Отранто

Отранто (італ. Otranto, сиц. Utrantu) — муніципалітет в Італії, у регіоні Апулія, провінція Лечче. Історичний центр Отрантської землі. Отранто розташоване на відстані близько 540 км на схід від Рима, 175 км на південний схід від Барі, 35 км на південний схід від Лечче. Населення — 5713 осіб (2014). Щорічний фестиваль відбувається 14 серпня. Покровитель — beati martiri di Otranto. Символіка Герб міста являє собою лазуровий щит, на якому зображена золота вежа з чорними вікнами. Навколо вежі обвивається чорна змія, яка намагається зазирнути всередину. Цей образ символізує пильність міста перед загрозами з моря та його здатність протистояти ворогам. Історія Античність та грецьке коріння Отранто виникло як поселення месапів або критських греків. В античну добу місто було відоме під назвою Гідрунт (грец. Ὑδροῦς, лат. Hydruntum), що походить від назви невеликої річки Гідрос, яка впадає в море в районі порту. У часи Римської республіки та пізніше Імперії Отранто стало одним із найважливіших портів Адріатики. Завдяки своєму географічному положенню воно часто ставало зручнішою альтернативою порту Бріндізі для переправи на Балкани та до Греції. У 162 році до н. е. місто отримало статус муніципія. Візантійський та середньовічний період Після падіння Західної Римської імперії Отранто тривалий час перебувало під владою Візантії. Місто залишалося останнім візантійським оплотом в Італії, який чинив опір завоюванням лангобардів та норманів. У цей період Отранто стало важливим релігійним та культурним центром. У XI столітті за наказом норманів було розпочато будівництво величного Катедрального собору, який мав продемонструвати поєднання грецьких традицій та латинської віри. У 1163—1165 роках чернець Пантелеон створив унікальну мозаїчну підлогу собору, яка є енциклопедією середньовічного світогляду. Облога та трагедія 1480 року Найбільш драматична сторінка історії міста пов'язана з османським вторгненням. 28 липня 1480 року флот Османської імперії під командуванням Гедика Ахмед-паші, що налічував близько 150 кораблів, підійшов до берегів Саленто. Облога: Місто захищалося 15 днів, але через слабкість укріплень та малу кількість гарнізону 14 серпня стіни було пробито. Мученики Отрантські: Після захоплення міста турки наказали всім чоловікам, що вижили, змінити віру на іслам. 813 осіб на чолі з кравцем Антоніо Прімальдо відмовилися і були страчені на пагорбі Мінерви. Звільнення: Лише через рік, у 1481 році, місто було відвойоване військами Альфонсо II Неаполітанського. Трагедія 1480 року зупинила потенційне просування османів до Рима. Нова та новітня історія У XVI столітті місто зазнало значних перебудов: було зведено потужний Арагонський замок та систему берегових веж для захисту від піратів. Проте місто поступово втрачало своє комерційне значення, поступаючись Лечче. У 1810 році, під час наполеонівського панування, Жозеф Фуше, міністр поліції Наполеона, отримав титул герцога Отранто. Під час Першої світової війни протока Отранто була ареною стратегічної блокади, метою якої було не дати австро-угорському флоту вийти з Адріатичного моря. Сьогодні Отранто є об'єктом Світової спадщини ЮНЕСКО як місто-свідок «культури миру», залучаючи тисячі туристів своєю історичною автентичністю. Економіка Економіка Отранто пройшла шлях від традиційного сільського господарства та рибальства до сучасної моделі, що майже повністю базується на сфері послуг та туризмі. Туризм Туризм є головною рушійною силою місцевої економіки. Завдяки поєднанню історичної спадщини та природних багатств, місто щороку приваблює тисячі відвідувачів. Культурний туризм: Старе місто, Катедральний собор та замок є об'єктами постійного інтересу істориків та мистецтвознавців. Морський туризм: Місто регулярно отримує престижну нагороду «Блакитний прапор» за чистоту пляжів та високу якість сервісу, а також нагороду «П'ять вітрил» від організації Legambiente. Агротуризм: У сільській місцевості навколо міста розвинена мережа готелів фермерського типу (masserie), які пропонують автентичний відпочинок. Сільське господарство та рибальство Незважаючи на домінування туризму, важливу роль продовжують відігравати: Оливкове виробництво: Вирощування оливкових дерев та виробництво високоякісної оливкової олії (Terra d'Otranto DOP). Рибальство: Порт Отранто залишається базою для риболовецьких суден, що забезпечують свіжими морепродуктами місцеві ринки та ресторани. Виноградарство: Вирощування місцевих сортів винограду, таких як Негроамаро (Negroamaro) та Примітіво (Primitivo). Транспорт та інфраструктура Порт Отранто має стратегічне значення. Окрім рибальських та приватних яхт, він обслуговує поромні сполучення з Албанією (зокрема з містом Вльора) та Грецією (острови Корфу, Ерікуса), що сприяє транскордонній торгівлі та туризму. Промисловість Промисловий сектор представлений переважно малими підприємствами харчової промисловості та переробки будівельних матеріалів (зокрема видобуток та обробка місцевого каменю). У минулому важливе місце посідав видобуток бокситів (до 1970-х років), про що сьогодні нагадує покинутий кар'єр, що став туристичною пам'яткою. Клімат Місто знаходиться у зоні, котра характеризується середземноморським кліматом. Найтепліший місяць — серпень із середньою температурою 23.9 °C (75 °F). Найхолодніший місяць — січень, із середньою температурою 8.9 °С (48 °F). Геологія та природні особливості Територія Отранто характеризується унікальним геологічним складом, що сформувався протягом мільйонів років під впливом морських та тектонічних процесів. Карстові явища Як і більша частина Саленто, територія навколо міста має карстову природу. Це призвело до формування численних підземних пустот та печер. Найвідомішою є Печера Оленів (італ. Grotta dei Cervi), розташована поблизу бухти Порто-Бадіско. Вона вважається «Сікстинською капелою неоліту» завдяки величезній кількості настінних малюнків (піктограм), зроблених гуано кажанів та вугіллям близько 4000 років до н. е. Кар'єр бокситів На південь від міста розташований покинутий кар'єр з видобутку бокситів. У 1960-х та 1970-х роках тут активно видобували алюмінієву руду. Після закриття шахти утворення на дні кар'єру ізумрудно-зеленого озера через приплив підземних вод створило сюрреалістичний ландшафт: темно-червоні стіни землі (насичені оксидом заліза) контрастують з яскравою водою та зеленою рослинністю. Берегова лінія Берег Отранто переважно скелястий, складений з вапняків еоценового періоду. Тут розташований мис Пунта-Палашія — геологічна точка перетину двох морів. Скелі мають велику кількість скам'янілостей морських організмів, що свідчить про те, що ця територія колись була глибоководним дном. Визначні місця Архітектурні пам'ятки Катедральний собор Санта-Марія-Аннунціата (1080–1088): Найбільший храм Апулії. Головною особливістю є мозаїка підлоги, що займає майже всю поверхню храму. Також у соборі розташована «Каплиця Мучеників», де зберігаються останки 813 жителів, убитих османами. Арагонський замок: Потужна фортеця, перебудована за наказом Фердинанда I Арагонського. Має п'ятикутну форму в плані, оточений глибоким ровом. Кожна з трьох циліндричних кутніх веж має власну назву: Альфонсіна, Іполіта та Дучеська. Церква Сан-П'єтро: Невелика візантійська споруда за планом грецького хреста. Всередині збереглися фрески візантійського стилю (X–XIV ст.), які є одними з найкраще збережених у Південній Італії. Природні об'єкти та парки Озера Аліміні: Два озера (Аліміні-Гранде та Аліміні-Пікколо), з'єднані каналом. Одне з них солоне, інше — прісне. Навколо озер простягаються густі соснові ліси та середземноморські чагарники (маквіс). Маяк Пунта-Палашія: Один із п'яти маяків Середземномор'я, що перебувають під охороною Європейського Союзу. Це місце традиційного збору людей у ніч на 1 січня, щоб першими в Італії зустріти схід сонця нового року. Бухта Порто-Бадіско: Згідно з легендою (описаною Вергілієм в «Енеїді»), саме тут вперше висадився на італійську землю троянський герой Еней. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 256 іноземців з 45 країн, серед них 124 громадяни країн Євросоюзу та 3 громадяни України. Культура та традиції Місцева кухня Гастрономія Отранто — це класична «бідна кухня» (італ. cucina povera), яка базується на морепродуктах та овочах. Орек'єтте (Orecchiette): Традиційна паста у формі «вушок», яку часто подають із зеленню ріпи (cime di rapa). Таралі (Taralli): Солоне печиво у формі кілець. Паста з нутом (Ciceri e tria): Унікальна страва, де частина пасти вариться, а частина — обсмажується до золотистого кольору. Мова та діалект В Отранто розмовляють салентинським діалектом. Через тривале візантійське панування в ньому зберіглося багато слів грецького походження. На відміну від стандартної італійської мови, у діалекті Отранто часто зустрічаються ретрофлексні звуки (схожі на подвійне "d"). Інфраструктура та транспорт Залізниця Місто є кінцевою станцією залізничної лінії Мальє — Отранто, що обслуговується компанією Ferrovie del Sud Est. Це одна з найбільш східних залізничних станцій у Європі. Автошляхи Головною артерією є державна дорога SS16 Adriatica, яка з'єднує Отранто з Лечче та простягається вздовж усього Адріатичного узбережжя Італії до Падуї. Також мальовничою є дорога SP358, що веде на південь до Санта-Марія-ді-Леука вздовж високих скелястих берегів. Порт Порт Отранто розділений на дві частини: Внутрішня гавань: Для рибальських човнів та невеликих яхт. Зовнішній порт: Може приймати великі поромні судна та круїзні лайнери середнього розміру. Отранто в художній літературі Завдяки своїй драматичній історії та статусу «найсхіднішого міста Італії», Отранто неодноразово ставало місцем дії відомих літературних творів: «Замок Отранто» (англ. The Castle of Otranto, 1764) — роман Горація Волпола. Це перший в історії «готичний роман», який започаткував моду на таємничі замки, родинні прокляття та надприродні явища. Цікаво, що сам автор ніколи не відвідував місто, а вибрав його назву на карті за її милозвучність. «L'ora di tutti» (1962) — знаковий роман італійської письменниці Марії Корті. Твір присвячений облозі 1480 року. Оповідь ведеться від імені п'яти різних персонажів (як відомих історичних постатей, так і звичайних рибалок), що дозволяє побачити трагедію та героїзм міста з різних точок зору. «Ніскра» (італ. Niscrea) — у творах багатьох місцевих авторів Отранто постає як міфічне місце зустрічі культур, де переплітаються грецькі, латинські та східні мотиви. «Nostra Signora dei Turchi» — хоча це більше відомо як кінофільм Кармело Бене, в його основі лежить літературна обробка подій, що відбувалися в інтер'єрах старого міста, де пам'ять про турецьку навалу стає частиною сюрреалістичного сюжету. Сусідні муніципалітети Канноле Карпіньяно-Салентино Джурдіньяно Мелендуньо Пальмаридж Санта-Чезареа-Терме Уджано-ла-К'єза Див. також Список муніципалітетів провінції Лечче Примітки Джерела Sito ufficiale del Comune di Otranto (італ.). Comune di Otranto. Процитовано 22 травня 2024. Bilancio demografico mensile anno 2023 (dati provvisori) (італ.). ISTAT. Процитовано 22 травня 2024. Hubert Houben (2007). Otranto nel Medioevo (італ.). Congedo Editore. ISBN 9788880867371.