Список муніципалітетів провінції Бриндізі Примітки Посилання Бриндізі // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Теза, 2006.
Таранто

Та̀ранто (на италиански: Taranto, на местен диалект: Tàrde – Тарде) е крайбрежен пристанищен град и община в регион Пулия, Южна Италия. Градът е административен център на едноименната провинция Таранто. Той е важен търговски и пристанищен град. По името му се нарича Тарентският залив. Населението му е 191 848 жители към 30 ноември 2010 г. Античният Тарент е основан от фокейците. Източници Външни перпратки Уебсайт на града
Taranto

Ikke at forveksle med Toronto. Taranto er en italiensk by, beliggende i den syditalienske region Apulien. Byen har 188.098(2023)indbyggere. Byen er opbygget omkring en naturlig havn, som har været benyttet siden oldtiden. Byen ligger på vestsiden af den italienske "hæl" og vender ud til det Ioniske Hav i modsætning til Apuliens andre havnebyer, der vender mod Adriaterhavet. Taranto er mest kendt for at være hovedbase og hjemsted for den italienske flåde. Referencer Henvisning
Taranto

Taranto (lat.: Tarentum) je grad na jugu Italije u regiji Apulija, administrativno središe istoimene pokrajina Taranto, smješten na obali Jonskog mora u Tarantskom zaljevu, na zapadnoj strani poluotoka Salentina ("peta talijanske čizme"). Po veličini je treći najveći kontinentalni grad južne Italije, s preko 190.000 stanovnika. Zemljopisne odlike Taranto je danas važna pomorska luka i jedna od glavnih talijanskih mornaričkih baza, koja se prostire u dva manja zaljeva. Otoci S. Pietro i S. Paolo štite ulaz u zaljev Mar Grande ("Veliko more") gdje se nalazi komercijalna luka, dok se u zaljevu Mar Piccolo ("Malo more") nalazi vojna luka. Zbog ta dva zaljeva Taranto se naziva “grad na dva mora”. Grad nema vodenih tokova. Taranto je od Rima udaljen 540 km prema jugoistoku, a od Barija 100 km južno. Grad se razvio u strateški važnom malom zaljevu na inače slabo razuđenoj obali. U pozadini Taranta nalazi se priobalna dolina, a dalje, prema sjeverozapadu uzdiže se prvo pred-apeninsko podbrđe. Klima u Tarantu je mediteranska. Povijest Povijest grada Taranto seže u vrijeme 8. stoljeće pr. Kr. kada je grad osnovan kao jedina spartanska kolonija. Spartanci su grad nazivali Taras (Τάρας), po mitskom heroju Tarasu, i pripadao je Velikoj Grčkoj (Magna Graecia). Rimljani su vodili dva osvajačka rata i u prvom, tzv. "Pirovom ratu", su izgubili, ali su Taranto i grčki saveznici imali velike gubitke ("Pirova pobjeda"). U drugom ratu Rimljani su pokorili cijeli jug Italije i grad je nazvan Tarentum, te kasnije povezan poznatom prvom velikom rimskom cestom Via Appia. U drevna vremena bi žitelji Taranta, odmah po ubodu pauka Lycosa tarentula, zaplesali kako bi kroz znoj izbacili paukov otrov i tako preživjeli. Ples je bio poznat kao tarantela i po njemu je nazvan rod pauka tarantula (Theraphosidae). U ranom srednjem vijeku grad najprije zaposedaju Goti, potom Langobardi i na kraju Bizantsko Carstvo. U 11. stoljeću grad osvajaju Normani koji ga drže sve do 15. stoljeća kada dospijeva u posed Aragona i Napuljskog Kraljevstva. Napuljsko Kraljevstvo je krajem 18. stoljeća došla u ruke Francuza do kraja vladavine Napoleona. God. 1860., Taranto je priključen novonastaloj državi Italiji. Grad je veoma brzo postao važna luka i središte mornarice. U 19. st. prokopan je kanal između dva zaljeva, čime je antički dio grada postao otok, povezan s kopnom mostom koji je simbol grada. Suvremeni je grad izgrađen preko drevne grčke nekropole. Taranto je također poznat po britanskom napadu na bazu Regie Marine tijekom Drugog svjetskog rata, poznatom kao Bitka (ili Noć) Taranta. Stanovništvo Broj stanovnika registriranih 1. siječnja 2026. godine bio je 185 112. Djeca i mladi činili su 14 %, a starije osobe 27,2 % stanovništva. Etničke skupine Najzastupljeniji su bili državljani sljedećih zemalja (po mjestu rođenja): Italija (178 473 – 96,6 %), Rumunjska (902 – 0,5 %), … Slavni stanovnici
Taranto

Tarent (italiană Taranto, latină Tarentum) este un oraș, capitala provinciei cu același nume situat lângă golful Tarent din Marea Ionică, în regiunea Regiunea Puglia (Apulia) din sud estul Italiei. Orașul este numit ca orașul de la două mări (Mar Grande), Marea Mediterană și laguna (Mar Piccolo), fiind despărțite de o insulă mică. Tarentul are o industrie metalurgică, textilă și petrochimică dezvoltată. Provincia are 29 de localități, ocupația locuitorilor fiind în special agricultura, pescuitul, creșterea stridiilor. Orașe înfrățite Sunt 5 orașe înfrățite cu Taranto: Sparta, Grecia Brest, Franța din 1964 Donetsk, Ucraina din 1985 Alicante, Spania din 2010 Islamabad, Pakistan din 2010 Personalități marcante Cosima Coppola, actriță Cosimo Damiano Lanza, pianist, clavecinistă și compozitor Demografie Taranto - evoluția demografică Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia Vezi și Listă de orașe din Italia Note Legături externe Centrul cultural din Taranto Arhivat în 19 iunie 2006, la Wayback Machine. (italiană) Taranto in cartolina Arhivat în 18 decembrie 2005, la Wayback Machine. (italiană)
Понте Номентано

Понте Номентано (на латински: Ponte Nomentano, в Средновековието: Pons Lamentanus) е римски мост в Североизточен Рим (Sacro, Quartier Nomentano) в Италия. Построен е през 1 век пр.н.е. Понте Номентано се намира над река Аниене, притока на Тибър, където минава Виа Номентана. Построен е от камъни и има 3 отвора. Дълъг е 60 м и широк 7,35 м. Сега е пешеходен мост. През древността Ponte Nomentano се намирал на ок. 3,9 км пред вратата Порта Номентана на Аврелианската стена на Рим. Прокопий пише, че мостът е разрушен през 547 г. от остготите на Тотила, при битките за превземането на Италия, но източноримският генерал Нарсес през 552 г. наредил неговото възстановяване. През 1849 г. френската войска прекъсва моста със 7 метра, за да спре настъпването на Гарибалди в Рим, след това веднага е възстановен. Източници Прокопий, De Bello Gothico, 3.24 Il Ponte di S. Francesco Литература Colin O’Connor, Roman Bridges, Cambridge University Press 1993, ISBN 0-521-39326-4, S. 68 Silvia Koci Montanari: Die antiken Brücken von Rom, Schnell & Steiner, Regensburg 2006, ISBN 3-7954-1814-3, S. 84ff. Vittorio Galliazzo (1994), I ponti romani. Catalogo generale, Vol. 2, Treviso: Edizioni Canova, pp. 37–39 (No. 21), ISBN 88-85066-66-6, Вижте също Списък на римските мостове
Ponte Nomentano

Ponte Nomentano (ve středověku nazývaný Pons Lamentanus) je most v Římě v Itálii, pocházející pravděpodobně z doby pozdní republiky, kterým byla převedena cesta Via Nomentana přes řeku Aniene. Most se původně nacházel již mimo území města, jeho součástí byly proto mostní věže, které sloužily jako ochrana důležité severní přístupové cesty k Římu. Historie V antických dobách byl most umístěn vně Aurelianovy hradby, ve vzdálenosti 3,9 km od brány Porta Nomentana. Východořímský historik Prokopios zaznamenal, že byl most zničen kolem roku 547 n. l. Ostrogóty pod vedením jejich krále Totily, nicméně záhy byl opraven vítězným generálem Narsem v roce 552. Zachovalý pozdně republikánský hlavní oblouk ovšem ukazuje, že most mohl být poškozen jen částečně. Spodní část mostních věží by měla pocházet podle nepotvrzené tradice z doby pontifikátu Hadriána I. (772-795), přičemž impozantní struktura podobná svou konstrukcí spíše pevnosti pochází z doby velké přestavby, která proběhla za papeže Mikuláše V. (1447-1455) po níž následovala řada menších oprav v letech 1461, 1470 a 1474. V roce 1849 byl zkrácen na délku 7 m francouzskými jednotkami, které kontrolovaly Garibaldiho postup k Římu, ale záhy byl most opraven. V současnosti je most obklopen parkem a je součástí samotného Říma. Pohyb po něm je omezen pouze pro chodce. Konstrukce 31,3 m dlouhá nadstavba si zachovala svůj středověký ráz, zatímco samotný most který je celkem dlouhý 60 m a široký 7,35 m se od doby antiky prakticky nezměnil. 15 m dlouhý hlavní oblouk se dá s jistotou přiřadit do doby pozdní Republiky či principátu Augusta, což naznačuje především jeho polokruhový tvar a provedení travertinové kamenické práce. Kromě toho lze do doby římské zařadit pouze některé další travertionové vrstvy v opěrných zdech. Oba boční cihlové oblouky byly vybudovány za pontifikátu Inocenta X. (1644-1655) a nahradily tak kamennou klenbu. Další příklady opevněných mostů přes řeku Anienu představují Ponte Salario, Ponte Mammolo a středověký Ponte di San Francesco v Subiacu. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ponte Nomentano na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ponte Nomentano na Wikimedia Commons
Ponte Nomentano

The Ponte Nomentano (called Pons Lamentanus during the Middle Ages) is a Roman bridge in Rome, Italy, which carried the Via Nomentana over the Aniene (Latin: Anio). Having lain outside the city limits for most of its history, the picturesque bridge is noted for its medieval bridge tower, which served to protect this important northern approach to Rome. History In antiquity, the Ponte Nomentano was located outside of the Aurelian Wall, at a distance of 3.9 km from the Porta Nomentana. The East Roman historian Procopius records that the bridge was destroyed by the Ostrogoths under their king Totila around 547 AD during the Gothic War, but rebuilt by the victorious Roman general Narses in 552. The still-intact late Republican fabric of the main arch, however, indicates that the bridge might have been only partially damaged in the event. The lower part of the bridge tower dates, according to an unproven tradition, from the time of Pope Adrian I (772–795). The imposing castle-like structure was constructed during a general overhaul of the bridge by Pope Nicholas V (1447–1455), after which minor repairs followed in 1461, 1470, and 1474. A view of the bridge was painted by English artist Joseph Wright of Derby in the 1770s. The painting was later badly overpainted, and it languished in the Derby Museum until it was rediscovered and restored in 2017, as documented by the television series Britain's Lost Masterpieces (series 2, episode 2). In 1849, French troops cut the bridge by 7 m to check Garibaldi's advance on Rome, but it was soon restored. Today, the bridge is surrounded by a park, well within the municipal limits of Rome, and restricted to pedestrians. Structure The 31.30-meter-long superstructure of the Ponte Nomentano has, in essence, preserved its medieval character, while the dimensions of the bridge, which measure 60 m in overall length and 7.35 m in width, have remained practically unchanged since antiquity. The 15-meter-wide central arch clearly dates back to ancient times, it is presumed from the late Republic or early Augustan Principate, as indicated by its semi-circular shape and the execution of the travertine stonework. Apart from this, only some further layers of travertine in the retaining walls can be assigned with certainty to the Roman period. The two lateral brick arches were built in the reign of Pope Innocent X (1644–1655) in lieu of stone vaults. Further examples for fortified bridges across the Aniene include the Roman Ponte Salario and Ponte Mammolo and the medieval Ponte di San Francesco in Subiaco. Gallery Aniene fortified bridges Ponte Mammolo (Roman) Ponte Salario (Medieval) Ponte di San Francesco (Medieval) See also List of Roman bridges Roman architecture Roman engineering References Sources Galliazzo, Vittorio (1994), I ponti romani. Catalogo generale, vol. 2, Treviso: Edizioni Canova, pp. 37–39 (No. 21), ISBN 88-85066-66-6 O’Connor, Colin (1993), Roman Bridges, Cambridge University Press, p. 68 (I15), ISBN 0-521-39326-4 External links Illustrated article at Romeartlover Ponte Nomentano at Structurae