Sant’Agnese in Agone

A Sant'Agnese in Agone templom latinul: Ecclesia Sanctæ Agnetis in agone ) Rómában, a Piazza Navonán található, és Szent Ágnesnek szentelték, azon a helyen, ahol a legenda szerint ő mártírhalált szenvedett. A templomot II. Kallisztó pápa által a vértanú szűznek szentelt ősi bazilika helyén építették újjá, amelyet viszont ott emeltek, ahol egy kis templomot már korábban építettek a mártíromság helyén , amelyet már a 8. század vége felé az Einsidlense Itinerary említ. A templom eredeti tervét 1652-ben Girolamo Rainaldi (1570–1655) készítette barokk stílusban. A megrendelő X. Ince Pamphili volt, akinek temetkezési emlékműve a templomban van. A családnak nagy birtokai voltak a téren, és a templomot egyfajta magánkápolnának szánták, amelyet a szomszédos családi palotához csatoltak. 1653 és 1657 között Francesco Borromini irányításával folytatódtak a munkálatok, aki részben megváltoztatta az eredeti tervet; többek között megnövelte a homlokzatba integrált két torony közötti távolságot, és a homorú homlokzatot úgy tervezte meg, hogy jobban hangsúlyozza a kupolát. 1672-ben Carlo Rainaldi (1611–1691), a megkezdő építész fia fejezte be az építkezést. A 2000-es években Gianni Todescato rektor kezdeményezésére restaurálták, aki egyúttal újra megnyitotta a nyilvánosság előtt, és koncerthelyszínként is használta. Leírása Külső megjelenése A templom homlokzatát a süllyesztett középső rész és az ívelt oldalsó részek jellemzik, két harangtorony között helyezkedik el, amelyek tetején kúpos tető látható, kereszteket hordozva. A homlokzat, amely a pilaszterek közötti füzéreken kívül semmilyen díszítést nem tartalmaz, három portállal rendelkezik, amelyek közül a középső nagyobb a többinél. A kupola, amely Giovanni Maria Baratta ( dob ) és Carlo Rainaldi ( lanterna ) alkotása, az alját korinthoszi pilaszterpárok díszítik, amelyeket téglalap alakú ablakok váltanak fel. Templombelső A templom belsejében görögkereszt alaprajzú; a hajó négy rövid ága, az apszis és a kereszthajók, amelyek boltozatait gazdagon díszítik aranyozott stukkóval, a középső nyolcszögben találkoznak, amelyben négy oltár található, amelyek Sant'Alessiónak (jobbra az első), Santa Emerenzianának (jobbra a második), Sant'Eustachiónak (balra az első) és Santa Ceciliának (balra a második) szenteltek, márvány oltárképekkel és szobrokkal, amelyeket Giovanni Francesco Rossi, Leonardo Reti, Melchiorre Cafà és Antonio Raggi készített. Az oszlopok, amelyek keretezik őket, vörös Cottanello márványból készültek. A kereszthajók Sant'Agnesének (jobbra, Ercole Ferrata szobrával ) és San Sebastianónak (balra, Pier Paolo Campi szobrával) szenteltek. A márvány gyorsított perspektívákat Costanzo de Peris készítette. A kupola függőpárkányait, amelyeket Giovan Battista Gaulli, Baciccio festett 1667 és 1671 között, a négy sarkalatos erénynek szentelték; a kupolában lévő freskó azonban, amely Ciro Ferri és Sebastiano Corbellini alkotása, Szent Ágnest ábrázolja, amint bevezetik a Paradicsom dicsőségébe. Egy másik fontos festmény a sekrestye boltozatán található, és Szent Ágnes dicsőségét ábrázolja, Paolo Gismondi alkotása. A révi középkori oratóriumból kialakított alagsorban az oltáron Alessandro Algardi Szent Ágnes hajának csodája című márványdomborműve látható. Főoltár A főoltárt 1720 és 1724 között építették Carlo Rainaldi tervei alapján, és Domenico Guidi Szent Család oltárképét tartalmazza. Az oltár homlokzatát négy, Marcis Aurelius diadalívéről származó, verde antico márványból készült, bordázott oszlop alkotja a Corsón ; az oszlopokon aranyozott márványlevélből készült összetett oszlopfők láthatók, amelyek az ívelt párkányzatot támasztják alá. A timpanont két stukkóangyal díszíti, akik galambot és pálmát tartanak, a vértanúság szimbólumát. Középen három angyal tartja a tekercset, amelyen az evangéliumból származó felirat olvasható: „Az asszonyoktól szülöttek között nincs nagyobb Jánosnál” – ez a mondat Giovanni Battista Pamphiljhez is kapcsolódik, aki az oltárt annak a szentnek akarta szentelni, akinek a nevét viselte. Az oltárt eredetileg Szent Ágnesnek szánták, az oltárkép pedig az ő csodáját ábrázolta, aki imádsággal feltámasztja Prokopiost, akit az ördög ölt meg. Alessandro Algardi halála után, akire a munkát bízták, Ercole Ferratát és Domenico Guidit bízták meg egy nagyméretű stukkómodell elkészítésével, amely Algardi modelljét követte. Később azonban úgy döntöttek, hogy az északi oldalon lévő kápolnát az apszis oltár helyett Ágnesnek szentelik, az apszis oltárképet pedig a két Szent Családnak (Mária, József és Jézus, valamint Erzsébet, Zakariás és János Szent Családjának) szentelték. A kompozíció közepén a kisgyermek Keresztelő János egy könyvtekercset mutat Jézusnak. Jézust, akit a hátán a Szűzanya tart, a Szentlélek fénye fürdeti. Fent kerubok, angyalok és puttók lebegnek az olajágak között, és datolyacsokrokat kínálnak. Sípos orgonák A templomban két orgona található. A főorgonát a homlokzattal szemben, a kóruskarzaton a Walcker cég építtette 1913-ban egy régebbi , 1673-ból származó orgona helyett, amelyet Giovanni Battista Pamphilj bíboros rendelt meg, és a flamand művész, Guglielmo Hermans készített. Az orgonából a szekrény és a homlokzati sípok megmaradtak. 2013-ban Saverio Anselmi Tamburini bővítette és szerelte fel egy játszóasztallal. Az orgona jelenleg 18 regiszteres, két manuálos és egy pedálsoros. A másik hangszer egy pozitív orgona az 1850-es évekből, Pasquale Giantosca alkotása, amelyet 2004-ben Carlo Soracco épített újjá. Legenda Néhány legenda kapcsolódik a közeli Négy Folyó Szökőkútjához, amely a Sant'Agnese in Agone templom előtt található, és amelyet a népi hagyomány Gian Lorenzo Bernini és Francesco Borromini közötti rivalizálásnak tulajdonít. Például úgy tartják, hogy a Río de la Plata szobra felemelt karral fél a templom összeomlásától, és hogy a Nílus szobra hasonlóképpen eltakarja az arcát, hogy ne kelljen látnia. Ez csupán egy legenda, mivel a szökőkutat a templom előtt építették, 1648 és 1651 között, míg Borromini 1653 körül érkezett a Sant'Agnese építkezésére. Valójában a Nílust ábrázoló szobor azért takarja el az arcát, mert akkoriban a forrásai ismeretlenek voltak. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Chiesa di Sant'Agnese in Agone című olasz Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Bibliográfia Rom. Zweieinhalb Jahrtausende Geschichte, Kunst und Kultur der Ewigen Stadt (német nyelven). Köln: DuMont Buchverlag. 2001. Le chiese barocche di Roma (olasz nyelven). Róma: Newton Compton. 1994. Kunstführer Rom (német nyelven). Stuttgart: Philipp Reclam GmbH. 1994. Carlo Raso, Roma. Guida Letteraria. Tutta la città in quaranta itinerari, Franco Di Mauro Editore, Sorrento 2005, pag. 262 ISBN 88-87365-46-6 Sant'Agnese in Agone a piazza Navona. Gangemi. 2014. Kapcsolódó szócikkek Szent Ágnes Piazza Navona