NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Valle Thuras

Valle Thuras è il nome di un'area naturale protetta classificata come sito di interesse comunitario e zona speciale di conservazione situata in Piemonte nella città metropolitana di Torino e completamente compresa nel territorio comunale di Cesana Torinese. L'area protetta comprende il versante destro del bacino idrografico del torrente Thuras ed è compresa nella regione biogeografica alpina. Note Bibliografia Valle Thuras - Siti di Importanza Comunitaria (SIC) in Piemonte - Regione Piemonte, su regione.piemonte.it. URL consultato il 5 gennaio 2018 (archiviato dall'url originale il 6 gennaio 2018). Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Valle Thuras
Valle Thuras

Valle Thuras este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Italia întinsă pe o suprafață de 978 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Valle Thuras este situat la coordonatele 44.893611°N 6.859444°E﻿ ()44.893611; 6.859444. Înființare Situl Valle Thuras a fost declarat sit de importanță comunitară în septembrie 1995 pentru a proteja 17 specii de animale. Situl a fost protejat și ca arie specială de conservare în iulie 2016. Biodiversitate Situată în ecoregiunea alpină, aria protejată conține 20 de habitate naturale: Tufărișuri cu Pinus mugo și Rhododendron hirsutum (Mugo-Rhododendretum hirsuti), Izvoare petrifiante cu formare de travertin (Cratoneurion), Tufărișuri subarctice cu Salix spp., Râuri de munte și vegetația erbacee de pe malurile acestora, Grohotișuri calcaroase și de șisturi calcaroase de la nivelul montan până la nivelul alpin (Thlaspietea rotundifolii), Fânețe montane, Pajiști alpine și subalpine calcaroase, Pajiști cu Molinia pe soluri calcaroase, turboase sau argilos-nămoloase (Molinion caeruleae), Păduri alpine de Larix decidua și/sau Pinus cembra, Mlaștini alcaline, Râuri de munte și vegetația lor lemnoasă cu Salix elaeagnos, Pajiști uscate seminaturale și facies de acoperire cu tufișuri pe substraturi calcaroase (Festuco-Brometalia) (* situri importante pentru orhidee), Grohotișuri termofile și vest-mediteraneene, Păduri montane și subalpine de Pinus uncinata (* dezvoltate pe substrat gipsos sau calcaros), Pajiști boreale și alpine pe substrat silicios, Liziere de ierburi înalte hidrofile de câmpie și de nivel montan până la alpin, Ape puternic oligomezotrofe cu vegetație bentonică cu Chara spp., Râuri de munte și vegetația lor lemnoasă cu Myricaria germanica, Pajiști alpine și boreale, Pante stâncoase calcaroase cu vegetație casmofită. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: păsări (15): minunița (Aegolius funereus), potârnichea de stâncă (Alectoris graeca saxatilis), acvilă de munte (Aquila chrysaetos), buha (Bubo bubo), șerpar (Circaetus gallicus), cristeiul de câmp (Crex crex), ciocănitoare neagră (Dryocopus martius), presură de grădină (Emberiza hortulana), zăgan (Gypaetus barbatus), Lagopus muta helvetica, sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio), Lyrurus tetrix tetrix, viespar (Pernis apivorus), vrabie de stâncă (Petronia petronia), Pyrrhocorax pyrrhocorax mamifere (1): lupul (Canis lupus) nevertebrate (1): fluturele auriu (Euphydryas aurinia) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 17 specii de plante, 1 specie de amfibieni, 13 specii de mamifere, 3 specii de nevertebrate. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
Bosco del Vaj e "Bosc Grand"

Bosco del Vaj e "Bosc Grand" este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Italia întinsă pe o suprafață de 1.347 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Bosco del Vaj e "Bosc Grand" este situat la coordonatele 45.1114°N 7.9289°E﻿ ()45.1114; 7.9289. Înființare Situl Bosco del Vaj e "Bosc Grand" a fost declarat sit de importanță comunitară în septembrie 1995 pentru a proteja 17 specii de animale. Situl a fost protejat și ca arie specială de conservare în iulie 2016. Biodiversitate Situată în ecoregiunea continentală, aria protejată conține 8 habitate naturale: Păduri de stejar sau de stejar și carpen sub-atlantice și medio-europene de Carpinion betuli, Păduri de Castanea sativa, Păduri de fag Luzulo-Fagetum, Fânețe de joasă altitudine (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis), Pajiști uscate seminaturale și facies de acoperire cu tufișuri pe substraturi calcaroase (Festuco-Brometalia) (* situri importante pentru orhidee), Liziere de ierburi înalte hidrofile de câmpie și de nivel montan până la alpin, Păduri aluvionare cu Alnus glutinosa și Fraxinus excelsior (Alno-Padion, Alnion incanae, Salicion albae), Păduri pe pante, grohotișuri și ravene de Tilio-Acerion. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: păsări (9): caprimulg (Caprimulgus europaeus), barză neagră (Ciconia nigra), botgros (Coccothraustes coccothraustes), ciocănitoare neagră (Dryocopus martius), sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio), prigoare (Merops apiaster), gaia neagră (Milvus migrans), viespar (Pernis apivorus), silvie roșcată (Sylvia cantillans) amfibieni (1): Triturus carnifex mamifere (4): liliac cu urechi de șoarece (Myotis blythii), liliac cărămiziu (Myotis emarginatus), liliac comun (Myotis myotis), liliacul mare cu potcoavă (Rhinolophus ferrumequinum) nevertebrate (2): Euplagia quadripunctaria, rădașcă (Lucanus cervus) pești (1): Telestes muticellus Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 28 de specii de plante, 1 specie de păsări, 7 specii de amfibieni, 12 specii de mamifere, 1 specie de nevertebrate, 6 specii de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
Oasi xerotermiche della Val di Susa-Orrido di Chianocco

Oasi xerotermiche della Val di Susa-Orrido di Chianocco este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Italia întinsă pe o suprafață de 1.250 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Oasi xerotermiche della Val di Susa-Orrido di Chianocco este situat la coordonatele 45.151389°N 7.120833°E﻿ ()45.151389; 7.120833. Înființare Situl Oasi xerotermiche della Val di Susa-Orrido di Chianocco a fost declarat sit de importanță comunitară în septembrie 1995 pentru a proteja 1 specie de plante și 29 de specii de animale. Situl a fost protejat și ca arie specială de conservare în noiembrie 2017. Biodiversitate Situată în ecoregiunea alpină, aria protejată conține 13 habitate naturale: Pajiști carstice calcaroase sau bazofile, de Alysso-Sedion albi, Păduri de fag din Europa Centrală dezvoltate pe sol calcaros cu Cephalanthero-Fagion, Formațiuni de Juniperus communis pe lande sau pajiști calcaroase, Păduri pe pante, grohotișuri și ravene de Tilio-Acerion, Fânețe montane, Păduri de fag Luzulo-Fagetum, Fânețe de joasă altitudine (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis), Pante stâncoase calcaroase cu vegetație casmofită, Pajiști uscate seminaturale și facies de acoperire cu tufișuri pe substraturi calcaroase (Festuco-Brometalia) (* situri importante pentru orhidee), Păduri de Castanea sativa, Izvoare petrifiante cu formare de travertin (Cratoneurion), Păduri alpine de Larix decidua și/sau Pinus cembra, Pajiști stepice subpanonice. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: plante (1): Gladiolus palustris păsări (24): potârnichea de stâncă (Alectoris graeca saxatilis), fâsă-de-câmp (Anthus campestris), acvilă de munte (Aquila chrysaetos), buha (Bubo bubo), caprimulg (Caprimulgus europaeus), barză albă (Ciconia ciconia), barză neagră (Ciconia nigra), șerpar (Circaetus gallicus), erete vânăt (Circus cyaneus), porumbel gulerat (Columba palumbus), presură de grădină (Emberiza hortulana), șoim călător (Falco peregrinus), sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio), ciocârlie de pădure (Lullula arborea), gaia neagră (Milvus migrans), mierlă albastră (Monticola solitarius), viespar (Pernis apivorus), fazan (Phasianus colchicus), Pyrrhocorax pyrrhocorax, sitar de pădure (Scolopax rusticola), turturică (Streptopelia turtur), silvie roșcată (Sylvia cantillans), Tachymarptis melba, mierlă (Turdus merula) mamifere (3): liliac cârn (Barbastella barbastellus), lupul (Canis lupus), liliacul mare cu potcoavă (Rhinolophus ferrumequinum) nevertebrate (2): Euplagia quadripunctaria, rădașcă (Lucanus cervus) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 13 specii de plante, 2 specii de păsări, 2 specii de amfibieni, 14 specii de mamifere, 22 de specii de nevertebrate, 8 specii de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
MABIC

Il MABIC (Maranello Biblioteca Cultura) o biblioteca di Maranello è un edificio adibito ad uso come biblioteca e spazio ricreativo realizzato dagli architetti Arata Isozaki e Andrea Maffei situato a Maranello e inaugurato nel novembre 2011. Edificio costruito in stile architettonico contemporaneo si affianca ad altri edifici come la galleria del vento di Renzo Piano, la Cittadella Ferrari di Massimiliano Fuksas, e il fabbricato per l’assemblaggio dei motori di Jean Nouvel. Note Collegamenti esterni https://web.archive.org/web/20180108175311/https://www.bibliomo.it/SebinaOpac/library/maranellocomunale-mabic/MODMA https://web.archive.org/web/20180108175237/https://www.comune.maranello.mo.it/chi-siamo/biblioteca https://web.archive.org/web/20171030073757/http://www.visitmodena.it/it/informazioni-turistiche/scopri-il-territorio/arte-e-cultura/architettura-moderna/mabic-maranello-biblioteca-cultura https://web.archive.org/web/20180108175411/http://www.maranello.it/mabic/ https://web.archive.org/web/20180108175430/http://www.maranello.it/storie/mabic-maranello-biblioteca-cultura/
Chiesa di Santa Maria della Misericordia (L'Aquila)

La chiesa di Santa Maria della Misericordia è un edificio religioso dell'Aquila, situato nel quarto di Santa Maria. Realizzata nel XVI secolo, nel corso dei secoli ha subito vari rimaneggiamenti, l'ultimo di una certa rilevanza in stile tardobarocco (rococò) nel XVIII secolo. Nel 1902 è stata inserita nell'elenco dei monumenti nazionali italiani. Danneggiata dal terremoto dell'Aquila del 2009, è attualmente in restauro. Storia Il luogo dove sorse la chiesa era inedificato dalla fondazione dell'Aquila e all'inizio del XVI secolo, secondo la tradizione, vi avvenne un miracolo: un ragazzo morto di peste tornò in vita dopo essere stato sepolto in una fossa nella zona. I cittadini dell'Aquila vollero quindi edificare una chiesa in quel luogo, intitolandola alla Madonna della Misericordia: i lavori iniziarono nel 1528 e si conclusero nel 1531. Nel 1596 venne inoltre edificato nei suoi pressi un orfanotrofio per ragazze, voluto dal vescovo dell'Aquila Basilio Pignatelli. La chiesa non subì interventi che ne stravolsero l'impianto generale, anche a seguito del terremoto dell'Aquila del 1703, che non la danneggiò gravemente. Anche il terremoto del 2009 non ha fatto riportare crolli rilevanti e i lavori di restauro, attualmente in corso, dovrebbero terminare nel 2023. Descrizione L'interno, a navata unica, conserva ha un aspetto settecentesco. Nel corso del restauro del 2023 sono emersi, dietro gli altari settecenteschi e dietro le strutture ornamentali, un ciclo di affreschi cinquecentesco, ritenuto perduto. In controfacciata si può vedere un’Allegoria dell’Immacolata Concezione, un Sant’Agostino e un Sant’Antonio da Padova con episodi della sua vita, che è datato 1538. Sulla parete destra sono stati scoperti un Compianto sul Cristo morto e un San Girolamo penitente, mentre in quella sinistra un Gesù e la Samaritana al pozzo e uno Sposalizio mistico di Santa Caterina. Il ciclo è attribuito, anche grazie alle fonti antiche che lo menzionano, a Francesco da Montereale, che aveva dipinto per la chiesa anche la pala d’altare con la Natività della Vergine, oggi al Museo Nazionale d’Abruzzo ed è datato al 1538 circa. Note Bibliografia Mario Napoleone, L'Aquila: storia, arte e personaggi, Brandolini, 1998. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Santa Maria della Misericordia
Каорле

Ка̀орле (на италиански и на венециански: Caorle; на фриулски: Cjàurlis, Чаурлис) е морски курортен град и община в Северна Италия, провинция Венеция, регион Венето. Разположен е на северния бряг на Адриатическо море. Населението на общината е 11 741 души (към 2014 г.). Източници Външни препратки Уебсайт на общината
Caorle

Caorle (friülès Cjaurlis) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Venècia. Antigament formà part del Mandament di Puart. L'any 2007 tenia 11.946 habitants. Limita amb els municipis de Concordia Sagittaria, Eraclea, Portogruaro, San Michele al Tagliamento, San Stino di Livenza i Torre di Mosto. Administració
Caorle

Caorle je italské město v provincii Benátky v oblasti Benátsko s 11 803 obyvateli (2013). Nachází se mezi ústími řek Livenza a Lemene u Jaderského moře. Jde o oblíbené přímořské letovisko. Městské čtvrti Obec je rozdělena do několika městských čtvrtí: historické centrum (il centro storico), "srdce města", ve kterém se nachází dóm, a z nějž vede množství malých uliček, které směřují k náměstíčkům a k Rio terà. Pokud se vydáte ulicí Sant'Andrea, narazíte na stejnojmennou čtvrť tvořenou uličkami, které mají názvy ryb (koneckonců to jsou hlavní místní produkty) Sansonessa – industriální čtvrť města Santa Margherita – se stejnojmennou hlavní třídou. Nachází se zde hodně vegetace. dell'Orologio – nachází se zde přístav, jména ulic jsou zde podle znamení zvěrokruhu. San Giuseppe Falconera Rekreace Rekreační objekty a zábavní zařízení (diskotéky, aquapark) jsou nejen ve městě samém, ale pokračují i v Porto Santa Margherita, odděleném od Caorle říčkou Livenzou. Tam je i velká marina pro jachty. Historie O Caorle se říká, že je nejhistoričtější z letovisek mezi Benátkami a Terstem. Založeno bylo při laguně již kolem roku 40 př. n. l. jako Capruale, na sklonku starověku mělo asi 15 000 obyvatel. Středověké bohatství připomíná bazilika San Stefano z roku 1038 s 48 m vysokou zvonicí. Jako město pod vlivem Benátek jej ale roku 1380 vyplenili Janované. Caorle se stalo rybářským přístavem. S rozvojem turistiky se pak stalo i Caorle, stejně jako řada dalších měst v okolí (Bibione, Lignano, Eraclea, Jesolo) turistickým centrem s dlouhou písečnou pláží. Pamětihodnosti Dóm Hlavním uměleckým skvostem Caorle je Dóm z roku 1038 (už v té době to byla katedrála a sídlo biskupa a to až do roku 1807) se svou válcovitou zvonicí ukončenou kuželovitou špičkou. Zvonice v románském stylu byla postavena téměř současně s Dómem. Uvnitř katedrály se nachází "Pala d’oro" (zlatý oltářní obraz), který byl údajně věnován královně Kypru, Kateřině Cornaro. Dále jsou to "Poslední večeře" připisovaná Gregoriovi Lazzarinimu a také dřevěná pozlacená "Pietà". Ke chrámu je přidruženo farní muzeum, které kromě šesti deskových obrazů ze 14. století vytvořených benátskou školou a představujících apoštoly, relikviář s lebkou Svatého Štefana, patrona města, a také Relikviář nejdražší krve, obsahující údajně hlínu, po které kráčel krvácející Kristus. Santuario della Madonna dell'Angelo Na pobřeží se nachází kostel Santuario della Madonna dell'Angelo, přestavěný v 17. století na základech původního kostela, která je odjakživa cílem poutníků. Klenba kostela je ozdobená freskami. Uvnitř se nachází také dřevěná socha Panny Marie s dítětem, barokní oltář, a reliéf Archanděla Michaela, dílo sochaře Andrey dell'Aquila. Živá skála Každý rok se v Caorle koná soutěž "Živá skála" (scogliera viva), ve kterém sochaři z různých zemí tvoří sochy z balvanů na pobřežní promenádě. Literatura ITÁLIE Severní Itálie, Pádská nížina, Kartografie Praha, a. s., 2004 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Caorle na Wikimedia Commons
Caorle

Caorle (más írásmóddal: Cáorle, IPA: [ˈkaː.orle]) az egyik legkedveltebb, festői üdülőhely az Adriai-tenger északi partvidékén, Olaszországban, Veneto tartományban. Lakosainak száma kb. 12000 fő (Caorlesi/Caorlotti), területe 150 km², a népsűrűség 75 fő/km². „Kis Velence” néven is ismert. Jesolo és Bibione között fekszik. A romantikus óvárost szűk sikátorok és pasztellszínű középkori házak díszítik. A sétányt kísérő sziklasort kőfaragók munkái teszik szépségessé. A város jelképe a St. Stefano dómhoz tartozó, henger alakú, 48 méter magas harangtorony, mely messziről is látható. A látványosságok közé tartozik még a szombati piac. A környező lagúnavilág még szinte az érintetlen természet hangulatát kölcsönzi a városkának. Finom homokos, sekélyvizű strandja különféle sportolási lehetőségekkel várja az odaérkező turistákat. Három strandja, partszakasza van: a központi strand, Porto Santa Margarita, azaz a kikötő és környéke és a Duna Verde strandja. E három összesen 15 km hosszúságot jelent. Ernest Hemingway kedvenc olasz városa, ahol több regényén is dolgozott. Történelem A település 2000 éves, halászok és juhászok alapították a Iulia Concordia (ma Concordia Sagittaria) légiós támaszpont közelségének köszönhetően. Az 5. században Caorle volt Észak-Itália egyik legnagyobb városa, az egyik legfontosabb kereskedelmi központja és kikötője. Az éghajlatváltozás következtében lakosainak nagy része Velencébe költözött át. A falut a velenceiek soha nem támadták meg, vagy foglalták el erőszakosan. A város a 9. századtól 1818-ig érseki központ, melyet ekkor Velencével egyesítettek. Galéria Források További információk Caorle Lido Altanea
Caorle

Caorle is een gemeente in de Italiaanse provincie Venetië (regio Veneto). Het ligt circa 50 km van Venetië. Het telt 11.803 inwoners (31-12-2013). De oppervlakte bedraagt 151,4 km², de bevolkingsdichtheid is 78 inwoners per km². De volgende frazioni maken deel uit van de gemeente: Brian, Brussa, Ca' Corniani, Ca' Cottoni, Castello di Brussa, Duna Verde, Marango, Ottava Presa, Porto Santa Margherita, San Gaetano, San Giorgio di Livenza, Sansonessa, Villaviera. Demografie Caorle telt ongeveer 4713 huishoudens. Het aantal inwoners steeg in de periode 1991-2001 met 1,8% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT. Afbeeldingen Geografie Caorle grenst aan de volgende gemeenten: Concordia Sagittaria, Eraclea, Portogruaro, San Michele al Tagliamento, Santo Stino di Livenza, Torre di Mosto. Externe link http://www.comune.caorle.ve.it Caorle Webcam Live
Caorle

Caorle – miejscowość i gmina we Włoszech, w regionie Wenecja Euganejska, w prowincji Wenecja. Według danych na rok 2004 gminę zamieszkiwało 11 258 osób, 74,6 os./km². Historia Caorle zostało założone w 1 wieku p.n.e. przez Rzymian, którzy nazywali osadę Caprulae. Caorle stało się biskupstwem w VII wieku n.e. W XI wieku zbudowano katedrę, w miejscu wcześniejszych świątyń. W kolejnych stuleciach Caorle stało się jednym z dziewięciu najważniejszych miast Republiki Weneckiej. Po upadku Republiki Weneckiej, Caorle popadł w ruinę, dlatego ostatni biskup diecezjalny został przeniesiony w 1807 r. do Chioggii, a terytorium diecezji Caorle zostało przyłączone w 1818 r. do Patriarchatu Wenecji. Obecnie jest to tylko biskupstwo tytularne (biskupstwo Caprulae), którego biskupem od 1995 roku jest Polak Juliusz Janusz. Od 2 połowy XX wieku Caorle jest popularną miejscowością turystyczną. W latach 70. XX wieku za rzeką zbudowano miasteczko turystyczne Porto San Margherita, w którym znajduje się port jachtowy. Zabytki katedra św. Stefana z XI wieku, przebudowana w XVII wieku kampanila katedralna z XI wieku w stylu romańskim, z czerwonej cegły kościół della Risurrezione a Ca' Cottoni z XVI wieku kościół della Madonna dell'Angelo z XVIII wieku w stylu barokowym, nad brzegiem morza Muzea Muzeum archeologiczne Muzeum katedralne (Museo del tesoro del Duomo di Caorle) Linki zewnętrzne Źródło danych: Istituto Nazionale di Statistica
Caorle

Caorle é uma comuna italiana da região do Vêneto, província de Veneza, com cerca de 11.258 habitantes. Estende-se por uma área de 151 km², tendo uma densidade populacional de 75 hab/km². Faz fronteira com Concordia Sagittaria, Eraclea, Portogruaro, San Michele al Tagliamento, Santo Stino di Livenza, Torre di Mosto. Referências
Caorle

Caorle (în venetă Càorle) este un orășel situat pe coasta Mării Adriatice, în provincia Veneto, Italia. Caorle se află între estuarele formate de râurile Livenza și Lemene. Caorle este un oraș de coastă din provincia Veneției, aflat între estuarele Livenza și Lemene. Istoria așezării înaintează în timp până în primul secol I Hr., alături de celelalte așezări din laguna Veneției. În epoca romană Caorle era un port natural ce deservea Julia Concordia din apropiere. Atracții turistice Clopotnița cilindrică din secolul al XII-lea și catedrala romanică foarte veche pot fi văzute în fața stâncii, iar vechiul oraș de pescari de-a lungul stâncii oferă căsuțe în culori pastelate, alei venețiene și mici piațete. Aceste atracții sunt unice în această zonă și au făcut coasta venețiană renumită în lumea întreagă. Coasta Caorle, Porto S. Margherita și Duna Verde au 15 km de plajă înclinată lin spre marea albastră. Festivalul corăbiilor "bragozzi", Caorlevivistoria și festivalul Fraima sunt evenimente care evocă trecutul, sărbătorit cu costume istorice și folclor. Demografie Caorle - evoluția demografică Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia Referințe Legături externe Situl orașului Caorle
Каорле

Ка́орле (итал. Caorle) — коммуна в Италии, располагается в провинции Венеция области Венеция. Население составляет 11 801 человек (на 2004 г.), плотность населения составляет 75 чел./км². Занимает площадь 151 км². Почтовый индекс — 30021. Телефонный код — 0421. Покровителем коммуны почитается святой первомученик Стефан. Праздник ежегодно празднуется 26 декабря. Исторической достопримечательностью города является древний романский собор Святого Стефана. В октябре 2010 года в Каорле проходил Чемпионат Мира по карате версии WKC. Ссылки Официальный сайт населённого пункта (итал.)
Каорле

Каорле је насеље у Италији у округу Венеција, региону Венето. Према процени из 2011. у насељу је живело 7511 становника. Насеље се налази на надморској висини од 1 м. Становништво Види још Покрајине Италије Италијани Референце Литература Спољашње везе Медији везани за Каорле на Викимедијиној остави Званични веб-сајт „Italian Railways”. „Italian National and Regional Parks”.
Каорле

Ка́орле (італ. Caorle, вен. Càorle) — муніципалітет в Італії, у регіоні Венето, метрополійне місто Венеція. Каорле розташоване на відстані близько 420 км на північ від Рима, 50 км на північний схід від Венеції. Населення — 11 741 особа (2014). Щорічний фестиваль відбувається 26 грудня. Покровитель — святий Степан Protomartire. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 935 іноземців з 58 країн, серед них 367 громадян країн Євросоюзу та 47 громадян України. Клімат Сусідні муніципалітети Конкордія-Саджиттарія Ераклеа Портогруаро Сан-Мікеле-аль-Тальяменто Сан-Стіно-ді-Лівенца Торре-ді-Мосто Галерея зображень Див. також Список муніципалітетів метрополійного міста Венеція Примітки