NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Корлеоне

Корлеоне (итал. Corleone, сиц. Cunigghiuni) је мало насеље са око 12.000 становника у Сицилији, Италији. Географија Корлеоне се налази у провинцији Палермо, 57 km од Палерма, 115 km од Агриђента и 249 km од Катаније. Налази се на надморској висини од 600 m. Историја Местом су некада доминирали Арапи, који су му дали име Qurlayun. Кула под именом Saracena изграђена у 11. или 12. веку још увек постоји. Корлеоне је због своје локације често био мета у сицилијским ратовима. У 14. веку постаје краљевски посед феудалца Фредерика Вентимиљије. У 15. и 16. веку место бележи значајан демографски пораст. Неке од знаменитости места су Црква Богородице изграђена у 14. веку, Црква и манастир Сан Салваторе изграђени 1737. те Црква Адолората изграђена 1749. Становништво Према резултатима пописа становништва 2011. у општини је живело 11.286 становника. Корлеоне данас Место је познато по томе што је тамо рођен вођа мафије Салваторе Рина. Мафија је терорисала насеље и околину деценијама и тек однедавно су становници почели да се одупиру утицају мафије. Дана 11. априла 2006. је после 40 година трагања у близини места ухапшен мафијаш Бернардо Провенцано (рођен 1933), који је сматран наследником Салватора Рина . Након тога је једна од улица у месту преименована у 11. априла. У месту такође од 2001. постоји антимафијашки музеј. Неки други познати мафијаши из места су Микеле Навара, Лучано Леђо и Леолука Багарела. Корлеоне у популарној култури У популарној култури место је познато по томе што је из њега емигрирао Вито Андолини (касније Вито Корлеоне) у филму Кум и истоименом роману Марија Пузе. У другом делу Кума Вито као и друге особе у више наврата посећују Корлеоне. Ал Пачино (који глуми Мајкла Корлеона у Куму) је родом управо из Корлеона. Партнерски градови Вибо Валенција Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Corleone, Palermo

Corleone är en stad och kommun i storstadsregionen Palermo, innan 2015 i provinsen Palermo, på Sicilien. Kommunen hade 11 128 invånare (2017). Corleone gränsar till kommunerna Bisacquino, Campofelice di Fitalia, Campofiorito, Chiusa Sclafani, Contessa Entellina, Godrano, Mezzojuso, Monreale, Palazzo Adriano, Prizzi och Roccamena. Mest känd är staden för att den fiktive maffialedaren Vito Corleone i boken och filmen Gudfadern kom därifrån. Det är inte bara i filmens värld som Corleone är en maffiastad. Sedan 1960-talet har Corleone-klanen (Clan dei Corleonesi) av Cosa Nostra tagit mer makt över organisationen, främst genom våld. Flera välkända maffiabossar kommer från eller har bott i staden: Michele Navarra, Luciano Leggio, Leoluca Bagarella, Salvatore Riina och Bernardo Provenzano. Den 11 april 2006 greps maffialedaren Bernardo Provenzano i Corleone efter att ha varit jagad av polisen i cirka 40 år. Referenser Externa länkar Staden Corleones hemsida
Корлеоне

Корлеоне (італ. Corleone, сиц. Cunigghiuni) — муніципалітет в Італії, у регіоні Сицилія, метрополійне місто Палермо. Корлеоне розташоване на відстані близько 460 км на південь від Рима, 34 км на південь від Палермо. Населення — 11 244 особи (2014). Покровитель — San Leoluca. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживали 152 іноземці з 25 країн, серед них 71 громадянин країн Євросоюзу. Клімат Персоналії Святий Бернард з Корлеоне (1605—1667) — католицький святий з Італії. Сусідні муніципалітети Бізаккуїно Кампофеліче-ді-Фіталія Кампофьорито К'юза-Склафані Контесса-Ентелліна Годрано Меццоюзо Монреале Палаццо-Адріано Прицці Роккамена Див. також Список муніципалітетів метрополійного міста Палермо Примітки
Сант Анджело

Замъкът Сант Анджело (на италиански: Castel Sant'Angelo; на английски: Castle of the Holy Angel) – също известен като Мавзолей на Адриан (на италиански: Mausoleum of Hadrian), е римски архитектурен паметник, разположен в Рим. Първоначално е гробница, след това замък, резиденция на папите и хранилище за техните ценности и едновременно затвор. В наши дни е музей. Римски период Император Адриан започва да го строи през 135 г. като мавзолей за себе си и членовете на своето семейство. След смъртта на Адриан строителството завършва през 139 г. неговият приемник Антонин Пий. Мавзолеят бил подобен на етруски тумулус: на квадратна основа (с дължина на страната 84 м) е поставен цилиндър (с диаметър 64 м и височина около 20 м), увенчан с насипна пръст, завършващ на върха със скулптурна група – императорът, управляващ квадрига. В мавзолея били поставени погребалните урни на императорите, управлявали между Адриан и Септимий Север. След това гигантското съоръжение е включено в построените при Аврелиан стени, обкръжаващи града и започнало да се използва за военни и стратегически цели. Християнски период Според легендата през 590 г., по време на чумна епидемия, папа Григорий Велики видял на върха на крепостта архангел Михаил, който сложил меча в ножницата си, което означавало край на бедствието. Оттам и произлязло името на замъка – Сант Анжело. Римските папи превръщат сградата в крепост. Между Ватикана и Сант Анджело е изграден покрит коридор Пасето, използван от папите, като път за бягство. Климент VII през 1527 г. се скрива в замъка, когато войската на император Карл V влиза в Рим. В обсадения замък по това време се намира и взема дейно участие в отбраната и известният скулптор и ювелир Бенвенуто Челини. Няколко години по-късно той е заключен в затвора, но успява да направи невъзможното – да избяга. В изкуството и литературата Затворът е сцена на трето действие на операта „Тоска“ на Джакомо Пучини. Действието се развива в Рим през 1800 г. В затвора попада осъденият на смърт художник Каварадоси. След разстрела, любовницата му Тоска се самоубива, като се хвърля от укрепленията на замъка в реката Тибър. Някои сцени от романа „Ангели и демони“ на Дан Браун се развиват в замъка.
Castell de Sant'Angelo

El castell de Sant'Angelo (en italià, Castel Sant'Angelo), conegut també com el mausoleu d'Hadrià o Mole Adriana, és un monument romà al marge dret del riu Tíber, davant l'antic Pons Aelius (l'actual pont de Sant'Angelo), a no gaire distància de la Ciutat del Vaticà. Iniciat per l'emperador Hadrià l'any 135 amb la finalitat de fer-ne el seu mausoleu personal i familiar, fou acabat per Antoní Pius el 139. El monument, bastit amb pedra de travertí, estava coronat per una quadriga de bronze guiada per l'emperador Hadrià. Ben aviat, l'edifici canviaria d'ús i es convertiria en una fortificació militar. Es va integrar a la muralla d'Aurelià l'any 403. El nom actual del castell prové de l'any 590, durant una gran epidèmia de pesta que va assolar la ciutat de Roma. El papa de l'època, Gregori I, va veure l'arcàngel Sant Miquel al capdamunt del castell embeinant l'espasa, cosa que significava l'acabament de l'epidèmia. Per commemorar aquesta aparició, es va coronar l'edifici amb l'estàtua d'un àngel: primer va ser una escultura de marbre de Raffaello da Montelupo i, des del 1753, n'és una de bronze de Pierre van Verschaffelt sobre un dibuix de Bernini. Des del 1277, el castell és connectat amb la Ciutat del Vaticà mitjançant un corredor fortificat, anomenat el Passetto, d'uns vuit-cents metres de llargària. La fortalesa fou el refugi del papa Climent VII durant el setge i saqueig de Roma (1527), dut a terme per les tropes de l'emperador Carles V. Fins al segle xix, el castell servirà de presó política del papat, i en serà Marc Antoni de Dominis (1560-1624), arquebisbe, matemàtic i científic un dels presoners destacats. El 21 de juliol del 1871, s'arria la bandera pontifícia i l'exèrcit italià pren possessió de l'edifici. Restaurat al començament del segle xx, el castell de Sant'Angelo va restar aïllat de les construccions dels voltants fins al 1934. Des del 1925, és un museu nacional que allotja una col·lecció de pintura (amb frescos de Perino del Vaga, Antonio da Sangallo el Jove, Dosso Dossi i Lorenzo Lotto, entre d'altres) i armadures. Referències Enllaços externs Museu Nacional del Castell de Sant'Angelo Arxivat 2016-05-06 a Wayback Machine. (italià). Informació i fotografies sobre el castell de Sant'Angelo Arxivat 2010-04-24 a Wayback Machine. (italià).
Andělský hrad

Andělský hrad (it. Castel Sant'Angelo), původně Hadriánovo mauzoleum, je monumentální kruhová stavba v Římě. Vybudována byla na pravém břehu Tibery mezi lety 135–139, v průběhu věků byla několikrát pobořena, opravena a přebudována. Původně ji nechal vybudovat římský císař Hadrián jakožto rodinné mauzoleum, později sloužila jako papežská pevnost spojená tunelem ve hradbách s Vatikánem, rezidence a vězení. V současné době v ní sídlí muzeum věnované historii budovy a města Říma. Historie Stavba byla započata ještě za života Hadriána a dokončena v roce 139 za vlády Antonia Pia. V pozdní antice byla stavba známa pod jménem Hadrianeum. V Hadriánově mauzoleu jsou pohřbeny následující osobnosti: císař Hadrián a jeho manželka Sabina, císař Antoninus Pius a jeho manželka Faustina, císař Lucius Verus, císař Marcus Aurelius, císař Commodus, císař Septimius Severus, císař Marcus Aurelius Antoninus Bassianus, více známý jako Caracalla. Hrobka měla tvar plochého válce (průměr 64 m a výška 20 m), který stál na soklu tvaru kvádru s délkou strany 84–89 m a výškou 10–15 m. Horní část hrobky byla upravena jako zahrada s cypřišovými stromy. Uprostřed stál nejspíš malý kruhový chrám. Uprostřed mauzolea se nacházela samotná pohřební komora. Galerie Odkazy Související články Andělský most Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Andělský hrad na Wikimedia Commons Galerie Andělský hrad na Wikimedia Commons
Engelsborg (Rom)

For alternative betydninger, se Engelsborg. (Se også artikler, som begynder med Engelsborg) Engelsborg (italiensk: Castel Sant'Angelo, overs. 'den hellige engels borg' ) også undertiden kendt som Hadrians Mausoleum, er en højtliggende rotunda (cylindrisk bygning) beliggende i Parco Adriano i Rom. Bygningen blev oprindeligt bestilt af den romerske kejser Hadrian (r. 117–138) som et mausoleum for sig selv og sin familie. De senere paver brugte bygningen som en fæstning og et slot, hvor det meste af den oprindelige bygning blev bevaret. Pave Nikolaus III byggede en overdækket korridor (Passetto di Borgo) mellem fæstningen og Peterskirken. I dag fungerer bygningen som et museum. Strukturen var engang den højeste bygning i Rom. Fæstningen har også tjent som fængsel, blandt andet for Giordano Bruno, som sad der i seks år. Hadrians grav Hadrians (r. 117–138) grav blev opført på højre bred (eller nordlige kant) af Tiberen, mellem 134 og 139 e.Kr. Oprindeligt var mausoleet en dekoreret cylinder med en havetop og en gylden quadriga. Hadrians aske blev placeret her et år efter hans død i Baiae i 138, sammen med dem fra hans kone Sabina og hans første adopterede søn, Lucius Aelius, der døde i 138. Efter dette blev også efterfølgende romerske kejsers rester placeret her – den sidste registrerede deponering var af Caracalla i 217. Urnerne, der indeholdt disse aske, blev sandsynligvis placeret i det, der nu er kendt som Skatkammeret, dybt inde i bygningen. Hadrian byggede også Pons Aelius med direkte udsigt til mausoleet. Galleri Se også Borge og slotte i Italien Referencer
Zamek Świętego Anioła

Zamek Świętego Anioła (wł. Castel Sant’Angelo), Mauzoleum Hadriana – grobowiec cesarza Hadriana, jego rodziny oraz następców, znajdujący się na prawym brzegu Tybru w Rzymie, w pobliżu Watykanu. Budowę mauzoleum rozpoczęto za życia Hadriana, ukończono je jednak dopiero za panowania jego następcy Antoninusa Piusa w 139 roku. Usytuowano je na terenie ogrodów Domicji (horti Domitiae). Aby ułatwić komunikację, na wysokości Pola Marsowego przerzucono ośmioprzęsłowy most Pons Aelius. Grobowiec wybudowany został na obłożonej z zewnątrz płytami z marmuru paryjskiego podstawie w kształcie kwadratu o boku 85 m i wysokości ok. 10 m. Na niej posadowiono wzniesione z betonu i wyłożone z zewnątrz trawertynowymi płytami cylindryczne mauzoleum, o średnicy 64 m i oryginalnej wysokości ok. 21 m, nakryte kopułą na której na warstwie ziemi posadzono drzewka cyprysowe. Kopuła ozdobiona była ustawionym na podwyższeniu, wykonanym z brązu posągiem cesarza powożącego kwadrygą. Na krawędzi ścian mauzoleum ustawiono posągi z marmuru. Ściany podstawy ozdobiono fryzem z bukranionów i inskrypcjami wymieniającymi pochowanych w mauzoleum członków rodziny cesarskiej. W mauzoleum pochowano Hadriana i jego żonę Sabinę, Antonina Piusa z żoną Faustyną Starszą, Lucjusza Aeliusza, Lucjusza Werusa, Marka Aureliusza, Septymiusza Sewera, Julię Domnę, Getę i Karakallę. Wejście do mauzoleum prowadziło przez dromos i rampę zakończoną kwadratowym pomieszczeniem, w niszy którego umieszczono posąg cesarza. Z tego pomieszczenia spiralny korytarz prowadził do komory grobowej o wymiarach 8×8 m. Ściany tego pomieszczenia wyłożono marmurem, a jego nisze przeznaczone były na urny z prochami zmarłych. Budowla funkcję mauzoleum pełniła do 271 roku, kiedy została włączona w system murów obronnych Rzymu. W czasach Teodoryka zamieniono ją na więzienie. Na początku V wieku, za panowania Honoriusza, została przebudowana na fortecę. Podczas oblężenia Rzymu przez Gotów w 537 roku zniszczone zostały marmurowe rzeźby wieńczące mauzoleum (obrońcy obrzucali nimi szturmujących wrogów). Pod koniec VI wieku papież Grzegorz I Wielki przemianował budowlę na Zamek św. Anioła, aby upamiętnić ukazanie się podczas zarazy, nad mauzoleum anioła chowającego miecz na znak końca epidemii, którą interpretowano jako gniew Boży. W 608 roku papież Bonifacy IV na szczycie budynku wzniósł kaplicę Świętego Anioła w Niebie. W X wieku zamek stał się własnością rodziny Krescencjuszy, którzy ufortyfikowali go i wybudowali na szczycie wieżę. W okresie średniowiecza i renesansu Zamek św. Anioła służył papieżom jako więzienie i twierdza, co wiązało się z licznymi przebudowami. W 1277 roku papież Mikołaj III połączył zamek z Watykanem za pomocą korytarza Passetto di Borgo, istniejącego do dziś. W 1453 roku na jego murach powieszony został Stefano Porcari, zaś podczas Sacco di Roma w 1527 roku schronił się w nim papież Klemens VII. Od 1752 roku budynek zdobi rzeźba przedstawiająca anioła z mieczem. Od 1933 roku do czasów obecnych znajduje się w nim watykańskie muzeum średniowiecznej broni. Przypisy
Castelo do Santo Anjo

Castelo do Santo Anjo (em italiano: Castel Sant'Angelo) é um castelo localizado na margem direita do rio Tibre, diante da Ponte do Santo Anjo, próximo do Vaticano, no rione Borgo de Roma, Itália. Construído sobre as ruínas do antigo Mausoléu de Adriano e, posteriormente, dedicado ao Arcanjo São Miguel, é atualmente um museu. História Antiguidade Sua primitiva estrutura foi iniciada no ano 135 pelo imperador Adriano como um mausoléu pessoal e familiar (Tumbas de Adriano), concluído por Antonino Pio em 139. O monumento, em travertino, era adornado por uma quadriga em bronze, conduzida por Adriano. Em pouco tempo, entretanto, a sua função foi alterada, sendo utilizado como edifício militar. Nessa qualidade, passou a integrar a Muralha Aureliana em 403. Idade Média A sua actual designação remonta a 590, durante uma grande epidemia de peste que assolou Roma. Na ocasião, o Papa Gregório I afirmou ter visto o Arcanjo São Miguel sobre o topo do castelo, o qual embainhava a sua espada, indicando o fim da epidemia. Para celebrar essa aparição angélica, a estátua do referido anjo coroa o edifício: inicialmente um mármore de Raffaello da Montelupo, e desde 1753, um bronze de Pierre van Verschaffelt sobre um esboço de Gian Lorenzo Bernini. Durante a época medieval esta foi a mais importante das fortalezas pertencentes aos Papas. Serviu também como prisão na época dos movimentos de unificação da Itália ocorridos no século XIX. Características De planta circular, o seu desenho renascentista influenciou a traça do Forte de São Lourenço do Bugio, em Portugal, e a do Forte de São Marcelo, no Brasil. A Ponte do Santo Anjo, sobre o rio Tibre, é ornada por doze estátuas de anjos esculpidas por Gian Lorenzo Bernini. De seu terraço superior, tem-se uma magnífica vista do rio Tibre, dos prédios da cidade e até mesmo do domo superior da Basílica de São Pedro. Referências Ligações externas «Panorâmicas virtuais de 360º»
Кастел Сант Анђело

Кастел Сант Анђело или Хадријанов маузолеј (итал. Castel Sant'Angelo, Mausoleo di Adriano) је споменик у Риму на десној обали Тибра. Налази се у близини Ватикана и са њиме је повезан утврђеним ходником. Кастел је више пута архитектонски измењен у доба средњег века и ренесансе. Маузолеј је изграђен у годинама 130-139. нове ере. Изградио га је архитекта Деметријано као гробницу цара Хадријана и његове породице. У њему су сахрањени цар Хадријан, његова жена Вибија Сабина, цар Антонин Пије, његова жена Фаустина и троје њихове деце, Луције Елије, цар Комод, цар Марко Аурелије и његово троје деце, цар Септимије Север, његова жена Јулија Домна и њихова деца, цареви Гета и Каракала. Ова грађевина је постала војна твђава 401. Урне и пепео императора су уништили Визиготи 410. током пљачке Рима. Декоративна бронза и камене статуе су бачене из маузолеја 537. на Готе кои су опседали Рим, о чему сведочи историчар Прокопије. Касније је тврђава добила име Арханђела Михаила, што се повезује са захвалношћу за крај епидемије куге, али није извесно када се то догодило. Папе су касније користиле Кастел Сант Анђело као резиденцију, тврђаву и затвор. Од 1906. кастел је музеј. Референце Литература Aicher, Peter J (2004). Rome Alive: A Source-Guide to the Ancient City Volume I. Bolchazy-Carducci. Архивирано из оригинала 05. 10. 2018. г. Приступљено 2. 1. 2015. Спољашње везе Званични веб-сајт
Castel Sant'Angelo

Castel Sant'Angelo (svenska: Änglaborgen) är en befäst borg i centrala Rom. Det var ursprungligen kejsar Hadrianus mausoleum. Historia Namnet Castel Sant'Angelo går tillbaka till påven Gregorius den store, som 590 ledde en procession till Peterskyrkan för att nedkalla gudomligt beskydd mot pesten som vid den tiden härjade i Rom. Påven såg ärkeängeln Mikael på krönet av mausoleet stickande svärdet tillbaka i skidan, och tolkade detta som ett tecken på att farsoten var över. Hadrianus mausoleum påbörjades år 123 och fullbordades efter hans död av efterträdaren Antoninus Pius 139. Här bisattes medlemmarna av de antoninska och severiska dynastierna, åtminstone fram till Caracalla (217). Många påvar har använt borgen som försvarsverk. Nicolaus III lät bygga en 800 meter lång hemlig gång, Passetto di Borgo, mellan borgen och Peterskyrkan. Påven Clemens VII flydde till borgen under Roms skövling i maj 1527, då Karl V:s knektar plundrade staden. Senare byggde Paulus III en bostad i borgen om någon av hans efterträdare skulle behöva söka skydd där. Leo X byggde ett kapell med en madonnabild utförd av Raffaello di Montelupo. Efter att ha varit bland annat ett fängelse är borgen nu ett museum, Museo Nazionale di Castel Sant'Angelo. Bron som leder till kastellet, Ponte Sant'Angelo, är utsmyckad med tio änglastatyer av Bernini och hans medhjälpare. Änglarna bär Jesu passionsverktyg. Borgen är i författaren Dan Browns bästsäljande spänningsroman Änglar och demoner sekten Illuminatis hemliga gömställe. Mera känd torde den dock vara som en av spelplatserna i Giacomo Puccinis opera Tosca. Referenser Noter Tryckta källor Claridge, Amanda (1998) (på engelska). Rome: An Oxford Archaeological Guide. Oxford Archaeological Guides, 99-2662277-1. Oxford: Oxford University Press. sid. 369–373. ISBN 0-19-288003-9 Coarelli, Filippo (1980) (på italienska). Guida archeologica di Roma (3). Milano: Arnoldo Mondadori. sid. 322–324. OCLC 7187657 Externa länkar Officiell webbplats (italienska) Wikimedia Commons har media som rör Castel Sant'Angelo.
Замок Сант-Анджело

Замок Сант-Анджело (італ. Castel Sant'Angelo — Замок Святого Ангела), відомий також як Мавзолей Адріана — архітектурна пам'ятка Риму розташована у парку Адріана. Слугувала спочатку мавзолеєм, згодом замком, резиденцією римських пап, їх скарбницею і одночасно в'язницею. Наразі є музеєм. Історія Імператор Адріан почав зводити споруду в 134 році як мавзолей (гробницю) для себе й Антоніна Пія. Будівництво було закінчено в 139 році, через рік після смерті імператора. Мавзолей був подібний етруським тумулусам: на квадратному фундаменті (довжина сторони — 84 м) був встановлений циліндр (діаметр — 64 м, висота — близько 20 м), увінчаний насипним горбом, а на його вершині скульптурна група — імператор на чолі квадриги. Прах Адріана було розміщено в мавзолеї через рік після смерті імператора в Байях у 138 році, разом з прахом його дружини Вібії Сабіни та прийнятого сина Луція Елія Цезаря. Згодом у мавзолеї були розміщені похоронні урни інших імператорів, починаючи з Антоніна Пія та закінчуючи Каракаллою у 217 році. Адріан також звів міст Елія, що вів до мавзолею з правого берегу Тибра. Через 100 років цю величезну споруду включили до побудованих Авреліаном стін, що оточували місто, і її використовували як фортецю у військових і стратегічних цілях. Згідно з легендою, в 590 році, під час епідемії чуми, папа Григорій I побачив на вершині фортеці архангела Михаїла, який вклав меч у пахви, що означало кінець лиха — тисячолітнього прокляття за гріх бути імперією. Звідси і пішла назва Замок Святого Ангела. У Середньовіччі замок був з'єднаний з Ватиканом пассетто (проходом), укріпленим коридором. Великий внесок у реставрацію замку, так само як і всієї житлової частини Ватикану, зробив папа Олександр VI Борджіа. Саме при ньому було створено багато настінні і настельні розписи, а також облаштований внутрішній дворик імені папи. У цьому дворику проходили театральні вистави, організовані спеціально для папи Борджіа і його родини, а також час від часу відбувались тортури і страти, при яких папа міг бути присутній особисто. В загальному плані, з епохи Ренесансу і до наших днів вигляд замку і його планування істотно не змінилися. Ще з часів папи Григорія Великого (VI–VII століття н. е.) замок Сант-Анджело перебував у статусі твердині, неприступної фортеці прямо у Ватикані. Климент VII в 1527 році сховався в замку, коли війська імператора Карла V Габсбурга вторглися в Рим. В облозі замку знаходився в цей час і брав діяльну участь у відбитті атак Бенвенуто Челліні, скульптор, ювелір, автор відомих мемуарів. Декількома роками пізніше він був ув'язнений в замку, але зробив неможливе — втік із в'язниці. Зовнішній вигляд Оздоблення Статуї У літературі та кінематографі У романі Дена Брауна «Янголи і демони» і знятому за романом фільмі викрадених кардиналів і прилад з антиматерією злочинці ховали у замку Сант-Анджело. Примітки Джерела Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Замок Сант-Анджело Офіційна сторінка [Архівовано 6 травня 2016 у Wayback Machine.] (італ.) Замок Сан Анджело, ще одна визначна пам'ятка Риму (9 фото) [Архівовано 15 травня 2013 у Wayback Machine.]
Ното

Но̀то (на италиански: Noto, на сицилиански Notu, Ноту) е град и община в южна Италия, провинция Сиракуза, автономен регион Сицилия. Разположен е на 152 m надморска височина. Населението на града е 24 077 души (към 2011 г.). Източници Външни препратки Уебсайт на града