NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Собор Святого Вигилия

Собор Святого Вигилия (итал. Сattedrale di San Vigilio) — исторический кафедральный собор Трентской епископии, ныне главный храм города Тренто на севере Италии. История Собор находится на Соборной площади и освящён в честь покровителя Тренто — Святого Вигилия, на месте его предполагаемой могилы, где когда-то был языческий храм. Изначально собор имел вид римской базилики размерами 14 на 45 метров, с апсидой, обращённой на восток. Епископ Ульрих II перестроил храм в романском стиле. При нём здание было значительно расширено, в нём появились три нефа, апсиды которых были построены на фундаменте римской постройки. На уровне старой базилики был устроен склеп с захоронениями наиболее важных жителей города. Епископ Альтеман реконструировал крипту (придав ей современный облик) и несколько расширил соборный комплекс. Епископ Федерико Ванга решил реконструировать эту базилику начиная с фундамента и ради этого пригласил лучших мастеров своего дела во главе с Адамо д'Ароньо. Реконструкция началась в 1212 году, но после смерти епископа в Святой земле была приостановлена. Перестройка храма в XIII веке велась на собственные средства и пожертвования граждан города. В 1236 году умер Адамо, и его дело продолжил сын — Энрико ди Фоно д’Ароньо. Строительство буксовало из-за недостатка средств. В конце XIII века в храме появилась большая роза, которую жители назвали ruota della fortuna — «колесо фортуны». С 1305 по 1307 годы Эджилио да Кампионе руководил всеми работами и достроил южную часть храма и основание колокольни. С 1321 года сын Эджилио, Бонино да Кампионе, окончил строительство в готическом стиле. В 1628 году под руководством Джузеппе Альберте была пристроена часовня распятия на Кресте в стиле барокко. В примыкающих к собору помещениях проходили заседания Тридентского собора. Храм святого Вигилия является прекрасным памятником каменного зодчества. Здесь прослеживаются сразу четыре стиля: романский, ренессанс, готика и барокко. После проведения археологических раскопок фундамент храма был превращён в музей епископии, где выставлены свидетельства существования раннехристианской базилики и средневековые надгробные камни. Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Собор Святого Вигилия
Собор Тренто

Собор святого Вігілія в Тренті (італ. Cattedrale di San Vigilio, Тридентський собор; нім. Kathedrale Trient) — римо-католицький собор у Тренті (Триденті), північна Італія. Це материнська церква римо-католицької архідієцезії Тренто і до 1802 року була резиденцією принц-єпископства Трента. Він був побудований на основі вже існуючої церкви 4-го століття, присвяченої святому Вігілію (італ. San Vigilio), покровителеві міста. Історія Собор Трента — найбільша церква міста. Названа на честь святого Вігілія, який був першим єпископом Тренто і похований у соборі. Він був побудований на місці ранньохристиянської базиліки Святого Вігілія, маленької церкви, датованої четвертим століттям. Ця стародавня базиліка була побудована Вігілієм за стінами на згадку про мученицьку смерть трьох священнослужителів, Сісініо, Мартіріо та Алессандро, язичниками. Після смерті Вігілій був похований у церкві. Князь-єпископ Ульдарик II (1022–1055) розпочав будівництво єпископського палацу та другого собору. Завершив будівництво принц-єпископ Альтеманно (1124–1149). У 1212 році принц-єпископ Федеріко Ванга зрівняв з землею попередній собор і доручив архітектору Адамо д'Ароньо перебудувати собор у ломбардсько-романському стилі. Це основа нинішньої структури, і її форма здебільшого збереглася від структури 1212 року. Будівництво церкви було перервано смертю Ванги на Святій Землі і тривало століттями. Між 1305 і 1307 роками готичну південну сторону собору добудував Егідіо де Кампіоне. Син де Кампіоне, Боніно, у 1321 році створив монументальну троянду собору із зображенням Колеса Фортуни. Трансепт також прикрашений фресками 14-го століття, що зображують легенду про святого Юліана. Модифікації тривали і в наступні століття: з'явилася ніша зі статуєю Мадонни дельі Аннегаті (Мадонни утоплених) у 14 столітті, реставрація монументального романського порталу принцом-єпископом Бернардо Клезіо в 15 столітті. У 1508 році в соборі був коронований імператор Максиміліан I. У 1545—1563 роках у соборі проходили урочисті засідання Тридентського собору . У 1682 році в соборі скульптором Джузеппе Альберті була побудована барокова каплиця Розп’яття навколо дерев’яного розп’яття, яке використовувалося під час Тридентського собору. У 1739 році було побудовано бароковий вівтар і балдахін за творами Берніні, що призвело до знесення попереднього пресвітерію. У березні 1913 року Папа Пій X підніс собор до рангу малої базиліки. Багато творів мистецтва, які раніше зберігалися в церкві, зараз знаходяться в Тридентському єпархіальному музеї, музеї, що знаходиться в сусідньому єпископському палаці. Дзвони На дзвіниці собору звучить концерт восьми дзвонів. Галерея зображень Примітки
Sant'Orsola, Campogalliano

Sant'Orsola is Roman Catholic parish church located in the town of Campogalliano in the province of Modena, region of Emilia-Romagna, Italy. History An earlier church in Campogalliano was dedicated to St Ambrose, but in the 15th century it was replaced by a new church dedicated to St Agatha, named as parish church in 1501. That building was replaced by the present one in 1795, and refurbished and enlarged in 1830 by adding the flanking aisles. The bell-tower was also replaced in the 19th century. The interior contains altarpieces depicting the life of St Ursula painted during 1610–1614 by Lavinia Fontana. References Derived from Italian Wikipedia entry
Chiesa di Sant'Orsola (Campogalliano)

La chiesa di Sant'Orsola è la parrocchiale di Campogalliano, in provincia di Modena ed arcidiocesi di Modena-Nonantola; fa parte della vicariato di Campogalliano-Nonantola-Soliera. Storia La primitiva parrocchiale di Campogalliano era dedicata a Sant'Ambrogio. Poiché era ormai troppo piccola per soddisfare le esigenze della popolazione, venne edificata nel XV secolo al suo posto una nuova chiesa intitolata a Sant'Agata. Questa fu eretta a parrocchiale nel 1501. L'edificio venne poi riedificato completamente nel 1795 ed ampliato nel 1830 portandolo a tre navate; contestualmente fu rifatto il campanile. Interno All'interno della chiesa sono conservate varie opere d'arte, in particolare alcune pale che risalgono al XVII e al XVIII secolo. La pala raffigurante Sant'Orsola è stata realizzata tra il 1610 e il 1614 da Lavinia Fontana. Note Voci correlate Campogalliano Arcidiocesi di Modena-Nonantola Parrocchie dell'arcidiocesi di Modena-Nonantola Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di Sant'Orsola Collegamenti esterni Parrocchia di S. ORSOLA VERGINE MARTIRE, su parrocchiemap.it. URL consultato il 3 aprile 2022. Chiesa di Sant'Orsola, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana. Chiesa di Sant'Orsola, su TourER - portale del patrimonio culturale dell'Emilia-Romagna, Segretariato regionale del Ministero della cultura per l'Emilia-Romagna.
Chiesa della Madonna della Fontana (Dormelletto)

La chiesa della Madonna della Fontana è un edificio religioso di Dormelletto, in provincia e diocesi di Novara; fa parte dell'unità pastorale di Arona. Storia La chiesa, che è il più antico luogo di culto della parrocchia, risale probabilmente al XIV secolo, come è possibile rilevare dalla struttura architettonica dell'edificio. Nell'inventario parrocchiale del 1758 si elenca una cappella diroccata dedicata a San Gaudenzio che, da più antichi inventari, si dice fosse la Parrocchiale del Dormello. Si suppone fosse situata sopra la Chiesa della Madonna della Fontana, su una piana di fronte alla cascina Moretta, ora chiamata San Gaudenzio. Menzionando questa Chiesa, non si può tralasciare che non molto lontano esisteva un monastero; a tal proposito, Francesco Medoni scrisse che "un altro monastero sotto il titolo della Visitazione esisteva pure nelle vicinanze di Arona, fondato nel territorio di Dormello". Note Bibliografia Francesco Medoni, Memorie storiche di Arona e del suo castello, Novara, 1844. Voci correlate Chiesa di Maria Vergine Assunta (Dormelletto) Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa della Madonna della Fontana Collegamenti esterni Sito del comune di Dormelletto con informazioni sulla Chiesa della Madonna della Fontana Chiesa della Madonna della Fontana, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Chiesa Madre Immacolata Concezione, Centuripe

The Chiesa Madre is the Roman Catholic "mother church" or duomo of the town of Centuripe, in the province of Enna, region of Sicily, Italy. It is dedicated to the Marian devotion of the Immaculate Conception (Immacolata Concezione). History and description The church was first built in the first decades of the 17th-century and consecrated in 1728. The facade has both a bell-tower and a clock. The interior has a Latin cross layout, with a central nave separated from the flanking aisles by ten pillars. The transept altars are dedicated to the patron saints of Centuripe, Santa Rosalia and san Prospero. The nave has a carved wooden pulpit with gilded details. The intricate tile design of the Piazza Duomo in front of the church was added in the late 20th-century. References
Chiesa dell'Immacolata Concezione (Centuripe)

La chiesa dell'Immacolata Concezione , o chiesa madre, è il duomo di Centuripe. La chiesa è intitolata all'Immacolata Concezione e a San Prospero martire. Storia La chiesa è stata costruita all'inizio del XVII secolo e consacrata nel 1728. Descrizione Presenta una facciata in tre ordini, nell'ultimo dei quali si trovano campanile e orologio. La pianta dell'edificio è a croce latina. Nell'epoca del barocco la facciata era di color "rosa barocco" poi ridipinta in rosa. L'ultimo restauro durato dal 2021 al 2022 ha cambiato il colore della chiesa in bianco. Restauro 2021/2022 Il 19 settembre 2021 (penultimo giorno della festa patronale di San Prospero martire) il prete annunciò il restauro. Concluso, ha fatto passare la chiesa da rosa a bianco. Note Voci correlate San Prospero martire (Centuripe) Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa dell'Immacolata Concezione Collegamenti esterni Chiesa dell'Immacolata Concezione, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Onze-Lieve-Vrouw-Onbevlekt-Ontvangenkerk (Centuripe)

De Onze-Lieve-Vrouw-Onbevlekt-Ontvangenkerk of Chiesa dell’Immacolata Concezione in het Italiaans, is een kerk in Centuripe, dat een dorp is op het Italiaanse eiland Sicilië. Zij heeft de functie van chiesa madre of hoofdkerk of ook duomo, wat hier hetzelfde betekent als de hoofdkerk van de gemeente. Zij is gelegen aan de Piazza Duomo dat met behulp van tegels in twee kleuren een dambordpatroon heeft. De bouw vatte aan begin van de jaren 1700; de eerste plannen dateerden van het begin van de eeuw tevoren. In het jaar 1728 werd de kerk ingewijd. De kerk behoort tot het bisdom Nicosia. De stijl is barok. Het basispatroon is een Latijns kruis. De hoofdas bestaat uit drie beuken (architectuur). In de voorgevel is een uurwerk aangebracht en daarboven staat centraal de klokkentoren. In de kerk is een van de prinsen van Paternò begraven, namelijk Giovanni Luigi Moncada, de 9e prins van Paternò (1743-1827). De man droeg nog andere adellijke titels: graaf van Caltanissetta, markies van Malta en Gozo en Grande van Spanje. Na de afschaffing van de feodaliteit in het koninkrijk Sicilië, en dus na de afschaffing van het prinsdom Paternò (1812), behield deze edelman niettemin de eretitel en werkte hij mee aan een grondwet voor Sicilië. In 1820 leidde hij een revolte, wat op de grafsteen vermeld wordt als een moedige burgerdaad.
Chiesa del Sacro Cuore di Gesù (Trento, Sopramonte)

La chiesa del Sacro Cuore di Gesù è la parrocchiale di Sopramonte, frazione di Trento in Trentino. La nuova chiesa venne eretta nel XIX secolo. Storia Una precedente chiesa a Sopramonte venne citata documentalmente nel 1365. Il sito sul quale si trovava era di poco lontano da quello dove sorge la chiesa moderna, ed era dedicata a San Valentino. Di questo primo edificio è andato tutto perduto tranne la torre campanaria, ancora esistente. La chiesa di San Valentino divenne curazia nel 1672, sussidiaria della pieve di Baselga del Bondone, la chiesa di Santa Maria Assunta. La nuova chiesa, con dedicazione al Sacro Cuore di Gesù venne eretta a partire dal 1842, su progetto di Leopoldo Claricini, e venne ultimata nel 1845. Nello stesso anno Giovanni Nepomuceno de Tschiderer, vescovo di Trento, la consacrò con cerimonia solenne. Ottenne dignità parrocchiale nel 1854 e quattro anni dopo la facciata venne modificata con la rimozione del precedente timpano e la costruzione di un frontone neoclassico. In quel periodo venne ricostruita anche la chiesa di San Nicolò a Centa e il Sacro Cuore di Gesù venne presa a modello per la sua progettazione. Nell'ultimo decennio del XIX secolo la copertura del tetto venne rifatta con porfido, vennero create due nuove finestre nella zona absidale e gli interni vennero ritinteggiati con perdita di dipinti che prima erano presenti sulle volte. Nel primo dopoguerra del XX secolo venne restaurata e s'intervenne sui cornicioni marcapiano e sui dipinti murali, inoltre vennero sistemate nuove vetrate. Nel 1914 vi fu celebrato il primo matrimonio di Benito Mussolini con Ida Dalser, in seguito conclusosi meno di un anno dopo. Negli anni sessanta e settanta fu oggetto di vari interventi. Furono ritinteggiati interni ed esterni, vennero ridimensionati gli accessi sui fianchi, si realizzò l'aggiornamento liturgico e dei vari impianti inoltre, sul tetto, venne eliminato il porfido sostituito da tegole in cemento di colore nero. Fu rifatta anche la pavimentazione della sala. Gli ultimi restauri conservativi si sono avuti tra il 2009 ed il 2012, quando si è provveduto a consolidarne le strutture dal punto di vista statico e si sono fatti alcuni interventi di manutenzione. Note Bibliografia Aldo Gorfer, Le valli del Trentino-Trentino orientale, Calliano (Trento), Manfrini, 1975, SBN TSA1415530. Voci correlate Chiesa di San Nicolò (Altopiano della Vigolana) Sopramonte Trento Parrocchie dell'arcidiocesi di Trento Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa del Sacro Cuore di Gesù Collegamenti esterni (EN) Chiesa del Sacro Cuore di Gesù, in GCatholic.org. Chiesa del Sacro Cuore di Gesù, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Tres Tabernae

Tres Tabernae war ein antiker Ort in der italienischen Landschaft Latium im Gebiet der heutigen Stadt Cisterna di Latina. Er lag 33 römische Meilen (etwa 50 km) von Rom entfernt an der Via Appia. Zwischen 1993 und 2001 hat man bei Ausgrabungsarbeiten an der Via Appia bei km 58,1 eine Therme und weitere Gebäude freigelegt, die zum ursprünglichen Tres Tabernae gehörten. Im November 2009 erwarb die Gemeinde Cisterna einen Teil des Geländes, um die Ausgrabungen fortzuführen. An der Via Appia soll ein Dokumentationszentrum eingerichtet werden. Der Ort wird unter anderem in zahlreichen Briefen Ciceros und in der Apostelgeschichte (Apg 28,15 ) erwähnt. In Tres Tabernae wurde der römische Kaiser Severus nach seiner Kapitulation vor Maximian gefangen gehalten und kam dort am 16. September 307 ums Leben. In der Spätantike war Tres Tabernae Bischofssitz; heute ist es ein Titularbistum der römisch-katholischen Kirche. Literatur Gerhard Radke: Tres Tabernae 1. In: Der Kleine Pauly (KlP). Band 5, Stuttgart 1975, Sp. 938. Giovanni Uggeri: Tres Tabernae [1]. In: Der Neue Pauly (DNP). Band 12/1, Metzler, Stuttgart 2002, ISBN 3-476-01482-7. Einzelnachweise
Tre Taverne

Tre Taverne (Latin: Tres Tabernae; Greek: Τρεῖς Ταβέρναι, Treis Tabernai) was a place on the ancient Appian Way, about 50 km (31 miles) from Rome, designed for the reception of travellers, as the name indicates. In the Roman Empire there was also a place of that name (Tres Tabernae Caesaris) in present-day France. History Tres Tabernae originated as a post station on the Appian Way (Latin: Via Appia), around the 3rd century BC. Here, the Christian saint Paul of Tarsus, on his way to Rome, was met by a band of Roman Christians (Acts 28:15). The "Tres Tabernae was the first mansio or mutatio, that is, halting-place for relays, from Rome, or the last on the way to the city. At this point three roads run into the Via Appia, that from Tusculum, that from Alba Longa, and that from Antium; so necessarily here would be a halting-place, which took its name from the three shops there, the general store, the blacksmith's, and the refreshment-house...Tres Tabernae is translated as Three Taverns." The Encyclopædia Britannica Eleventh Edition identifies it as "an ancient village of Latium, Italy, a post station on the Via Appia, at the point where the main road was crossed by a branch from Antium". It is by some fixed some 3 m. S.E. of the modern village of Cisterna just before the Via Appia enters the Pontine Marshes, at a point where the modern road to Ninfa and Norba diverges to the north-east, where a few ruins still exist (Grotte di Nottola), 33 m. from Rome. Others believe that it stood at Cisterna itself, where a branch road running from Antium by way of Satricum actually joins the Via Appia. However, excavations that took place at km 58.1 of the Via Appia Nuova between 1993 and 2001 revealed a bath plant and some further buildings. Around the 3rd century AD, the area was invaded by marshes, and the inhabitants of the nearby Ulubrae likely moved to Tres Tabernae, which grew of importance and became a Christian episcopal see with a Palaeo-Christian cathedral dedicated to St. Paul. In 307, emperor Flavius Severus was assassinated (or forced to commit suicide) here by Heraclius, by order of other emperors Maximian and Maxentius. The barbaric invasions in Italy caused a further expansions of the marshes, and Tres Tabernae declined so that, in 592, Pope Gregory I united its diocese to that of Velletri. Later in the high Middle Ages, Tres Tabernae was ravaged several times by the Saracens, until it was completely destroyed in 868. The position of the Tres Tabernae is also shown in the Tabula Peutingeriana in a location south of Rome. Notes References This article incorporates text from a publication now in the public domain: Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Tres Tabernae". Encyclopædia Britannica. Vol. 27 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 254. This article incorporates text from a publication now in the public domain: Easton, Matthew George (1897). "Tres Tabernas". Easton's Bible Dictionary (New and revised ed.). T. Nelson and Sons.
Tres Tabernas

Tres Tabernas (en italiano: Tre Taverne, en latín: Tres Tabernae; en griego antiguo: Τρεῖς Ταβέρναι, romanizado Treis Tabernai) fue un pueblo italiano en la antigua región de Latium.​ Este lugar pertenecía a la antigua calzada romana Vía Apia, y se encontraba a unos 50 km de Roma. Era la primera mutatio saliendo de Roma, o la última camino a la ciudad, diseñada para la recepción de viajeros.​ Es también el nombre dado a la ciudad de Saverne situada en la región de Alsacia, Francia. Aunque las fuentes escritas acerca de esta ciudad sean escasas, Ammien Marcellin hace alusión a esta cuando habla de la campaña que el Emperador Juliano el Apóstata llevó a cabo contre los alamanes. En la Tabula Peutingeriana Saverne lleva el nombre de Tabernis Historia Se cree que el pueblo Tres Tabernas se construyó alrededor del siglo III a. C. Según los Hechos de los Apóstoles, Pablo de Tarso, de camino a Roma, fue recibido por un grupo de cristianos romanos que acudieron a su encuentro por la calzada Vía Apia y también en la localidad de Forum Appii.​ En el año 307 el emperador Severo II fue capturado y encarcelado por el César Maximiano, quien ofreció perdonarle la vida y tratarlo con humanidad si se rendía pacíficamente.​ Pese a las promesas, Severo II termina siendo asesinado en Tres Tabernas. Según las fuentes antiguas, este pueblo italiano llegó a ser una sede episcopal, pero debido a la escasez de población, se unió luego a la diócesis de Velletri en 592, sin embargo no se conoce información detallada sobre esta función.​ La ubicación de Tres Tabernas se indica en la Tabula Peutingeriana. Referencias Enlaces externos
Tre Taverne

Tre Taverne (in latino: Tres Tabernae) era una località dell'antico Lazio sulla Via Appia a circa 50 km da Roma. Tre Taverne era la prima mansio o mutatio (posto di riposo per i viaggiatori) da Roma. A questa altezza si congiungeva probabilmente da ovest una strada proveniente da Anzio, e successivamente una da est proveniente dai piedi della montagna di Norba. È normalmente associata ai resti archeologici situati 5 km a sud-est di Cisterna di Latina (Grotte di Nottola), in corrispondenza della progressiva miliaria riportata dalle fonti antiche. Altri ne hanno proposto l'identificazione con Cisterna stessa (scavi del 1993-2001), quantunque per questi ultimi ritrovamenti siano state proposte anche le spiegazioni più disparate. Storia Secondo gli Atti degli apostoli, San Paolo, in viaggio verso Roma, fu accolto da un gruppo di cristiani romani venutigli incontro lungo l'Appia fino a questa mutatio ed a quella più meridionale di Forum Appii (Atti, 28:15). A Tre Taverne fu imprigionato l'ex-imperatore Flavio Valerio Severo da Massenzio e Massimiano prima di essere ucciso (307). Secondo le fonti antiche fu sede episcopale, ma per la scarsità della popolazione fu poi unita alla diocesi di Velletri nel 592, tuttavia di questa funzione non si conosce alcuna notizia di dettaglio. La posizione di Tre Taverne è segnalata sulla Tabula Peutingeriana. Tres taverne fu costruita intorno al 500 AC. Voci correlate Diocesi di Tre Taverne
Três Tavernas

Três Tavernas (em latim: Tres Tabernae) foi uma antiga vila do Lácio, na Itália, e estação de parada da via Ápia na qual a estrada principal foi cruzada pelo braço que dirigia-se a Âncio. Pensa-se que estava a 3 metros a sudeste da atual Cisterna di Latina, pouco antes da via Ápia entrar nos Pântanos Pontinos, no ponto onde a atual estrada para Norma e Norba vira a nordeste e onde existem algumas ruínas. É também possível, por sua vez, que estivesse onde Cisterna está, pois era ali que um ramal rodoviário de Âncio via Sátrico se une à via Ápia. Três Tavernas é melhor conhecida como o local onde os amigos de São Paulo encontraram-se em sua jornada para Roma. Em 307, o imperador Valério Severo (r. 305–307) foi capturado e aprisionado ali pelo usurpador Magêncio (r. 306–312) e seu pai Maximiano antes de ser assassinado em março ou abril. Três Tavernas tornou-se uma sé episcopal, mas foi unida a Velitras em 592. Referências Bibliografia
Tres Tabernae

Tres Tabernae var ett ställe vid Via Appia omkring 50 kilometer söder om Rom, beläget mellan Ariccia och Forum Appii. Taberna betyder ’bod’ eller ’krog’ på latin, men i detta specifika sammanhang står ordet taberna för en hållplats vid den romerska härvägen Via Appia. Vid Tres Tabernae välkomnades aposteln Paulus på sin väg till Rom (Apg. 28:15). Källor ”Tres Tabernae”. Dictionary of Greek and Roman Geography. 1854. https://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A1999.04.0064%3Aalphabetic+letter%3DT%3Aentry+group%3D13%3Aentry%3Dtres-tabernae-geo. Läst 29 december 2023.