NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ТЕС Апрілія

ТЕС Апрілія — теплова електростанція у центральній частині Італії дещо південніше від Рима (у регіоні Лаціо, провінція Латіна). Споруджена з використанням технології комбінованого парогазового циклу. Введена в експлуатацію у 2012 році, станція має один блок номінальною потужністю 787 МВт. У ньому встановлені дві газові турбіни потужністю по 273 МВт, які через котли-утилізатори живлять одну парову з показником 260 МВт. Загальна паливна ефективність ТЕС становить 56,8 %. Як паливо станція використовує природний газ, котрий постачається із національної газотранспортної системи через відвід довжиною 9,1 км. Варто відзначити, що до столичного регіону блакитне паливо надходить від потужного газопроводу Мацара-дель-Валло – Мінербіо (споруджений під транспортування ресурсу походженням з Північної Африки) та заживлені від нього газопроводи Беневенто – Рим, Рієті – Рим та Терні – Рим. Видалення продуктів згоряння із котлів-утилізаторів відбувається за допомогою двох димарів висотою по 55 метрів. Зв'язок із енергомережею відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу із напругою 380 кВ. Примітки
Kraftwerk Bertonico-Turano Lodigiano

Das Kraftwerk Bertonico-Turano Lodigiano (italienisch Centrale termoelettrica di Bertonico-Turano Lodigiano) ist ein GuD-Kraftwerk in den Gemeinden Bertonico und Turano Lodigiano, Provinz Lodi, Region Lombardei, Italien. Das Kraftwerk ist im Besitz von Sorgenia und wird auch von Sorgenia betrieben. Sorgenia gibt für die installierte Leistung des Kraftwerks 800 (bzw. Netto 805,4 und Brutto 819,2) MW an: sonstige Quellen geben 800 (bzw. 822,4) MW an. Mit dem Bau des Kraftwerks wurde im Februar 2009 begonnen; es nahm den kommerziellen Betrieb am 14. Februar 2011 auf. Die offizielle Einweihung erfolgte am 29. Mai 2012. Kraftwerksblöcke Das Kraftwerk besteht mit Stand September 2023 aus einem Block, der in Betrieb ist. Die folgende Tabelle gibt einen Überblick: Der Block besteht aus zwei Gasturbinen sowie einer nachgeschalteten Dampfturbine. An die Gasturbinen ist jeweils ein Abhitzedampferzeuger angeschlossen; die Abhitzedampferzeuger versorgen dann die Dampfturbine. Die beiden Gasturbinen vom Typ V94.3A und die Dampfturbine vom Typ RT30 wurden von Ansaldo Energia geliefert. Die Leistung der beiden Gasturbinen wird mit jeweils 265 (bzw. 277,2) und die Leistung der Dampfturbine mit 264,8 (bzw. 268 oder 270) MW angegeben. Die drei Generatoren leisten jeweils maximal 330 MVA; ihre Nennspannung beträgt 18 kV. In den Jahren 2019 und 2020 wurden 2,114 (bzw. 1,412) Mrd. kWh erzeugt; die durchschnittliche Leistungsabgabe lag im Jahr 2020 bei 370 MW. Sonstiges Die Kosten für die Errichtung des Kraftwerks werden mit ca. 450 Mio. EUR angegeben. Das Kraftwerk verwendet luftgekühlte Kondensatoren mit Trockenkühlung (Dry Cooling Air Cooled Condenser). Der erzeugte Strom wird über eine 380-kV-Leitung abgeführt. Beim Kraftwerk wurde 2021 eine Photovoltaikanlage mit einer Leistung von knapp einem MW errichtet. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Italien Weblinks Bertonico - Turano Lodigliano power station. Global Energy Monitor (GEM), abgerufen am 1. September 2023 (englisch). Einzelnachweise
ТЕС Бертоніко-Турано

ТЕС Бертоніко-Турано – теплова електростанція півночі Італії у регіоні Ломбардія, провінція Лоді. Споруджена з використанням технології комбінованого парогазового циклу. Введена в експлуатацію у 2011 році, станція має один блок номінальною потужністю 805,4 МВт. У ньому встановлені дві газові турбіни потужністю по 277,2 МВт, які через котли-утилізатори живлять одну парову з показником 264,8 МВт. Загальна паливна ефективність ТЕС становить 57%. Як паливо станція використовує природний газ (можливо відзначити, що неподалік проходять такі газопроводи як Мінербіо – Кортемаджоре – Мортара та Кортемаджоре – Турин). Видалення продуктів згоряння із котлів-утилізаторів відбувається за допомогою спарених димарів висотою по 100 метрів. Зв’язок із енергомережею відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу із напругою 380 кВ. Примітки
ТЕС Мантуя

ТЕС Мантуя — теплова електростанція на півночі Італії у регіоні Ломбардія, провінція Мантуя. У 1958 році в межах проекту спорудження нафтохімічного комплексу компанії Edison ввели в дію перші два енергоблоки теплоелектроцентралі, що отримали позначення В1 та В2. В подальшому ТЕЦ неодноразово підсилили, зокрема, в 1962 та 1968 роках стали до ладу блоки В4 та В5 (котли кожного мали продуктивність по 120 тонн пари на годину), а в 1972-му став до ладу блок В6 з котлом продуктивністю 240 тонн пари на годину та паровою турбіною потужністю 56 МВт. З плином часу застарілі потужності виводили з експлуатації, так, відомо, що в 1981 та 1983 роках зупинили блоки В1 та В2 відповідно, а станом на початок 2000-х в роботі залишався тільки блок В6. В 2005-му на майданчику ТЕЦ (що тепер вже належала компанії Enipower зі складу групи Eni, тожі як нафтохімічний комплекс опинився в руках хімічного підрозідлу тієї ж групи) ввели в експлуатацію два потужніші енергоблоки, створені за технологією комібнованого парогазового циклу. Кожен з них має одну газову турбіну з показником 260 МВт, яка через котел-утилізатор живить одну парову турбіну потужністю 130 МВт. Що стосується блоку В6, то він став виконувати функції резервного. Загальна паливна ефективність парогазової ТЕС при виробництві електроенергії становить 56,9 %. Крім того, станція здійснює постачання теплової енергії для розташованих поруч промислових підприємств та системи центрального опалення. Як паливо парогазова станція використовує природний газ (вперше блакитне паливо подали до Мантуї в 1950-х роках по перемичці від газопроводу Кремона – Местре, до якої в подальшому додались перемички від Тарвізіо – Серньяно та Зімелла – Мінербіо). Зв'язок з енергомережею відбувається по ЛЕП, розрахованим на роботу із напругою 380 кВ та 220 кВ. Примітки
ТЕС П'яченца-Леванте

ТЕС П'яченца-Леванте — теплова електростанція на півночі Італії у регіоні Емілія-Романья, провінція П'яченца. У 2000-х роках модернізована з використанням технології комбінованого парогазового циклу. У 1965 та 1967 роках на майданчику станції ввели в експлуатацію два класичні конденсаційні енергоблоки з паровими турбінами потужністю по 320 МВт. У 2006 році їх замінили на один блок, який використовує більш ефективний парогазовий комбінований цикл. Для цього встановили дві газові турбіни по 260 МВт, відпрацьовані якими гази потрапляють у два котли-утилізатори. Останні живлять одну парову турбіну, котра залишилась від старого енергоблоку та була переномінована з певним зменшенням потужності (номінальна потужність нового енергоблоку становить 796 МВт). При цьому паливна ефективність станції зросла до 57 %. У 2008 році взялись за проєкт збільшення електричної потужності ТЕС у літній період, що дозволяє довести її до 855 МВт. Це досягається завдяки встановленим у котлах-утилізаторах додатковим пальникам, котрі збільшують виробітку пари. Тоді ж уклали угоду з муніципалітетом П'яченци про постачання місту 20 МВт теплової енергії. Як основне паливо ТЕС традиційно використовувала нафту, але після модернізації у парогазову була переведена на природний газ (можливо відзначити, що неподалік проходять такі газопроводи як Мінербіо – Кортемаджоре – Алессандрія та Кортемаджоре – Генуя). Видалення продуктів згоряння блоків із котлів-утилізаторів здійснюється за допомогою димарів висотою по 90 метрів. Зв'язок із енергомережею відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 380 кВ. Примітки
ТЕС Сармато

ТЕС Сармато – теплова електростанція на півночі Італії у регіоні Емілія-Романья, провінція П'яченца. Споруджена з використанням технології комбінованого парогазового циклу. Введена в експлуатацію у 1998 році, станція має один блок потужністю 180 МВт. У ньому встановлена одна газова турбіна з показником 120 МВт, яка через котел-утилізатор живить одну парову потужністю 62 МВт. Загальна паливна ефективність ТЕС становить 57%. Як паливо станція використовує природний газ (можливо відзначити, що неподалік проходять такі газопроводи як Мінербіо – Кортемаджоре – Алессандрія та Кортемаджоре – Генуя). Видалення продуктів згоряння забезпечується за допомогою димаря висотою 35 метрів. Зв’язок із енергомережею відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу із напругою 220 кВ. Примітки
Kraftwerk Termoli

Das Kraftwerk Termoli (italienisch Centrale termoelettrica di Termoli) ist ein GuD-Kraftwerk im Industriegebiet der Stadt Termoli, Provinz Campobasso, Region Molise, Italien. Das Kraftwerk ist im Besitz von Sorgenia und wird auch von Sorgenia betrieben. Sorgenia gibt für die installierte Leistung des Kraftwerks 700 (bzw. 770) MW an; sonstige Quellen geben 765 770 oder 780 MW an. Das Kraftwerk ging 2006 in Betrieb. Kraftwerksblöcke Das Kraftwerk besteht mit Stand September 2023 aus einem Block, der in Betrieb ist. Die folgende Tabelle gibt einen Überblick: Der Block besteht aus zwei Gasturbinen sowie einer nachgeschalteten Dampfturbine. An die Gasturbinen ist jeweils ein Abhitzedampferzeuger angeschlossen; die Abhitzedampferzeuger versorgen dann die Dampfturbine. In den Jahren 2019 und 2020 wurden 1,883 (bzw. 1,713) Mrd. kWh erzeugt; die durchschnittliche Leistungsabgabe lag im Jahr 2020 bei 250 MW. Im Jahr 2020 war das Kraftwerk an 5493 (von 8760 möglichen) Stunden in Betrieb. Sonstiges Die Kosten für die Errichtung des Kraftwerks werden mit 605 Mio. USD angegeben. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Italien Weblinks Termoli power station. Global Energy Monitor (GEM), abgerufen am 9. September 2023 (englisch). Einzelnachweise
ТЕС Термолі (Sorgenia)

ТЕС Термолі (Sorgenia) — теплова електростанція на східному узбережжі центральної частини Італії, у регіоні Молізе в провінції Кампобассо. Споруджена з використанням технології комбінованого парогазового циклу. Введена в експлуатацію у 2006 році, станція має один блок потужністю 777 МВт. У ньому встановлені дві газові турбіни потужністю по 255 МВт, які через котли-утилізатори живлять одну парову з показником 270 МВт. За рік ТЕС виробляє понад 4 млрд кВт·год електроенергії Як паливо станція використовує природний газ, що може надходити до регіону по газопроводах Васто – Біккарі та Кампобассо – Ларіно. Зв'язок з енергомережею відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу із напругою 380 кВ. Примітки
ТЕС Трапані

ТЕС Трапані – теплова електростанція на півдні Італії, на острові Сицилія у провінції Трапані. Станція має дві встановлені на роботу у відкритому циклі газові турбіни виробництва компанії Nuovo Pignone (за ліцензією General Electric) потужністю по 106 МВт. Введені в експлуатацію у 1987 та 1988 роках, турбіни первісно відносились до типу MS 9001В, а у 2013-му були модернізовані до рівня MS 9001E. Як паливо станція використовує природний газ (надходить до Трапані по перемичці завдовжки 37 кілометрів з діаметрами 250 мм та 150 мм від газопроводу Мацара-дель-Валло – Мінербіо). Основним призначенням об’єкту є покриття пікових навантажень в енергомережі. Наразі власником станції є компанія EP Produzione (дочірня структура чеської групи EPH). Примітки
Torre di Ligny

Die Torre di Ligny (Ligny-Turm) ist ein Teil der mittelalterlichen Stadtbefestigung der Stadt Trapani auf Sizilien, der gleichzeitig die Westspitze der Stadt darstellt. Zu diesen Verteidigungsbauwerken gehörten weitere Türme, so beispielsweise die beiden südlich stehenden Torre Colombaia und Torre Nubia. Der Turm wurde 1671 auf Befehl des Belgiers und Vizekönigs von Sizilien Lamoral Claude des Königreichs Sizilien während der spanischen Herrschaft von Sizilien errichtet und am ersten Sonntag im Oktober des gleichen Jahres eingeweiht. Er steht auf einem Felsen, der die Fortsetzung des schmalen Streifen Land der antiken Stadt bildet und inzwischen fest mit ihr verbunden ist. Gebaut wurde der Turm, um die Stadt gegen die Einfälle der Türken zu verteidigen, was seit deren Landnahme von Kreta erforderlich schien: Im Jahr 1669 endete dort die über 450-jährige Venezianische Herrschaft. Baumeister war Carlos de Grunembergh, der in dieser Funktion zunächst mit seinem Bruder Ferdinand in der Mitte des achtzehnten Jahrhunderts in Spanien aktiv war. In den letzten Jahrzehnten des Jahrhunderts war in Diensten des Vizekönigs von Sizilien und machte beeindruckende Verteidigungsanlagen auf der ganzen Insel. Dabei schuf er moderne Festungstechniken, vor allem in Messina, Augusta, Malta und Catania. Das quadratische, in die Höhe leicht konisch zulaufende Gebäude mit Bossenwerk macht einen wehrhaften Eindruck. Jeweils in der Mittelachse befinden sich auf allen vier Seiten in beiden Stockwerken Maueröffnungen, die im Obergeschoss als Fenster ausgebildet sind. Das Bauwerk wird gekrönt von einer einfachen, hüfthohen Balustrade ohne Zinnen, Schießscharten oder ähnlichem. Bis 1861 waren auf dem Dach die Geschütze aufgestellt. Während des Zweiten Weltkrieges wurde der Turm von der Marine als Flak-Stellung genutzt. Eigentümer der Immobilie ist die Stadt Trapani. Nachts wird das Bauwerk angestrahlt, das zuletzt 1979 restauriert wurde. Seit 1983 ist darin ein kleines Museum für Vor- und Frühgeschichte im Erdgeschoss sowie über Meeresarchäologie im ersten Stockwerk untergebracht. Die über 100 gezeigten Objekte, die aus vom Meeresgrund des Mittelmeers gehoben wurden, sind Amphoren, Anker sowie Mobiliar punischer, griechischer und römischer Schiffe. Quellen https://www.arkeomania.com/torrediligny.html
Ligny Tower

Ligny Tower (Italian: Torre di Ligny, Sicilian: Turrignì) is a coastal watchtower in Trapani, Sicily. It was built between 1671 and 1672 at a strategic position on the city's western coast. Today, the tower is in good condition, and it is open to the public as an archaeological museum. History Ligny Tower was built on a narrow strip of land on Trapani's western coast, to defend the city from attacks by the Barbary corsairs. It was named after the Viceroy of Sicily, Claude Lamoral, 3rd Prince of Ligne, who had ordered its construction. The tower was designed by the Flemish architect Carlos de Grunenbergh. It has a square base with scarped walls, with four corner turrets which originally contained lanterns. The tower was proposed in a meeting held at Palermo on 11 January 1670. Construction began in 1671, and it was inaugurated in October 1672. A passage connecting the tower with the mainland was built in 1806, and guns were installed on the tower's roof until 1862. It was subsequently used as a semaphore station, but it was eventually abandoned. In World War II, the tower was used by the Regia Marina and was armed with anti-aircraft guns. Present day The tower was restored in 1979 by the architect Francesco Terranova. Since 1983, the tower has been an archaeological museum, known as Museo civico Torre di Ligny. References
Torre di Ligny

La torre di Ligny (Turrignì in siciliano) è un'antica torre costiera situata all'estremità occidentale della città di Trapani, nel mar Tirreno. Storia Fu eretta nel 1671 su ordine del capitano generale del Regno di Sicilia Claude Lamoral, principe di Ligne, durante la dominazione spagnola della Sicilia, sugli scogli che formano la prosecuzione della stretta lingua di terra della città antica, chiamata anticamente Pietra Palazzo. Fu eretta a difesa della città dalle incursioni dei corsari barbareschi. Nel 1806 fu reso praticabile il passaggio che la collegava con la terra. Fino al 1861 erano installati dei cannoni sul tetto. Durante la seconda guerra mondiale fu usata dalla Regia Marina come postazione antiaerea. Descrizione Costruita su progetto di Carlos De Grunembergh. La torre quadrangolare, che si restringe verso l'alto, fu munita di quattro garitte in muratura e anticamente provvista di fanali. Fu restaurata nel 1979. Al sui interno, nel 1983 fu istituito il Museo di Preistoria e il Museo del Mare dal prof. Francesco Torre, poi denominato Museo civico Torre di Ligny, con al piano terra reperti preistorici e una sala archeologica marina. La Torre di Ligny si propone ai visitatori nella sua splendida veste di torre di deputazione, totalmente restaurata al suo interno. Galleria d'immagini Note Voci correlate Torri costiere della Sicilia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Torre di Ligny Collegamenti esterni Sito dedicato alla torre di Ligny, su tuttasostanza.it. URL consultato il 9 giugno 2011 (archiviato dall'url originale il 5 marzo 2016). Foto su Flickr, su flickr.com. Torre F. -Tusa S. - "Museo Trapanese di Preistoria" - Ed. Cartograf - Trapani-1986.
Torre di Ligny

Torre di Ligny is een oude verdedigingstoren in Trapani (Sicilië), gelegen op het meest noordwestelijke punt van de stad. De toren werd in 1671 gebouwd in opdracht van Claudio Lamoral, een Zuid-Nederlandse militair uit het Huis Ligne die onderkoning van Sicilië was ten tijde van de heerschappij van Karel II van Spanje. De inauguratie van de toren vond plaats in oktober 1672. Er is anno 2016 een museum over de prehistorie in gevestigd. Externe link (it) Uitgebreide geschiedenis Torre di Ligny
Torre di Ligny

Torre di Ligny – wieża strażnicza zbudowana w 1671 roku. Pełniła rolę umocnienia linii obrony wybrzeża miasta Trapani. Dzięki swojej strategicznej lokalizacji pozwalała na kontrolowanie morza Śródziemnego oraz Tyrreńskiego. Historia W XVI w. i XVII w. region Sycylii był narażony na ataki piratów berberyjskich oraz tureckich. Do obrony przed nimi, na rozkaz wicekróla Sycylii, w roku 1671 rozpoczęto budowę wieży obronnej, którą ukończono rok później. Do roku 1862 pełniła funkcję obronną. Podczas II Wojny Światowej była wykorzystana do obrony przeciwlotniczej. W 1979 roku odrestaurowano ją , a od 1983 roku jest siedzibą muzeum. Konstrukcja Wieża ma kształt kwadratowej, lekko stożkowatej bryły. Znajdują się tam otwory strzelnicze skierowany na cztery strony świata. Budynek składa się z dwóch kondygnacji. . Na wieży znajdowały się 4 stanowiska wartownicze. Wieża była także oświetlona i mogła pełnić funkcję latarni morskiej. Przypisy
Piazza Pretoria

Die Piazza Pretoria ist ein Platz in Palermo, der Hauptstadt Siziliens. Er liegt im Zentrum der Altstadt etwas südlich der Quattro Canti an der Via Maqueda und erstreckt sich von dieser aus in Richtung Osten. Eine breite Freitreppe führt von dem Platz zur Via Maqueda hinunter. Seinen Namen hat der Platz von dem Palazzo Pretorio dem ehemaligen Gerichtspalast Palermos. Die Piazza Pretoria wurde im 16. Jahrhundert angelegt, um dort den manieristischen Brunnen Fontana Pretoria zu errichten. Im Volksmund erhielt die Piazza Pretoria wegen der nackten Statuen dieses Brunnens damals den Namen Piazza della Vergogna (Platz der Schande). Diese Herleitung ist nicht unumstritten. Eine andere Erklärung geht auf den Ursprung der Statuen zurück. Ursprünglich waren sie für den Park eines Schlosses in Florenz gebaut worden. Als die Eigentümer Bankrott gingen, verkauften sie die Statuen an einen Abnehmer in Palermo. Das Ensemble wurde in über 600 Teile zerlegt, verschifft und unter der Aufsicht eines Sohnes des Schöpfers wieder aufgebaut. Die Empörung hierüber, angesichts des Hungers und der allgemeinen Not, äußerten die Palermitaner dadurch, dass sie den Platz Piazza Vergogna tauften. An der Ostseite der Piazza Pretoria gegenüber der Straße liegt die Dominikanerkirche Santa Caterina, im Süden wird der Platz von dem Palazzo Pretorio, dem Rathaus Palermos, abgeschlossen. Literatur Brigit Carnabuci: Sizilien. Griechische Tempel, römische Villen, normannische Dome und barocke Städte im Zentrum des Mittelmeeres (= DuMont Kunst-Reiseführer). 6., aktualisierte Auflage. DuMont Reiseverlag, Ostfildern 2011, ISBN 978-3-7701-4385-6. Weblinks
Piazza Pretoria

Piazza Pretoria is at the limits of the district of Kalsa, near the corner of Cassaro with Via Maqueda, just a few meters from the Quattro Canti, the intersection where all the four ancient quarters intersect, in the city of Palermo, region of Sicily, Italy. History At the center of the square is the Fontana Pretoria; this fountain had originally been designed in 1554 by Francesco Camilliani for the Palace of San Clemente in Florence. The Senate of Palermo, in 1573, seeking to embellish this city with a grandiose monument purchased the fountain, and transported here. The large fountain was meant for a large open space, and required several homes in this area to be demolished. The fountain was re-adapted to the site with the addition of new parts. By 1581, the fountain had been installed in this square, sporting sixteen nude statues of nymphs, humans, mermaids and satyrs. The fountain has not always been admired. Since the 18th-century, due to the prolific nudity, some called this the Fontana della Vergogna (Fountain of Shame). Description Three of the four sides are enclosed by buildings: the Praetorian Palace (the town hall) built in fourteenth century and renovated in nineteenth century; the Church of St. Catherine (end of sixteenth century); and two baronial palaces, Palazzo Bonocore and Palazzo Bordonaro. On the fourth side of the square a staircase, flanked by two lions made with gray marble from Bilimbi, sculpted by Domenico Costantino and installed in 1877, descends to Via Maqueda. References
Piazza Pretoria

La Piazza Pretoria, llamada también Piazza della Vergogna es una plaza situada en el límite del barrio de la Kalsa, cerca del cruce del Cassaro con la Via Maqueda, a pocos metros de los Quattro Canti, centro exacto del centro histórico de Palermo, Italia. Historia En 1573 el Senado de Palermo compró una fuente destinada inicialmente al Palazzo di San Clemente de Florencia, con la intención de colocarla en la plaza. Para hacer espacio a la monumental fuente, concebida para un lugar abierto, se demolieron varias casas, y se adaptó al lugar con la adición de nuevas piezas. En 1581 se terminaron las obras de instalación de la fuente en la plaza. Entre el siglo XVIII y 1860, la fuente se consideró la representación de la corrupción del ayuntamiento, y los palermitanos apodaron la plaza, también por las estatuas desnudas, Piazza della Vergogna (Plaza de la Vergüenza).​ Descripción En el centro de la plaza está situada la Fontana Pretoria (1554), obra de Francesco Camilliani, que ocupa gran parte de la extensión de la plaza y la caracteriza. Tres de los cuatro lados de la plaza están cerrados por edificios: el Palazzo Pretorio (sede del ayuntamiento) construido en el siglo XIV y remodelado en el siglo XIX, la iglesia de Santa Caterina (finales del siglo XVI), y dos palacios señoriales: Palazzo Bonocore y Palazzo Bordonaro. En el cuarto lado hay una escalinata que desciende a la Via Maqueda.​ Galería de imágenes Véase también Fontana Pretoria Quattro Canti Via Maqueda Via Roma (Palermo) Palermo Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Piazza Pretoria.