Teatro Regio (Torí)

El Teatro Regio és un dels edificis de la casa reial de Savoia declarats Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 1997. Es troba a la Piazza Castello de Torí, al Piemont, (Itàlia). És un destacat teatre d'òpera i amb el mateix nom, es coneix la seva companyia d'òpera, amb seu a Torí. La seva temporada va d'octubre a juny amb la presentació de vuit o nou òperes amb entre cinc i dotze representacions de cada una. Diversos edificis proporcionaven locals per a les produccions a Torí des de mitjans del segle xvi, però no va ser fins al 1713 quan es va considerar la creació d'un teatre d'òpera, i va començar el planejament amb Filippo Juvara. Tanmateix, els fonaments no es van establir fins al regnat de Carles Manuel III el 1738 després de la mort de Juvara. L'obra va ser supervisada per Benedetto Alfieri fins que el teatre es va acabar. Història Nuovo Teatro Regio, de 1740 a 1936 El Nuovo Teatro Regio ('Nou Teatre Reial') va ser inaugurat el 26 de desembre de 1740 amb l'Arsace de Francesco Feo. Va ser construït amb sumptuositat, 1.500 seients i 139 llotges ubicades en cinc pisos i una galeria. Tanmateix, el teatre es va tancar per ordre reial el 1792 i es va convertir en magatzem. Amb l'ocupació francesa de Torí durant les Guerres Napoleòniques el teatre va ser rebatejat com Teatro Nazionale i finalment, després de l'ascens de Napoleó a emperador, canvià de nom de nou com Teatro Imperiale. La caiguda de Napoleó el 1814 va fer que el teatre tornés al seu nom original, el Regio. Als anys següents el teatre d'òpera va passar per diversos períodes de crisis financeres i va ser assumit per la ciutat el 1870. Altres teatres es van reconstruir i van presentar temporades d'òpera a Torí. Entre ells el restaurat Teatro Carignano el 1824. També va ser adquirit pel municipi el 1932 i, després de la destrucció per l'incendi del Teatre Regio el 1936, el Carignano va servir com a principal local d'òpera a la ciutat fins que el Regio va tornar a obrir el 1973. Fins i tot abans que es cremés, hi havia discussions sobre si reconstruir el Regio o crear un flamant teatre nou a començaments del segle xx. Es van presentar dos plans i el seleccionat va expandir la capacitat dels seients fins a 2.415, traient els nivells quart i cinquè de llotges i creant un ampli amfiteatre. L'obra es va acabar el 1905 però el teatre va tancar durant la Primera Guerra Mundial i va reobrir el 1919. Les temporades d'òpera es van succeir fins a febrer de 1936, quan el foc el va destruir tot llevat de la façana del Teatre Regio. Va quedar tancat durant trenta-set anys. Arturo Toscanini va ser el director de l'Òpera de Torí de 1895 a 1898, temps durant el qual diverses produccions d'obres de Wagner es van estrenar a Itàlia. Reconstrucció i actualitat del teatre Després de l'incendi, es va llançar una competició nacional per trobar un arquitecte. Tanmateix, a causa de la guerra i la situació financera general, la primera pedra no va ser col·locada fins al 25 de setembre de 1963. Així i tot, l'obra no va començar fins al setembre de 1967 amb l'arquitecte Carlo Mollino. El teatre reconstruït, amb el seu sorprenent interior contemporani però amagat darrere de l'original façana, va ser inaugurat el 10 d'abril de 1973 amb una producció de l'obra de Verdi I vespri siciliani dirigida per Maria Callas (el seu únic fallit intent en aquesta disciplina) i Giuseppe Di Stefano. Al nou teatre hi ha 1.750 seients i té forma el·líptica amb un gran nivell d'orquestra i 37 llotges al voltant del seu perímetre. Una closca acústica es va afegir per millorar el seu so. El teatre presenta una àmplia varietat d'òperes durant les seves temporades, incloent obres contemporànies, encara que en els primers anys del nou segle les pressions financeres han fet la programació una mica més conservadora i va afavorir més òperes del segle xix. Estrenes absolutes al teatre 1740: Arsace de Francesco Feo 1741: Artaserse de Giuseppe Arena; Semiramide riconosciuta de Niccolò Jommelli 1742: Zenobia de Gaetano Latilla; Caio Fabricio de Pietro Auletta 1743: Tito Manlio de N. Jommelli; Vologeso re dei Parti de Leonardo Leo 1744: Germanico d'Andrea Bernasconi; Poro de Christoph Willibald Gluck 1748: Andromaca de Giovanni Battista Lampugnani 1749: Partenope de Giuseppe Scarlatti 1750: Didone de Domènec Terradellas; La vittoria d'Imeneo de Baldassarre Galuppi 1751: Nitocri de Gioacchino Cocchi 1752: Antigona de Giovanni Battista Casali; Lucio Papirio d'Ignazio Balbi 1753: Medo de Girolamo Abos; Bajazette de N. Jommelli 1754: Demofoonte de Gennaro Manna; Sesostri de Ferdinando Bertoni 1755: Andromeda de G. Cocchi; Ricimero de Giacinto Calderara 1756: Solimano de Michelangelo Valentini; Antigono d'Antonio Gaetano Pampani 1757: Lucio Vero de Bertoni; La Nitteti d'Ignaz Holzbauer 1758: Adriano in Siria de Giovanni Battista Borghi 1759: Eumene d'Antonio Maria Mazzoni 1760: Enea nel Lazio de Tommaso Traetta; Artaserse de Johann Christian Bach 1762: Ifigenia in Aulide de Bertoni; Il caffè di campagna d'Ignazio Celoniati; Catone in Utica de Gian Francesco de Majo 1763: Pelopida de Giuseppe Scarlatti 1765: Montezuma de De Majo 1766: Oreste de Carlo Monza; Tancredi de Bertoni 1767: Mitridate re di Ponto de Quirino Gasparini; Il trionfo di Clelia de Josef Mysliveček 1769: Enea in Cartagine de Giuseppe Colla 1770: Armida de Pasquale Anfossi 1771: Annibale in Torino de Giovanni Paisiello; Issea de Pugnani; Andromeda de Colla 1772: Argea de Felice Alessandri 1773: Didone abbandonata de Colla; Antigona de Mysliveček 1774: Merope de Pietro Alessandro Guglielmi 1775: L'isola di Alcina ossia Alcina e Ruggiero d'Alessandri; L'Aurora de Pugnani; Cleopatra de Monza 1776: Sicotencal de Giovanni Marco Rutini; Calipso de Bernardo Ottani 1777: Medonte de Bertoni 1778: Lucio Silla di Michele Mortellari 1779: Fatima d'Ottani 1780: Montezuma de Giacomo Insanguine; Andromaca de Vicent Martín i Soler 1781: Adriano in Siria de Giacomo Rust 1782: Solimano de Giuseppe Curcio 1783: Vologeso de Martín i Soler; Briseide de Francesco Bianchi 1784: Bacco e Arianna dAngelo Tarchi; Artaserse de Domenico Cimarosa 1785: Achille in Sciro de Pugnani; Erifile de Monza 1786: Il trionfo di Clelia de Tarchi 1787: Volodimiro de D. Cimarosa; Demofoonte de Pugnani 1788: Ifigenia in Aulide de Luigi Cherubini 1789: Teodolinda de Gaetano Andreozzi; Demetrio a Rodi de Pugnani 1790: Il Giulio Sabino de Tarchi 1791: La disfatta dei mori de Giuseppe Gazzaniga 1792: Annibale in Torino de Nicola Antonio Zingarelli. 1797-1814 1798: I veri amici repubblicani de Zingarelli; Argea d'Andreozzi 1802: Ginevra di Scozia, ossia Ariodante i Sesostri re d'Egitto ovvero Le feste d'Isida de Giuseppe Mosca 1805: Corrado de Ferdinando Orlandi 1806: Coriolano de Vincenzo Lavigna 1807: Hoango de Lavigna 1809: Palmerio e Claudia de Lavigna; Elisabetta regina d'Inghilterra de Stefano Pavesi 1810: Dario Istaspe de Giuseppe Nicolini; Angelica e Medoro ossia L'Orlando de Nicolini 1811: Nitteti de Pavesi 1813: Bajazet de Pietro Generali 1814: Cesare in Egitto d'Ercole Paganini 1815-1870 1815: Teseo e Medea de Carlo Coccia 1816: Berenice di Armenia de Carlo Evasio Soliva 1819: Rodrigo di Valenza d'Orlandi 1823: Didone abbandonata de Saverio Mercadante; Demetrio de Johann Simon Mayr 1824: Nitocri de S. Mercadante 1825: Teuzzone de Nicolini 1826: Bianca di Messina de Nicola Vaccai 1827: Ezio de S. Mercadante 1830: Annibale in Torino de Luigi Ricci 1835: Francesca Donato de Mercadante; Gli Illinesi de Pietro Antonio Coppola 1838: Marco Visconti de Vaccai 1840: Il templario d'Otto Nicolai 1841: Il lago delle fate de Coccia 1843: Il reggente de S. Mercadante 1846: La regina di Cipro de Giovanni Pacini 1848: Ester d'Engaddi de Pacini 1849: Il gladiatore de Pasquale Bona 1854: Salvator Rosa o Il carnevale di Roma de Domenico Ronzani. 1856: Ugolino della Gherardesca de Ronzani; La vergine di Kent d'Angelo Villanis 1862: Leone Isauro d'Emilio Cianchi 1864: Il rinnegato fiorentino de Giovanni Luigi Bazzoni; La contessa d'Amalfi d'Errico Petrella. 1870-1936 1870: Il favorito de Pedrotti 1874: La contessa di Mons de Lauro Rossi; Bella Italia o Wo die Zitronen blühen de Johann Strauss (fill) 1876: Ermanzia de Romualdo Marenco; Cleopatra de Rossi 1878: Sieba, o La spada di Wodan de Marenco; Francesca da Rimini d'Antonio Cagnoni 1879: L'astro degli Afghan de Marenco; Ero e Leandro de Giovanni Bottesini; Day-Sin de Marenco 1880: Elda d'Alfredo Catalani; La regina del Nepal de Bottesini 1881: Day-Natha de Marenco 1890: Loreley de Catalani 1893: Cristoforo Colombo de Guglielmo Branca; Irene d'Alfredo Keil; Manon Lescaut de Giacomo Puccini 1896: La bohème de G. Puccini 1901: Le maschere de Pietro Mascagni 1909: Héllera d'Italo Montemezzi 1910: La festa del grano de Giocondo Fino. 1914: Francesca da Rimini de Riccardo Zandonai 1922: La figlia del re d'Adriano Lualdi 1931: La valle degli eroi de Giuseppe Blanc 1973- 1976: L'imperatore Jones de Sandro Fuga 1979: Le rarità, Potente de Sylvano Bussotti 1981: Phaidra-Heliogabalus de Bussotti 1984: Gargantua d'Azio Corghi Referències Bibliografia Lynn, Karyl Charna. Italian Opera Houses and Festivals (en anglès). Lanham, Maryland: The Scarecrow Press, 2005. ISBN 0-8108-5359-0. Plantamura, Carol. The Opera Lover's Guide to Europe (en anglès). Nova York: Citadel Press, 1996. ISBN 0-8065-1842-1. Enllaços externs Pàgina web oficial del Teatro Regio di Torino (italià) (anglès)