Праскорсано

Праскорса̀но (на италиански: Prascorsano; на пиемонтски: Spracusan, Спракузан) е село и община в Метрополен град Торино, регион Пиемонт, Северна Италия. Разположено е на 590 m надморска височина. Към 1 януари 2025 г. населението на общината е 695 души, от които 15 са чужди граждани. География, административно деление и население Територията на Праскорсано обхваща централната част на широка седловина между хълма Белмонте и предпланинския масив, спускащ се от планината Сольо, до изворите на потока Ливеза. Тя се простира частично по дясната страна на горната долина Галенка, над територията на Канискио, и започва от южните склонове на хълма Белмонте към района Комуние. Населеното място се намира в района Канавезе в Пиемонт. Територията е богата на извори, лозя и кестенови гори и се характеризира с неправилен геометричен профил и силно изразени надморски вариации – от 360 до 1122 m. Селището има равнинно-алтиметрично разположение, типично за хълмист терен. Праскорсано предлага възможности за излети в околността; на 3 km се намира природният резерват и религиозно средище Свети хълм на Белмонте, популярна дестинация за поклонничество. Общината граничи със седем общини: Сан Коломбано Белмонте, Канискио, Пратильоне, Пертузио, Валперга, Куорне и Ривара. Разположена е на 32 km от Торино и на 123 km от Милано. В състава на общината влизат следните подселища (на итал. frazioni): Бетаса, Боздонио, Ка Дана, Ка Джакутин, Ка Паул, Ка Перулин, Катланети, Катарели, Чериалдо, Черути, Комуние, Фиори, Галасола, Монт, Мурина, Пемонте, Прабазоне, Тети, Вале и Виола. Към 1 януари 2025 г. населението на общината е 695 души, от които 15 са чужди граждани. Сред последните преобладават тези на Румъния (7 души). Български граждани липсват. Топоним Древното име на селището е Pratum Corsanum. Топонимът е предиал – название, произлизащо от името на поземлено владение, обикновено от римската епоха. Той е образуван от pratum и римското благородническо име Curtius, към което е добавена характерната наставка -anus, използвана за обозначаване на особено доходоносни имения. Името е засвидетелствано за първи път през 1197 г. във франко-провансалската форма „Prescorzan“, вероятно еволюция на израза Patrum ex-Curiatum. От него произлиза и формата „Prato Curzano“, удостоверена през 1286 г. История Преди да премине под властта на господарите Валперга, Праскорсано има собствена аристокрация. От документ от 1197 г., свързан със завещаването на сграда в Праскорсано на църквата в Белмонте, става ясно, че договаряща се страна е Алисия – дъщеря на Бернардо ди Левоне и потомка на древните господари на Левоне, Праскорсано, Ривара, Рока и Корио, която се отказва от правата си върху имота. През XIII век селото преминава под властта на Валперга, а жителите му се включват във въстанието на Тукините. Те обаче не изпращат представители на мирния договор, сключен в Ивреа през 1391 г., и впоследствие се помиряват самостоятелно със семейство Валперга и с данъчните власти. През 1734 г. Праскорсано е сред най-силно засегнатите от глада селища, причинен от сушата и преминаването на френските войски. Според съвременен доклад жителите на Праскорсано, Ривара, Форно, Левоне и Каманя са принудени да слязат в равнината, към ливадите на Сан Джорджо, които не били напълно пресъхнали, за да намерят малко трева за храна. Историята на Праскорсано е тясно свързана с тази на Белмонте, както по отношение на най-старите документи – завещания, продажби и наеми на имоти в Праскорсано – така и по отношение на по-нови събития. През 1890 г. отец Франческо Джеко от Праскорсано, с помощта на местните жители, оформя първоначалната пътека за мулета, водеща от Праскорсано към Белмонте. През 1930 г. тя е преобразувана в път за каруци по трасето Куорне–Праскорсано–Белмонте. Местният нотариус Пиетро Фенольо изиграва ключова роля по време на Френската революция, като чрез правна фикция позволява на някои францисканци да останат в Белмонте. През 1805 г. той закупува Мазино от името на абат Джакомо Валперга на търг, организиран от революционните власти след конфискацията на манастирските сгради, като по този начин спасява светилището на Белмонте от унищожение. През 1928 г. община Праскорсано е присъединена към община Куорне, към която принадлежи до 1948 г. Икономика Селската местност на Праскорсано е разделена на малки парцели, в които често се срещат овощни градини, оградени от редици лози. Местното винопроизводство е добре развито и се отличава с леки и пенливи вина. Склоновете на хълма на места са покрити с гъсти кестенови гори. Значителна част от населението в трудоспособна възраст работи в индустриалните центрове в равнинните райони. Селското стопанство произвежда зеленчуци, грозде и други плодове, а животновъдството включва говедовъдство и птицевъдство. Индустриалният сектор е представен от малки предприятия, действащи в хранително-вкусовата промишленост, дървообработването, металургията и строителството. Третичният сектор е ограничен по обем: наличната дистрибуторска мрежа задоволява основните потребности на местната общност, но липсват по-специализирани услуги, като банкови. Забележителности Енорийска църква „Свети Андрей“ (Chiesa parrocchiale di Sant'Andrea), построена през XIX век, с камбанария от средата на XVI век Стара енорийска църква „Мадона дел Кармине“ (Chiesa della Madonna del Carmine), днес гробищен параклис. Оригиналната ѝ структура е от XI-XII век. Разположена на пътя за Чериалдо, пази стари ценни стенописи от XV и XVI век. Образование Една държавна детска градина Едно държавно начално училище (от 1-ви до 5-и клас вкл.) Средните училища от първа степен (от 6-и до 8-и клас вкл.) са във Форно Канавезе, Валперга, Куорне и Фронт, а тези от втора степен (от 9-и до 13-ти клас вкл.) – в Куорне Събития Патронен празник на свети апостол Андрей – 30 ноември Източници Външни препратки Уебсайт на общината