NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Римський університет ла Сап'єнца

Римський університет ла Сап'єнца (італ. Universita degli studi di Roma La Sapienza) — університет, заснований у Римі папою Боніфацієм VIII 20 квітня 1303 року буллою In suprema praeminentia dignitatis. Другий навчальний заклад у «вічному місті» і, на відміну від теологічної школи при папському дворі (заснованої 1244 року), призначався для людей світських. Після розграбування Риму військами Карла V Габсбурга під час італійських воєн папа Лев X об'єднав обидва навчальні заклади під одним дахом у будинку під назвою «мудрість» (La Sapienza). Це слово досі вживають для позначення Римського університету. Перлиною університетського містечка є барокова церква Сант-Іво-алла-Сап'єнца з химерним спіралеподібним куполом у вигляді коркотя́га або баранячого рога — загальновизнаний шедевр Франческо Борроміні. Статистика У 2015—2016 навчальних роках в Римському університеті на різних формах і ступенях навчалися: баклаври: 55.220 магістри: 19.750 одиночний цикл: 19.700 студенти в рамках старої системи: 7.270 докторанти (PhD): 3.235 професійні курси (всіх рівнів): 1.810 школи спеціалізації: 3.800 Всього: 110.000 Науково-викладацький склад професорів: 2.015 дослідників: 1.544 Відомі викладачі Хімік Станіслао Канніццаро, геометр Е. Бельтрамі, математики Віто Вольтерра, Бенедетто Кастеллі, фізик Енріко Фермі, геометр Ф. Севері, фізик Амільді Едуардо, історик Р. Б'янкі-Бандінеллі, соціолог Франко Ферраротті, письменник Предраг Матвійович, донька Ліни Костенко та викладач української мови та літератури Пахльовська Оксана Єжи-Янівна. Відомі випускники Умберто Ґвідоні — італійський космонавт. Ян Скарбек — польський шляхтич, Львівський римо-католицький архієпископ з 1713 р. Анна Марія Канчелльєрі — міністр внутрішніх справ Італії в уряді Маріо Монті. Марчелло Мастроянні — італійський кіноактор. Енріко Міцці — державний діяч. Джорджо Паризі — італійський фізик-теоретик, лауреат Нобелівської премії з фізики (2021). Чечілія Сала — італійська журналістка, військова кореспондентка. Виноски Посилання Офіційна сторінка Римського Університету [Архівовано 17 травня 2012 у Wayback Machine.]
Stadio Leonardo Garilli

Stadio Leonardo Garilli je víceúčelový stadion v emíliiské Piacenze. V současnosti je nejvíce využíván pro fotbalové zápasy. Byl otevřen v roce 1969 a jeho kapacita činí 21 608 diváků. Své domácí zápasy zde hraje tým Piacenza Calcio. Je pojmenován po bývalém klubovém prezidentovi Leonardu Garillim. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stadio Leonardo Garilli na Wikimedia Commons
Stadio Leonardo Garilli

The Stadio Leonardo Garilli is a multi-use stadium in Piacenza, Italy. It is currently used mostly for football matches and the home of Piacenza Calcio 1919 and from 2014 also those of Pro Piacenza 1919. The stadium was built in 1969 and was renovated in 1993 passing from 12,000 to the current 21,668 when the former Piacenza were promoted. The Stadium used to be called 'Galleana' after the area of the city in which it is situated but currently named after Leonardo Garilli (died on 30 December 1996), to whom the city and fans are highly grateful because of his dedication and competence showed when he was the president of the former Piacenza. References External links (in Italian) Stadium information
Estadio Leonardo Garilli

El Estadio Leonardo Garilli anteriormente Stadio Galleana es un estadio de fútbol ubicado en la ciudad de Piacenza, región de Emilia-Romagna, Italia. El estadio inaugurado en 1969, posee una capacidad para 21.600 personas y es la sede del Piacenza Calcio 1919 de la Serie B Italiana.​ Inaugurado en 1969 como Estadio Municipal, desde 1997 lleva el nombre en memoria del ingeniero Leonardo Garilli , quien fue presidente del Piacenza de 1983 a 1996, año de su muerte, y artífice del triple ascenso del club de Serie C2 a Serie A. También es conocido como Stadio Galleana, por el nombre del barrio en el que se encuentra.​ Además de albergar, desde su inauguración, los partidos del Piacenza Calcio, también fue el estadio local del Pro Piacenza entre 2014 y 2019.​ Historia La instalación fue construida en 1969 tras el ascenso de Piacenza a la Serie B para sustituir al obsoleto estadio de Barriera Genova, que estaba demasiado cerca del centro de la ciudad y tenía poca capacidad. El constructor Vincenzo Romagnoli, en aquel momento presidente de Piacenza, eligió una zona periférica cerca del parque de Galleana, donde estaba prevista una expansión urbana en pocos años. Para la construcción se utilizaron elementos prefabricados para reducir costos, tiempos de obra y permitir la instalación de la pista alrededor del campo y el sistema de iluminación, gracias a lo cual la instalación fue adecuada para albergar reuniones internacionales de atletismo. La capacidad era de aproximadamente de 15.000 espectadores, de los cuales 12.000 eran asientos, y el coste se estimó en aquel momento en alrededor de 500 millones de liras. El primer partido oficial celebrado allí fue el 31 de agosto de 1969, primera jornada de la Copa Italia, entre el Piacenza y el Torino, que acabó 1-1 con un autogol de Bordignon para los Granata y el empate para el Piacenza obra de Robbiati. La inauguración oficial tuvo lugar el 21 de septiembre del mismo año, durante el partido contra el Perugia Calcio, por la primera fecha del torneo de liga. En 1977, debido a las obras en el cercano estadio Beltrametti, el Galleana albergó los partidos como local del Piacenza Rugby Club, recién ascendido a la Serie A de Rugby. El estadio Leonardo Garilli fue sede de un partido amistoso de la selección italiana de fútbol el 5 de septiembre de 2001 contra Marruecos, y que finalizó con un resultado de 1-0 a favor de los azzurri. El club Feralpisalò ascendió a la Serie B en 2023-24, su estadio el Lino Turina que posee una capacidad de 2.300 asientos, no cumple los requisitos de la liga, por lo que juega en el estadio de Piacenza. Véase también Anexo:Estadios de fútbol de Italia Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estadio Leonardo Garilli.
Stade Leonardo-Garilli

Le stadio Leonardo Garilli est le stade de football de la ville de Plaisance, en Émilie-Romagne. Il a une capacité de 21 668 places assises. Notes et références Liens externes (it) Site officiel Ressource relative à l'architecture : Structurae Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de l’athlétisme Portail de l'Émilie-Romagne
Chiesa di San Nicolò (Tauriano)

La chiesa di San Nicolò è la parrocchiale di Tauriano, frazione di Spilimbergo, in provincia di Pordenone e diocesi di Concordia-Pordenone; fa parte della forania di Spilimbergo. Storia La chiesa è menzionata una prima volta nel testamento di Walterpertoldo I di Spilimbergo nell'anno 1290 e al tempo apparteneva alla pieve di Travesio, ma già allora aveva un proprio sacerdote stabile per la cura delle anime. Esterno Nel 1899 la facciata occidentale era trasformata in stile neogotico. Interno Il coro della chiesa è decorato da affreschi di Giovan Pietro da Spilimbergo del 1502 con episodi tratti dall'Antico e Nuovo Testamento e Storie di san Nicolò alle pareti. Galleria d'immagini Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Nicolò Collegamenti esterni Chiesa di San Nicolò, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Église Santa Maria ai Monti

L'église Santa Maria ai Monti (en français : église Sainte-Marie-aux-Monts) est une église romaine située dans le rione de Monti sur la via Madonna dei Monti ; elle est aussi dite Madonna dei Monti. Historique L'église est construite par l'architecte Giacomo della Porta sur la demande de Grégoire XIII en 1580 pour célébrer la découverte d'une image considérée miraculeuse du XVe siècle représentant la Madone avec saint Laurent et saint Étienne qui fut retrouvée dans les ruines d'un couvent de Clarisses proche. Cette image toujours présente sur le maître-autel est portée (une copie) depuis en procession chaque année vers la fin avril, date à laquelle elle a été trouvée en 1579. La façade de l'église a été restaurée en 1991-1992. L'église abrite depuis 1960 le titre cardinalice de Santa Maria ai Monti. Par ailleurs, l'église Santa Maria della Neve al Colosseo lui est rattachée et constitue un lieu de culte subsidiaire. Architecture et intérieur L'église bâtie sur les plans de Giacomo della Porta est inspirée de celle du Gesù qu'il avait précédemment réalisée. Les travaux ont été poursuivis par Carlo Lombardi (en) et Flaminio Ponzio. En 1599 ont été ajoutés sous la coupole les statues de quatre prophètes de l'Ancien Testament sculptées par Giovanni Anguilla. L'abside est le fruit du travail de Giacinto Gimignani et Cristoforo Casolani (en), ce dernier ayant également peint les fresques des quatre évangélistes de la coupole et celles du plafond représentant l'Ascension, les Anges et les docteurs de l'église. Certaines chapelles ont des œuvres de Ambrogio Buonvicino (en). La chapelle gauche possède une Annonciation de Durante Alberti, une Adoration des Mages et Le Rêve de Joseph par Cesare Nebbia, ainsi qu'une Nativité de Girolamo Muziano. La chapelle de droite abrite une peinture de la Madone à l'enfant, un Saint Carlo Borromeo et des scènes de sa vie toutes de Giovanni da San Giovanni. Benoît-Joseph Labre, mort en 1783, est enterré dans le transept gauche, et son gisant a été réalisé en 1892 par le sculpteur Achille Albacini (en). Source (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Chiesa di Santa Maria ai Monti » (voir la liste des auteurs). Notes et références Liens externes Ressource relative à la religion : Chiese delle diocesi italiane (it) Présentation de l'église Santa Maria ai Monti et informations, Roma Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de Rome
Santa Maria ai Monti

De Santa Maria ai Monti (ook wel bekend als Madonna dei Monti) is een kerk in Rome, gelegen in de wijk Monti, aan de via Madonna dei Monti. De kerk is gewijd aan de Heilige Maagd. Geschiedenis Op de plaats van de huidige kerk stond een klooster dat in de dertiende eeuw werd gesticht en dat behoorde aan de zusters Clarissen. In een van de zalen van het klooster bevond zich een muurschildering van Madonna met kind en een aantal heiligen. Op enig moment verlieten de zusters het complex, waarna er woningen in werden gesticht. In april 1579 werd het gebouw getroffen door een aantal schokken, vermoedelijk een lichte aardbeving. Er was ernstige schade aan het complex maar de muur met daarop de afbeelding van Jezus en zijn moeder bleef geheel intact. Vanaf dat moment werden wonderdadige eigenschappen toegeschreven aan de beeltenis. Vele Romeinen trokken naar het voormalig klooster om daar te bidden tot de Heilige Maagd. Hieraan werden zelfs enkele wonderbaarlijke genezingen toegeschreven. Paus Gregorius XIII gaf hierop de opdracht een kerk te bouwen op de plaats van het voormalig convent, waarbij de wonderdadige fresco diende te worden geïntegreerd. De kerk werd gebouwd naar een ontwerp van Giacomo della Porta en kwam aan het einde van de zestiende eeuw gereed. De bediening van de kerk werd gegund aan de jezuïeten. Het gebouw De kerk heeft een enkel schip, aan weerszijden geflankeerd door drie kapellen. Achter het hoofdaltaar is de oorspronkelijke fresco te zien. Het gebouw onderging in de jaren 1990-91 een grondige restauratie. In de kerk bevindt zich het graf van de heilige Benedictus Jozef Labre, die in 1783 op de trappen van deze kerk overleed. Titelkerk De kerk werd in 1960 door de heilige paus Johannes XXIII verheven tot titelkerk. Houders van de titel waren: Rufino Jiao Santos (1960-1973) Jaime Sin (1976-2005) Jorge Liberato Urosa Savino (2006-2021) Jean-Marc Aveline (2022-heden)
Санта-Мария-дей-Монти

Са́нта-Мари́я-дей-Мо́нти (итал. Santa Maria dei Monti, дословно — «Святая Мария на Горах»), известна также как Мадо́нна-дей-Мо́нти (итал. Madonna dei Monti) или Са́нта-Мари́я-ай-Мо́нти (итал. Santa Maria ai Monti) — титулярная церковь (с 1960 года) в Риме, размещена на via Madonna dei Monti, в 300 метрах на восток от Форума Августа. История Церковь возведена Джакомо делла Портой по заказу папы Григория XIII в 1580 году. Архитектор ориентировался на недавно законченную им постройку — церковь Иль-Джезу (1577). Храм Санта-Мария-дей-Монти был построен в честь обретения чудотворного изображения Девы Марии со святым Лаврентием и святым Стефаном. Образ был создан в XV и обнаружен в развалинах монастыря Кларисок, его можно увидеть над алтарём. Копию образа проносят вокруг церкви в конце апреля, отмечая время её обретения в 1579 году. Фасад храма реставрирован в 1991—1992 годах. Интерьер Фасад храма схож с предыдущей работой Джакомо делла Порта — церковью Иль-Джезу. Строительство было продолжено архитекторами Карло Ломбарди и Фламинио Понцио. На своде церкви — фрески работы Кристофоро Казолани «Вознесение, англелы и Учителя Церкви» (1609). В апсиде — фрески работы Джачинто Джиминьяни и Кристофоро Казолани. В часовне за алтарем хранятся реликвии святого Бенуа Жозефа Лабра, который умер на лестнице церкви в 1783 году во время паломничества. Церковь открыта ежедневно с 07:00 до 12:00 и вечером с 18:00 по 20:00. Титулярная церковь Церковь Санта-Мария деи Монти является титулярной церковью, кардиналом-священником с титулом церкви Санта-Мария-дей-Монти с 27 августа 2022 года, является французский кардинал Жан-Марк Авелин. Примечания Литература Herbert Rosendorfer: Kirchenführer Rom. 3. Aufl. Edition Leipzig, Leipzig 2005, ISBN 3-361-00485-3. (нем.) Marco Bussagli (Hrsg.): Rom — Kunst & Architektur. Könemann, Köln 1999, ISBN 3-8290-2258-1. (нем.) Ursula Verena Fischer Pace: Kunstdenkmäler in Rom. 2 Bände. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1988. (нем.) Stefan Grundmann (Hrsg.): Architekturführer Rom. Menges, Stuttgart/London 1997, ISBN 3-930698-59-5. (нем.) Herbert Rosendorfer: Kirchenführer Rom. 3. Aufl. Edition Leipzig, Leipzig 2005, ISBN 3-361-00485-3. (нем.) Manfred Wundram (Hrsg.): Reclams Kunstführer, Italien. Band V. Rom und Latium. Reclam, Stuttgart 1981, ISBN 3-15-008679-5. (нем.) Mariano Armellini: Le Chiese di Roma, Roma, 1891 (итал.)
Madonna dei Monti

Madonna dei Monti, även Santa Maria dei (eller ai) Monti, är en kyrka i Rom. Den är belägen i Suburradalen mellan kullarna Quirinalen och Esquilinen. Kyrkan Madonna dei Monti ligger på platsen för ett tidigare kapell med en undergörande Madonnabild, som återgav en blind kvinna synen. Madonna dei Monti är en korsformad kyrka med kupol över korsmitten efter mönster från kyrkan Il Gesù, som blev stilbildande för Roms kyrkoarkitektur i slutet av 1500-talet. Fasaden (1580) är ritad av Giacomo della Porta, som även är upphovsman till fasaden till Il Gesù. Då fasaden till Il Gesù ännu uppvisar drag från manierismen, företer fasaden till Madonna dei Monti ett mer utpräglat barockformspråk. Arkitekturhistoriker brukar anse att ungbarocken såg dagens ljus i och med fasaden till Madonna dei Monti. Helgonet Benedetto Giuseppe Labre har fått sitt sista vilorum i kyrkans vänstra tvärskepp. Titelkyrka Kyrkan stiftades som titelkyrka med namnet Santa Maria ai Monti av påve Johannes XXIII år 1960. Kardinalpräster Rufino Jiao Santos: 1960–1973 Jaime Lachica Sin: 1976–2005 Jorge Liberato Urosa Savino: 2006–2021 Jean-Marc Aveline: 2022– Källor Noter Tryckta källor Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. sid. 301. ISBN 88-365-2541-5 Lombardi, Ferruccio (1993) (på italienska). Roma: chiese, conventi, chiostri: progetto per un inventario 313—1925. Roma: Edilstampa. sid. 52. OCLC 30727273 Rendina, Claudio (2000) (på italienska). Guida insolita ai misteri, ai segreti, alle leggende e alle curiosità delle Chiese di Roma. Roma: Newton & Compton. sid. 191. ISBN 88-8289-419-3 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Madonna dei Monti.
Санта-Марія-дей-Монті

Санта Марія-дей-Монті чи Санта-Марія-аї-Монті (італ. Santa Maria ai Monti) — титулярна церква (з 1960 року) в Римі, розташована на via Madonna dei Monti, 300 м на схід від Форуму Августа. Історія Церква побудована Джакомо делла Порта на прохання папи Григорія XIII у 1580 році. При побудові церкви Джакомо делла Порта орієнтувався на нещодавно ним побудовану церкву Il Gesù (1577). Церква побудована на честь віднайдення чудотворної ікони XV століття на якій зображена Діва Марія з святим Лаврентієм та святим Стефаном. Ікона була віднайдена в руїнах монастиря Кларисок. Ця ікона знаходиться над вівтарем у церкві. Копію ікони проносять довкола церкви наприкінці квітня, відзначаючи час її віднайдення у 1579 році. Фасад церкви реставрований у 1991–1992 роках. Інтер'єр У церкві пізнається натхнення Джакомо делла Порта щойно збудованою церквою Il Gesù. Роботи по облаштуванні церкви проводилися також архітекторами Карло Ломбарді та Фламініо Понціо. У 1599 під куполом церкви встановлено 4 фігури пророків Старого Завіту виготовлених Джованні Анкіла. Абсида церкви, фрески чотирьох євангелістів є результатом роботи Крістофоро Касолані. Церква також щедро прикрашена фресками роботи школи Нікколо Чірчіньяні (Помарчо). У каплиці за вівтарем знаходяться реліквії Святого Бенуа, який помер у 1783 році під час паломницької поїздки на сходах церкви. Церква відкрита щодня з 07:00 до 12:00 і ввечері з 18:00 по 20:00. Кардинали Хорхе Уроса Савіно, архієпископ Каракаса, кардинал-священик з титулом церкви Санта-Марія-дей-Монті з 24 березня 2006 року по 23 вересня 2021 року. Жан-Марк Авелін, архієпископ Марселя, кардинал-священик з титулом церкви Санта-Марія-дей-Монті з 27 серпня 2022 року. Примітки Джерела Herbert Rosendorfer: Kirchenführer Rom. 3. Aufl. Edition Leipzig, Leipzig 2005, ISBN 3-361-00485-3.(нім.) Посилання Санта-Марія-аї-Монті на romanchurches.wikia.com [Архівовано 21 серпня 2012 у Wayback Machine.]
Santa Maria in Traspontina

Santa Maria in Transpontina je karmelitánský kostel na Via della Conciliazione v Římě. Historie Papež Alexandr VI. nechal zbořit na tomto místě starořímskou pyramidu (o které se ve středověku věřilo, že je hrobkou Romula a která je zobrazena na bronzových dveřích Sv. Petra a na Giottově triptychu ve Vatikánských muzeích), aby se uvolnilo místo pro nový kostel. Tato stavba byla zničena roku 1527 k uvolnění palebného pole pro děla Andělského hradu během Sacco di Roma. Nový kostel, podle návrhu Peruzziho (ve spolupráci s Mascherinem a Peparellim), byl postaven roku 1566. Dělostřelečtí důstojníci trvali na tom, aby stavba byla co nejnižší, proto byla kupole kostela postavena bez podpěrného válce. Stavba Kostel má osm kaplí. První zprava je zasvěcená sv. Barbaře. V kapli je oltář Santa Barbara (asi 1597) od d'Arpina, s freskami zobrazující výjevy ze života světice od Rossettiho. V druhé kapli je Vidění sv. Kanuta (1686) od Seytera, s freskovým stropem a lunetami od Francesiho. Čtvrtá kaple uchovává Madonu a Jana Evangelistu (1587) od Cesare Contiho s freskami Bernardina Gagliardiho. Pátá je zasvěcena Sv. Albertovi a je vyzdobena freskovým cyklem od Circignaniho. Hlavní oltář, se středověkou ikonou, byl navržen Carlem Fontanou. Sochy kolem oltáře vytvořili Alessandro Rondoni, Giacomo Antonio Lavaggi, Vincenzo Felici, a Michel Maille. Chór je vyzdoben plátny od Angela Papiho. Pro pátou kapli nalevo navrhl oltář Giovan Battista Ricci. Další kaple vyzdobili Antonio Gherardi (Vidění sv. Terezy), Ricci a Giacinto Calandrucci. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Santa Maria in Traspontina na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Santa Maria in Traspontina na Wikimedia Commons (italsky) Historie kostela Archivováno 2. 3. 2008 na Wayback Machine. Galerie Santa Maria in Traspontina na Wikimedia Commons
Santa Maria in Transpontina

De Santa Maria in Transpontina (ook wel: Traspontina) is een kerk van de karmelieten aan de Via della Conciliazione in Rome, in de nabijheid van het Sint-Pietersplein. De oorspronkelijke kerk op deze plaats werd in de tweede helft van de vijftiende eeuw gebouwd op last van paus Alexander VI. Tijdens het pontificaat van Pius IV (1559-1565) werd de kerk weer afgebroken, omdat deze in de vuurlinie lag van de kanonnen van de Engelenburcht. Al spoedig daarna werd opdracht gegeven voor een herbouw van de kerk, aan de architect Giovanni Sallustio Peruzzi, die evenwel bij het bepalen van de hoogte van het gebouw, uitdrukkelijk rekening moest houden met de eerdere problemen. De kerk werd daardoor relatief laag. De kerk heeft aan weerszijden van het schip vier kapellen. In een van die kapellen worden de zuilen bewaard, waaraan Petrus en Paulus zouden zijn vastgeketend in het Circus van Nero. Titelkerk De Santa Maria in Transpontina is door paus Sixtus V in 1587 aangewezen als titelkerk. Houders van de titel waren: Juan de Mendoza (1589-1592) Francisco de Toledo, S.J. (1593-1596) Lorenzo Prioli (of Priuli) (1596-1600) Erminio Valenti de Trivio (1604-1618) Alessandro Ludovisi, later paus Gregorius XV, (1618-1621) Ludovico Ludovisi, (1621-1623) Federico Corsaro (1626-1627) Vacant (1627-1634) Cesare Monti (1634-1650) Giacomo Corradi (1652-1666) Giovanni Nicola di Poli (1666-1691) Vacant (1691-1696) Giuseppe Sacripante (1696-1721) Luis Belluga y Moncada (1721-1726) Giuseppe Accoramboni (1728-1740) Marcello Crescenzi (1743-1768) Vacant (1768-1776) Guido Calcagnini (1776-1803) Vacant (1803-1816) Francesco Saverio Castiglioni, later paus Pius VIII (1816-1821) Anne-Louis-Henri de La Fare (1823-1829) Vacant (1829-1835) Placido Maria Tadini, O.C.D. (1835-1847) Giuseppe Cosenza (1850-1863) Gustav Adolph zu Hohenlohe-Schillingsfürst (1866-1879) Gaetano Alimonda (1879-1891) Fulco Luigi Ruffo-Scilla (1891-1895) Camillo Mazzella, SJ (1896-1897) José María Martín de Herrera y de la Iglesia (1898-1922) Giovanni Nasalli Rocca di Corneliano (1923-1952) Giacomo Lercaro (1953-1976) Gerald Emmett Carter (1979-2003) Marc Ouellet, P.S.S. (2003-)