Universitatea din Parma

Universitatea din Parma (în italiană Università degli Studi di Parma, UNIPR) este una dintre cele mai vechi universități din lume, fondată în secolul al X-lea. Este structurată în nouă departamente. În anul 2016, Universitatea din Parma avea aproximativ 26.000 de studenți. Istorie Această veche instituție de învățământ a fost fondată în anul 962 printr-un decret imperial al împăratului Otto I ca școală pentru notari („potestatem elegendi sive ordinandi sibi notaris”). Facultățile de drept și medicină au fost adăugate în secolul al XIII-lea. Ulterior, Gian Galeazzo Visconti, primul duce al Milanului, a închis această instituție de învățământ superior, în 1322. Redeschisă ca universitate în 1412 de către Niccolò III d'Este, în următoarele secole a fost de mai multe ori închisă și redeschisă. A fost extinsă după 1545, sub patronajul Casei ducale Farnese. Astfel, Ranuccio I Farnese, Duce de Parma a fondat colegiul universitar al nobililor, dotându-l în mod corespunzător. Între 1731 și 1748 Universitatea din Parma a fost din nou neglijată. Lucrurile s-au îmbunătățit în 1762 sub ducele Ferdinand I de Parma, când acesta a fondat o mare universitate de stat la Parma și a înzestrat-o cu bunuri confiscate de la Ordinul iezuiților. Viitorul părinte general iezuit, Luigi Fortis, a fost invitat să conducă Colegiul nobililor. Au fost adăugate noi domenii de studiu. Universitatea a cunoscut o fază de creștere rapidă, fiind înființate un observator astronomic, o grădină botanică și laboratoare de anatomie, chimie și fizică experimentală. În 1811, guvernul francez a considerat Universitatea din Parma o Academie a Imperiului, dar acest statut a fost pierdut trei ani mai târziu, odată cu căderea lui Napoleon și retragerea francezilor din Italia. Universitatea din Parma a fost închisă pentru studenții străini în 1831 și a decăzut. A fost apoi revigorată în timpul Mariei Louise, ducesă de Parma. În prezent, Universitatea din Parma este o instituție de stat cu autonomie administrativă. Studenți, absolvenți și profesori notabili Francesco Accarigi (c. 1557 — 1622), profesor de drept civil Marta Catellani, chimist Flavio Delbono (n. 1959), economist și om politic Giacomo Rizzolatti (n. 1937), neurolog Vittorio Gallese (n. 1959), neurolog Attilio Bertolucci (1911-2000), poet Cesare Zavattini (1902-1989), scenarist Giuseppe Mingione (n. 1972), matematician Alberto Broggi (n. 1966), inginer Macedonio Melloni (c. 1798 — 1854), fizician Bernardino Ramazzini (c. 1633 — 1724), profesor de medicină, unul dintre fondatorii medicinei muncii Cesare Beccaria (c. 1738 — 1794), economist și criminologist Organizare Universitatea din Parma este împărțită în prezent în 9 departamente: Departamentul de Chimie, Științe Biologice și Dezvoltare sustenabilă a mediului Departamentul de Științe Economice și Management Departamentul de Inginerie și Arhitectură Departamentul de Farmacie și Alimentație Departamentul de Științe Umaniste, Științe Sociale și Cultură Departamentul de Drept și Științe Politice Departamentul de Matematică, Fizică și Informatică Departamentul de Medicină și Chirurgie Departamentul de Medicină Veterinară Anterior, universitatea era împărțită în 12 facultăți: Facultatea de Agricultură Facultatea de Architectură Facultatea de Arte și Filosofie Facultatea de Drept Facultatea de Științe Economice Facultatea de Inginerie Facultatea de Matematică, Fizică și Științe Naturale Facultatea de Medicină și Chirurgie Facultatea de Farmacie Facultatea de Științe Politice Facultatea de Psihologie Facultatea de Medicină Veterinară În cadrul Departamentului de Inginerie și Arhitectură funcționează două laboratoare de cercetare: Laboratorul de automatizări industriale IoT Lab Note Bibliografie en Grendler, Paul F. (2004). The Universities of the Italian Renaissance. Baltimore MD USA: Johns Hopkins University Press. pp. 127–137. ISBN 978-0-8018-8055-1. en Grendler, Paul F. (2017). The Jesuits and Italian Universities, 1548-1773. Washington DC: CUA Press. pp. 164–170. ISBN 978-0-8132-2936-2. Legături externe en Site-ul Universității din Parma it Itinerari medievali: risorse per lo studio del Medioevo Arhivat în 12 septembrie 2009, la Wayback Machine.