NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sanctuaire Sainte-Catherine-de-Sienne

Le sanctuaire Sainte-Catherine-de-Sienne (santuario di Santa Caterina ou santuario cateriniano) commémore sainte Catherine de Sienne, dans un ensemble de bâtiments autour de sa maison paternelle (la dimora dei Benincasa), située sur un des versants de la colline de Sant'Antonio, de l'ensemble collinaire de Sienne, en Toscane. On y accède par le Portique des communes d'Italie, qui donne sur deux loggiati et la chiesa del Crocifisso, dont le plan est à croix latine, et dont le nom dérive d'un crucifix miraculeux de la fin du XIIe siècle dont sainte Catherine aurait reçu les stigmates. Ce crucifix figure encore sur le maître-autel entre la corniche et des montants décorés de style baroque. Le sanctuaire proprement dit se compose de : l'oratoire supérieur dit l'oratorio della Cucina (« de la cuisine »), une pièce rectangulaire à pavement de faïence du XVIIe siècle, comportant un plafond à caissons refait au Cinquecento tardif sur des plans du Riccio, un retable de Bernardino Fungai, des parois décorées peintes de 17 tableaux des épisodes de la vie de la sainte (dont L'Apothéose de sainte Catherine de Rutilio Manetti) ; l'oratoire de la Chambre, de la sainte, avec ses reliques et sa cellule ; l'oratoire inférieur dit l'oratorio della Tintoria, dans les lieux du laboratoire de son père, Jacopo, teinturier, dit aussi « Oratorio di santa Caterina in Fontebranda » (du nom d'une fontaine proche du lieu) et celui de l'officielle « Contrada dell'Oca », transformé en église entre 1465 et 1474, avec une statue en bois polychrome de la sainte par Neroccio di Landi (v. 1474). la sacristie, avec la statue de sainte Catherine. Il existe également une petite église de Sienne située au 19, piazza Giacomo Matteotti, définie comme Oratorio di Santa Caterina ou du Paradiso, appartenant à la Contrada del Drago. Sources (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Santuario di Santa Caterina (Siena) » (voir la liste des auteurs). Articles connexes Liste des édifices religieux de Sienne Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de Sienne
Santuário de Santa Catarina (Siena)

O Santuário de Santa Catarina de Siena (em italiano: Santuario di Santa Caterina) está em um complexo de edifícios religiosos construídos em torno da casa da família de Santa Catarina de Siena, onde esta santa nasceu. O santuário está localizado na encosta da colina de Santo Antônio em Siena (Toscana, Itália). O complexo foi construído entre 1683 e 1700. Destaca-se a chamada Igreja do Crucifixo, cuja planta é em cruz latina e cujo nome deriva de um crucifixo milagroso do final do século XII do qual, segundo a tradição, Santa Catarina teria recebido os estigmas. Este crucifixo está localizado no altar-mor, é um templo de estilo barroco. O complexo também destaca o Oratório da Casa da Santa, com suas relíquias e sua cela. Referências Ligações externas
Barrettini

Barrettini is a small island of the Italian autonomous region of Sardinia. It is just north of the island of Sardinia. It is located east of Budelli on the north eastern part of Sardinia on the Tyrrhenian Sea. Weather Winters on the island can get very cold. One of the coldest months is February, and July is usually the sunniest month. Various types of precipitation occur throughout the year. Events In 1993, a French ferry crashed into the island. See also List of islands of Italy References
Barrettini

Barrettini je otok u Tirenskom moru koji se nalazi sjeverozapadno od otoka La Maddalena, na sjeveroistoku Sardinije. Administrativno pripada općini La Maddalena i nalazi se unutar Nacionalnog parka otočja Maddalena. Izvori Carta IGM - scala 1:25.000. Istituto Geografico Militare. Firenze. Vanjske poveznice
Isola di Barrettini

L'isola di Barrettini è un'isola del mar Tirreno situata ad est dell'isola di Budelli, nella Sardegna nord-orientale.Appartiene amministrativamente al comune di La Maddalena e si trova all'interno del parco nazionale dell'Arcipelago di La Maddalena. Incidenti Il 1º gennaio 1994 alle ore 6:35, la nave traghetto francese Monte Stello, con 77 passeggeri più gli uomini di equipaggio e una trentina di auto a bordo, si è incagliata sugli scogli dell'isolotto. Note Bibliografia Carta IGM - scala 1:25.000, Firenze, Istituto Geografico Militare. Voci correlate Isole italiane
Barrettini

Barrettini (voluit: Isola Barrettini) is een rotseilandje in de La Maddalena-archipel voor de kust van het Italiaanse eiland Sardinië. De zuidelijke helft van het eiland bestaat uit roze graniet, het noordelijke deel uit schist. Barrettini meet in 650 meter in lengte. De breedte varieert van veertig meter in het midden van het eiland tot ruim tweehonderd op zowel de noordelijk als de zuidelijke helft. Zowel aan de west- als de oostkust ligt halverwege het eiland een baai, respectievelijk Cala d'Acqua en Cala Zerri. Het noordelijkste punt van het eiland wordt Punta Seccagna genoemd. Barrettini is een habitat voor de Tyrreense muurhagedis. Het IOTA-nummer van Piana is, zoals voor de meeste andere eilanden in de archipel, EU-041. De Italian Islands Award-referentie (I.I.A., gegeven aan natuurlijke eilanden) was SS-002. Inmiddels heeft het in de Mediterranean Islands Award de code MIS-002.
Päpstliches Rumänisches Kolleg

Das Päpstliche Rumänische Pius-Kolleg (rumänisch Colegiul Pontifical Pio Romeno, italienisch Pontificio Collegio Pio Romeno) in Rom ist ein Päpstliches Kolleg für Seminaristen und Priester der Rumänischen Griechisch-Katholischen Kirche. Es befindet sich auf dem Gianicolo in unmittelbarer Nachbarschaft des Päpstlichen Ukrainischen Kollegs. Beide Liegenschaften sind exterritoriale Besitzungen des Heiligen Stuhls. Die Grundsteinlegung erfolgte am 11. Mai 1930, die Eröffnung 1937 durch Papst Pius XI., dessen Namen das Kolleg auch trägt. Weblinks Webpräsenz des Kollegs (rumänisch) Ansprache von Papst Franziskus anlässlich der 85-Jahrfeier des Kollegs (italienisch)
Romanian Pontifical College

The Romanian Pontifical College (Romanian: Colegiul Pontifical Pio Romeno) is a college established by Pope Pius XI for young people from the Romanian Greek Catholic Church who are in various phases of study at the universities of Rome, particularly post-graduates, and seminarians and priests, many of whom live in the college. History Pope Pius IX established four scholarships for Romanian theological students at the Pontifical Greek College of Saint Athanasius in Rome. In 1898, the Romanians were transferred to the Pontifical Urban College for the Propagation of the Faith. In 1930, Pius XI began to lay the foundations for a college of their own, which was finally inaugurated on 9 March 1937. The patron saint of the college is John of Damascus. The college's first rector was Angelo Dell'Acqua, and other past rectors include Vasile Cristea, later Romanian bishop in exile, the Benedictine monk Olivier Raquez (1994–2004), and Claudiu-Lucian Pop (2007–2011). The college was visited on 15 May 2015 by President Klaus Iohannis and on 12 May 2018 by Viorica Dăncilă, head of the Romanian government. In May 2022, Pope Francis held an audience with college members to mark the eighty-fifth anniversary of its founding. Notes External links Address to the College by Pope Francis, May 2017
Colegiul Pontifical Pio Romeno

Colegiul Pontifical Pio Romeno este un colegiu înființat de papa Pius al XI-lea în anul 1937 pentru tinerii din Biserica Română Unită cu Roma care se află în diferite faze de studiu (licențiat, doctorat) la universitățile din Roma. În colegiu locuiesc deopotrivă seminariști și preoți aflați la studiu. Sfântul patron al bisericii seminarului este Ioan Damaschinul. Istoric Rectori ai colegiului au fost, de-a lungul timpului, preotul Vasile Cristea (ulterior episcop român în exil) și ieromonahul benedictin Olivier Raquez (1994-2004). Colegiul a fost vizitat în data de 15 mai 2015 de președintele Klaus Iohannis, care a rostit cu ocazia respectivă un discurs. Viorica Dăncilă, șefa guvernului României, s-a aflat în data de 12 mai 2018 la colegiul Pio Romeno, ocazie cu care a promis o donație de carte, promisiune onorată de Guvernul României în a doua jumătate a anului respectiv. Note Legături externe Donație de carte din partea Guvernului României pentru Colegiul Pontifical „Pio Romeno”[nefuncțională – arhivă], mae.ro, 16 noiembrie 2018. Accesat la 7 noiembrie 2023.
Abbey of San Bartolomeo

Abbazia di San Bartolomeo (Italian for Abbey of San Bartolomeo) is a Benedictine abbey in Carpineto della Nora, Province of Pescara (Abruzzo). It was declared a national monument in 1902. From December 2014 the Italian Ministry of Culture manages the abbey through il Polo museale dell'Abruzzo, which became Direzione regionale Musei in December 2019. History The abbey was built in 962 by the will of Berardo or Bernardo, count of Penne, on Pietrarossa mountain, located at the eastern slope of Mount Gran Sasso. Important information about the foundation and the properties of the Benedictine abbey can be found in the chronicle written by the monk Alessandro, which tells the story of the monastery from its origins until 1193. From this text it is possible to draw most of the historical information relating to the Monastery. For example, in 1066 the founder's grandson, who ironically was also called Berardo or Bernardo, occupied the Abbey, its service buildings, and its fields and completely destroyed the areas of the Monastery occupied by the Monks, forcing them to flee and leaving as the only religious guardian of the place his brother Sansone, who had previously made himself a monk. In the same year (1066), the Normans led by Ugo Malmozzetto (one of the captains of Roberto di Loritello, in turn right arm of Roberto il Guiscardo) who had begun the conquest of coastal Abruzzo in 1061, dismissed Berardo from the County of Penne, taking his place, and freeing the Abbey of San Bartolomeo from its tyranny. In the Chronicon there is no mention of reconstructions. However, the oldest parts of the building such as the bell-tower's base was finished in the course of the 11th century by Abbot Erimondo, who died in 1074. Most of the church structures remaining seem to date back to the 12th and 13th centuries. After suppression of the monastery in the 19th century, much of the abbey fell to ruin. in addition to the restoration carried out in the 1970s by the Superintendency; The first abbot was Benedetto, chosen by Count Berardo, and under his regency the arm of San Bartolomeo reached the monastery, an event so exceptional that it attracted the bishops of Teate, Valva, Penne, Marsica and Apruzio to the abbey. Architecture The complex has undergone reconstruction mainly in the last century. The elements remaining including a rectangular apse with a rose window and mullioned windows are typical of gothic architecture. References External links "Chiesa di San Bartolomeo" (in Italian). Ministero dei beni e delle attività culturali e del turismo. Archived from the original on November 5, 2016. Retrieved May 14, 2016.
Equus Traiani

Equus Traiani ("caballo de Trajano" en latín) era la denominación de una estatua ecuestre en bronce de dimensiones colosales que representaba al emperador romano Trajano. Se la supone mayor que la estatua ecuestre de Marco Aurelio (entre 1,6 y 1,7 veces su tamaño). Esta otra escultura que, al contrario que la de Trajano, sí se conserva, reprodujo la pose tanto del caballo como del jinete.​ Junto con su pedestal mediría unos 10 o 12 metros de altura.​ Historia Se erigió en el foro de Trajano entre 112 y 114, con la función de conmemorar la conquista de la Dacia. La moneda acuñada en el periodo contemporáneo a la reordenación del espacio donde se situó, refleja el aspecto de la estatua, con el caballo levantando la pata delantera derecha y apoyando en el suelo las otras tres; y el jinete con el brazo derecho extendido, portando en su mano una lanza o una estatuilla de la Victoria.​ El descubrimiento de los cimientos de su base ha permitido establecer su posición precisa:​ se encontraba a 25 metros del centro del foro y a 30 metros de la fachada monumental que constituía su límite meridional.​ Todavía seguía existiendo perfectamente conservada en el siglo IV, según el testimonio recogido por Amiano Marcelino de la visita a Roma de Constancio II en el año 357:​ Referencias
Statua equestre di Traiano

La statua equestre di Traiano (Equus Traiani) era una scultura bronzea colossale raffigurante l'imperatore Traiano a cavallo, che era collocata nella piazza del foro di Traiano a Roma. Storia La statua equestre di Traiano fu eretta tra il 112 ed il 114 come sembra dimostrare la monetazione imperiale di quel periodo, in seguito alle vittorie dell'imperatore sui Daci, contemporaneamente al resto della piazza. Il ritrovamento delle fondazioni del suo basamento ha permesso di individuarne la posizione precisa: si trovava a 25 metri dal centro della piazza ed a 30 metri dalla facciata monumentale che ne segnava il limite meridionale Le statue equestri erano ancora perfettamente conservate nel IV secolo, come testimonia la meraviglia di Costanzo II in visita a Roma nel 357: in particolare fu colpito dalla colossale statua equestre di Traiano. Struttura Si trattava di una statua colossale, probabilmente di dimensioni pari ad 1,7-1,6 quelle della statua equestre di Marco Aurelio (che sembra ne copiò le pose del cavallo e del cavaliere), quest'ultima giunta fino a noi. Si trattava quindi di una statua che con il basamento misurava in altezza probabilmente 10-12 metri. Note Bibliografia Ammiano Marcellino, Res gestae, XV. Fiorella Festa Farina, Tra Damasco e Roma. L'architettura di Apollodoro nella cultura classica (Damasco, Museo archeologico nazionale, 20 dicembre 2001-20 gennaio 2002), L'Erma di Bretschneider, Roma 2001. James E. Packer & Kevin Lee Sarring, The Forum of Trajan in Rome: a study of the monuments, Los Angeles & Oxford 1997. Roman Imperial Coinage Traianus, II. Voci correlate Arte traianea Traiano Foro di Traiano Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su statua equestre di Traiano Collegamenti esterni L'Equus Traiani, su Sovrintendenza Capitolina ai Beni Culturali. URL consultato l'11 dicembre 2019.
Ruiterstandbeeld van Trajanus

Het Ruiterstandbeeld van Trajanus (Latijn:Equus Traiani) was een ruiterstandbeeld ter ere van keizer Trajanus in het oude Rome. Trajanus liet het ruiterstandbeeld midden op het plein van zijn nieuwe forum plaatsen. Het moet een schitterend monument geweest zijn. Toen keizer Constantius II in 357 zijn enige bezoek aan Rome bracht, was hij verbluft door de pracht van het Forum van Trajanus. Volgens Ammianus Marcellinus riep hij daarbij uit dat het enige dat hij in zijn hoofdstad Constantinopel kon en wilde laten kopiëren, het Ruiterstandbeeld van Trajanus was. Het ruiterstandbeeld staat afgebeeld op een aantal munten die door Trajanus werd geslagen. Trajanus, gezeten op zijn paard, begroette hier vanuit de bezoekers van het forum. Waarschijnlijk diende het ruiterstandbeeld van Trajanus als voorbeeld voor vele andere standbeelden. Het bekende Ruiterstandbeeld van Marcus Aurelius is op dezelfde wijze gemodelleerd. Uit archeologisch onderzoek blijkt wel dat het beeld van Trajanus (met een hoogte van acht tot tien meter zonder sokkel) ongeveer drie keer groter moet zijn geweest dan dat van Marcus Aurelius. Antieke bron Referentie G. Seelentag, Taten und Tugenden Traians pp.342 J.E. Packer, The Forum of Trajan in Rome: a study of the monuments, Volume 1 pp.95-96
Pomnik konny Trajana

Pomnik konny Trajana (łac. Equus Traiani) – pomnik konny wzniesiony w latach 112–114 na Forum Trajana w Rzymie, dla uczczenia zwycięstw cesarza Trajana podczas wojen z Dakami. Nie zachował się do naszych czasów. Architektura Pomnik został wykonany z brązu i mierzył około 10–12 metrów wysokości (włącznie z fundamentem o wymiarach 3,76 × 7,54 metrów). Przedstawiał siedzącego na koniu cesarza w stroju wojskowym, który w prawej dłoni trzymał skierowaną w dół włócznię (znak pacyfikacji), a w lewej posąg Wiktorii symbolizującej zwycięstwo. Wygląd tego pomnika autorstwa Apollodorosa z Damaszku znany jest dzięki wizerunkowi umieszczonemu na emitowanych przez Trajana denarach. Pomnik wzbudzał zachwyt widzów, co m.in. znajduje potwierdzenie w relacji historyka Ammiana Marcellina o pobycie w Rzymie cesarza Konstancjusza II w 357 roku. Zwiedzając Forum Trajana, władca stwierdził, że ze wszystkich budowli jakie tam podziwia, chciałby skopiować właśnie pomnik konny Trajana (Dzieje rzymskie XVI 10,15). Galeria Przypisy
Estátua equestre de Trajano

A estátua equestre de Trajano (em latim: Equus Traiani) era uma colossal escultura de bronze do imperador Trajano montado num cavalo e que ficava bem no centro da praça do Fórum de Trajano, em Roma. História Como atestam as moedas da época, a estátua foi erigida entre 112 e 114, logo depois da vitória dos romanos sobre os dácios, juntamente com o próprio complexo do fórum onde ela ficava. A descoberta da fundação de sua base permitiu que fosse identificada com precisão a sua localização: ela ficava a 25 metros do centro da praça e a 30 metros da fachada monumental que marcava o limite meridional do fórum. A estátua ainda estava perfeitamente conservada no século IV, como testemunhou maravilhado o imperador Constâncio II em sua visita a Roma em 357, especialmente por causa de suas dimensões colossais: Não se sabe o que aconteceu com ela depois, mas nenhum vestígio dela chegou até os tempos modernos. Estrutura De dimensões colossais, a estátua de Trajano provavelmente era de 60% a 70% maior que a estátua equestre de Marco Aurélio (que lhe copiou a pose do cavalo e do cavaleiro), que ainda pode ser admirada no Campidoglio (uma cópia; a original está nos Museus Capitolinos). Portanto, é seguro afirmar que ela tinha cerca de 10-12 metros de altura incluindo a base. Planimetria Referências Bibliografia
Trajanus ryttarstaty

Trajanus ryttarstaty (latin: Equus Traiani) var en ryttarstaty i brons, belägen på Trajanus forum i antikens Rom. Denna kolossalstaty var förmodligen inspirerad av Domitianus ryttarstaty på Forum Romanum och stod i sin tur som förebild för Marcus Aurelius ryttarstaty. Trajanus ryttarstaty var omkring 10–12 meter hög. Källor Noter Tryckta källor Platner, Samuel Ball (1911) (på engelska). The Topography and Monuments of Ancient Rome. Boston: Allyn and Bacon. sid. 286. https://archive.org/details/topographymonume00platiala/page/286/mode/2up Platner, Samuel Ball (1929) (på engelska). A Topographical Dictionary of Ancient Rome. London: Oxford University Press. sid. 239. https://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Gazetteer/Places/Europe/Italy/Lazio/Roma/Rome/_Texts/PLATOP*/Forum_Trajani.html#equus_Trajani Richardson, Lawrence (1992) (på engelska). A New Topographical Dictionary of Ancient Rome. Baltimore, Maryland: Johns Hopkins University Press. ISBN 0-8018-4300-6 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Trajanus ryttarstaty.
Caserma Salvo D’Acquisto

Die Caserma Salvo D’Acquisto ist eine Kasernenanlage der Carabinieri im Norden der italienischen Hauptstadt Rom. Sie befindet sich rund einen Kilometer nordöstlich der Milvischen Brücke im Stadtteil Tor di Quinto in einem Flussbogen des Tiber. Benannt ist die Kaserne nach dem Carabinieri-Unteroffizier Salvo D’Acquisto, der 1943 sein Leben für 22 Zivilisten gab, die von der SS erschossen werden sollten. Geschichte Bis Mitte des 20. Jahrhunderts endete das zusammenhängende Stadtgebiet Roms an der Milvischen Brücke. Tor di Quinto war lange Zeit landwirtschaftlich geprägt. Im Jahr 1891 wählte man das Gebiet für den Aufbau einer Außenstelle der Kavallerieschule Pinerolo aus, deren Standort in Norditalien lange als wenig zweckmäßig beurteilt worden war. Den Aufbau der Außenstelle in Tor di Quinto leitete der Kavallerieoffizier Luciano del Gallo di Roccagiovine. Ein bekannter Absolvent dieser ersten Periode war Federico Caprilli. Der Vater der Springreiter Piero und Raimondo D’Inzeo war in Tor di Quinto Unteroffizier und Ausbilder. Die Kavallerieschule umfasste seinerzeit das Gebiet im genannten Flussbogen einschließlich des Fleming-Hügels im Nordwesten. Dort entstanden unter anderem eine Kavalleriekaserne, ein Schießplatz und ein Hippodrom. Neben der Kavallerieschule wurden dort bis zum Zweiten Weltkrieg auch Kavallerieregimenter einquartiert. Ab 1946 baute man in Tor di Quinto die Schule als „Panzerkavallerieschule“ wieder auf, die dann 1951 nach Caserta verlegt wurde. Die Kavalleriekaserne in Tor di Quinto (Caserma Sabatini) wurde dafür dauerhaft Standort des Kavallerieregiments Lancieri di Montebello, dem man auch die sonstigen Anlagen der ehemaligen Kavallerieschule unterstellte. Einen Bereich im Westen des Standorts überließ man den Carabinieri, die dort Anfang der 1980er Jahre eine moderne, nach Salvo D’Acquisto benannte Kasernenanlage errichteten. Hinzu kamen Einrichtungen der Marine. Nutzung Die Caserma Salvo D’Acquisto ist heute eine der größten Kasernen der Carabinieri. Folgende Dienststellen und Verbände sind dort derzeit untergebracht: das Kommando mobile und spezielle Verbände „Palidoro“ das zentrale Personalauswahlzentrum der Carabinieri das Kommando des kriminaltechnischen Dienstes (RaCIS) die kriminaltechnische Einheit Rom (RIS Roma) das 4. Carabinieri-Regiment zu Pferde das 8. Bereitschaftspolizei-Regiment „Lazio“ Weblinks Kommando mobile und spezielle Verbände der Carabinieri Webseiten des Hippodroms Bilder auf romasparita.eu
Caserma Salvo D'Acquisto

La caserma Salvo D'Acquisto M.O.V.M. dell'Arma dei Carabinieri, sita in viale di Tor di Quinto a Roma, è la sede del Centro nazionale di selezione e reclutamento (CNSR), del Comando delle unità mobili e specializzate carabinieri "Palidoro", della Divisione unità mobili carabinieri, dell'8º Reggimento "Lazio", del 4º Reggimento carabinieri a cavallo, del Raggruppamento carabinieri investigazioni scientifiche (RaCIS) e del Reparto Investigazioni Scientifiche (RIS) di Roma. La denominazione della caserma è in onore dell'eroe italiano Salvo D'Acquisto, vicebrigadiere dell'Arma, insignito della medaglia d'oro al valor militare alla memoria dei fatti accaduti il 23 settembre 1943, quando venne fucilato dai tedeschi al posto di altre ventidue persone, salvandole da morte certa. Note Voci correlate Arma dei Carabinieri Storia dell'Arma dei Carabinieri 4º Reggimento carabinieri a cavallo
Светилище на Диана (Неми)

Светилището на Диана в Неми (Diana Nemorensis) се намира под селището Неми на езерото Неми, на 27 км югоизточно от Рим. Неми е през древността култово място и център на севетилището на богинята Диана (еднаква с гръцката богиня Артемида). Това е свещен дъб, който се пази от свещеник-крал (rex nemorensis). Това е един избягал роб, който денонощно пази дървото. Легендите за това култово място са описани в монументално произведение за теорията на религията и митологията, книгата на сър Джеймс Джордж Фрейзър „The Golden Bough“ („ Златната клонка“, 1890-1915). За римляните малката горичка е от значение, понеже клончето, което откъсва техният легендарен прародител Еней по съвет на Сибила е от дъба в Неми. Жените се молели на богинята за здрави наследници. Редовно е имало и факелно шествие от млади жени към храма. Вероятно весталки са пазели там един вечен огън. Местността на разкопките не е допуснато за публика. Вижте също Рекс Неморенсис Богинята Диана на монети
Diana Nemorensis tempel

Diana Nemorensis tempel var ett tempel i Nemi i Italien, tillägnat gudinnan Diana. Templet uppfördes omkring 300 f.Kr. och uppgavs under antiken vara en etruskisk helgedom. Det var ett uråldrig centrum för dyrkan av gudinnan Diana, som beräknas ha dyrkats på platsen sedan åtminstone 500 f.Kr. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Diana Nemorensis tempel.