NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pineta di Isernia

Pineta di Isernia este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI, arie de protecție specială avifaunistică — SPA) din Italia întinsă pe o suprafață de 32 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Pineta di Isernia este situat la coordonatele 41.587778°N 14.2475°E﻿ ()41.587778; 14.2475. Înființare Situl Pineta di Isernia a fost declarat sit de importanță comunitară în septembrie 1995 pentru a proteja 4 specii de animale. Alte tipuri de protecție: arie de protecție specială avifaunistică (în aprilie 2005) arie specială de conservare (în decembrie 2018) Biodiversitate Situată în ecoregiunea mediteraneană, aria protejată conține 2 habitate naturale: Păduri de Quercus ilex și Quercus rotundifolia, Pseudostepă cu ierburi și specii anuale de Thero-Brachypodietea. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate de păsări (4): șerpar (Circaetus gallicus), gaia neagră (Milvus migrans), gaia roșie (Milvus milvus), viespar (Pernis apivorus) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 2 specii de plante, 6 specii de mamifere. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
Chiesa di San Marco Evangelista (Mairago)

La chiesa di San Marco Evangelista è la parrocchiale di Mairago, in provincia e diocesi di Lodi; fa parte del vicariato di Lodi Vecchio-San Martino in Strada. Storia La prima citazione di una chiesa a Mairago è da ricercarsi in un documento 1321 grazie al quale si sa che essa era filiale della pieve di Cavenago d'Adda. Una seconda menzione risale al 1584. Nel 1619 la parrocchia è elencata tra quelle comprese nel vicariato di Cavenago d'Adda; in quello stesso secolo la chiesa venne riedificata. Verso la fine del Seicento la parrocchiale passò al vicariato di Bertonico. Nel 1690 i fedeli erano 595, passati a 965 nel 1779, scesi a 855 nel 1786 e saliti a 1090 nel 1859. L'attuale parrocchiale è frutto di un rifacimento condotto nel XIX secolo; la consacrazione fu impartita il 29 maggio 1876 dal vescovo di Lodi Domenico Maria Gelmini. Durante la prima metà del XX secolo la chiesa fu completamente ristrutturata e risistemata; nel 1978 la facciata fu oggetto di un intervento di ristrutturazione, nel 1980 toccò al campanile, nel 1984 al presbiterio, nel 1987 al tetto e nel 2014 di nuovo alla facciata. Nel frattempo, nel 1989 circa, la parrocchiale era passata al vicariato di San Martino in Strada. Note Voci correlate Mairago Parrocchie della diocesi di Lodi Diocesi di Lodi Regione ecclesiastica Lombardia Collegamenti esterni Parrocchia di SAN MARCO EVANGELISTA, su parrocchiemap.it.
Cassa di espansione del Tresinaro

Cassa di espansione del Tresinaro este o arie protejată (arie de protecție specială avifaunistică — SPA) din Italia întinsă pe o suprafață de 137 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Cassa di espansione del Tresinaro este situat la coordonatele 44.846076°N 10.83377°E﻿ ()44.846076; 10.83377. Înființare Situl Cassa di espansione del Tresinaro a fost declarat arie de protecție specială avifaunistică în februarie 2004 pentru a proteja 62 de specii de animale. Biodiversitate Situată în ecoregiunea continentală, aria protejată conține 2 habitate naturale: Râuri mediteraneene cu debit intermitent, cu specii de Paspalo-Agrostidion, Lacuri eutrofice naturale cu vegetație de tip Magnopotamion sau Hydrocharition. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: păsări (60): lăcar mare (Acrocephalus arundinaceus), lăcar-de-lac (Acrocephalus scirpaceus), fluierar de munte (Actitis hypoleucos), pescăruș albastru (Alcedo atthis), rață mare (Anas platyrhynchos), lăstunul mare (Apus apus), egretă mare (Ardea alba), stârc cenușiu (Ardea cinerea), stârc roșu (Ardea purpurea), stârc galben (Ardeola ralloides), ciuf de câmp (Asio flammeus), buhai de baltă (Botaurus stellaris), Bubulcus ibis, șorecarul comun (Buteo buteo), bătăuș (Calidris pugnax), prundaș gulerat mic (Charadrius dubius), chirighiță neagră (Chlidonias niger), barză albă (Ciconia ciconia), barză neagră (Ciconia nigra), erete de stuf (Circus aeruginosus), erete vânăt (Circus cyaneus), cuc (Cuculus canorus), lăstun de casă (Delichon urbicum), egretă mică (Egretta garzetta), șoim călător (Falco peregrinus), lișiță (Fulica atra), becațină comună (Gallinago gallinago), Gallinago media, găinușă de baltă (Gallinula chloropus), piciorong (Himantopus himantopus), Hippolais polyglotta, rândunică (Hirundo rustica), stârc pitic (Ixobrychus minutus), sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio), pescăruș râzător (Larus ridibundus), sitar de mâl (Limosa limosa), privighetoare (Luscinia megarhynchos), becațină mică (Lymnocryptes minimus), gaia neagră (Milvus migrans), codobatura galbenă (Motacilla flava), stârc de noapte (Nycticorax nycticorax), vultur pescar (Pandion haliaetus), cormoran mare (Phalacrocorax carbo), codroșul de pădure (Phoenicurus phoenicurus), lopătar (Platalea leucorodia), țigănuș (Plegadis falcinellus), ploier auriu (Pluvialis apricaria), corcodel mare (Podiceps cristatus), cristei de baltă (Rallus aquaticus), Spatula clypeata, rață cârâitoare (Spatula querquedula), chiră de baltă (Sterna hirundo), chiră mică (Sternula albifrons), corcodel mic (Tachybaptus ruficollis), fluierar negru (Tringa erythropus), fluierar de mlaștină (Tringa glareola), fluierar cu picioare verzi (Tringa nebularia), fluierarul de zăvoi (Tringa ochropus), fluierarul cu picioare roșii (Tringa totanus), nagâț (Vanellus vanellus) amfibieni (1): Triturus carnifex reptile (1): țestoasa de baltă (Emys orbicularis) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 6 specii de plante, 5 specii de amfibieni, 4 specii de mamifere, 5 specii de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
Monte Duro

Monte Duro este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Italia întinsă pe o suprafață de 411 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Monte Duro este situat la coordonatele 44.541667°N 10.540833°E﻿ ()44.541667; 10.540833. Înființare Situl Monte Duro a fost declarat sit de importanță comunitară în iunie 1995 pentru a proteja 1 specie de plante și 19 specii de animale. Situl a fost protejat și ca arie specială de conservare în martie 2019. Biodiversitate Situată în ecoregiunea continentală, aria protejată conține 7 habitate naturale: Formațiuni de Juniperus communis pe lande sau pajiști calcaroase, Grohotișuri termofile și vest-mediteraneene, Fânețe de joasă altitudine (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis), Pajiști cu Molinia pe soluri calcaroase, turboase sau argilos-nămoloase (Molinion caeruleae), Pajiști uscate seminaturale și facies de acoperire cu tufișuri pe substraturi calcaroase (Festuco-Brometalia) (* situri importante pentru orhidee), Păduri de Castanea sativa, Izvoare petrifiante cu formare de travertin (Cratoneurion). La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: plante (1): Himantoglossum adriaticum păsări (16): pescăruș albastru (Alcedo atthis), caprimulg (Caprimulgus europaeus), șerpar (Circaetus gallicus), cuc (Cuculus canorus), șoimul rândunelelor (Falco subbuteo), Hippolais polyglotta, sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio), ciocârlie de pădure (Lullula arborea), privighetoare (Luscinia megarhynchos), muscar sur (Muscicapa striata), grangur (Oriolus oriolus), codroșul de pădure (Phoenicurus phoenicurus), pitulice de munte (Phylloscopus bonelli), turturică (Streptopelia turtur), silvie roșcată (Sylvia cantillans), pupăză (Upupa epops) mamifere (1): liliac cu urechi de șoarece (Myotis blythii) nevertebrate (1): Austropotamobius pallipes pești (1): Barbus caninus Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 4 specii de plante, 7 specii de mamifere, 1 specie de pești, 4 specii de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
Fiume Enza da La Mora a Compiano

Fiume Enza da La Mora a Compiano este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Italia întinsă pe o suprafață de 705 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Fiume Enza da La Mora a Compiano este situat la coordonatele 44.493889°N 10.33°E﻿ ()44.493889; 10.33. Înființare Situl Fiume Enza da La Mora a Compiano a fost declarat sit de importanță comunitară în decembrie 1995 pentru a proteja 1 specie de plante și 12 specii de animale. Situl a fost protejat și ca arie specială de conservare în martie 2019. Biodiversitate Situată în ecoregiunea continentală, aria protejată conține 14 habitate naturale: Galerii de Salix alba și de Populus alba, Pseudostepă cu ierburi și specii anuale de Thero-Brachypodietea, Pajiști uscate seminaturale și facies de acoperire cu tufișuri pe substraturi calcaroase (Festuco-Brometalia) (* situri importante pentru orhidee), Râuri cu maluri nămoloase cu vegetație de Chenopodion rubri p.p. și Bidention p.p., Râuri mediteraneene cu debit permanent cu specii de Paspalo-Agrostidion și galerii riverane de Salix și de Populus alba, Păduri aluvionare cu Alnus glutinosa și Fraxinus excelsior (Alno-Padion, Alnion incanae, Salicion albae), Grohotișuri termofile și vest-mediteraneene, Izvoare petrifiante cu formare de travertin (Cratoneurion), Formațiuni de Juniperus communis pe lande sau pajiști calcaroase, Ape puternic oligomezotrofe cu vegetație bentonică cu Chara spp., Râuri de munte și vegetația erbacee de pe malurile acestora, Ape stătătoare oligotrofe până la mezotrofe, cu vegetație de Littorelletea uniflorae și/sau de Isoëto-Nanojuncetea, Pajiști cu Molinia pe soluri calcaroase, turboase sau argilos-nămoloase (Molinion caeruleae), Râuri de munte și vegetația lor lemnoasă cu Salix elaeagnos. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: plante (1): Himantoglossum adriaticum păsări (4): pescăruș albastru (Alcedo atthis), caprimulg (Caprimulgus europaeus), șoim călător (Falco peregrinus), sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio) mamifere (3): liliac cu urechi de șoarece (Myotis blythii), liliacul mare cu potcoavă (Rhinolophus ferrumequinum), liliacul mic cu potcoavă (Rhinolophus hipposideros) nevertebrate (1): Austropotamobius pallipes pești (4): Barbus caninus, Barbus plebejus, Protochondrostoma genei, Telestes muticellus Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 1 specie de plante, 2 specii de amfibieni, 5 specii de mamifere, 1 specie de nevertebrate, 3 specii de pești, 4 specii de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
Rupe di Campotrera, Rossena

Rupe di Campotrera, Rossena este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Italia întinsă pe o suprafață de 1.405 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Rupe di Campotrera, Rossena este situat la coordonatele 44.5803°N 10.4342°E﻿ ()44.5803; 10.4342. Înființare Situl Rupe di Campotrera, Rossena a fost declarat sit de importanță comunitară în decembrie 1995 pentru a proteja 1 specie de plante și 25 de specii de animale. Situl a fost protejat și ca arie specială de conservare în martie 2019. Biodiversitate Situată în ecoregiunea continentală, aria protejată conține 14 habitate naturale: Fânețe de joasă altitudine (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis), Păduri de stejar alb estice, Grohotișuri termofile și vest-mediteraneene, Roci stâncoase cu vegetație pionieră de Sedo-Scleranthion sau Sedo albi-Veronicion dillenii, Pante stâncoase silicioase cu vegetație casmofită, Pante stâncoase calcaroase cu vegetație casmofită, Pajiști uscate seminaturale și facies de acoperire cu tufișuri pe substraturi calcaroase (Festuco-Brometalia) (* situri importante pentru orhidee), Izvoare petrifiante cu formare de travertin (Cratoneurion), Galerii de Salix alba și de Populus alba, Păduri aluvionare cu Alnus glutinosa și Fraxinus excelsior (Alno-Padion, Alnion incanae, Salicion albae), Pseudostepă cu ierburi și specii anuale de Thero-Brachypodietea, Păduri de Castanea sativa, Formațiuni de Juniperus communis pe lande sau pajiști calcaroase, Pajiști cu Molinia pe soluri calcaroase, turboase sau argilos-nămoloase (Molinion caeruleae). La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: plante (1): Himantoglossum adriaticum păsări (18): uliu porumbar (Accipiter gentilis), ciocârlie-de-câmp (Alauda arvensis), fâsă-de-câmp (Anthus campestris), buha (Bubo bubo), caprimulg (Caprimulgus europaeus), șerpar (Circaetus gallicus), presură sură (Emberiza calandra), presură de grădină (Emberiza hortulana), șoim călător (Falco peregrinus), vânturel roșu (Falco tinnunculus), capîntortură (Jynx torquilla), sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio), sfrâncioc cu cap roșu (Lanius senator), ciocârlie de pădure (Lullula arborea), viespar (Pernis apivorus), codroș de munte (Phoenicurus ochruros), aușel cu cap galben (Regulus regulus), fluturașul de stâncă (Tichodroma muraria) amfibieni (1): Triturus carnifex mamifere (2): lupul (Canis lupus), liliacul mic cu potcoavă (Rhinolophus hipposideros) nevertebrate (4): Austropotamobius pallipes, croitorul mare al stejarului (Cerambyx cerdo), Euplagia quadripunctaria, rădașcă (Lucanus cervus) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 20 de specii de plante, 6 specii de amfibieni, 11 specii de mamifere, 1 specie de pești, 7 specii de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
San Valentino, Rio della Rocca

San Valentino, Rio della Rocca este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Italia întinsă pe o suprafață de 785 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului San Valentino, Rio della Rocca este situat la coordonatele 44.541667°N 10.7175°E﻿ ()44.541667; 10.7175. Înființare Situl San Valentino, Rio della Rocca a fost declarat sit de importanță comunitară în decembrie 1995 pentru a proteja 9 specii de animale. Situl a fost protejat și ca arie specială de conservare în martie 2019. Biodiversitate Situată în ecoregiunea continentală, aria protejată conține 9 habitate naturale: Pajiști uscate seminaturale și facies de acoperire cu tufișuri pe substraturi calcaroase (Festuco-Brometalia) (* situri importante pentru orhidee), Roci stâncoase cu vegetație pionieră de Sedo-Scleranthion sau Sedo albi-Veronicion dillenii, Fânețe de joasă altitudine (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis), Păduri de Castanea sativa, Pseudostepă cu ierburi și specii anuale de Thero-Brachypodietea, Formațiuni de Juniperus communis pe lande sau pajiști calcaroase, Pajiști carstice calcaroase sau bazofile, de Alysso-Sedion albi, Pajiști uscate europene, Galerii de Salix alba și de Populus alba. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: păsări (6): caprimulg (Caprimulgus europaeus), erete vânăt (Circus cyaneus), șoim călător (Falco peregrinus), sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio), ciocârlie de pădure (Lullula arborea), viespar (Pernis apivorus) amfibieni (2): Bombina pachypus, Triturus carnifex mamifere (1): lupul (Canis lupus) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 14 specii de plante, 4 specii de amfibieni, 7 specii de mamifere, 5 specii de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
Media Val Tresinaro, Val Dorgola

Media Val Tresinaro, Val Dorgola este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Italia întinsă pe o suprafață de 512 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Media Val Tresinaro, Val Dorgola este situat la coordonatele 44.498889°N 10.565833°E﻿ ()44.498889; 10.565833. Înființare Situl Media Val Tresinaro, Val Dorgola a fost declarat sit de importanță comunitară în noiembrie 1995 pentru a proteja 10 specii de animale. Situl a fost protejat și ca arie specială de conservare în martie 2019. Biodiversitate Situată în ecoregiunea continentală, aria protejată conține 7 habitate naturale: Pseudostepă cu ierburi și specii anuale de Thero-Brachypodietea, Pajiști uscate seminaturale și facies de acoperire cu tufișuri pe substraturi calcaroase (Festuco-Brometalia) (* situri importante pentru orhidee), Fânețe de joasă altitudine (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis), Formațiuni de Juniperus communis pe lande sau pajiști calcaroase, Râuri de munte și vegetația lor lemnoasă cu Salix elaeagnos, Galerii de Salix alba și de Populus alba, Păduri de Castanea sativa. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: păsări (5): caprimulg (Caprimulgus europaeus), presură sură (Emberiza calandra), sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio), ciocârlie de pădure (Lullula arborea), viespar (Pernis apivorus) amfibieni (1): Triturus carnifex mamifere (3): liliac cu urechi de șoarece (Myotis blythii), liliac cărămiziu (Myotis emarginatus), liliacul mic cu potcoavă (Rhinolophus hipposideros) nevertebrate (1): Austropotamobius pallipes Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 3 specii de plante, 3 specii de amfibieni, 9 specii de mamifere, 1 specie de nevertebrate, 1 specie de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
Rio Rodano, Fontanili di Fogliano e Ariolo e Oasi di Marmirolo

Rio Rodano, Fontanili di Fogliano e Ariolo e Oasi di Marmirolo este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Italia întinsă pe o suprafață de 192 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Rio Rodano, Fontanili di Fogliano e Ariolo e Oasi di Marmirolo este situat la coordonatele 44.648104°N 10.65377°E﻿ ()44.648104; 10.65377. Înființare Situl Rio Rodano, Fontanili di Fogliano e Ariolo e Oasi di Marmirolo a fost declarat sit de importanță comunitară în iulie 2006 pentru a proteja 46 de specii de animale. Situl a fost protejat și ca arie specială de conservare în martie 2019. Biodiversitate Situată în ecoregiunea continentală, aria protejată conține 5 habitate naturale: Cursuri de apă de la nivel de câmpie la nivel montan, cu vegetație Ranunculion fluitantis și Callitricho-Batrachion, Păduri aluvionare cu Alnus glutinosa și Fraxinus excelsior (Alno-Padion, Alnion incanae, Salicion albae), Galerii de Salix alba și de Populus alba, Lacuri eutrofice naturale cu vegetație de tip Magnopotamion sau Hydrocharition, Fânețe de joasă altitudine (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis). La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: păsări (39): lăcar mare (Acrocephalus arundinaceus), lăcar-de-lac (Acrocephalus scirpaceus), pescăruș albastru (Alcedo atthis), rață pitică (Anas crecca), rață mare (Anas platyrhynchos), lăstunul mare (Apus apus), egretă mare (Ardea alba), stârc cenușiu (Ardea cinerea), stârc roșu (Ardea purpurea), stârc galben (Ardeola ralloides), Bubulcus ibis, barză albă (Ciconia ciconia), erete de stuf (Circus aeruginosus), erete vânăt (Circus cyaneus), cuc (Cuculus canorus), pițigoi albastru (Cyanistes caeruleus), lăstun de casă (Delichon urbicum), egretă mică (Egretta garzetta), șoimul rândunelelor (Falco subbuteo), vânturel roșu (Falco tinnunculus), lișiță (Fulica atra), becațină comună (Gallinago gallinago), găinușă de baltă (Gallinula chloropus), rândunică (Hirundo rustica), sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio), sfrânciocul cu frunte neagră (Lanius minor), Larus michahellis, codobatura galbenă (Motacilla flava), stârc de noapte (Nycticorax nycticorax), grangur (Oriolus oriolus), cristei de baltă (Rallus aquaticus), rață cârâitoare (Spatula querquedula), chiră de baltă (Sterna hirundo), turturică (Streptopelia turtur), graur (Sturnus vulgaris), silvie cu cap negru (Sylvia atricapilla), mierlă (Turdus merula), pupăză (Upupa epops), nagâț (Vanellus vanellus) amfibieni (1): Triturus carnifex nevertebrate (3): Austropotamobius pallipes, croitorul mare al stejarului (Cerambyx cerdo), fluturele purpuriu (Lycaena dispar) pești (2): Barbus plebejus, Protochondrostoma genei reptile (1): țestoasa de baltă (Emys orbicularis) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 6 specii de plante, 4 specii de amfibieni, 1 specie de mamifere, 2 specii de nevertebrate, 4 specii de pești, 3 specii de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
Rio Tassaro

Rio Tassaro este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Italia întinsă pe o suprafață de 585 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Rio Tassaro este situat la coordonatele 44.488056°N 10.374167°E﻿ ()44.488056; 10.374167. Înființare Situl Rio Tassaro a fost declarat sit de importanță comunitară în iulie 2006 pentru a proteja 1 specie de plante și 8 specii de animale. Situl a fost protejat și ca arie specială de conservare în martie 2019. Biodiversitate Situată în ecoregiunea continentală, aria protejată conține 9 habitate naturale: Fânețe de joasă altitudine (Alopecurus pratensis, Sanguisorba officinalis), Pseudostepă cu ierburi și specii anuale de Thero-Brachypodietea, Păduri de Castanea sativa, Păduri aluvionare cu Alnus glutinosa și Fraxinus excelsior (Alno-Padion, Alnion incanae, Salicion albae), Izvoare petrifiante cu formare de travertin (Cratoneurion), Liziere de ierburi înalte hidrofile de câmpie și de nivel montan până la alpin, Păduri pe pante, grohotișuri și ravene de Tilio-Acerion, Grohotișuri termofile și vest-mediteraneene, Pajiști uscate seminaturale și facies de acoperire cu tufișuri pe substraturi calcaroase (Festuco-Brometalia) (* situri importante pentru orhidee). La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: plante (1): Himantoglossum adriaticum păsări (2): buha (Bubo bubo), sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio) amfibieni (1): Salamandrina terdigitata mamifere (3): liliac cu urechi de șoarece (Myotis blythii), liliacul mare cu potcoavă (Rhinolophus ferrumequinum), liliacul mic cu potcoavă (Rhinolophus hipposideros) nevertebrate (2): Austropotamobius pallipes, rădașcă (Lucanus cervus) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 6 specii de plante, 3 specii de amfibieni, 8 specii de mamifere, 1 specie de pești, 4 specii de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Italia
Casa dei Giornalisti

La casa dei Giornalisti è un edificio residenziale multipiano di Milano. Storia La costruzione dell'edificio venne commissionata all'architetto Giovanni Muzio dal Sindacato Interprovinciale Giornalisti Lombardi. I lavori ebbero inizio nel 1934 e si conclusero nel 1936 con l'inaugurazione il 31 ottobre alla presenza di Mussolini. Descrizione La casa occupa un lotto posto all'angolo fra viale Monte Santo, su cui prospetta la facciata principale e via Appiani; conta 7 piani più il terreno, dove si trovavano la sede del Circolo della Stampa e alcuni spazi comuni. La struttura portante, in calcestruzzo armato, consentì una certa libertà nel disegno degli appartamenti, variamente distribuiti a seconda dei piani; in totale gli appartamenti sono 29, con un'ampiezza variabile da 4 a 12 locali. La costruzione fu improntata a criteri di rigida economia, anche a causa della difficoltà di approvvigionamento dovute alle sanzioni economiche internazionali. Gli esterni, di aspetto severo, sono rivestiti in mattoni e pietra. Note Bibliografia Fonti Plinio Marconi, La casa dei giornalisti italiani a Milano, in Architettura, 1937, pp. 152-156. Annegret Burg, Novecento milanese, Milano, Federico Motta, 1991, p. 169, ISBN 88-7179-025-1. Testi di approfondimento Casa dei giornalisti, in Edilizia Moderna, n. 26, 1938. Bruno Moretti, Case d'abitazione in Italia, Milano, Hoepli, 1939, pp. 145-148, ISBN non esistente, SBN PAV0106911. Antonio Cassi Ramelli, Case, Milano, Vallardi, 1945, p. 90, ISBN non esistente, SBN VEA0068540. Gianni Mezzanotte, Giovanni Muzio. Architetture francescane, Milano, Eris, 1974, p. 65, ISBN non esistente, SBN MIL0000765. Collegamenti esterni Annegret Burg, Casa dei Giornalisti, su ordinearchitetti.mi.it. URL consultato il 24 gennaio 2021 (archiviato dall'url originale il 6 settembre 2015).