NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Casa degli Omenoni

A Casa degli Omenoni é um palácio de Milão situado na moderna Via degli Omenoni. O palácio foi construído por volta de 1565. O nome deriva dos oito grandes télamons (omenoni, ou "grandes homens") da fachada, esculpidos por Antonio Abondio. O edifício foi a habitação do escultor Leone Leoni, pai de Pompeo Leoni, a cujo apelido alude o relevo com a Calúnia dilacerada pelos leões. Giorgio Vasari disse acerca do palácio: "pleno em modo de caprichosa invenção, que não existe talvez um outro semelhante em toda a Milão" center> Referências Bibliografia Blanchard Paul: Northern Italy (Blue Guide), W. Norton Company, Londres, 2005, ISBN 978-0393327304 Fajth Tibor: Itália Panoráma útikönyvek, Athenaeum Nyomda, Budapeste, 1980 ISBN 963-243-235-5 Lindner László: Milánó és az északolasz tóvidék, Panoráma útikönyvek, Franklin Nyomda, Budapeste, 1984, ISBN 963-243-281-9 Ligações externas
Каза дельї Оменоні

Каза дельї Оменоні (італ. Casa degli Omenoni) — палацова споруда, котру вибудував для себе і своєї родини італійський скульптор доби маньєризму Леоне Леоні в місті Мілан. Історія Назва палацу походить від слова «omenoni», на ломбардському діалекті «великі фігури». Будинок палацового типу вибудував для себе в історичному центрі Мілана уславлений ломбардський скульптор Леоне Леоні. За припущеннями, він був і автором проекту. В споруді використані знахідки римської палацової архітектури 16 століття, перш за все архітектурні теми Мікеланджело Буонарроті. Леоні, фінансово успішний митець, придбав тут земельну ділянку 1549 року. Будівництво розпочали 1565 року. До створення архітектурного і скульптурного декору фасаду був запрошений італійський скульптор і медальєр Антоніо Абондіо. Саме він автор фігур атлантів на вуличному фасаді палацу. Невисока первісно споруда мала на головному фасаді сім ділянок. Вісь симетрії проходила через головний портал палацу в центрі споруди. Бічні ділянки прикрашені вісьмома атлантами у вигляді бородатих варварів (перший поверх), карнизами і колонами (другий і третій). Між атлантами і колонами розташовані вікна. Пишний скульптурний і архітектурний декор споруди сприяє враженню напруги і тісніви, таких характерних для споруд доби маньєризму. Сам Леоне Леоні та його син Помпео Леоні були досить успішними митцями і колекціонерами, а також арт-ділерами. В палаці була зібрана рідкісна колекція творів мистецтва, де були антична скульптура, картини Тиціана та Корреджо, рукописи і малюнки Леонардо да Вінчі. Вважають, що родина Леоні володіла так званим Атлантичним кодексом, придбаним у Франческо Мельці. Твори мистецтва пізніше розійшлись музеями світу. В 19 і в 20 століттях будинок був надбудований і втратив первісне розпланування. За довгу історію палац неодноразово переходив до різних власників і по черзі належав відомим ломбардським родинам Бельджійозо, Поцці, Безана. В 20 столітті тут встигли розмістити осередок фашистської партії і навіть театр. Джерела Blanchard Paul: Northern Italy (Blue Guide), W. Norton Company, Londres, 2005, ISBN 978-0-393-32730-4 Fajth Tibor: Itália Panoráma útikönyvek, Athenaeum Nyomda, Budapeste, 1980 ISBN 963-243-235-5 Lindner László: Milánó és az északolasz tóvidék, Panoráma útikönyvek, Franklin Nyomda, Budapeste, 1984, ISBN 963-243-281-9 Див. також Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Каза дельї Оменоні Маньєризм Скульптура Антоніо Абондіо
World Trade Center (Genua)

Das World Trade Center Genoa ist ein Bürogebäude in der italienischen Hafenstadt Genua. Es gehört als Mitglied der World Trade Centers Association (WTCA) zum weltweiten Netzwerk von 328 WTCs in 91 Ländern. Es ist vermutlich das bekannteste World Trade Center in Italien, weitere WTCs befinden sich in Brescia, Mailand, Messina, Modena, Pescara, Rom, Salsomaggiore Terme, San Marino, Triest und Verona. Das Hochhaus beherbergt auf die internationale Repräsentation der genuesischen Unternehmen spezialisierte Agenturen der Handelskammer Genua. Das WTC liegt im Hafen von Genua im Quartiere San Benigno. In der Nähe des Gebäudes stehen der Leuchtturm von Genua und im Ortsteil Sampierdarena das Hochhaus Matitone. Siehe auch Liste der World Trade Center Weblinks World Trade Center Genua (italienisch, englisch) World Trade Centers Association
World Trade Center Genoa

The World Trade Center Genoa is an office skyscraper located in Genoa, Italy. History Construction work of the building, designed by Piero Gambacciani e Associati, began in 1990 and was completed in 1992. It is one of the WTC locations in Italy and it houses the special agency of the Chamber of Commerce dedicated to promoting the international development of Genoese businesses. Description Located in the San Benigno business district, the building is 102 metres (335 ft) tall and has 25 floors, which make it the 4th-tallest in Genoa. References External links Media related to World Trade Center (Genoa) at Wikimedia Commons
WTC Genoa

Il WTC Genoa (World Trade Center Genoa) è una delle sedi del WTC in Italia, a Genova. L'edificio è alto 102 metri ed è suddiviso su 25 piani. Il grattacielo, progettato da Piero Gambacciani e Associati, che a Genova ha progettato anche il grattacielo di Corte Lambruschini, ospita l'azienda speciale della Camera di Commercio per lo sviluppo delle aziende genovesi in ambito internazionale. Il WTC si trova a Sampierdarena, in via De Marini 1, cuore del moderno quartiere dirigenziale di San Benigno, non lontano dal porto e dalla Lanterna e a breve distanza da un altro grattacielo che si affaccia sul quartiere di San Teodoro, il Matitone. Di fronte all'edificio si trova la stazione di Genova Via di Francia, a poca distanza il casello autostradale di Genova-Ovest e la stazione Dinegro della metropolitana di Genova. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul World Trade Center Collegamenti esterni (EN) World Trade Center Genoa, su Structurae. (EN) WTC Genoa, su Skyscraper Center.
Ísola Foradada

La Foradada (en italià: Isola di Foradada) és una ísola situada a pocs quilòmetres de la ciutat sarda i catalanoparlant de l'Alguer, a les proximitats del cap de la Caça i en mar obert. Es tracta d'un imponent crastu calcari de color blanquigino i foradat de banda a banda. Referències
Isla de Foradada

La Isla de Foradada​ (en italiano: Isola di Foradada) es un islote rocoso que se encuentra cerca del Cabo Caccia a pocos kilómetros de Alguer (Alghero) en Cerdeña al oeste de Italia. Se trata de una roca imponente e impresionante de piedra caliza blanquecina que debe su nombre en sardo al hecho de haber sido "perforada" de lado a lado por una cueva gigante tallada por el mar, la "Foradada", en parte sumergida. Se puede entrar en la cueva en el lado oeste también con grandes barcos, y de hecho es parte de la ruta de varios transbordadores de Alghero y de servicios de viajes, excursiones y conexiones a las cuevas de Neptuno. Véase también Geografía de Italia Isla Piana Referencias
Isola Foradada

L'isola Foradada è un imponente scoglio di calcare biancheggiante che si trova in prossimità di capo Caccia, nel territorio di Alghero. È chiamata così in quanto "forata" da parte a parte da una grotta scavata dal mare, in parte sommersa. Accesso all'isola È possibile accedere alla grotta sul lato ovest anche con barche di grandi dimensioni, ed infatti fa parte del giro turistico gestito dai vari traghetti che partono da Alghero e di servizio per le gite, escursioni e collegamenti alle grotte di Nettuno. L'isola offre agli appassionati alcune interessanti vie di arrampicata Fondali circostanti Intorno ai suoi fondali una volta era possibile vedere una grande quantità di cernie, cicale di mare ed aragoste. Ancora adesso la vita marina rimane comunque rigogliosa con branchi di barracuda e dentici che volteggiano sulle secche e sui giganteschi massi adiacenti. Presenta diverse piccole grotte sommerse tra cui la più spettacolare si trova nel versante nord. È molto apprezzata per le immersioni subacquee, molto suggestiva l'immersione notturna nella grande grotta centrale che passa l'isola da parte a parte. Uccelli marini Da aprile a fine giugno è meta di migliaia di gabbiani che nidificano indisturbati e per tutto il mese di giugno nelle acque circostanti è possibile vedere centinaia di piccoli di gabbiano che imparano a volare. È frequentata tutto l'anno anche da cormorani e berte, per tutta l'estate nidificano e voltaggiano le rondini e i falchi pellegrino pattugliano costantemente le pareti dell'isola cercando di catturare qualche preda. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sull'isola di Foradada
Ilha de Foradada

A Ilha de Foradada (em italiano: Isola di Foradada) é um ilhote rochoso que se encontra perto do cabo Caccia e a poucos quilómetros de Alguer (Alghero) na Sardenha, oeste da Itália. É uma rocha imponente e impressionante de pedra calcária esbranquiçada que deve o seu nome em sardo ao facto de ter sido "perfurada" de lado a lado por uma caverna gigante talhada pelo mar, a "Foradada", em parte submersa. Pode-se entrar na gruta no lado ocidental e também com grandes barcos, e de facto é parte da rota de vários barcos de Alghero e de serviços de viagens, excursões e ligações às cavernas de Neptuno. Referências
Templo de Belona (Roma)

El templo de Belona fue un templo romano dedicado a la diosa Belona y situado junto al templo de Apolo Sosiano y el teatro de Marcelo en la antigua Roma, al pie del Monte Palatino Historia Su construcción se debió a un voto de Apio Claudio el Ciego en su batalla contra los etruscos y los samnitas en 296 a. C., en la zona posterior del circo Flaminio, fuera del pomerium sino junto a las Murallas Servianas. Los restos que pueden verse hoy en día pertenecen a una reconstrucción en el período de Augusto que no mencionan las fuentes literarias, pero probablemente está relacionada con la transformación de la zona durante la construcción del teatro en ese momento. Augusto, relacionado con el fundador del templo a través de su esposa, pudo haber reconstruido el templo o bien el dedicante pudo haber sido Publio Clodio Pulcro, cónsul de 38 a. C., un aliado leal y suegro de Augusto. Solamente se conservan partes del núcleo de hormigón de cascotes de toba; toda la piedra de sillería ha sido robada. Unos pocos fragmentos sueltos de arquitectura de mármol de Carrara y travertino, encontrados cerca, tales como un colosal capitel decorado con un peto y hojas de palma, se atribuyen al alzado del templo. Gracias a la información proporcionada por el Forma Urbis sabemos que tenía seis columnas a lo largo de los lados más cortos y nueve a lo largo de los lados más largos, asimismo se accedía al podio a través de una escalera frontal. Bibliografía Claridge, Amanda (1998). Rome: An Oxford Archaeological Guide. Oxford, UK: Oxford University Press. p. 480. ISBN 0-19-288003-9.
Świątynia Bellony w Rzymie

Świątynia Bellony – starożytna świątynia poświęcona bogini wojny Bellonie, znajdująca się na Polu Marsowym w Rzymie. Usytuowana po wschodniej stronie świątyni Apollina Sozjanusa, w sąsiedztwie teatru Marcellusa i cyrku Flaminiusza, świątynia Bellony została wzniesiona w 296 roku p.n.e. przez konsula Appiusza Klaudiusza dla uczczenia zwycięstwa nad Etruskami i Samnitami. Jej uroczyste poświęcenie nastąpiło w dniu 3 czerwca. Budowla miała przypuszczalnie formę klasycznego perypteru z fasadą frontową wspartą na sześciu kolumnach i z głębokim pronaosem. Posadowiona była na niskim podium z betonu okładanego cegłą. Resztki podium, pochodzące z okresu przebudowy dokonanej przypuszczalnie pod koniec I wieku p.n.e. i odsłonięte podczas przeprowadzonych w latach 1938–1939 prac wykopaliskowych, są dziś, obok nielicznych fragmentów zdobień architektonicznych, jedyną pozostałością po świątyni. Świątynia Bellony stanowiła miejsce posiedzeń senatu odbywanych poza murami Miasta (extra pomerium). Żegnano w niej prokonsulów udających się do swoich prowincji i udzielano posłuchania przedstawicielom krajów, z którymi Rzym aktualnie toczył zmagania wojenne, a także witano powracających z wypraw zwycięskich wodzów i debatowano nad przyznaniem im triumfu. Przypisy
Храм Беллоны

Храм Беллоны — руины древнеримского храма, посвящённого богине Беллоне рядом с театром Марцелла и храмом Аполлона Врачевателя в Риме. Аппий Клавдий Цек пообещал построить храм в честь победы над этрусками в 296 г. до н. э., через 5 лет храм был освящён на Марсовом поле. Перед сооружением находилась «колонна войны» (лат. Columna Bellica), от неё в древние времена в знак объявления войны в сторону врага бросали копье. В храме иногда собирался сенат, принимались иностранные послы, полководцы, которые возвращались из походов победителями и ожидали триумфа. Примечания
Bellonatemplet

Bellonatemplet var en helgedom i det antika Rom tillägnad gudinnan Bellona. Templet grundades i Rom år 296 f.Kr. av Appius Claudius Caecus under det tredje samniterkrigen. Det låg på Circus Flaminius-området utanför staden Roms religiösa stadsgräns, pomerium, och användes därför ofta för möten med sändebud från icke allierade makter (som inte fick sätta foten innanför pomerium), och för farväl och välkomnande av romerska generaler på väg till och från fronten. Senaten samlades i templet vid flera historiskt betydelsefulla tillfällen. Utanför templet låg Columna Bellica, en kolonn som utmärkte en gräns som representerade främmande område, över vilket ett spjut ceremoniellt brukade kastas mot "fientligt territorium" inför en krigsförklaring: Augustus utförde denna ritual inför kriget mot Kleopatra VII. Templet nämns sist i Forma Urbis Romae på 200-talet. Det borde ha stängts under förföljelserna mot hedningarna i samband med kristendomens införande på 300-talet. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från tyskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Tryckta källor Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. sid. 486. ISBN 88-365-2541-5 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Bellonatemplet.
Храм Беллони

Храм Беллони — тепер руїни давньоримського храму, присвяченого богині Беллоні поруч з театром Марцелла і храмом Аполлона цілителя в Римі. Аппій Клавдій Цек пообіцяв побудувати храм на честь перемоги над етрусками у 296 до н. е. Через 5 років храм був освячений на Марсовому полі. Перед спорудою перебувала «колона війни» (лат. Columna Bellica), від неї в стародавні часи в знак оголошення війни у бік ворога кидали спис. У храмі періодично збирався сенат, приймалися іноземні посли, полководці, які поверталися з походів переможцями й очікували тріумфу. Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Храм Беллони Римська церемонія оголошення війни [Архівовано 9 березня 2021 у Wayback Machine.] (італ.)
Gran Madre di Dio (Rom)

Gran Madre di Dio (lateinisch Titulum Praecelsae Dei Matris) ist eine Titelkirche in Rom. Überblick Die Pfarrgemeinde wurde mit dem Dekret Ouo perennius durch Kardinalvikar Francesco Marchetti Selvaggiani am 1. Dezember 1933 errichtet. Der im Auftrag von Papst Pius XI. im Jahr 1931 beauftragte Kirchenneubau, nach einem Entwurf des Architekten Cesare Bazzani wurde am 29. Mai 1937 von Kurienbischof Francesco Beretti eingeweiht. Am 5. Februar 1965 erfolgte die Erhebung zur Titelkirche der römisch-katholischen Kirche durch Papst Paul VI. Namenspatron ist Gottesmutter (Mater Dei). Der Kirchenbau des Neoklassizismus ist eine von Roms großen modernen Kuppelkirchen. Die Kirche empfängt den Besucher mit einem Haupteingang, gestaltet mit einem Portikus mit einem dreieckigen Giebel aufgelagert auf zwei Säulen mit korinthischen Kapitellen und seitlichen Säulen. Die halbrunde Apsis hat fünf Bogenfenster über denen in einem Ringbalken die Inschrift SANCTA MARIA MATER DEI ORA PRO NOBIS (Heilige Maria, Mutter Gottes, bitte für uns) eingestellt ist. In der Apsis ist ein Fresko des Malers Federico Morgante. Hauptmaterialien sind ein rosa Backstein und ein Travertin. Die Kirche befindet sich an der Ponte Milvio am rechten Ufer des Tiber in der Via Cassia 1 im römischen Quartier Della Vittoria. Kardinalpriester Agnelo Rossi (1965–1984) Ángel Suquía Goicoechea (1985–2006) Angelo Bagnasco, seit 24. November 2007 Literatur Luigi Monzo: croci e fasci – Der italienische Kirchenbau in der Zeit des Faschismus, 1919–1945. 2 Bände Karlsruhe 2017 (Dissertation, Karlsruher Institut für Technologie, 2017), S. 478–487. Weblinks Eintrag zu Gran Madre di Dio auf catholic-hierarchy.org; abgerufen am 6. Mai 2016. (englisch) Eintrag Gran Madre di Dio auf vicariatusurbis.org (italienisch) Parrochia Gran Madre di Dio (italienisch) Einzelnachweise
Gran Madre di Dio, Rome

Gran Madre di Dio (Great Mother of God) is a cardinal's titular church in Rome. Its current holder is Angelo Bagnasco, Archbishop of Genoa, who was created a cardinal on 24 November 2007. The church was established as a titular church in 1965. The monumental temple was built by Pope Pius XI in 1931, in memory of the celebrations held to commemorate the 1,500 anniversary of the Council of Ephesus, which established the dogma of the divine motherhood and her perpetual virginity of Mary, in the patristic tradition and popular devotion since From the Church. It was built between 1931 and 1933 by architect Cesare Bazzani, built by Clemente Busiri Vici. It is the seat of the parish of the same name, erected by Pius XI on 1 December 1933, the year of Jubilee extraordinary redemption, in the Apostolic Constitution "Quo perennius" . Description Exterior The main entrance is preceded by a portico with a triangular pediment supported by two columns with Corinthian capitals and side pillars. Within the pediment is the coat of arms of Pope Pius XI; There are also two side entrances that open into two bodies of curvilinear factory, placed at the side of the porch. Two small lateral bell towers, each topped with flank the large dome resting on an octagonal drum and is topped by a lantern, also octagonal. In the drum they are opened eight large rectangular windows, one per side. Interior The church has a Greek cross plan. semicircular apse has five arched windows, above which, within a frame, is the inscription SANCTA MARIA MATER DEI ORA PRO NOBIS (Holy Mary, Mother of God, pray for us). In the apse there is a fresco of the painter Federico Morgante. List of Cardinal Protectors Agnelo Rossi 22 Feb 1965 appointed - 25 Jun 1984 appointed Cardinal-Bishop of Sabina e Poggio Mirteto Angel Suquía Goicoechea 25 May 1985 appointed - 13 Jul 2006 died Angelo Bagnasco 24 November 2007 appointed - present References Pope Paul VI established it as titular church External links Gran Madre di Dio
Église Gran Madre di Dio de Rome

L'église Gran Madre di Dio est un lieu de culte catholique de Rome. Histoire Elle est située sur la rive droite du Tibre, à proximité de la piazzale di Ponte Milvio, qui est liée à la mémoire de la bataille entre Constantin et Maxence en l'an 312, et de la nouvelle ère ouverte ensuite par l'Église catholique. Le temple monumental a été construit par le pape Pie XI en 1931, en mémoire des célébrations du quinzième centenaire du concile d’Éphèse, qui a établi le dogme de la maternité divine et de la virginité perpétuelle de Marie, dans la tradition patristique et dans la dévotion populaire de l'Église des débuts. Il a été construit entre 1931 et 1933 et consacré en 1937. L'église est le siège de la paroisse du même nom, érigée par le pape Pie XI le 1er décembre 1933, année du Jubilé extraordinaire de la Rédemption. L'église est liée au titre cardinalice de la Mère de Dieu créé en 1965. Description Extérieur L'entrée centrale est précédée d'un pronaos (portique) avec fronton triangulaire, soutenu par deux colonnes à chapiteaux corinthiens et des piliers latéraux. Dans le fronton se trouve le blason du pape Pie XI; il y a aussi deux entrées latérales. Sur les côtés, deux petites tours, couronnées par le grand dôme reposant sur un tambour octogonal et surmontée d'une lanterne octogonale. Intérieur L'église a la forme d'une croix grecque. Dans l'abside semi-circulaire s'ouvrent cinq fenêtres cintrées, et au-dessus d'elles, à l'intérieur d'un cadre, figure l'inscription SANCTA MARIA, MATER DEI, ORA PRO NOBIS (Sainte Marie, Mère de Dieu, priez pour nous). Dans l'abside, se trouve une fresque réalisée par le peintre Federico Morgante. Notes Bibliographie M. R. Griffin - C. Rendina, District XVIII. Tor di Quinto, dans AA.VV, Les quartiers de Rome, Newton & Compton Editori, Rome, 2006 M. Alemanno, Les églises de Rome moderne, Armando Editore, Rome, 2006, Vol. II, pp. 18-21, (ISBN 88-8358-971-8) Articles connexes La Gran Madre di Dio (titre cardinalice) Vues Portail de l’architecture chrétienne Portail de Rome Portail du catholicisme
Gran Madre di Dio

De Gran Madre di Dio is een aan Maria, Moeder van God, gewijde rooms-katholieke kerk in Rome. De kerk is gelegen aan de Tiber, op het Piazzale Ponte Milvio, nabij de Milvische Brug, op het kruispunt van de Via Flaminia en de Via Cassia. De kerk werd in 1931 gebouwd op last van paus Pius XI, ter nagedachtenis aan de vijftienhonderdste verjaardag van het Eerste Concilie van Efese, waar Maria's moederschap van God als dogma werd vastgesteld. De kerk werd ontworpen door Cesare Bazzani en kwam in 1933 gereed. De kerk is de thuisbasis van een parochie met dezelfde naam. De kerk is gebouwd in de vorm van een Grieks kruis. De hoofdingang wordt voorafgegaan door een veranda, die wordt bekroond door een fronton, steunend op driehoekige zuilen. De kerk heeft een hoge koepel, die wordt geflankeerd door twee kleine torens. Titelkerk De kerk is in 1965 door paus Paulus VI verheven tot titelkerk. Houders van de titel Gran Madre di Dio waren: Agnelo Rossi (1965 - 1984) Ángel Suquía Goicoechea (1985-2006) Angelo Bagnasco (2007 -) Externe link Website van de Gran Madre di Dio
Gran Madre di Dio

Gran Madre di Dio é uma igreja titular localizada na Via Cassia, 1, no quartiere Della Vittoria de Roma, na margem direita do rio Tibre, perto da esquina com a Via Flaminia, onde fica a praça diante da Ponte Milvio. É dedicada a Theotokos. O cardeal-presbítero protetor do título cardinalício de Grande Mãe de Deus é Angelo Bagnasco, arcebispo de Gênova. História O templo monumental foi um desejo do Papa Pio XI em 1931 para celebrar os 1 500 anos do Concílio de Éfeso (431), importante por ter sancionado os dogmas da Teótoco ("Maria, Mãe de Deus") e da virgindade perpétua de Maria", ambos presentes na tradição patrística e na devoção popular desde a origem da Igreja. Ela foi construída entre 1931 e 1933 com base num projeto do arquiteto Cesare Bazzani. Obra foi realizada por Clemente Busiri Vici e a nova igreja foi consagrada em 29 de maio de 1937 pelo bispo Francesco Beretti. Ela é sede de uma paróquia homônima criada pelo próprio Pio XI em 1 de dezembro de 1933, ano do Jubileu extraordinário da Redenção, através da constituição apostólica "Quo perennius". O Papa Paulo VI a elevou, em 1965, a sede do título cardinalício de Grande Mãe de Deus. Descrição Este imponente edifício neoclássico é uma das grandes igrejas modernas de Roma com grande cúpulas, como San Giovanni Bosco e Santi Pietro e Paolo. O portal central é precedido por um pronau com um frontão triangular sustentado por duas colunas com capitéis coríntias e pilastras laterais. No interior do frontão está o brasão do Papa Pio XI e, no friso, a inscrição PRAECELSAE DEI GENITRICI DICATVM ("Dedicado à Grande Mãe de Deus"). Dos lados deste portal estão outras duas entradas laterais, que se abrem em duas estruturas curvilíneas, dos lados do pronau. Os topos dos dois pequenos campanários laterais flanqueiam a grande cúpula, apoiada sobre um tambor octogonal. Esta é encimada por uma lanterna octogonal. No tambor estão oito grandes janelas retangulares, uma em cada lado. A igreja tem uma planta em cruz grega. Na abside semicircular se abrem cinco janelas de topo arqueado sobre as quais, no interior de uma cornija, está uma inscrição: SANCTA MARIA MATER DEI ORA PRO NOBIS ("Santa Maria, Mãe de Deus, Rogai por Nós). Na abside está um afresco do pintor Federico Morgante. Referências Bibliografia Ligações externas