NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Кастель-дель-Ово

Касте́ль-дель-О́во (итал. Castel dell’Ovo; собств. «замок яйца», «яичный замок») — средневековая крепость на острове в Тирренском море, соединённом узкой насыпью с Неаполем; предполагается, что именно здесь в VI в. до н. э. и был основан греческими колонистами этот город. В римскую эпоху полководец Лукулл первым прельстился местоположением острова и построил здесь свою виллу. При императоре Валентиниане III остров был укреплён на случай нападения, и сюда в 476 году был сослан из Равенны последний её император, Ромул Августул. Затем на протяжении нескольких столетий на острове жили одни монахи. В IX веке неаполитанцы были вынуждены снести укрепления, чтобы не допустить их захвата сарацинами. Ныне существующий замок был выстроен Рожером Сицилийским в 1139 году для защиты города со стороны моря и получил название за свою необычную форму (по другой версии, из-за волшебного яйца, припрятанного под замком Вергилием). Рожер сделал замок своей резиденцией. При Карле I Анжуйском (1266–1285) королевский двор перебрался в Кастель-Нуово, а в старом замке остались казна короля и судебные учреждения. В XV веке крепость была усилена на случай пушечного обстрела. Это оказалось весьма кстати, так как во время Итальянских войн Кастель-дель-Ово пришлось выдержать огонь французских орудий. В 1820 году Кастель-дель-Ово стал местом заключения генерала Ричарда Чёрча. Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Кастель-дель-Ово
Argentarierbogen

Der sogenannte Argentarierbogen (lateinisch arcus argentariorum, italienisch Arco degli Argentari) ist ein Monument am Forum Boarium in Rom, das zu Ehren des Kaisers Septimius Severus errichtet wurde. Streng genommen handelt es sich nicht um ein Bogenmonument, da es keine Gewölbekonstruktion aufweist, sondern aus zwei Pfeilern und einem Architrav besteht. Geschichte Der Inschrift zufolge wurde das Monument im Jahr 204 von den auf dem Forum tätigen Händlern und Geldwechslern (argentarii) dem Kaiser und seiner Familie aus Dankbarkeit gewidmet. Der genaue Anlass ist unbekannt; wahrscheinlich handelte es sich um die Einführung eines für diese Berufsgruppen vorteilhaften Gesetzes. Im Gegensatz zu den offiziellen römischen Ehrenbögen handelte es sich also nicht um ein Staatsmonument, sondern um eine private Stiftung. Im frühen Mittelalter wurde der Argentarierbogen in den Bau der Kirche San Giorgio in Velabro einbezogen. Reliefschmuck Das Bauwerk ist mit einem reichen Reliefschmuck versehen. Neben der Inschrift auf dem Architrav ist eine Darstellung des Hercules zu sehen. An drei Seiten der Pfeiler sind Reliefs angebracht, von denen nur die an den Innenseiten gut erhalten sind. Sie zeigen Opferszenen und die Familie des Septimius Severus, von der nur die Figuren des Kaisers selbst, seiner Frau Iulia Domna und seines Sohnes Caracalla erhalten sind. Auf beiden Reliefs sind Figuren absichtlich entfernt worden – bei ihnen handelte es sich um Caracallas Bruder Geta, seine Frau Plautilla und deren Vater Plautian, den Severus 205 ermorden ließ, während Caracalla seinen Bruder Ende des Jahres 211 eigenhändig umbrachte und nachher alle mit der damnatio memoriae in Schrift und Bild belegte. Dazu sind auch ein tatsächliches Suovetaurilienopfer unterhalb der Mitglieder der kaiserlichen Familie sowie ein Feldzeichen mit kleinen Kaiserköpfen an der rechten Seite zu sehen. Rezeption Der Argentarierbogen diente als Vorbild für das Triumphtor in Potsdam. Literatur D. E. L. Haynes, P. E. D. Hirst: Porta Argentariorum. Macmillan, London 1939. Massimo Pallotino: L’Arco degli Argentari. Rom 1946. Wolfgang Kuhoff: Iulia Aug. mater Aug. n. et castrorum et senatus et patriae, in: Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik 97, 1993, S. 259–271. Barbara Tasser: Der Argentarierbogen am Forum Boarium in Rom. Unveröffentlichte Diplomarbeit an der Universität Innsbruck 1998. (Zusammenfassung). Weblinks
Arcus Argentariorum

The Arcus Argentariorum (English: Arch of the Argentarii; lit. 'Arch of the Money-Changers'; Italian: Arco degli Argentari), is an ancient Roman arch constructed by the argentarii in the Forum Boarium in 204 CE. It was partially incorporated into the western wall of the seventh-century church of San Giorgio al Velabro. Description The arch is rectangular, more akin to an architrave than a typical triumphal arch, and originally measured 6.9 meters (23 ft) high. The opening between the interior reliefs measures 3.3 metres (11 ft) wide. The lower register is constructed of unadorned travertine, likely due to the frequency of cattle brushing against the sides. The upper register, reliefs, and inscription are carved from Proconnesian marble facing a concrete structure. According to the inscription found on architrave, the argentarii dedicated the structure to members of the Severan dynasty, including Septimius Severus, Caracalla, Geta, Julia Domna, Fulvia Plautilla, and Gaius Fulvius Plautianus. However, after the murders of Plautianus in 205, Plautilla in 211, and Geta in 212, their dedications were erased from the structure in an act of damnatio memoriae. The inside of the arch depicts two reliefs of members of the Severan dynasty. On the east side, Septimius Severus serves as the pontifex maximus, while pouring a libation at an altar alongside his wife Julia Domna. Their son, Geta, was originally included in the relief, but his portrait was removed after Caracalla seized power and ordered his murder. Likewise, the west relief depicts Caracalla making a similar offering at an altar, but his wife Plautilla and father-in law Plautianus were chiselled off. The inscription is flanked by two reliefs depicting Hercules holding a club and the skin of the Nemean lion and a genius representing the Roman people (Latin: Genius Populi Romani). Imperial imagery covers the remainder of the exterior, with reliefs depicting prisoners of war and various imperial insignia decorating outward facing sides of the archway. By contrast, the interior reliefs emphasize Roman religion using sacrificial imagery. Gallery See also List of Roman triumphal arches List of ancient sites in Rome References
Arco de los Argentarios

El Arco de los Argentarios (Arcus Argentariorum) es una pequeña puerta que se encuentra en Roma, adosada al pórtico de la Iglesia de San Jorge en Velabro.​ Tiene forma de puerta arquitrabada, por lo que en realidad no es un arco como su nombre moderno indica. Historia El monumento fue levantado en el año 204, en el punto en el que la antigua vía urbana del vicum Jugarium daba a la plaza del Foro Boario, en la zona actual de la plaza de la Bocca della Verità. Es una dedicatoria privada de los argentarii et negotiantes boari huius loci, de los banqueros y los comerciantes del foro boario de este lugar, a los augustos Septimio Severo y Caracalla, al césar Geta, a Julia Domna, esposa de Septimio Severo, y a Fulvia Plaucila, esposa de Caracalla.​ Las inscripciones fueron pronto pasto de una Damnatio memoriae, borrándose los nombres de Plaucila (exiliada en 205 y muerta en 211) y de Geta (asesinado en 212). En un primer momento la dedicatoria conservó quizá también el prefecto del pretorio Cayo Fulvio Plauciano, caído en desgracia en 205. Características El monumento tiene una altura de 6,80 m y una anchura de 5,86 m. La puerta está constituida por un arquitrabe de mármol sostenido por dos grandes pilastras, con lesenas decoradas en los ángulos, de los que el más oriental fue semienglobado en el siglo VII en la iglesia de San Giorgio in Velabro. La estructura está revestida por placas de mármol blanco, mientras que el basamento es de travertino. Es probable que sobre el arco fuesen colocadas las estatuas de la familia imperial. La decoración es riquísima, con motivos vegetales y cubre todos los espacios disponibles (horror vacui), liberándose para los espacios figurativos: Sobre el lado meridional la inscripción dedicatoria, que se sobrepone al friso y al arquitrabe de la trabeación, está encuadrada por dos bajorrelieves que representan a Hércules y a un genio. Los paneles del interior del pasaje presentan relieves con escenas de sacrificio, con las figuras simétricamente contrapuestas: en el lado derecho están representados Septimio Severo y Julia Domna, mientras que una figura borrada debía representar a Geta; y sobre el lado izquierdo Caracalla, que en origen tenía al lado a Plaucila y a Plauciano, luego también borrados por la damnatio memoriae. En el lado externo del pilar occidental, el panel representa a soldados y prisioneros bárbaros, mientras que sobre el lado frontal, entre las dos lesenas angulares decoradas con estandartes romanos, se conserva una figura con una túnica corta. Completa el mismo, sobre los relieves mayores, paneles más pequeños con Victorias o águilas, y bajo el mismo, escenas de inmolación de las víctimas sacrificadas. Véase también Anexo:Arcos de triunfo romanos Notas Bibliografía FILIPPO COARELLI: Guida archeologica di Roma. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Arco de los Argentarios.
Arc de Septime Sévère (forum Boarium)

L'arc de Septime Sévère, appelé aussi arc des Argentiers (en latin : Arcus Septimi Severi, Arcus Argentariorum ou Monumentum Argentariorum), est un arc de triomphe romain du début du IIIe siècle qui se trouve à Rome dans l'ancien quartier de Vélabre. Il s'adosse aujourd'hui à la basilique romaine San Giorgio in Velabro (Saint-Georges-au-Vélabre). Localisation L'arc sert probablement d'entrée au Forum Boarium, dans le Vélabre, bien que cette proposition ne fasse pas l'unanimité chez les historiens et les archéologues et abrite durant l'Antiquité des changeurs de monnaie, d'où son nom d'« arc des Argentiers ». Il se dresse aujourd'hui à l'angle sud-ouest de la basilique San Giorgio in Velabro. Histoire Il est érigé en 204 apr. J.-C. et dédié par les négociants en viande et les banquiers en l'honneur de Septime Sévère, de son épouse et de ses fils Caracalla, de l'épouse de ce dernier, Plautille, de Geta, ainsi que de Plautien, ami de Septime Sévère et père de Plautille. L'inscription sur le fronton de l'arc est modifiée trois fois : une première fois en 205 apr. J.-C. après l'assassinat de Plautien, soupçonné de trahison par Septime Sévère et Caracalla ; une deuxième fois après le meurtre de Plautille par son époux Caracalla en 211 apr. J.-C. ; enfin une troisième et dernière fois après le meurtre de Geta par son frère Caracalla, qui fait alors effacer toute inscription mentionnant son frère, qu'il voue à la damnatio memoriae (ainsi que l'épouse de celui-ci, et même son beau-père) des monuments de Rome. Description Le passage central n'est pas voûté, mais surmonté d'un plafond en caisson reposant sur deux piliers. L'arc est construit en marbre, excepté la base, qui se compose de blocs de travertin. Il mesure 6,15 mètres de hauteur et le passage central est large de 3,30 mètres. Ornée de pilastres avec des chapiteaux corinthiens, la façade extérieure est entièrement couverte de sculptures décoratives et de reliefs représentant des scènes de sacrifice. À l'intérieur, sont représentées les figures de la famille impériale mais celles de Plautille et de Publius Septimius Geta ont été effacées. Il présente, entre ses pilastres envahis par un décor végétal exubérant, des scènes figurées. Sur ces scènes, Septime Sévère et sa femme, Julia Domna, prêtresse de Cérès, sont représentés en train de sacrifier, tournés vers les spectateurs, en les invitant du regard à participer à l'acte religieux. En face, Caracalla fait aussi un sacrifice. Notes et références Bibliographie (en) Samuel Ball Platner et Thomas Ashby, A topographical dictionary of Ancient Rome, Londres, Oxford University Press, 1929, 608 p. Articles connexes Arcs de Rome Forum Boarium Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Rome antique Portail de Rome Portail de l’archéologie
Boog van de geldwisselaars

De Boog van de geldwisselaars (Latijn: Arcus Argentariorum) (Italiaans: Arco degli Argentari) is een kleine ereboog ter ere van keizer Septimius Severus in Rome. Geschiedenis De Boog van de geldwisselaars is geen echte triomfboog. Het oorspronkelijke doel is niet meer bekend, maar waarschijnlijk was het een monumentale poort over de Vicus Iugarius die toegang gaf tot het naastgelegen Forum Boarium. De wijdingsinscriptie vermeldt dat de boog niet zoals gebruikelijk werd gebouwd in opdracht van de keizer of de staat, maar door de lokale geldwisselaars (argentarii) en handelaars (negotiantes) ter ere van Septimius Severus en zijn familie. De Boog De Boog van de geldwisselaars werd voltooid in 204 n. Chr. Hij is 6,15 meter hoog, de doorgang is 3,3 meter breed. De boog is gebouwd uit wit marmer, met uitzondering travertijnen voet. De boog is versierd met sculpturen en reliëfs, behalve op de achterzijde. De hoeken van de pilaren worden gesierd door pilasters met korinthische kapitelen. De inwijdingsinscriptie staat tussen twee bas-reliëfs in, die Hercules en een geest voorstellen. In de doorgang zijn offerscènes afgebeeld; Op het rechterpaneel staan Septimius Severus en zijn vrouw Julia Domna, aan de linkerzijde is Caracalla afgebeeld samen met zijn broer Geta, zijn vrouw Plautilla en schoonvader Gaius Fulvius Plautianus. Damnatio memoriae Na het overlijden van Septimius Severus in 211 greep Caracalla de macht en liet achtereenvolgens zijn schoonvader, broer en vrouw vermoorden. Hij kondigde de Damnatio memoriae aan over hun nagedachtenis en hierop werden hun afbeeldingen en namen van de Boog van de geldwisselaars verwijderd. Dit gebeurde bij ook de belangrijkere Boog van Septimius Severus op het Forum Romanum. De afgebeelde offergaven leidden tot een volksrijmpje; Tra la vacca e il toro, troverai un gran tesoro, Tussen de koe en de stier (dus in de boog) vind je een grote schat. Vele schatzoekers gingen inderdaad op zoek naar deze "verborgen" schat en boorden tevergeefs grote gaten in de boog, die nog steeds te zien zijn. In de 7e eeuw werd de boog gedeeltelijk opgenomen in de westelijke muur van de kerk San Giorgio al Velabro. Externe links S.Platner, a topographical history of Ancient Rome, London 1929. Art. Arcus Argentariorum
Brama Srebrników

Brama Srebrników (łac. Arcus Argentariorum, wł. Arco degli Argentari) – ozdobna brama wystawiona w 204 roku przy wejściu na Forum Boarium przez handlarzy bydłem i bankierów (argentarii et negotiantes boarii huius loci) ku czci cesarza Septymiusza Sewera i jego rodziny. Budowla przylega częściowo do stojącego obok kościoła San Giorgio al Velabro. Obecna nazwa została nadana bramie w okresie renesansu. Składająca się z dwóch filarów i nadproża brama ma 6,80 m wysokości i 5,86 m szerokości. Na wszystkich ścianach znajdują się płaskorzeźby ze scenami figuralnymi, obramowane pilastrami udekorowanymi motywem wici roślinnej. Reliefy zostały osadzone głębiej niż płaszczyzna pilastrów, co pozwoliło na uzyskanie dodatkowych efektów światłocieniowych. Na zdobiących przejście płaskorzeźbach przedstawiono członków rodziny cesarskiej podczas składania ofiary: Septymiusza Sewera z żoną Julią Domną, którym towarzyszą Karakalla z Fulwią Plautyllą i jej ojcem Plaucjanusem oraz Geta. Postacie Gety, Fulwii Plautylli i Plaucjanusa zostały później, po zamordowaniu ich przez Karakallę, usunięte. Przypisy
Arco dos Argentários

Arco dos Argentários (em latim: Arcus Argentariorum; "Arco dos cambistas"; em italiano: Arco degli Argentari), por vezes chamado Arco de Sétimo Severo, é um arco que foi parcialmente incorporado no século VII à parede ocidental na igreja vizinha de San Giorgio al Velabro, em Roma, Itália. É um erro acreditar que trata-se de um arco triunfal. Trata-se, na realidade, de algo bastante diferente, sem curvas, muito mais parecido com uma arquitrave. Sua utilização real é desconhecida, mas o cenário mais provável é de que tratava-se de um portão monumental onde o Vico Jugário entrava no Fórum Boário. A inscrição dedicatória diz que ele foi encomendado não pelo estado ou pelo imperador, mas pelos cambistas (argentários) e comerciantes (negociadores) locais em homenagem a Sétimo Severo e sua família. Antigamente, o topo do arco estava decorado com estátuas da família imperial, há muito perdidas. Ele foi concluído em 204 e tem 6,15 metros de altura. A passagem entre os dois grossos pilares sobre os quais se assenta um lintel plano tem 3,3 metros de largura. Foi construído de mármore branco, com exceção da base, em travertino. A inscrição dedicatória é emoldurada por dois baixos-relevos representando "Hércules e Gênios". Os painéis que revestem a passagem representam duas cenas sacrificiais — à direita (leste), Sétimo Severo, Júlia Domna e Geta; à esquerda (oeste), Caracala com sua esposa e sogro, Fúlvia Plaucila e Caio Fúlvio Plauciano. As imagens do irmão, sogro e esposa de Caracala nestes painéis e seus nomes na inscrição dedicatória foram destruídos depois que Caracala assumiu o poder e mandou matá-los todos. Estas cenas sacrificiais deram origem a um popular — e incorreto — dito popular sobre o arco: "Tra la vacca e il toro, troverai un gran tesoro" ("Entre a vaca e o touro [na passagem] está um grande tesouro"). Por causa disto, caçadores de tesouros perfuraram diversos buracos na estrutura no passado, ainda visíveis. Referências Ligação externa
Арка аргентариев

Арка аргентариев (Arcus Septimi Severi (in foro Boario), Arcus Argentariorum или Monumentum Argentariorum) — современные названия арки, возможно, служившей входом на Бычий форум. Арка примыкает к базилике Сан-Джорджио-ин-Велабро. Арка сооружена в 204 году н. э. на средства цеха аргентариев (отсюда название) в честь Септимия Севера, его супруги Юлии Домны и их сыновей Каракаллы и Геты, а также жены Каракаллы Фульвии Плавциллы. Изображения императора и его супруги имеются на внутренней (правой) стороне арки. Примечательно, что, вопреки названию, сооружение представляет собой не арку, типичную для древнеримской архитектуры, а пропилеи с горизонтальным архитравом по греческому образцу. Высота сооружения составляет 6,15 метра, ширина прохода — 3,30 метра. По углам опор расположены пилястры с коринфскими капителями, а вся внешняя поверхность украшена рельефами. Надписи на арке трижды обновлялись: после убийства отца Плавтиллы Плавтиана в 205 году, после убийства самой Плавтиллы в 211 году и после убийства Геты в 212 году (изображения Плавтиллы и Геты уничтожены). Примечания Литература Platner, Samuel Ball; Ashby, Thomas. Arcus_Argentariorum (англ.). A Topographical Dictionary of Ancient Rome. Bill Thayer’s Web Site.
Arco degli Argentari

Arco degli Argentari, latin Arcus Argentariorum, ”Penningväxlarnas båge”, är en båge uppförd vid Forum Boarium i Rom år 204 e.Kr. Den beställdes av de lokala penningväxlarna och boskapshandlarna och byggdes åt Septimius Severus, Julia Domna, Caracalla och Geta. Bågens syfte är okänt, men det antas att den utgjorde en monumental entré från Vicus Jugarius in till Forum Boarium. På 600-talet blev bågen delvis inkorporerad i muren till kyrkan San Giorgio in Velabro. Bilder Referenser Noter Tryckta källor Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. sid. 479. ISBN 88-365-2541-5 Claridge, Amanda (1998) (på engelska). Rome: An Oxford Archaeological Guide. Oxford Archaeological Guides, 99-2662277-1. Oxford: Oxford University Press. sid. 259–261. ISBN 0-19-288003-9 Coarelli, Filippo (1980) (på italienska). Guida archeologica di Roma (3). Milano: Arnoldo Mondadori. sid. 288–290. OCLC 7187657 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Arco degli Argentari.
Арка аргентаріїв

Арка аргентаріїв (лат. Arcus Argentariorum) — арка, що розташовувалася на вході до Бичачого форуму в Римі. Інші назви Арка Септимія Севера на Бичачому форумі (лат. Arcus Septimii Severi in foro Boario) і Монумент аргентаріїв (лат. Monumentum Argentariorum). Історія Зведено у 204 році аргентаріями (міняйлами, банкирами) та торгівцями худобою на честь імператора Луція Септимія Севера, його дружини Юлії Домни, його синів Каракалли і Гети і Фульвії Плавцілли — дружини Каракалли і доньки Гая Фульвія Плавціана. Напис змінювалася тричі — після падіння Плавціана в 205 році, після вбивства Плавцілли в 211 році і після вбивства Гети в 212 році. Опис В свій час розташовувалася на вулиці Югаріїв (лат. vicus Jugarius, виробників ярма) і слугувала входом на Бичачий форум. Вона стоїть в південно-західному куті церкви Сан-Джорджіо-ін-Велабро, дзвіниця якої частково спирається на один зі стовпів арки і закриває дві її боки. Ця будова — не справжня арка, більше нагадує архітрав. Це пласка перемичка на двох стовпах, цілком побудована з мармуру, за винятком травертинової бази. Її висота 6,15 м, ширина арочного проходу 3,3 м. У кутах стовпів розміщені пілястри з коринфськими капітелями; вся поверхня зовнішньої частини покрита або грубими декоративними скульптурами, або рельєфами на панелях з зображенням жертвоприношень. Посвятний напис обрамлений двома барельєфами, що представляють Геракла та генія. Усередині вирізані рельєфні фігури членів імператорської родини (фігури Фульвії Плавцілли і Публія Септимія Гети видалені за часів Каракалли); в стелі вирізані софіти, напис знаходиться на перемичці. Джерела Richardson Jr., L. (1 October 1992). A New Topographical Dictionary of Ancient Rome. JHU Press. pp. 29–. ISBN 978-0-8018-4300-6. M.Ippoliti, Regione VIII, C.d. Arcus Argentoriorum. 203—204, 205—212, post 212 d.C., in «Atlante di Roma antica», a cura di Andrea Carandini, vol.II, Mondadori Electa, Milano 2012, tav. 60b.
Chiesa di San Giovanni Battista (Briga Novarese)

La chiesa di San Giovanni Battista è la parrocchiale di Briga Novarese, in provincia e diocesi di Novara; fa parte dell'unità pastorale di Gozzano. Storia Il primitivo oratorio di Briga Novarese sorse nel Medioevo; tale edificio venne sostituito da una nuova chiesa tra i secoli XII e XIV. Dalle consignationes della pieve di Gozzano risalenti al XIV secolo s'apprende che la chiesa di San Giovanni Battista era la parrocchiale del paese e che nel borgo esistevano anche le chiese di San Colombano e di San Tommaso Apostolo. Tra il 1581 e il 1584 la struttura fu sottoposta ad un intervento di rifacimento in stile rinascimentale condotto per voler dell'allora parroco don Bartolomeo Marucco; nel 1594, come da disposizione del vescovo di Novara Carlo Bascapè, venne realizzato un vestibolo destinato ai battesimi. La chiesa subì un secondo rifacimento nel XVII secolo e nella prima metà del Novecento venne ampliata mediante la costruzione delle navate laterali, promossa dal parroco don Signini. Descrizione Facciata La facciata della chiesa è a salienti ed è divisa da una cornice marcapiano in due registri, dei quali quello inferiore, tripartito da quattro coppie di lesene binate d'ordine corinzio, presenta il portale maggiore, sovrastato da un timpano semicircolare, e i due portali secondari, sopra i quali ci sono altrettante nicchie ospitanti delle statue. Il registro superiore è caratterizzato da una grande finestra semicircolare, è affiancato da due archi che lo raccordano al piano sottostante ed è coronato dal timpano di forma triangolare. Interno Opere di pregio conservate all'interno, che è a tre navate, sono l'affresco avente come soggetto Sant'Antonio di Padova, eseguito nel 1693, il fonte battesimale, scolpito nel 1554, il gruppo ligneo della Madonna dolente con San Giovanni Evangelista, intagliato nel 1680 dal borgomanerese Giuseppe Zanolio, l'altare maggiore, costruito in marmo nel 1761, il trecentesco dipinto parietale ritraente San Grato e Sant’Eurosia, originariamente collocato nella chiesetta di San Grato, la pala con soggetto San Giovanni Battista, dipinta nel XVIII secolo da Giuseppe Bonino, e l'affresco raffigurante la Gloria di San Giovanni Battista, eseguito nel 1784 da Antonio Orgiazzi. Note Voci correlate Briga Novarese Parrocchie della diocesi di Novara Regione ecclesiastica Piemonte Diocesi di Novara Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa parrocchiale di San Giovanni Battista Collegamenti esterni Parrocchia di S. GIOVANNI BATTISTA, su parrocchiemap.it. URL consultato l'8 dicembre 2020.