NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castello (negyed)

Castello negyed (olaszul Sestiere di Castello, velenceiül Sestièr de Casteło) Velence Venezia-Murano-Burano községének kisebb közigazgatási egysége a város történelmi központjában, annak is legkeletibb részén. Egyike a centrum legrégebben betelepült részeinek, már az V-VI. században lakott volt. A Castello nevet arról az erődről kaptak, amelyet először emeltek itt a hajótámadások elleni védelmül. Híres utcái és terei Calle degli Albanesi: az utcában rengeteg olyan albán menekült élt, aki a törökök elől keresett itt menedéket. Campo della Tana: erről az utcácskáról lehetett bejutni az Arzenálhoz vezető térre. Nevezetességei Paloták: Casa Foscolo. Templomok: SS. Giovanni e Paolo-bazilika, Chiesa della Pietà, San Francesco della Vigna, San Francesco di Paola, San Giorgio dei Greci e Scuola dei Greci, San Giovanni in Bragora, San Martino, San Pietro di Castello, San Zaccaria, Sant'Elena, Santa Maria dei Derelitti. Szobrok: Bartolomeo Colleoni lovas szobra (Monumento a Bartolomeo Colleoni). Múzeumok: Tengerészeti Múzeum (Museo Storico Navale), Arzenál (Arsenale), Querini Stampalia Képtár (Pinacoteca Querini Stampalia), Biennálé-kertek (Giardini della Biennale). Céhes házak: Scuola di San Giorgio Degli Schiavoni. Giardini pubblici, a város nagy közparkja Források Ileana Chiappini, Franco Cristinelli, Gianni Formenton: Venedig und seine Umgebung, kiad. Azienda di Promozione Turistica, 1998. Alta Macadam: Velence (Blue Guide sorozat), Corvina Kiadó, Bp. 1994. ISBN 963-13-3888-6
Castello (Venetië)

Castello is de grootste van de zes sestieri, districten van Venetië. Het stadsdeel ligt in het noordoosten van de stad en grenst aan San Marco in het zuidwesten en Cannaregio in het noordwesten. Het district kwam omstreeks de dertiende eeuw tot bloei rond een scheepswerf op het toenmalige eiland Isole Gemini, hoewel er sinds de achtste eeuw al een nederzetting was op het naburige eiland San Pietro di Castello, waarnaar de sestiere is vernoemd. De naam van dat eiland verwijst naar een fort (=castello in het Venetiaanse dialect van het Italiaans) dat hier mogelijk in de zesde eeuw werd gebouwd. De oorspronkelijke naam van het eiland is Isola D'Olivo (Olijfeiland). Op het eiland werd in de zevende eeuw de zetel van de bisschop van Venetië gevestigd. En sinds de 15e eeuw van de patriarch van Venetië. In 775 betrok de bisschop een kerk op het eiland die gewijd was aan Sint Pieter, de Chiesa di San Pietro di Castello, als tegenhanger van de wereldlijke macht van de Doge in zijn Basiliek van San Marco. Het bouwwerk kreeg alle waardigheden van een kathedraal, totdat ook die titel in 1807 voor de San Marco werd opgeëist. Het stadsdeel kan grofweg opgedeeld worden in drie districten. Het middendeel wordt in beslag genomen door de scheepswerven van L'Arsenale, in hun hoogtijdagen de grootste werven van Europa. In het noorden overheersen de kloosters. Aan de zuidkant ligt de kade genaamd Riva dei Sette Martiri, waar in de Tweede Wereldoorlog een bloedbad plaats vond. De oostelijke gebieden werden uitgebreid onder Napoleon, waardoor er een doorlopend geheel werd gecreëerd. Het eiland San Pietro di Castello is met de rest van de stad verbonden door een drietal bruggen. In de 19e eeuw werd het naastgelegen eilandje Sant'Elena uitgebreid en verbonden met de hoofdeilanden door twee bruggen.
Castello

Castello é o mais oriental dos bairros de Veneza. Dos "Fondamente" Nuove ao "Fondacco dei Tedeschi", mas sem chegar ao Grande Canal de Veneza, Castello é fronteiro aos sestieri de Cannaregio pelo canal Mendicanti a sul e canal de Santa Marina a oeste, e pelo canal de San Lio também a sul, e pelo canal Fontego dei Tedeschi, com o sestiere de San Marco, pelo limite formado pelos canais de la Fava a sul, de San Zulian a sudeste, e de Palazzo a sul até San Marco, passando sob a ponte dos Suspiros.Castello é o maior sestiere de Veneza. Uma grande parte da sua área é ocupada pelo Arsenal de Veneza, pelo hospital civil e pelos parques das ilhas de San Pietro e Santa Elena. História O nome de Castello provém de fortificações da Alta Idade Média situadas na ilha de Olivolo, hoje ilha de San Pietro di Castello. Aí se encontram a Basílica de San Piero de Castello, sede episcopal até 1807, ano da transferência do prelado por Napoleão para a Basílica de São Marcos, que não era até aí senão a capela do Doge de Veneza e que era somente usada em ocasiões especiais. Igrejas e Monumentos Castello inclui diversos edifícios religiosos notáveis, como a Basílica de São João e São Paulo, a Igreja de San Francesco della Vigna e a Igreja de São Zacarias. As outras igrejas importantes são Santa Maria Formosa, San Lorenzo, Saint Jean de Malte, San Giovanni Novo, San Giorgio dei Greci, San Antonin, San Giovanni in Bragora, San Giuseppe di Castello, San Martino, la Pietà (Santa Maria della Visitazione), Santo Biagio, San Francesco di Paola e a Basílica de São Pedro de Castello. No sestiere ficam duas grandes escolas, a Scuola Grande di San Marco integrada no hospital de Veneza, perto da igreja de San Zanipolo e sobretudo a Scuola Grande di San Giorgio degli Schiavoni, célebre pelo ciclo de São Jorge de Lydda, São Trifão e São Jerónimo de Vittore Carpaccio. Elemento de primeira importância na história da Sereníssima, o Arsenal de Veneza, hoje propriedade da Marinha italiana, foi o centro estratégico do seu poder, lugar onde eram construídos os navios que não foram igualados durante séculos. A margem sul deste sestiere oferece o famoso cais chamado Riva degli Schiavoni, cujo nome vem dos escravos eslavos que aí eram vendidos, e que constituiu hoje um dos mais belos locais de Veneza, com vistas para o Grande Canal, para o canal da Giudecca e para a ilha de San Giorgio Maggiore.
Кастелло (Венеция)

Кастелло (итал. Castello) — самый большой из шести исторических районов Венеции. Занимает восточную часть города. Название района происходит от военного поселения римских легионеров — каструма, которое было основано консулом Помпиллием в 132 году до н.э. для охраны дороги Via Popilia, связывающей Равенну и Аквилею. В Средние века на его месте была построена церковь Святого Петра. Арсенал, который в своё время был верфью для постройки знаменитых венецианских галер, разделяет этот район на две части. Восточная часть покрыта садами, в западной много памятников архитектуры и искусства (обитель Св. Захарии, великая базилика Заниполо, греческая церковь, далматская скуола с фресками Карпаччо и т.д.). Вдоль лагуны проходит Славянский променад, или Рива дельи Скьявоне. После закрытия Наполеоном кораблестроительной верфи восточная оконечность Кастелло была засажена садами. Теперь это сады Биеннале с павильонами стран-участниц мирового художественного смотра. В 1920-е гг. изолированный прежде остров Святой Елены был расширен и соединён с Кастелло тремя мостами. Одновременно там был построен стадион Пьерлуиджи Пенцо для футбольного клуба «Венеция».
Кастелло

Кастелло (італ. Castello) — найбільший з шести історичних районів (сест'єре) Венеції. Розташований в східній частині міста. Назва району походить від римського замку, побудованого на острові. На місці замку зараз розташовується церква Сан-П'єтро ді Кастелло. Арсенал, який свого часу був верф'ю для спорудження відомих венеційських галер, розділяє цей район на дві частини. Східна частина покрита садами, в західній багато пам'ятників архітектури і мистецтва. З визначних пам'яток слід виділити церкву Сан-Заккаріа і собор Санті-Джованні е Паоло. Примітки
San Marco (sestiere de Venècia)

San Marco és un dels sis sestieri de Venècia, situat al cor de la ciutat, i considerat com el lloc principal de Venècia. El districte de San Marco també inclou l'illa de San Giorgio Maggiore. Tot i que el districte inclou la Plaça de Sant Marc, aquesta mai no ha estat administrada com a part del sestiere. Visió general El petit barri inclou molts dels llocs d'interès més famosos de Venècia, com ara la plaça de Sant Marc, la basílica de Sant Marc, el Palau Ducal, el Harry's Bar, el Palazzo Dandolo, el Palazzo Corner Contarini dei Cavalli, el Palazzo Corner Valmarana, el Palazzo D'Anna Viaro Martinengo Volpi di Misurata., Palazzo Cavalli, San Moisè, el teatre La Fenice, el Palazzo Grassi i Palazzo Bellavite, i les esglésies de San Beneto, San Fantin, Santa Maria del Giglio, San Maurizio, San Moisè, Santo Stefano, San Salvador, San Zulian i San Samuele. La zona és densament construïda i va ser la ubicació del govern de Venècia. Actualment és molt turístic i hi ha molts hotels, bancs i botigues cares. San Marco també és un lloc que surt en diversos videojocs com ara Tekken, Assassin's Creed II i Venetica.
San Marco (Venedig)

For alternative betydninger, se San Marco. (Se også artikler, som begynder med San Marco) San Marco er en af de seks sestieri (distrikter) i Venedig og ligger i hjertet af byen og fungerer som Venedigs hovedsted. San Marco omfatter også øen San Giorgio Maggiore. Selv om distriktet omfatter Markuspladsen, blev pladsen aldrig administreret som en del af sestieren. Oversigt Det lille distrikt omfatter mange af Venedigs mest berømte seværdigheder, herunder Markuspladsen, Markuskirken, Dogepaladset, Harry's Bar, Palazzo Dandolo, San Moisè, La Fenice teater, Palazzo Grassi og kirkerne San Beneto, San Fantin, Santa Maria del Giglio, San Maurizio, San Moisè, Santo Stefano, San Salvador, San Zulian og San Samuele. Området er tæt bygget og var hjemsted for Venedigs regering. Det er nu stærkt besøgt, og der er mange hoteller, banker og butikker . San Marco bruges i flere videospil som i Tekken, Assassin's Creed II og Venetica .
San Marco (Sestiere di Venezia)

San Marco ist einer der sechs Stadtteile (Sestieri) der Altstadt Venedigs. Das Stadtsechstel erstreckt sich über eine Fläche von 34 Hektar. Es gilt als geistiger und politischer Mittelpunkt, da dort die Regierung und Verwaltung der Republik Venedig ihren Sitz im Dogenpalast und den Bauten am Markusplatz nahmen. San Marco hat einschließlich der Insel San Giorgio Maggiore 3.552 Einwohner (Stand 31. Dezember 2024), die sich auf die vier Pfarreien San Moisè (mit der Kirche Santa Maria Zobenigo), Santo Stefano, San Luca und San Salvador (mit den Kirchen San Bartolomeo und San Zulian) verteilen. Ausdehnung und Grenzen San Marco ist westlich durch den Unterlauf des Canal Grande, genauer gesagt durch sein linkes Ufer begrenzt, und auch südlich verläuft eine Wasserfläche, nämlich das Bacino di San Marco. Nördlich und östlich hingegen begrenzen die benachbarten Stadtsechstel Cannaregio und Castello das Sestiere. Die Insel San Giorgio Maggiore mit ihren fünf Einwohnern im Südosten jenseits des 400 Meter breiten Canale di San Marco und gegenüber dem Markusplatz gelegen, gehört administrativ ebenfalls zu San Marco, nicht jedoch die nur 40 Meter westlich gelegene Giudecca, die zu Dorsoduro zählt. Name und Geschichte Seinen Namen leitet das Sestiere vom Markusdom (Basilica di San Marco) ab, der im Jahr 832 auf Wunsch des Dogen Giovanni Particiaco als Hauskapelle des Dogen errichtet worden war. Das Quartier bestand, als im Jahr 1175 die Organisation der Sestieri eingeführt wurde, aus 16 Contrade. Zu diesen Kirchengemeinden zählten San Basso, San Geminiano, Santa Maria in capite brolii (Ascensione), San Zulian, San Salvatore, San Bartolomeo, San Luca, San Paternian, San Beneto, Sant’Angelo, San Vidal, San Samuele, San Maurizio, Santa Maria Zobenigo, San Fantin und San Moisè. 1581 zählte man im Sestiere 21.745 Einwohner, davon 5857 capi famiglia (Familienoberhäupter) und 314 nobili huomini (Adlige). Als Napoleon ab 1806 zahlreiche geistliche Institute aufheben ließ, befanden sich darunter die Pfarrgemeinden San Geminiano, Sant’Anzolo, San Paternian und San Basso; Santa Maria dell'Ascensione wurde in ein Hotel umgewandelt. Die Zuschüttung von Kanälen vor allem im 19. Jahrhundert führte dazu, dass San Marco heute nur noch zwölf Inseln aufweist. Bauwerke Zu den bedeutendsten Bauwerken im Sestiere zählen die Gebäude am Markusplatz mit dem Dogenpalast und dem Markusdom, den Alten Prokuratien (Procuratie vecchie) und den Neuen Prokuratien, die Napoleon errichten ließ, sowie dem Teatro La Fenice. In San Marco gibt es insgesamt rund 5500 Häuser, welche durchnummeriert sind. Dieses System wurde während der Herrschaft Napoleons eingeführt. Siehe auch Liste der Brücken in Venedig Wasserwege in Venedig Weblinks Einzelnachweise
San Marco

San Marco is one of the six sestieri of Venice, lying in the heart of the city as the main place of Venice. San Marco also includes the island of San Giorgio Maggiore. Although the district includes Saint Mark's Square, that was never administered as part of the sestiere. Overview The small district includes many of Venice's most famous sights, including St Mark's Square, Saint Mark's Basilica, the Doge's Palace, Harry's Bar, the Palazzo Dandolo, Palazzo Corner Contarini dei Cavalli, Palazzo Venier Contarini, Palazzo Corner Valmarana, Palazzo D'Anna Viaro Martinengo Volpi di Misurata, Palazzo Cavalli, San Moisè, the La Fenice theatre, the Palazzo Grassi and Palazzo Bellavite, and the churches of San Beneto, San Fantin, Santa Maria del Giglio, San Maurizio, San Moisè, Santo Stefano, San Salvador, San Zulian and San Samuele. The area is densely built and was the location of Venice's government. It is now heavily touristed and there are many hotels, banks and expensive shops. San Marco is also a place which is used in several video games such as in Tekken, Assassin's Creed II, and Venetica. See also Oratorio di Sant'Angelo degli Zoppi Sestieri of Venice References External links High-resolution 360° Panoramas and Images of San Marco | Art Atlas
San Marco (Venecia)

San Marco es uno de los seis sestieri de Venecia, y queda en el corazón de la ciudad. San Marco también incluye la isla de San Giorgio Maggiore. Aunque el distrito incluye la plaza de San Marcos, que nunca fue administrada como parte del sestiere. El 12 de diciembre del 2007 el sestiere contaba con 4.236 habitantes. El pequeño distrito incluye muchos de los lugares más famosos de Venecia, entre ellos la Basílica de San Marcos, el Palacio Ducal, Harry's Bar, el Palacio Dandolo, el teatro de La Fenice, el Palacio Grassi, el Palacio Bellavite, el Palacio Fortuny y las iglesias de San Beneto, San Fantin, Santa Maria del Giglio, San Maurizio, San Moisè, Santo Stefano, San Salvador, San Zulian y San Samuele. La zona está densamente construida y era el lugar donde se encontraba el gobierno de Venecia. Ahora está densamente ocupada por los turistas y hay muchos hoteles, bancos y caras tiendas de comercio minorista. San Marco es también el lugar de los videojuegos Tekken, Assassin's Creed II y Venetica. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre San Marco.
San Marco (sestiere)

San Marco je jedan od šest sestiera u Veneciji, u Sjevernoj Italiji, srce Venecije. U kvartu San Marco živi vrlo malo ljudi, svega 4.236(12. prosinca 2007.), ali se tu nalazi većina javnih sadržaja Venecije: trgovina, hotela, banaka, ureda, muzeja. Sestieru San Marco pripada i otok San Giorgio Maggiore preko puta trga San Marco, iako je fizički bliži Dorsoduru. Povijest Sestiere San Marco, izvorno se zvao Rivoalto (od tud i potječe ime Rialto), to je bio nukleus iz kojeg se razvila Venecija, tada zvana latinski Civitas Rivoalti. Tu su se u 9. stoljeću preselili duždevi iz Malamocca na Lidu. Znamenitosti Srce ovog kvarta je Trg svetog Marka, na kojem se nalazi većina venecijanskih znamenitosti; Duždeva palača (Palazzo Ducale), sjedište političke moći Mletačke Republike od 9. stoljeća do propasti republike, Basilica di San Marco, koju su venecijanski duždevi koristili kao privatnu kapelu sve do 1807. (obični građani smjeli su ući u baziliku samo za velike blagdane), Procuratie, Torre dell'Orologio i zvonik bazilike sv. Marka. U sestieru San Marco nalazi se najpoznatije venecijansko kazalište - Teatro La Fenice, crkve San Moisè, Santa Maria Zobenigo, Santo Stefano, San Salvador i palače; Grassi i Dandolo Mostovi preko Canal Grandea; Rialto i drveni Akademijin most, povezuje San Marco sa susjednim sestierima; San Polo i Dorsoduro, a most Ponte della Paglia preko kanala Rio di Palazzo s kvartom na jugu Castello. Most Ponte Tron premošćuje Rio Orseolo. Izvori Vanjske poveznice Sestriere San Marco - the heart of Venice Arhivirana inačica izvorne stranice od 24. srpnja 2011. (Wayback Machine) (engl.)
San Marco (negyed)

A San Marco negyed (olaszul: Sestiere di San Marco velenceiül: Sestièr de San Marco) Velence Venezia-Murano-Burano községének kisebb közigazgatási egysége a város történelmi központjában. A Szent Márk tértől a Rialto hídig tartó területet foglalja magába. Fontosabb utcái terei, hídjai Calle dei Bombaseri: ez volt a gyapjúgyárosok utcája üzletekkel és gyáraikkal, maga a név a bombaso szóból ered, velencei dialektusban. Calle del Fontego dei Tedeschi: a fontego szó arab eredetű, üzletet jelent. A Serenissima engedélyezte külföldi kereskedőknek, hogy az utcában megtelepedjenek. A tedeschi olaszul németeket jelent. Riva del Carbon: 1537-ben hoztak egy olyan törvényt, hogy ebben a kis utcában lehetett egyedül szenet tárolni. Riva degli Schiavoni (a. m. (Rab)szolgák partja): először gabonatér volt a Dalmáciából érkező hajóknak és hajósoknak. Dalmáciát Schiavona, vagy Slavonia néven emlegették a velenceiek. Ponte dei Ferali: ennek a hídnak a környékén laktak a lámpakészítő kézművesek. 1737-ben a Köztársaság dekrétumot hozott a város teljes kivilágítására. A ferali velencei dialektusban a fanali azaz lanterna megfelelője. Ponte de ła Pagia (ol. ponte della Paglia): e híd mellett álltak meg azok a hajók, amelyek szalmát szállítottak az állattartás számára. A pagia velencei dialektusú szó, olasz megfelelője paglia, magyarul szalma. Nevezetességei Szent Márk tér (Piazza San Marco): Basilica di San Marco (Szent Márk-székesegyház), Procurazie Vecchie (Régi Prokurátori Hivatal) és Procurazie Nuove (Új Prokurátori Hivatal), Torre dell’Orologio (Óratorony), Campanile, Loggetta, Piazzetta, Libreria, Palazzo Ducale (Dózsepalota), Sóhajok hídja Templomok: Fava, San Beneto, San Fantin, San Giovanni Crisostomo, San Moisè, San Salvador, San Vidal, Santa Maria del Giglio, Santa Maria Formosa, Santo Stefano, San Maurizio Múzeumok: Archeológiai Múzeum (Museo Archeologico), Museo Correr Színházak: Goldoni Színház (Teatro Carlo Goldoni), La Fenice Színház (Gran Teatro La Fenice) Paloták: Bistrot de Venise, Ca'Contarini del Bovolo, Veronese háza (Casa del Veronese), Fontego dei Tedeschi vagy Fondaco dei Tedeschi (Német Kereskedők Háza), Palazzo dei Camerlenghi, Palazzo Fortuny, Palazzo Grassi Híd: Rialto híd (Ponte di Rialto) Céhes házak: Scuola di San Marco, Scuola Grande San Teodoro Források Ileana Chiappini, Franco Cristinelli, Gianni Formenton: Venedig und seine Umgebung, kiad. Azienda di Promozione Turistica, 1998 (németül) Alta Macadam: Velence (Blue Guide sorozat), Corvina Kiadó, Bp., 1994 ISBN 963-13-3888-6
San Marco (sestiere)

San Marco is een van de zes sestieri van Venetië. Het stadsdeel vormt het hart van de Republiek Venetië sinds haar oprichting. Het noordelijkste deel grenst aan Cannaregio, het oosten aan Castello en in het zuiden en westen vormt het Bacino di San Marco en Canal Grande de grens. Het eiland San Giorgio Maggiore hoort ook bij dit stadsdeel. Het gebied is dichtbebouwd en vroeger bevond zich hier Venetië's regering. Vandaag de dag is het gebied sterk toeristisch, waardoor er veel hotels, dure winkels, banken enzovoort zijn.
San Marco (Veneza)

San Marco é o sestiere mais central de Veneza. É neste sestiere que se situa a Praça de São Marcos, a Basílica, e o seu Campanário. Geografia Este sestriere limita a nordeste, oeste e sul com o Grande Canal. É vizinho do sestiere de Cannaregio estando separado pelo canal Fontego dei Tedeschi, e do sestiere de Castello no cruzamento deste último canal com o canal de la Fava. O limite segue por este até encontrar o canal de San Zulian e o Canal de Palazzo para passar entre o Palácio dos Doges e a prisão sob a Ponte dos Suspiros. Inclui ainda a ilha de San Giorgio Maggiore. História No coração da "Sereníssima", o sestiere de San Marco nasceu junto ao Rialto antes do centro político e judiciário se instalar na praça homónima. Durante muitos séculos, Veneza foi chamada de Rivoalto Civitas, referência ao Rialto e ao primeiro nome do sestiere que foi na realidade "Rivoalto". A Praça de São Marcos nasceu em redor das duas primeiras igrejas da zona. Uma delas, a igreja de San Geminiano, foi destruída por Napoleão em 1807 para reunir as duas procuradorias pela construção que tomaria mais tarde o nome de "Ala Napoleónica". O nome de São Marcos provém da relíquia do santo, instalada na basílica desde 828, ano em que os pescadores Bon da Malamocco e Rustego da Torcello a trouxeram de Alexandria. Veneza, no início da sua história, foi disputada entre o Patriarcado de Aquileia e o de Grado. Esta luta teve por consequência a mudança contínua de santo protetor para a cidade lagunar, com cada uma das duas cidades a querer impor o seu santo, São Marcos ou São Teodoro. As duas estátuas de santos no alto das colunas da Piazetta San Marco testemunham esta disputa. Igrejas e monumentos San Marco, além da Basílica de Veneza, tem as magníficas igrejas de Santo Stefano e San Moisè. Também lá ficam as igrejas de San Salvador, San Bartolomeo, San Zulian, San Luca, San Beneto, San Fantin e Santa Maria del Giglio. Na ilha de San Giorgio Maggiore, fica a sublime Basílica de San Giorgio Maggiore e o seu campanário. O principal palácio do sestiere é o Palácio dos Doges (o seu anexo "carcerário" encontra-se já no sestiere contíguo de Castello). O conjunto monumental da Praça de São Marcos inclui ainda a Torre do Relógio, o Campanário de São Marcos, as Procuradorias e a Ala Napoleónica, que albergam o museu Correr e a Biblioteca Marciana ou Sansoviniana. Entre os numerosos palácios, cita-se somente os Palácios Loredan, Grimani, Corner Spinelli, Mocenigo, Grassi, que alberga a coleção François Pinault, Corner della Ca' Grande, Gritti, Contarini-Fasàn, Tiepolo, e Giustinian, todos ao longo do Grande Canal, entre o Rialto e São Marcos. É no sestiere de San Marco que se encontram ainda o Palácio Contarini del Bovolo com a sua famosa escadaria, e o Teatro La Fenice, o teatro de ópera da cidade.
Сан-Марко (район)

Сан-Марко (итал. San Marco) — центральный из шести исторических сестиере (районов) Венеции. Район также включает в себя остров Сан-Джорджо-Маджоре. Название района произошло от имени покровителя Венеции — Святого Марка. В районе сосредоточено большинство главных объектов и достопримечательностей острова, включая центральный комплекс Сан-Марко, в который входят: Площадь Сан-Марко Собор Святого Марка Дворец дожей Библиотека Сан-Марко Лоджетта Кампанила Старые и Новые Прокурации Колонны Сан-Марко Башня часов Ала Наполеоника Кроме того, в районе располагается большое количество других достопримечательностей: Палаццо Дандоло Театр Ла Фениче Палаццо Грасси Палаццо Контарини дель Боволо Палаццо Контарини Фазан церкви Сан-Бенето, Сан-Фантин, Церковь Санта-Мария-дель-Джильо, Сан-Маурицио, Церковь Сан-Моизе, Санто-Стефано, Сан-Сальвадор, Сан-Джулиан и Сан-Самуэль.
Сан-Марко (район Венеції)

Сан-Марко (італ. San Marco) — центральний з шести історичних районів (сест'єре) Венеції. Район також включає острів Сан-Джорджо Маджоре і 44 мости. Населення району становить 4 236 осіб. Назва району походить від імені покровителя Венеції — Святого Марка. У районі зосереджено більшість головних об'єктів і визначних пам'яток острова, включаючи центральний комплекс Сан-Марко, в який входять: Площа Сан-Марко Собор Святого Марка Палац дожів Бібліотека Сан-Марко Лоджетта Кампаніла Старі і Нові Прокурації Колони Сан-Марко Годинникова Башта Крім того, в районі розташовується велика кількість інших визначних пам'яток: Палаццо Дандоло Театр ла Феніче Палаццо Грассі Палаццо Контаріні дель Боволо Церкви: Сан-Бенето, Сан-Фантін, Санта-Марія дель Гільо, Сан-Мауріцио, Сан-Муазе, Санто-Стефано, Сан-Сальвадор, Сан-Джуліан і Сан-Самуель. Див. також Перелік мостів Венеції Примітки