Пиаца дел Дуомо (Милано)

Пиаца дел Дуомо (на италиански: Piazza del Duomo, букв. „Катедрален площад“) е главният площад на Милано, Северна Италия. Той представлява жизненоважния център на града – традиционно място за срещи, чествания и обществени събития. Заедно с прилежащата Галерия „Виктор Емануил II“ площадът е емблематично пространство на метрополиса и популярна дестинация за посетители и туристи от цял свят. Той е доминиран от внушителната фасада на Миланската катедрала (Дуомо), а архитектурната му рамка включва сгради и паметници от различни исторически епохи, които отразяват културното и политическо развитие на града. Описание Пиаца дел Дуомо има същинска правоъгълна площ от около 17 000 m². Ако се включи пространството, оградено от околните сгради, подредени спрямо Миланската катедрала, общата площ достига приблизително 47 200 m², което го нарежда сред най-големите градски площади в Италия. Площадът е доминиран от внушителната готическа фасада на Миланската катедрала и е украсен в центъра с конния паметник на Виктор Емануил II от 1896 г. Архитектурната рамка на площада включва сгради от различни исторически епохи: От юг: Палацо Карминати (1867), разположен срещу катедралата; От изток и запад: симетричните Южни аркади, фланкирани от кулите на Палацо Аренгарио; От север: Северните аркади с монументалния вход към Галерия „Виктор Емануил II“ История Реализация Раждането на Пиаца дел Дуомо може да се проследи до управлението на миланския господар от XIV век Ацоне Висконти. С цел да създаде пространство за търговски дейности около базиликата „Света Текла“, той нарежда изграждането на Пиаца Аренго – разположена между катедралата „Санта Мария Маджоре“ и „Света Текла“. Около 1330 г. Висконти заповядва събарянето на таверните до катедралата, за да освободи място за новия площад. След смъртта му строителните дейности претърпяват значително забавяне. През 1385 г. херцог Джан Галеацо Висконти разширява проекта, като нарежда събарянето на къщите на епископа и канониците, а през 1387 г. – и на баптистерия „Свети Йоан при изворите“. Въпреки това, интервенциите върху Пиаца Аренго остават ограничени, тъй като вниманието се насочва към строителството на Миланската катедрала, започнало зад „Санта Мария Маджоре“. През 1458 г., с благословията на папа Пий II и след издаването на папска Була на 11 ноември, херцог Франческо I Сфорца и Фабриката на Дуомо получават разрешение да съборят базиликата „Света Текла“, за да създадат площад, достоен за катедралата. През февруари 1477 г. херцогиня Бона Савойска официално предоставя площада на Фабриката на Дуомо, с което се поставя основата на съвременната композиция на Пиаца дел Дуомо. От XVI век до Обединението на Италия През 1548 г. архитектът Винченцо Серени разработва нов проект за преустройство на Пиаца дел Дуомо. Поради финансови затруднения, единствената реализирана намеса е събарянето на Парадизо и на новата базилика „Света Текла“ (построена през 1481 г. с използване на фасадата на оригиналната сграда). Това позволява оформянето на квадратен площад пред катедралата. С откриването на Кралския дворец (Palazzo Reale), проектиран от Джузепе Пиермарини, се оформя втори площад, разположен странично спрямо първия и свързан с него, разширявайки градското пространство около катедралата. В епохата на Наполеон се появяват нови планове за разширяване на площада, които предвиждат събарянето на ренесансовия дворец Коперто дей Фиджини (1457) и на квартал Ребекино. Проектите от този период целят да намалят визуалното доминиране на катедралата в полза на светски сгради, включително триумфални арки и голяма административна постройка, предназначена за съд и професионални асоциации. И този проект остава неосъществен поради липса на средства. По време на Реставрацията (1814–1859) император Фердинанд I възлага нов проект на Джулио Бекария. От предвидените намеси е реализирана само една: събарянето на къщите зад катедралата, собственост на Фабриката на Дуомо, за да се изгради новата административна сграда на институцията. Проект на Джузепе Менгони Сегашният облик на Пиаца дел Дуомо е резултат от мащабните преустройства, извършени от архитекта Джузепе Менгони в периода 1865–1873 г. Неговият проект значително разширява предишния църковен площад пред Миланската катедрала, като оформя пространството в съответствие с новите урбанистични и естетически изисквания на обединена Италия. Менгони създава симетрична композиция, включваща Северните и Южните аркади, Палацо Аренгарио, Палацо Карминати и монументалния вход към Галерия „Виктор Емануил II“, която също е негово дело. Проектът му придава на площада характер на представително градско пространство, съчетаващо архитектурна хармония, историческа приемственост и символика, свързана с националната идентичност. След френско-пиемонтските победи и в навечерието на създаването на Кралство Италия, през 1860 г. новият градски съвет на Милано изразява желание за цялостно преустройство на Пиаца дел Дуомо. През април същата година гражданите са поканени да представят идеи за новия площад, а новооткритата улица е наречена на крал Виктор Емануил II. Представените предложения служат за очертаване на параметрите на бъдещия проект и водят до публичното обявяване на архитектурен конкурс на 1 май 1861 г. През лятото на 1862 г. журито разглежда общо 18 проекта и награждава четири от тях, макар че ги оценява като непълно отговарящи на поставените цели. Въпреки че не е сред отличените, проектът на Джузепе Менгони получава значително признание за своята концептуална яснота и архитектурна визия. Това признание поставя основите за неговото по-късно назначаване като водещ архитект на преустройството, което ще оформи съвременния облик на площада. През 1863 г. е обявен нов архитектурен конкурс за преустройство на Пиаца дел Дуомо, спечелен от Менгони. Неговият проект е официално одобрен от Градския съвет на 15 септември 1863 г., а след допълнителни корекции през 1864 г., на 7 март 1865 г. крал Виктор Емануил II полага първия камък на Галерия „Виктор Емануил II“. Строителството на галерията продължава само три години, като тържественото ѝ откриване се състои на 15 септември 1867 г. След завършването на галерията, работите по оформянето на площада продължават. Отговорната за изпълнението компания – базираната в Лондон City of Milan Improvements Company Limited – започва да проявява признаци на финансова нестабилност. Това принуждава общината да изкупи галерията и прилежащите терени, върху които се издигат новите крила на площада: Северната и Южната аркада. За разлика от тях, пространството на изток от галерията е продадено на частни инвеститори, които са задължени да продължат строителството в съответствие с проекта на Менгони. Аркадите и свързаните с тях сгради са окончателно завършени през 1875 г., с което се оформя съвременната архитектурна рамка на Пиаца дел Дуомо – синтез между монументалност, симетрия и градска представителност. След завършването на основните елементи от проекта на Джузепе Менгони, остават да бъдат изградени само двете предвидени триумфални арки. Общинските власти обаче изразяват колебание относно тяхната реализация поради липса на финансови средства. Въпреки това Менгони, решен да довърши визията си, поема личен финансов ангажимент към обществената поръчка. На 30 декември 1877 г., по време на инспекция на строителната площадка, 48-годишният архитект загива, падайки от скеле при неизяснени обстоятелства. Макар официално смъртта му да е обявена за нещастен случай, още от самото начало се разпространяват слухове за възможно самоубийство или дори убийство. С неговата смърт проектът остава незавършен, а плановете за триумфалните арки така и не се реализират. Оттогава Пиаца дел Дуомо остава практически непроменен в своята архитектурна структура. Едва през 1896 г. в центъра на площада е открит конният паметник на Виктор Емануил II, който поставя символичен завършек на пространството, оформено от Менгони. XX век През 1928 г. архитектът Пиеро Порталупи проектира новия църковен площад и настилката на Пиаца дел Дуомо, като част от усилията за модернизация на градското пространство. През 1936 г., на мястото, предвидено за нереализираните триумфални арки от проекта на Менгони, е построен Палацо Аренгарио – сграда, облицована с розов мрамор от Кандолия, същият материал, използван за фасадата на катедралата. Сградата е украсена с барелефи и е използвана от Бенито Мусолини за произнасяне на публични речи пред събрания народ. От първоначалния проект остава неосъществена сградата в дъното на площада. И към 2025 г. на това място се намира Палацо Карминати, от чиято фасада през 1999 г. са премахнати светещите рекламни табла, които дълго време са доминирали визуалния облик на сградата. По време на Втората световна война под площада е изградено бомбоубежище, а цветните лехи пред Палацо Карминати са засадени с пшеница като част от военната кампания за създаване на зеленчукови градини. През 1950-те и 1960-те години под площада е изградена метростанция, обслужваща първо червената линия (линия 1), а по-късно и жълтата линия (линия 3) на Миланското метро. С активирането на линия 3 през 1990 г., архитектът Иняцио Гардела проектира паметник от западната страна на площада, с цел възстановяване на пропорциите, предвидени в оригиналния проект на Менгони. Проектът обаче не е реализиран. Пиаца дел Дуомо е и традиционната стартова точка на миланския маратон Страмилано. Към края на XX век, от страната на площада е временно монтиран фонтан, чиито водни струи оформят силуета на катедралата – символичен жест към архитектурната и духовна доминанта на града. XXI век След началото на XXI век Пиаца дел Дуомо претърпява малко архитектурни и урбанистични промени, като основният облик на площада остава непроменен. Въпреки тоа някои интервенции заслужават внимание: През 2014 г. за първи път в историята на площада са засадени дървета, с максимална височина от 14 метра, така че да не закриват фасадата на Палацо Карминати. Това озеленяване цели да внесе елемент на екологична устойчивост и визуално разнообразие в градското пространство. На 15 февруари 2017 г. започва работа по засаждането на палми (Trachycarpus fortunei) и бананови растения (Musa ensete) – операция, спонсорирана от Starbucks. Проектът, разработен от миланския архитект Марко Бей, е планиран за три години и предизвиква смесени обществени реакции, вариращи от одобрение за новаторството до критики относно естетическата съвместимост с историческата среда. Паметници, музеи и сгради Миланската катедрала (Дуомо) Галерия „Виктор Емануил II“ Палацо Аренгарио Палацо Карминати Кралски дворец Паметник на Виктор Емануил II Транспорт и Дуомо Към площада принадлежат трамвайните линии 1, 2, 3, 12, 14, 15, 16, 19, 24, 27 и автобусните линии 54 и 73. Галерия с изображения Вижте също Източници Външни препратки Piazza Duomo Milano -Italia ( Italy) 4K в