Нізіда

Нізіда — невеликий вулканічний острів (сплячий вулкан), що належить до архіпелагу Флегринських островів, розташований на краю пагорба Позілліпо, в місцевості Корольо. З адміністративної точки зору він є частиною Баньолі, району муніципалітету Неаполь. Острів доступний лише частково, оскільки на ньому розташований Інститут для неповнолітніх у Неаполі, а його невеликий порт у напрямку Корольо використовувався НАТО до його передачі. Фактично, до 2012 року там знаходилося Командування союзних військово-морських сил, яке переїхало до Англії. Потім база повернулася до Італії, і зараз вона є штаб-квартирою Командування логістики ВМС (MARICOMLOG). Географія Статус острова наразі оскаржується, оскільки з 1936 року він з'єднаний з материком довгим мостом, придатним для транспортних засобів. Острів є частиною Флегрейських полів, має вулканічне походження; він відповідає тому, що називається мааром, кратером, є частково заповненим водою. Його виверження датується приблизно 6 500 роком до нашої ери з похибкою у 400 років, вулканологи цей час називають третім флегрейським періодом. Діаметр острова становить приблизно 0,5 км та максимальна висота 109 м, і має майже ідеально круглу форму, без частини на південний захід, де відкривається вхід Порто-Паоне, що відповідає стародавній кальдері вулкана. На морському дні є деякі штучні споруди, які зараз затоплені (наприклад, римський пірс), це свідчить про просідання суші через явище Брадісейсму, як і в багатьох інших районах Флегрейських полів. Міфологія Після Санназаро кілька поетів писали про кохання між Нізідою та Посілліпо, а також про кохання між Нізідою та Пйоппіно, через яке остання перетворилася на скелю. Історія У давнину цей грецький топонім називався νησίς у знахідному відмінку νησῖδα Nesís (грецькою — маленький острів). У Середньовіччі, як зазначає філософ Бенедетто Кроче, цей грецький топонім був втрачений на користь Гіпеума або Зіппіума, і знову з'явився лише у XV столітті. Його ототожнюють з місцем у гомерівській традиції, відомим як «острів кіз», де Одіссей знайшов притулок недалеко від країни циклопів; насправді Нізіда, на відміну від Фавіньяни чи Егузи, які часто асоціюються з цим місцем в «Одіссеї», була «затінена лісами та населена нескінченним народом диких кіз». У класичні часи Луцій Ліциній Лукулл збудував на острові віллу, яка стала відомою завдяки вечіркам та обідам, що там святкувалися. Вілла, можливо, також належала римському лицарю Публію Ведію Полліону. Марк Юній Брут також мав тут свою віллу, і на острові вони разом з Касієм планували змову проти Цезаря. Після вбивства Брут пішов туди влітку 44 року до н. е. і його відвідав Цицерон, з яким він довго обговорював політичну ситуацію та дії, які потрібно було вжити. Вирушивши до Греції та загинувши в битві при Філіппах, за переказами, його дружина Порція, дочка Катона Утіценсіса, покінчила тут життя самогубством. Від римських вілл не залишилося жодних слідів, окрім чотирьох печер, викопаних у туфі невеликого німфеуму. Монастир Сант-Арканжело-де-Ціппіора у Середньовіччі розташовувався на острові. У сучасний час, у 15 столітті, королева Неаполя Джованна II Анжуйська мала тут віллу, яку невдовзі перетворили на замок для протидії флоту претендента на неаполітанський престол Людовика II Анжуйського. У ті роки також була побудована прибережна сторожова вежа острова. Замок Нізіда згодом став одним із наріжних каменів неаполітанської оборони. Джованні Пікколоміні, син Джованни д'Арагона, купив Нізіду та відремонтував тут замок. Наступними власниками були П'єтро Борджіа, принц Сквіллаче, Маттео ді Капуа, II принц Конка, Вінченцо Македоніо, маркіз Руджано. У 1623 році орендар замку Джамбаттіста де Дженнаро використовував острів як сховище для берберських піратів, їх здобич він перепродував. Віце-король Дон Педро де Толедо заволодів островом і використовував його для протидії неодноразовим набігам «пірата Барбаросси» відомого на той час. На острівці К'юппіно, розташованому між Нізідою та Капо-Позілліпо, між 1626 і 1628 роками було збудовано Лаццаретто Веккьо для розміщення хворих на чуму. У 1847 році острів було з'єднано з материком. У 18 столітті Бурбони придбали острів, щоб зробити його мисливським заповідником. Джоаккіно Мюрат адаптував структуру сторожової вежі, щоб зробити її в'язницею. Невеликий порт був розширений архітектором Джуліано де Фаціо, а в 1847 році на місці замку було збудовано виправну колонію. У в'язниці, відомої нелюдськими умовами, в яких жили політичні в'язні, що там утримувалися, утримувалися, серед інших, Мікеле Піронті та Карло Поеріо. У період фашизму виправну колонію було перетворено на сільськогосподарський судово-виправний заклад, потім на будинок перевиховання, в цей час острів був з'єднаний з материком бетонною дамбою. 10 червня 1940 року це була база гідролітаків і місце розташування 182-ї окремої морської розвідувальної ескадрильї. На острові 11 вересня 1945 року британці застрелили генерала Ніколу Белломо. З 1946 по 1961 роки там розташовувалася штаб-квартира Академії Повітряних сил. Структури Острів наразі розташований у затоці Поццуолі. Він закритий для публіки, у 1934 році на острові відкрито військовий гарнізон та в'язницю для неповнолітніх. У 2005 році регбійний клуб «Аматори Наполі» розпочав проєкт соціальної реінтеграції та перевиховання через регбі неповнолітніх, які утримуються у в'язниці для неповнолітніх на острові Нізіда. Серед хлопців, які брали участь у проєкті 2006/07 років, четверо учасників зараз навчаються в клубах Кампанії. Тут також знаходиться штаб-квартира чоловічого інституту спостереження за неповнолітніми, які перебувають під вартою. В'язниця для неповнолітніх на острові Нізіда стала джерелом натхнення для успішного художнього серіалу «Mare fuori», який транслювався в стрімінгу на RaiPlay, на італійському національному телеканалі Rai 2 з 2020 року та на Netflix, починаючи з 2022 року. Див. також Флегрейські поля Замок Нізіда Флегринські острови Острови Італії Скеля Леванте Вестерн-рок Райони Неаполя Примітки Бібліографія Giuseppe De Lorenzo, l’isola di Nisida e il vulcanismo dei Campi Flegrei. Territori della Cultura. Ravello: Centro Universitario Europeo per i Beni Culturali. 2013. Vincenzo Palmisciano-Sonia Benedetto, Un amore segreto alla corte vicereale di Napoli, nelle opere di don Giuseppe Storace d'Afflitto, Napoli, KDP (Amazon), 2024, pp. 55-57. Інші проєкти Посилання Росаріо Серафіно, Неверленд… Стародавні історії з Нізіди, обширна археологічна та історична інформація