NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
San Giobbe

San Giobbe (Sant Job en català) és una església catòlica de Venècia (Itàlia), dedicada a Job. És al sestiere de Cannaregio, amb vistes al camp i al riu de Sant Job, molt a prop del Pont dels Tres Arcs. És una de les cinc esglésies votives construïdes a Venècia després de l'inici de la pesta. El 1378 un hospici amb un petit oratori adjunt dedicat a sant Job fou iniciat en aquest indret per Giovanni Contarini, en un terreny de la seva propietat prop de casa seva. Fou acabat per la seva filla Llúcia, amb l'ajuda dels frares Menors Observants. L'oratori fou reemplaçat per l'actual església per Bernardí de Siena, amb el suport financer del dux Cristoforo Moro (1462-1471) en agraïment per la profecia de Bernardí augurant que esdevindria dux, i Cristoforo donà 10.000 ducats per a la construcció de les obres el 1471, tres mesos abans de morir, i fou enterrat a l'església. Els treballs començaren el 1450, s'aturaren fins al 1470, i fou consagrada finalment el 1493. És un dels primers exemples d'arquitectura renaixentista a la ciutat. Fou iniciada per Antonio Gambello en estil gòtic i, quan es començà a treballar de nou el 1470, fou completada per l'escultor i arquitecte Pietro Lombardo en estil ja renaixentista, amb l'últim disseny de l'actual arc de l'altar i la porta principal, així com gran part de la decoració de l'interior. Conté la tomba de René de Voyer de Paulmy d'Argenson, ambaixador francès a la República de Venècia, realitzada pels escultors francesos Claude Perreau i Thomas Blanchet. Elements decoratius als altars, amb obres de Vivarini, Pietro Lombardo, Luca della Robbia, Basaiti i Bordone. També formaren part de la decoració de l'església els quadres Verge entronitzada amb sants i àngels de Giovanni Bellini i La presentació de Jesús al temple de Vittore Carpaccio, que actualment es troben a la Galeria de l'Acadèmia de Venècia. Referències
San Giobbe

The Church of St Job (Italian: Chiesa di San Giobbe) is a 15th-century Roman Catholic church located overlooking the campo of the same name, known as Sant'Agiopo in Venetian dialect, on the south bank of the Cannaregio canal near Ponte dei Tre Archi in the sestiere of Cannaregio of Venice, northern Italy, History The church is dedicated to Saint Job. It is one of the five votive churches built in Venice after an onset of plague. In 1378 a hospice with a small oratory dedicated to San Giobbe or Saint Job attached was begun on this site by Giovanni Contarini, on land he owned near his house. It was completed by his daughter Lucia, with the help of the Minor Observant Friars. The oratory was replaced by the present church by Bernardino of Siena, with the financial backing of doge Cristoforo Moro in gratitude for Bernardino's prophecy that Moro would become doge - Cristoforo donated 10,000 ducats to the building works in 1471, three months before his death, and was buried in the church. Work began in 1450, paused until 1470, and was finally consecrated in 1493, as one of the first examples of Renaissance architecture in the city. It was begun by Antonio Gambello and (when work began again in 1470) completed by the sculptor and architect Pietro Lombardo, with the latter designing the present altar arch and main door as well as much of the interior decoration. It contains the tomb of René de Voyer de Paulmy d'Argenson, French ambassador to the Republic of Venice, by the French sculptors Claude Perreau and Thomas Blanchet. Its altarpieces house works by Vivarini, Pietro Lombardo, Luca Della Robbia, Basaiti and Bordone, as well as Girolamo Savoldo's Il Presepio (1540). The church also formerly held Giovanni Bellini's San Giobbe Altarpiece and Vittore Carpaccio's The Presentation of Jesus in the Temple: these works are now in the Gallerie dell'Accademia. See also Late medieval domes Italian Renaissance domes Notes Bibliography (in Italian) Le chiese di Venezia, Marcello Brusegan; Ed. Newton Compton 2008 External links La chiesa di San Giobbe e l'ospizio Zuanne Contarini, in Italian. Chorus Churches of Venice
Церква Сан-Джоббе

Церква Сан-Джоббе (італ. San Giobbe) — церква у Венеції, в районі Каннареджо. Знаходиться на окремій площі біля каналу Каннареджо. Будівництво церкви почалося в 1450 році, під патронажем Крістофо Моро. А закінчилося в 1470-х під керівництвом П'єтро Ломбардо. Моро присвятив будівництво церкви пам'яті Святого Бернандіна Сієнського, який передбачив майбутньому дожу головний пост республіки. Багато творів Джованні Белліні і Вітторе Карпаччо було перевезено в Академію, після того, як Наполеон закрив монастир Сан-Джоббе. Див. також Список церков Венеції
Santi Apostoli (Venedig)

Santi Apostoli ist eine Kirche im venezianischen Sestiere Cannaregio, also im Norden der Stadt, unweit des Canal Grande. Vor der Kirche erstreckt sich westlich und südlich der Campo S.S. Apostoli, der westwärts in die Strada Nova übergeht. Östlich befindet sich der Campo drio la Chiesa. Die Kirche besitzt keine Schaufassade. Geschichte Der Legende nach geht die Kirche auf den Bischof Magnus von Oderzo zurück. Damit würde sie ins 6. Jahrhundert zurückreichen. Nach Jacopo Sansovino ging die Kirche auf die Initiative der Familien Erizza und Corner zurück, jedoch vermerkt Flaminio Corner, dass es sich um eine Renovierung gehandelt haben müsse, denn diese Familien lebten zur Zeit der Gründung noch nicht in Venedig. In dieser früh besiedelten Zone Venedigs könnte die Apostelkirche immerhin bis ins 9. Jahrhundert zurückreichen, renoviert wurde sie jedenfalls im Jahr 1021. Im 15. Jahrhundert fügte der Architekt Mauro Codussi einen Portikus an der Seitenfassade sowie die Sakristei und die Kapelle der Adelsfamilie Corner hinzu. Sie gilt als „Juwel venezianischer Frührenaissancearchitektur“ (Erich Hubala). Caterina Cornaro (Corner), die Königin von Zypern, wurde ihrem Wunsch entsprechend 1510 in der Kirche beigesetzt. Als die Kirche stark vom Verfall bedroht war, wurde sie 1575 von Grund auf neu gebaut. Den Auftrag dazu erhielt der Bildhauer Alessandro Vittoria. Am 6. Juli dieses Jahres erfolgte die Weihe durch Antonio Guido, den Bischof von Trau. Die Kunstwerke und insbesondere die Kapelle der Corner wurden in das neue Bauwerk integriert. Mitte des 18. Jahrhunderts erfolgte eine planmäßige Erneuerung des Innenraumes. Das Kapitel war im 18. Jahrhundert eines der größten in der Stadt. Dort amtierten neben dem Pfarrer vier Priester, zwei Diakone und zwei Subdiakone. Literatur Herbert Rosendorfer: Kirchenführer Venedig, Edition Leipzig, 2008, 2. Aufl., E. A. Seemann, 2013, S. 187–190. Cesare Augusto Levi: I campanili di Venezia. Notizie storiche, Ferdinando Ongania, Venedig 1890, S. 18 f. Flaminio Corner: Notizie storiche delle chiese e monasteri di Venezia, e di Torcello …, Giovanni Manfrè, Padua 1758, S. 267 f. (Digitalisat). Weblinks Chiesa dei Santi Apostoli, venediginformationen.eu Anmerkungen
Церковь Святых Апостолов (Венеция)

Церковь Святых Апостолов, Санти Апостоли (итал. Santi Apostoli) — церковь в Венеции, в районе Каннареджо на одноимённой площади. Неподалёку, на Гранд-канале располагается Ка д'Оро. Церковь была воздвигнута в месте, где селились первые жители Венеции. Церковь часто перестраивалась, свой нынешний облик здание церкви обрело в середине XVIII века. Стоящая рядом колокольня — одна из самых высоких в городе, была построена в 1672 году, и уже в XVIII веке приобрела нынешний вид благодаря архитектору Андреа Тирали. Рядом с церковью находится часовня, построенная в ренессансном стиле по проекту архитектора Мауро Кодуччи. В часовне находится гробница Марко Корнера работы скульптора Туллио Ломбардо. Над алтарём церкви находится картина «Причащение Святой Лючии» (1748) Джованни Баттиста Тьеполо — последнего великого представителя венецианской школы. В росписи церкви также принимал участие Фабио Каналь (итал. Fabio Canal). См. также Список церквей Венеции Примечания
Santi Apostoli, Venedig

Chiesa dei Santi Apostoli är en kyrka i stadsdelen Cannaregio i Venedig. Kyrkan har i det yttre ingen större arkitektonisk betydelse eftersom ett stort antal restaurationer har förändrat och förenklat fasaderna, Invändigt är kyrkans delar från 1500-talet bevarade och även vissa delar från 1400-talet. I kyrkan begravdes Caterina Cornaro, den sista drottningen av Cypern, 1510, men flyttades 1584 till kyrkan San Salvador. Giambattista Tiepolos målning La comunione di Santa Lucia finns här. Källor ”in Venice today”. Arkiverad från originalet den 16 november 2012. https://web.archive.org/web/20121116020823/http://www.invenicetoday.com/art-tour/churches/cannaregio/ssapostoli.htm. Läst 12 december 2012.
Церква Святих Апостолів

Церква Святих Апостолів або Санті Апостолі (італ. Santi Apostoli) — церква у Венеції, в районі Каннареджо на однойменній площі. Неподалік, на Гранд-каналі розташовується палац Ка-д'Оро. Церква була споруджена в місці, де селилися перші жителі Венеції. Церква часто перебудовувалася, свій теперішній вигляд будівля церкви отримала в середині XVIII століття. Дзвіницю, що розташована поруч, було побудовано в 1672 році. Дзвіниця є однією з найвищих в місті. Поряд з церквою знаходиться каплиця, побудована в ренесансному стилі спроєктовану Мауро Кодуччі. У каплиці знаходиться гробниця Мазко Корнера, роботи Тулліо Ломбардо. Над вівтарем церкви знаходиться картина 1748 року, роботи Джованні Баттіста Тьєполо «Причастя Святої Лючії». У розписі церкви брав участь Фабіо Каналь.
Piazza Grande (Módena)

Piazza Grande («la Plaza Grande») es una explanada construida en el siglo XII delante de la entrada de la catedral de Módena en Italia en el centro histórico de la villa. A pesar de su nombre, la plaza no es realmente muy grande, pero recibió este nombre en la Edad Media, época en la que las plazas eran bastante más pequeñas. Figura en la lista del Patrimonio de la Humanidad de la Unesco desde 1997, con la catedral y su campanario, la Torre Ghirlandina.​ Descripción del lugar La plaza está rodeada por el Palazzo comunale (el ayuntamiento) del siglo XVII, el cual, en la Edad Media, poseía varias torres que fueron destruidas por un terremoto en 1501. Sobre la parte occidental de la plaza, se encuentra la fachada posterior del Arzobispado (los archivos) y al Sur, un edificio moderno ocupado por un banco. Este último edificio vino a sustituir al antiguo tribunal del siglo XIX que se encontraba en este sitio. El arquitecto Gio Ponti intentó unificar este edificio con los edificios más antiguos de la explanada. Al noreste de la plaza, cerca del ayuntamiento, se encuentra la «Preda Ringadora», una pieza de mármol rectangular de tres metros de longitud que pertenecía a un edificio romano. Esta piedra se utilizaba como un estrado en la Edad Media para los oradores pero también como el lugar donde se ejecutaba la sentencia de los condenados. En un nicho del ayuntamiento, se puede ver una pequeña estatua del siglo XII llamada «Bonissima». Se dice que se trata de la representación de una mujer noble llamada Bona que se distinguió por su generosidad hacia los pobres. Otros piensan que se trata de Matilda di Canossa que está en el origen de la construcción de la catedral. La estatua es popular en Módena. De una persona que se interesa por todo, incluso por asuntos que no le conciernen, se dice que está como «Bonnissima», la estatua que domina toda la plaza y puede oír todas las charlas que se desarrollan allí. La plaza es el lugar de todas las celebraciones, el inicio y de llegada de los cursos y carnavales. Lucio Dalla, intérprete y compositor italiano, interpretó una canción cuyo título «Piazza Grande», evoca esta plaza. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Piazza Grande.
Piazza Grande (Modène)

Piazza Grande (« la Grande Place ») est une esplanade construite à Modène au XIIe siècle devant l’entrée de la cathédrale de Modène en Italie dans le quartier historique de la ville. Malgré son nom, la place n’est en fait pas très grande mais elle fut appelée ainsi au Moyen Âge, alors que les places étaient beaucoup plus petites. Elle figure sur la liste du patrimoine mondial de l’UNESCO depuis 1997, avec la cathédrale et son campanile, la Torre Ghirlandina. Description des lieux La place est entourée du Palazzo comunale (l’hôtel de ville) du XVIIe siècle, lequel, au Moyen Âge, possédait plusieurs tours qui ont été détruites par un tremblement de terre en 1501. Sur la partie ouest de la place, se trouve la façade arrière de l’Arcivescovado (L'Archevêché) et au Sud, un bâtiment moderne occupé par une banque. Ce dernier bâtiment est venu remplacer l’ancien tribunal du XIXe siècle qui se trouvait à cet emplacement. L’architecte Gio Ponti a tenté d’unifier ce bâtiment avec les bâtiments plus anciens de l'esplanade. Au nord-est de la place, près de l’hôtel de ville, on trouve la « Preda Ringadora », une pièce de marbre rectangulaire de trois mètres de longueur qui appartenait à un bâtiment romain. Cette pierre était utilisée comme une estrade au Moyen Âge pour les orateurs mais également comme le lieu où la sentence des condamnés était exécutée. Dans une niche de l’hôtel de ville, on peut voir une petite statue du XIIe siècle appelée « Bonissima ». On dit qu’il s’agit de la représentation d’une femme noble appelé Bona qui s’est distinguée par sa générosité envers les pauvres. La statue est populaire à Modène. On dit d’une personne qui s’intéresse à tout, y compris aux affaires qui ne la concernent pas, qu’elle est comme « Bonissima », la statue qui domine toute la place et peut entendre toutes les bavardages qui s’y déroulent. La place est le lieu de toutes les célébrations, le point de départ et d’arrivée des courses et des carnavals. Sources (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Piazza Grande (Modena) » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du patrimoine mondial Portail de l'Émilie-Romagne
Piazza Grande (Módena)

A Piazza Grande é a praça principal de Módena, situada em pleno centro histórico da cidade. Características A praça encontra-se ao sul da Catedral de Módena, que, junto com a Torre Civica, formam um monumento declarado Patrimônio Mundial da UNESCO. No lado oriental da praça está o Pallazzo Comunale, edifício do Século XVI que uniu os antigos palácios medievais de Comune e de Ragione. O Palácio, que na Idade Média tinha mais torres, uma das quais chamada de torre mozza, mas graças a um terremoto que a destruiu, hoje apresenta uma formação em L. No lado ocidental da praça encontra-se a parte posterior da Arquidiocese de Módena, enquanto que no lado sul meridional encontra-se um edifício moderno. Este edifício, obra do arquiteto Gio Ponti, substituiu um antigo edifício do palácio de justiça, no final do Século XI, no estilo românico. No canto norte-oriental da Piazza Grande, vizinho ao Palazzo Comunale, encontra-se a Preda Ringadora (que em dialeto de Módena significa pedra da arenga), uma grande construção de mármore, de formato retangular, que provavelmente era um antigo edifício romano. A Idade Média A Praça e os edifícios que a delimitam foram sendo construídos e modificados durante os séculos. Nos afrescos de Nicolò dell'Abate na sala do fogo no palácio comunal pode ser vista uma fantasiosa reconstrução da cidade romana de Mutina, no tempo do triumvirato, com a torre quadrada, que, de origem românica ou lombarda, segundo alguns, se estendia até o atual centro de Módena, além de uma representação do fórum, que não coincidia com a localização atual. A torre era a única construção que se sobressaía. Depois da morte do santo Geminiano, patrono da cidade, foi construída a sua tumba, ao redor da praça, fazendo parte do núcleo habitacional da cidade medieval. Aos finais do Século IX Ledoíno murou toda a cidade com a torre de guarda. Em 1099 inicia-se a construção do novo Duomo e a piazza já começa a se delinear nos limites atuais: o Duomo ao norte, o Arcebispado a oeste e o Palácio comunal a leste, sendo toda a sede dos poderes políticos e religiosos encontrados nesta região. A restauração da Ghirlandina Graças ao trabalho do município, proprietário dos dois edifícios, começaram as obras de restauração da catedral e da torre do sino em 2008, que sofreram alguns ferimentos. Enquanto os andaimes ao redor da catedral, que permaneceram ativos e podem ser visitados, revelaram a arquitetura e, em parte, também as famosas lajes [Wiligelmo], para esconder os andaimes da torre Ghirlandina, o município encomendou o artista Domenico Paladino uma controversa capa temporária que consiste em uma lona sobre a qual foram relatadas figuras geométricas de várias cores, que foram removidas em 2011. A escolha provocou certa decepção em parte da cidadania, à qual o político modenês Carlo Giovanardi deu voz, reclamando dos gastos excessivos e inúteis e considerando a cobertura um bizarro e uma afronta à beleza da obra-prima da arquitetura românica. Gótico dos Mestres Campionesi em século XIII, símbolo da cidade e parte do complexo de Modenese considerado "Patrimônio Mundial" pela Unesco. Referências
Пьяцца-Гранде

Пьяцца-Гранде («Большая площадь», Piazza Grande) является историческим центром города Модена и состоит под охраной как объект Всемирного наследия. На площади господствует Моденский собор (см. изображение, в центре панорамы) с характерной кампанилой. Здание Городского совета (Palazzo Comunale; на панораме справа от собора) построено в 1194 году; от первоначальной постройки сохранилась часовая башня (Torre dell’Orologio). Собор посвящён патрону города святому Геминиану, который занимал моденскую кафедру в IV веке. Он был начат постройкой в 1099 году. Это внушительных размеров здание, облицованное розовым мрамором, один из лучших образцов романского стиля в Италии. Здание начал строить архитектор из Ломбардии Ланфранко (ит. Lanfranco). Скульптурное убранство выполнено неким Вилигельмусом (Wiligelmus). Работы были закончены в 1322 году, когда наметился переход к готике, что видно по украшающей главный портал розе, созданной Ансельмо да Кампионе (XII век). В несильно заглублённой крипте находится погребение святого — покровителя Модены. Главный фасад собора на площадь не выходит и находится в торцевой части здания (на фото — слева) Стройная кампанила, именуемая Гирландина (в центре панорамы площади), высится рядом с собором. Она построена между 1100 и 1319 годами. Местные жители называют её за высоту «указательным пальцем Господа». Наверх ведёт лестница из 191 ступени. Как и некоторые башни в разных итальянских городах, она явно наклонена. Литература • Baedecker. Italien. Verlag Karl Baedeker. ISBN 3-8297-1091-7 На Викискладе есть медиафайлы по теме Пьяцца-Гранде Примечания
П'яцца-Гранде

П'яцца-Гранде («Велика площа», італ. Piazza Grande) є історичним центром міста Модена і перебуває під охороною як об'єкт Всесвітньої спадщини. На площі панує Моденський собор (див. зображення, в центрі панорами) з характерною кампанілою. Будівля Міської ради (італ. Palazzo Comunale; на панорамі праворуч від собору) побудована 1194 року; від первісної споруди збереглася годинникова башта (італ. Torre Dell'orologio). Собор присвячений патронові міста святому Гемініану, який займав моденську кафедру в IV столітті. Його будівництво почато 1099 року. Це значних розмірів будівля, облицьована рожевим мармуром, один з кращих зразків романського стилю в Італії. Будівництво почав архітектор із Ломбардії Ланфранко (італ. Lanfranco). Скульптурне оздоблення виконав Вілігельмус (Wiligelmus). Роботи закінчено 1322 року, коли намітився перехід до готики, що видно зі створеної Ансельмо да Кампіоне (XII століття) троянди, що прикрашає головний портал. У несильно заглибленій крипті міститься поховання святого — покровителя Модени. Головний фасад собору на площу не виходить і розташований у торцевій частині будівлі (на фото — ліворуч) Струнка кампаніла, іменована Гірландиною (в центрі панорами площі), височіє поряд із собором. Її збудовано між 1100 і 1319 роками. Місцеві жителі називають її за висоту «вказівним пальцем Господа». Нагору ведуть 191 сходинка. Як і деякі інші вежі в різних італійських містах, вона явно нахилена. Примітки Література • Baedecker. Italien. Verlag Karl Baedeker. ISBN 3-8297-1091-7
Chiesa di Sant'Anna (Calangianus)

La chiesa di Sant'Anna è un edificio religioso situato a Calangianus, centro abitato della Gallura. Storia La chiesa seicentesca di Sant'Anna è situata nel quartiere più antico di Calangianus, Lu Caponi, allora situato tra il quartiere di Santa Justa e quello di San Nicola di Monti Alcu. La sua prima struttura risale al 1665, come attesta una scrittura sulla facciata laterale. Ha avuto negli anni due lavori di restauro, rispettivamente nel 1811 e nel 1987. Descrizione Chiesa tipica dell'arte e dell'architettura gallurese, interamente granitica. Presenta due archi alle facciate laterali e una finestra che sovrasta il portale, a sua volta sovrastata da un campaniletto. All'interno è caratterizzata da una sola navata,con volta a botte, con il presbitero lievemente più piccolo del resto della navata e rialzato. Sull'altare è presente, oltre alla nicchia con all'interno la caratteristica statua della santa, un suggestivo dipinto su tela che raffigura sant'Anna, realizzato da Giovanni Marghinotti. Note Bibliografia Manlio Brigaglia, Salvatore Tola (a cura di), Dizionario storico-geografico dei comuni della Sardegna, Sassari, Carlo Delfino editore, 2006, ISBN 88-7138-430-X. Francesco Floris (a cura di), Enciclopedia della Sardegna, Sassari, Newton&Compton editore, 2007. Le chiese di Calangianus, su chiesedisardegna. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Sant'Anna
Oratorio di Santa Croce (Calangianus)

L'oratorio di Santa Croce è un edificio religioso situato nel centro abitato di Calangianus, in Gallura. Storia Eretto nel 1646 al fianco della chiesa di Santa Giusta, ha subito nel 1793 una sopraelevazione e un restauro mentre nel 1982 è stato sottoposto ad un'ulteriore opera di restauro. L'oratorio è sede della confraternita di Santa Croce, di cui si hanno però le prime notizie già dal 1616 e non dal 1646, data incisa sull'architrave. Descrizione Completamente granitico,l'oratorio di Santa Croce presenta una pianta rettangolare con una singola navata, coperta da una volta a botte. L'altare, leggermente rialzato, presenta una pala raffigurante l'Assunzione della Vergine, realizzata dal pittore Andrea Lusso nel 1596 e destinata un tempo ad ornare l'altare maggiore della chiesa parrocchiale. Nel suggestivo dipinto, ai piedi della Vergine, si può notare la patrona santa Giusta e san Giovanni di Liscia. La facciata esterna presenta al centro il portone d´ingresso, sormontato dall'architrave e da un balcone. Presenta sul tetto un piccolo campanile a vela. Note Bibliografia Manlio Brigaglia, Salvatore Tola (a cura di), Dizionario storico-geografico dei comuni della Sardegna, Sassari, Carlo Delfino editore, 2006, ISBN 88-7138-430-X. Francesco Floris (a cura di), Enciclopedia della Sardegna, Sassari, Newton&Compton editore, 2007. Le chiese di Calangianus, su chiesedisardegna. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su oratorio di Santa Croce
Casa del Fascio (Como)

La Palazzo Terragni o Casa del Fascio és un edifici de la localitat de Como, situada al nord d'Itàlia, d'estil racionalista, obra de l'arquitecte italià Giuseppe Terragni. Les obres d'aquest edifici administratiu d'Estil Internacional van començar en 1932 i van ser concloses en 1936 durant el mandat de Benito Mussolini. D'aquesta obra mestra de Giuseppe Terragni es desprèn la seua inquietud creativa en l'àmbit dels seus ideals racionalistes. És un prisma perfecte, planta quadrada amb costat de 33,20m i altura 16,60m, que correspon exactament a la meitat. Les façanes no són lliures pel que fa a l'armadura estructural, al contrari, s'involucren per a extraure una profunditat inherent al concepte. Bibliografia Maria De Santis, «Giuseppe Terragni: Casa del Fascio, Como, 1932-36 Arxivat 2015-06-19 a Wayback Machine.», dins Costruire in Laterizio núm. 117, maig-juny 2007. Referències