NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Marta, Naples

Santa Marta is a Roman Catholic church located on Via Benedetto Croce (part of Spaccanapoli, in central Naples, Italy. It is located parallel to the convent of Santa Chiara, and stands in front of the Palazzo Filomarino della Rocca. History The church was founded in the 15th century by Margherita di Durazzo, mother of King Ladislaus of Naples. The original architect was Andrea Ciccione. Originally belonging to an aristocratic Confraternity, it passed on to a confraternity of Ricamatori. The aristocratic confraternity kept a codex that serves as a contemporary annotation of the heraldry of the nobility of the era. During the Masaniello's Revolution of 1647, the church was sacked and burned. Destroyed was a painting of St Lazarus by Cesare Turco, a Virgin by Bartolomeo Guelfo of Pistoia, and portraits of Margherita e Ladislao. After the revolution, the Prince of Rocca Filomarino, whose palace was in front, rebuilt the church. A further restoration occurred in 1715. The facade and walls retain some elements of the 14th century church. The main altarpiece has San Marta by Andrea Vaccaro and Nicola Vaccaro; a Virgin with Saints Giuseppe and Gennaro by either Ferdinando Sanfelice, or Giovanni Bernardo Lama; a Birth of the Virgin by Salvatore Giusti, and a small Virgin and child by Pacecco de Rosa. The church is only sporadically open and in need of restoration. References
Église Sainte-Marthe de Naples

L'église Sainte-Marthe est une église de Naples située au croisement de la via Benedetto Croce et de la via San Sebastiano. Elle dépend de l'archidiocèse de Naples et elle est dédiée à sainte Marthe. Histoire L'église est bâtie au début du XVe siècle à l'initiative de Marguerite de Durazzo et construite probablement par Andrea Ciccione (it). Elle est administrée par la confraternité des disciplinés de Sainte Marthe, confraternité laïque aristocratique dont faisaient partie les vice-rois et de hauts membres de l'aristocratie napolitaine. Au XVIIe siècle, la confraternité tombe en décadence et l'église est gérée par cinq maîtres élus par le peuple qui instituent dès lors une dot pour les jeunes filles pauvres. Une première restauration a lieu en 1646, mais l'église est semi-détruite un an plus tard par un incendie en pleine révolte de Masaniello. L'église est restaurée à nouveau en 1650 sur les fonds du prince de Filomarino della Rocca dont le palais se trouvait en face, et administrée par la confraternité de Sainte Marthe qui la réaménage en 1715. Le roi Ferdinand Ier des Deux-Siciles dissout la confraternité en 1817. L'église Sainte-Marthe passe alors à la confraternité de la Nativité de la Vierge qui procède à de grands travaux de rénovation au milieu du XIXe siècle, mais qui font disparaître presque toute la décoration baroque. Aujourd'hui l'église n'est ouverte que quelques jours dans l'année, surtout à la période de Noël où l'on peut admirer des stucs du XVIIe siècle, mais nécessitant d'être restaurés. Description La façade donne sur la via San Sebastiano où l'on peut admirer son portail du XVe siècle dont l'arc surbaissé est d'inspiration catalane. Le côté donnant sur la via Benedetto Croce présente des fenêtres à lancette du gothique tardif murées par la suite. L'intérieur est à nef unique avec une coupole centrale ; le décor date surtout du XIXe siècle. De petits espaces latéraux servent de chapelles avec des autels de marbre du XVIIIe siècle. Au-dessus du maître-autel du XVIIe siècle, on remarque un grand tableau figurant Sainte Marthe d'Andrea Vaccaro aidé de son fils Nicola. D'autres tableaux sont de la main de maîtres napolitains, comme Salvatore Giusti (Nativité de la Vierge), Pacecco de Rosa (Vierge à l'Enfant), Francesco Guarino, Andrea d'Aste ou Giovanni Battista Lama. Une toile d'un auteur inconnu représentant Saint Luc est datée de 1651. Notes et références Bibliographie (it) Vincenzo Regina, Le chiese di Napoli, Rome, Newton & Compton, 2004 Voir aussi Liste des églises de Naples Portail de Naples Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme
Crkva sv. Marte u Napulju

Santa Marta je rimokatolička crkva koja se nalazi na Via Benedetto Croce (dio Spaccanapoli, u središnjem Napulju, Italija). Nalazi se paralelno sa samostanom Santa Chiara, a ispred Palazzo Filomarino della Rocca. Povijest Crkvu je u 15. stoljeću osnovala Margareta Dračka, majka kralja Ladislava Napuljskog. Izvorni arhitekt bio je Andrea Ciccione. Izvorno pripadajući aristokratskoj bratovštini, prešao je na bratovštinu Ricamatori. Plemićka bratovština čuvala je kodeks koji služi kao suvremeni zapis heraldike plemstva toga doba. Tijekom Masaniellove revolucije 1647. crkva je opljačkana i spaljena. Uništena je slika Svetog Lazara Cesarea Turca, Bogorodica Bartolomea Guelfa iz Pistoie i portreti Margerite i Ladislava. Nakon revolucije, princ od Rocca Filomarino, čija je palača bila ispred, obnovio je crkvu. Daljnja obnova dogodila se 1715. Pročelje i zidovi zadržavaju neke elemente crkve iz 14. stoljeća. Glavna oltarna pala ima San Martu Andrea Vaccara i Nicole Vaccara; Djevica sa svecima Giuseppeom i Gennarom od Ferdinanda Sanfelicea ili Giovannija Bernarda Lame; Rođenje Djevice od Salvatorea Giustija i malu Djevicu s djetetom od Pacecca de Rosa. Crkva je tek sporadično otvorena i treba je obnoviti.40.847631°N 14.252748°E﻿ / 40.847631; 14.252748 Izvori Vanjske poveznice
Santa Marta (Nápoly)

A Santa Marta egy templom Nápolyban a Via Benedetto Croce és a Via San Sebastiano utak kereszteződésénél. A templom építését a 15. században rendelte el Durazzói Mária. A 17. században a Masaniello-felkelés során a spanyol seregek elfoglalták és súlyosan megrongálták. Később Andrea Vaccaro tervei alapján építették újra. Belső díszítéseinek javarésze a 19. századból származik. Homlokzatán még jól láthatók a 15. században divatos katalán stílus vonásai. Források http://www.inaples.it
Ликата

Лика̀та (на италиански и на сицилиански Licata) е пристанищен град и община в Южна Италия, провинция Агридженто, автономен регион и остров Сицилия. Разположен е на южния бряг на острова на Средиземно море. Населението на общината е 38 043 души (към 2013 г.). Източници Външни препратки Уебсайт на общината
Licata

Licata (sicilià Licata) és un municipi italià, situat a la regió de Sicília i a la província d'Agrigent. L'any 2008 tenia 39.202 habitants. Limita amb els municipis de Butera (CL), Camastra, Campobello di Licata, Naro, Palma di Montechiaro i Ravanusa. Evolució demogràfica Administració Agermanament Cestas (Aquitània) Reinheim (Hessen) Personatges il·lustres Lara Cardella, escriptora
Licata (Italie)

Licata est une ville italienne de la province d'Agrigente, en Sicile. Géographie Licata est située à l’embouchure de l'Imera méridionale (ou Salso), au pied du mont Ecnomos. Histoire Lieu de la Bataille d'Himère en -311 lors de laquelle Agathocle est défait par les Carthaginois, occupé par les humains depuis la Protohistoire, la cité est fondée en -284 par le tyran Phintias d’Agrigente qui lui donne son propre nom. En -256, la bataille du Cap Ecnome voit s'affronter Romains et Carthaginois. A la fin des années 1950, on doit importer l'eau potable pour alimenter la ville, arrivée par bateaux-citernes, vendues dans les rues par des charretiers, l'aqueduc existant étant régulièrement coupé par la Mafia. Économie Culture Sport La ville dispose de son propre stade, le Stade Dino Liotta, dans lequel évolue le principal club de football de la ville, le Licata Calcio 1931. Administration Hameaux Torre di Gaffe Communes limitrophes Butera, Camastra, Campobello di Licata, Naro, Palma di Montechiaro, Ravanusa. Jumelages Cestas (France) depuis 2007 Reinheim (Hesse) (Allemagne) Birgu (Malte) depuis 2024 Voir aussi Liste des villes d'Italie par nombre d'habitants. Notes et références Liens externes Site officiel Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire Ressource relative à la musique : MusicBrainz Ressource relative aux beaux-arts : Biblissima Portail de la Sicile
Licata

Licata település Olaszországban, Szicília régióban, Agrigento megyében. Lakosainak száma 34 287 fő (2023. január 1.). Licata Camastra, Naro, Palma di Montechiaro, Butera, Campobello di Licata és Ravanusa községekkel határos. 2016. december 31-én 37,407 lakosa volt. Lakói főként a mezőgazdaságban és az iparban, valamint a szolgáltatóiparban és a turizmusban dolgoznak. Szomszédos közösségek: Butera (CL), Camastra, Campobello di Licata, Naro, Palma di Montechiaro és Ravanusa. Fekvése Licata 47 kilométerrel délkeletre fekszik Agrigento partjától. Története Licata területe már a paleolitikumban lakott volt. I.e. 280 körül Akrajas Phintias itt telepedett le az akkoriban elpusztult Gela város lakóival, és megalapította "Phintiades" várost. Az 1. század végének adatai, a feliratok és az érmék azonban azt mutatják, hogy a lakosok egy ideig megtartották régi városuk Gela nevét. A rómaiak alatt egy kikötő is épült itt, amely a várost fontos kereskedelmi tette, egyúttal a búza-kereskedelem központjává is vált. A várost 1553-ban a törökök kifosztották. Újra felépült, és északnyugatra terjeszkedett. Bár Licata ma már túlnyomórészt ipari és kereskedelmi város, néhány látnivalót azért kínál: Nevezetességek Szent Ferenc templom és ferences kolostor - a 16. században épült. San Domenico templom a 17. századból való. A templomban található festményt, Filippo Paladini készítette. Carmine templom és karmelita kolostor a 18. századból való, Giovanni Biagio Amico tervei szerint épült. Piazza Progresso- itt található Ernesto Basile műve, szecessziós stílusú Palazzo di Città. Régészeti Múzeum – az egykori Licata-ciszterci apátságban, benne a görög korszakból, a középkorból és a17.-18. századból való kiállításokkal. Erőd – A Sant'Angelo-hegy tetején egy 17. századi toronnyal rendelkező vár, az erődítés alatt áll Santa Maria La Vetere temploma. Fort Falconara – egy 15. századi vár, körülbelül 20 kilométerre nyugatra van Gela és Licata között, közvetlenül a tengerparton. Itt születtek, itt éltek Angelo Italia (1628-1701), barokk építész Vincenzo Antonio Gibaldi (1903-1936), olasz-amerikai gengszter Rosa Balistreri (1927-1990), népdalénekes Pietro Grasso (* 1945), ügyvéd és politikus Lara Cardella (született 1969), író Galéria Népesség A település lakossága az elmúlt években az alábbi módon változott: Források Szántó László: Szicília (Dekameron útikönyvek) Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Licata

Licata is een gemeente in de Italiaanse provincie Agrigento (regio Sicilië) en telt 38.812 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 178,9 km², de bevolkingsdichtheid is 217 inwoners per km². De volgende frazioni maken deel uit van de gemeente: Torre di Gaffe. Impressie Demografie Licata telt ongeveer 13842 huishoudens. Het aantal inwoners daalde in de periode 1991-2001 met 8,0% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT. Geografie De gemeente ligt op ongeveer 8 m boven zeeniveau. Licata grenst aan de volgende gemeenten: Butera (CL), Camastra, Campobello di Licata, Naro, Palma di Montechiaro, Ravanusa. Geboren Vincenzo Linares (1804–1847), schrijver en journalist Melchiorre Lo Piccolo (1816-1881), bisschop van Nicosia Gioacchino Scaduto (1898-1979), rector van de universiteit van Palermo, burgemeester van Palermo Pietro Grasso (1945), Senaatsvoorzitter Externe link https://www.comune.licata.ag.it/
Licata

Licata – miejscowość i gmina we Włoszech, w regionie Sycylia, w prowincji Agrigento. Według danych na styczeń 2010 gminę zamieszkiwało 39 136 osób przy gęstości zaludnienia 218,7 os./1 km². Miasta partnerskie Cestas Reinheim Linki zewnętrzne Oficjalna strona gminy źródło danych: Istituto Nazionale di Statistica
Licata

Licata é uma comuna italiana da região da Sicília, província de Agrigento, com cerca de 34.942 habitantes. Estende-se por uma área de 178 km², tendo uma densidade populacional de 196 hab/km². Faz fronteira com Butera (CL), Camastra, Campobello di Licata, Naro, Palma di Montechiaro, Ravanusa. Demografia Referências
Ликата

Ликата (итал. и сиц. Licata, лат. Alicata) — коммуна в Италии, располагается в регионе Сицилия, подчиняется административному центру Агридженто. Население составляет 38 812 человек (на 2004 г.), плотность населения — 196 чел./км². Занимает площадь 178 км². Почтовый индекс — 92027. Телефонный код — 0922. Покровителем населённого пункта считается Ангел Кармелит. Праздник ежегодно отмечается 5 мая. На территории коммуны в Средиземное море впадает длиннейшая река Сицилии Сальсо. Знаменитые личности Небесным покровителем Ликаты является известный католический святой Ангел Кармелит, убитый здесь еретиком в 1225 году. Ссылки Официальный сайт населённого пункта (итал.)
Ликата

Ликата (итал. Licata) је насеље у Италији у округу Агриђенто, региону Сицилија. Према процени из 2011. у насељу је живело 36537 становника. Насеље се налази на надморској висини од 22 м. Становништво Према резултатима пописа становништва 2011. у општини је живело 38.125 становника. Партнерски градови Рајнхајм Види још Покрајине Италије Италијани Референце Литература Спољашње везе Званични веб-сајт „Italian Railways”. „Italian National and Regional Parks”.
Ліката

Ліката (італ. Licata, сиц. Licata) — муніципалітет в Італії, у регіоні Сицилія, провінція Агрідженто. Ліката розташована на відстані близько 550 км на південь від Рима, 125 км на південний схід від Палермо, 40 км на південний схід від Агрідженто. Населення — 38 007 осіб (2014). Щорічний фестиваль відбувається 5 травня. Покровитель — Sant'Angelo. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 1755 іноземців з 58 країн, серед них 381 громадянин країн Євросоюзу та 7 громадян України. Сусідні муніципалітети Бутера Камастра Кампобелло-ді-Ліката Наро Пальма-ді-Монтек'яро Равануза Див. також Список муніципалітетів провінції Агрідженто Примітки
Chiesa di San Giovanni Battista (Lovaria)

La chiesa di San Giovanni Battista è un edificio religioso di Lovaria, frazione di Pradamano, in provincia ed arcidiocesi di Udine; fa parte della forania del Friuli Orientale. Storia In origine era una chiesetta campestre, che fu ampliata e venne consacrata nel 1596. Al suo interno vi sono alcuni lavori del pittore Lorenzo Bianchini, donate dai conti Caimo-Dragoni. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Giovanni Battista Collegamenti esterni Chiesa di San Giovanni Battista, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
San Sebastiano, Milan

The Temple of San Sebastiano is a late-Renaissance- or Mannerist-style church in central Milan. The cylindrical church is shaped like a can capped with a dome. The octagonal church was commissioned in 1576, after the end of a season of plague, dedicated to St Sebastian. The non-linear layout is atypical for post-Tridentine churches. Perhaps the site, which had housed an earlier medieval church or sanctuary dedicated to San Quilino, dictated the shape. Some evidence suggests that the architect Pellegrino Tibaldi designed the building with other round churches or the Pantheon as models. He did not spare the mannerist details such as false windows on the top story, and highly decorated spandrels. The church construction was advanced in 1586, when Tibaldi left for Spain, and supervision of the project fell to Pietro Antonio Barca, who modified the height and size of the dome. In 1616–1617, under Fabio Mangone further reconstruction occurred with addition of a chancel to the main chapel. The cupola was decorated in 1832 by Agostino Comerio. The building has been used both as a church and civic chapel. Some rooms in the vestry are used to screen films. See also 17th-century Western domes Sources Lombardy Beniculturali entry
San Sebastiano (Milánó)

A San Sebastiano (Via Torino) egy milánói templom. Története Hatalmas, kör alapú tornyocskával díszített kupolájú épület. Ennek a helyén már a 9. században is templom állott. A mostanit Borromeo Szent Károly megbízásából Domenico Pellegrini tervezte 1577-ben. Források Blanchard Paul: Northern Italy (Blue Guide sorozat), W. Norton Company, London, 2005, ISBN 978-0393327304 Fajth Tibor: Itália Panoráma útikönyvek, Athenaeum Nyomda, Budapest, 1980 ISBN 963-243-235-5 Lindner László: Milánó és az északolasz tóvidék, Panoráma útikönyvek, Franklin Nyomda, Budapest, 1984, ISBN 963-243-281-9
Палма ди Монтекиаро

Па̀лма ди Монтекиа̀ро (на италиански: Palma di Montechiaro, на сицилиански Donnafugata, Донафугата) е град и община в Южна Италия, провинция Агридженто, автономен регион и остров Сицилия. Разположен е на 165 m надморска височина. Населението на общината е 23 500 души (към 2012 г.). Източници Външни препратки Уебсайт на общината
Palma di Montechiaro

Palma di Montechiaro (sicilià Parma di Muntichiaru) és un municipi italià, situat a la regió de Sicília i a la província d'Agrigent. L'any 2008 tenia 24.158 habitants. Limita amb els municipis d'Agrigent, Camastra, Licata i Naro. Evolució demogràfica Administració Personatges il·lustres Giovanni Battista Odierna va morir al municipi. Galeria d'imatges
Palma di Montechiaro

Palma di Montechiaro (Sicilian: Parma di Muntichiaru) is a town and comune in the province of Agrigento, Sicily, southern Italy. Many Greek archaeological findings of Magna Graecia have been found near the town. Formerly known as Palma, in 1863, Montechiaro was added to the name, in honour of the Chiaramonte family whose stronghold is close to the town. Controversy In 2002, La Repubblica reported the presence of the prominent Italian politician Angelino Alfano (a Silvio Berlusconi protégé) at the 1996 wedding of the daughter of Croce Napoli (died 2001), believed by investigators to be the Mafia boss of Palma di Montechiaro, as shown on an amateur video of the party. Alfano, then a deputy of the Sicilian Regional Assembly, was greeted with affection by Croce Napoli. Alfano at first told La Repubblica he had "no memory or recollection of this wedding" and that "I never participated in a wedding of Mafia or of their children, I do not know his wife, Gabriella, and I've never heard of Mr. Croce Napoli who was said to be boss of Palma di Montechiaro." Later he said that he remembered that he was actually at the wedding but had been invited by the groom and did not know the bride and her family. Main sights Mother Church Castle Benedictine Monastery Ducal Palace San Carlo Tower Palazzo degli Scolopi Ruins of the Baroque church of Santa Maria della Luce Archaeological park of Zubbia In popular culture Palma di Montechiaro is associated with Italian author Giuseppe Tomasi di Lampedusa. New Zealand author James McNeish, who visited Palma di Montechiaro in the early 1960s, describes it as a place of abject poverty, avoided by locals. ‘Its poverty is spectacular. The cavernous streets are scored by serpentines of black faeces and other matter and a veil of chalky dust pollutes the air. From the main road the whole plaster town tilts downwards, as though arrested in a macabre lunge towards the sea. Once I drove through with a woman companion. She looked once, and screamed. She did not speak again until we were some distance outside the township' In 2019, the Italian fashion brand Dolce & Gabbana held a big fashion and jewelry event in Palma di Montechiaro. The event celebrated the town’s link to the novel Il Gattopardo (“The Leopard”) by Giuseppe Tomasi di Lampedusa, which is connected to the town’s history. Notable people Filippo Sciascia (born 1972), artist Giuseppe di Stefano Paternó (born 1862), Brazilian politician References
Palma di Montechiaro

Palma di Montechiaro est une commune italienne d'environ 24 200 habitants, située dans la province d'Agrigente, dans la région de Sicile. Toponymie Parma di Muntichiaru en sicilien. Palma di Montechiaro signifie littéralement « palmier de la montagne claire ». Géographie Histoire Le duc Carlo Tomasi fonde la ville le 3 mai 1637. La conception de la nouvelle ville est confiée à Giovanni Battista Hodierna qui dessine un plan ortogonal. En 1960, à l'occasion d'un congrès organisé par Danilo Dolci, Robert Guillain décrit dans les colonnes du Monde, la misère qui règne alors dans cette commune peuplée aux deux tiers de paysans pauvres, souvent sans terre, ayant du travail moins d'un jour sur deux. Un tiers des pièces d'habitation ne possèdent pas de fenêtre, un autre tiers n'ont qu'une simple lucarne, 90 % des logements n'ont pas l'eau courante, presque autant sont sans toilettes, 70 % sont trop humides. La promiscuité avec les animaux dans les trois quarts des cas explique un état sanitaire critique : 1 habitant sur sept atteint par le paludisme, qui tue 80 personnes en 1957 dans la dernière épidémie connue de cette maladie en Italie, 241 cas de typhus, 191 de brucellose, le plus gros taux de trachome du bassin méditerranéen, 17 cas de kala azar dont 13 mortels, mais aussi quelques rares cas de leishmaniose cutanée, charbon et méningite cérébrospinale. Les trois quarts des enfants sont infectés par des vers parasites, les ascaris infectent 11 % de la population, les ténias, 34 %. Sans dispensaire ni hôpital, la mortalité infantile y affiche un taux dix fois supérieur à l'Italie, à 103 pour mille. Économie Culture Monuments et patrimoine L'écrivain Giuseppe Tomasi di Lampedusa, auteur du roman Le Guépard, était duc de Palma di Montechiaro. Le village sert de modèle à la localité de Donnafugata dans le roman, tandis que la demeure du prince Salina à Donnafugata s'inspire du palais Filangeri di Cutò à Santa Margherita di Belice. Administration Hameaux Villaggio Giordano, Marina di Palma Communes limitrophes Jumelages Hagen, Rhénanie-du-Nord-Westphalie, 2011 Notes et références Portail de la Sicile
Palma di Montechiaro

Palma di Montechiaro (szicíliaiul: Parma di Muntichiaru) település Olaszországban, Szicília régióban, Agrigento megyében. Lakosainak száma 21 373 fő (2023. január 1.). Palma di Montechiaro Camastra, Licata, Agrigento és Naro községekkel határos. Népesség A település lakossága az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Palma di Montechiaro

Palma di Montechiaro is een gemeente in de Italiaanse provincie Agrigento (regio Sicilië) en telt 23.808 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 76,4 km², de bevolkingsdichtheid is 312 inwoners per km². De volgende frazioni maken deel uit van de gemeente: villaggio giordano. Demografie Palma di Montechiaro telt ongeveer 7970 huishoudens. Het aantal inwoners daalde in de periode 1991-2001 met 10,4% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT. Geboren Giosuè Fiorentino (1898-1977), burgemeester van Palma di Montechiaro, onderstaatssecretaris, volksvertegenwoordiger Geografie De gemeente ligt op ongeveer 265 m boven zeeniveau. Palma di Montechiaro grenst aan de volgende gemeenten: Agrigento, Camastra, Licata, Naro.
Palma di Montechiaro

Palma di Montechiaro – miejscowość i gmina we Włoszech, w regionie Sycylia, w prowincji Agrigento. Według danych na styczeń 2010 gminę zamieszkiwało 24 145 osób przy gęstości zaludnienia 316,2 os./1 km². Bibliografia źródło danych: Istituto Nazionale di Statistica
Palma di Montechiaro

Palma di Montechiaro é uma comuna italiana da região da Sicília, província de Agrigento, com cerca de 21.533 habitantes. Estende-se por uma área de 76 km², tendo uma densidade populacional de 283 hab/km². Faz fronteira com Agrigento, Camastra, Licata, Naro. Demografia Referências
Пальма-ди-Монтекьяро

Пальма-ди-Монтекьяро (итал. Palma di Montechiaro) — коммуна в Италии, располагается в регионе Сицилия, подчиняется административному центру Агридженто. Население составляет 21 533 человека, плотность населения составляет 283 чел./км². Занимает площадь 76 км². Почтовый индекс — 92020. Телефонный код — 0922. Покровительницей коммуны почитается Пресвятая Богородица. Праздник ежегодно празднуется 8 сентября. Ссылки