Basílica subterrània de la Porta Maggiore

La Basílica subterrània de la Porta Maggiore (en toscà: Basilica sotterranea di porta Maggiore) és un edifici disposat segons un plànol basilical, situat a Roma, al districte del Prenestino-Labicano, a l'oest de la Porta Maggiore ('Major'). La funció de l'edifici encara és desconeguda. Potser fos una tomba o una basílica funerària, o un nimfeu la frescor del qual s'apreciava a l'estiu (specus aestivus). La hipòtesi més probable, però, és que fos un lloc de culte neopitagòric del segle I, com sembla testificar la naturalesa de la decoració d'estuc de les parets i voltes. Descobriment La basílica, la van descobrir per casualitat el 1917, després d'un col·lapse de les vies del ferrocarril que duien a l'estació central (Stazione Termini) i a la línia de tramvia que arribava al districte de Via Praenaestina, a prop de la Porta Maggiore. Descripció Plànol S'arriba a l'estructura subterrània des de la Via Praenaestina per un tram d'escales que condueixen a un petit vestíbul o pronaos (3,62 m × 3,50 m), l'obertura del qual al sostre constitueix l'única font de llum natural de l'edifici. Tot seguit, entrem en una gran sala rectangular de 12 m × 9 m el terra de la qual és a uns 7 metres per sota del nivell del carrer. Aquesta gran sala està distribuïda segons un plànol basilical: es divideix en tres naus amb volta separades per dues fileres de tres grans pilars rectangulars d'1,15 m × 0,95 m, que sostenen arcs. La nau central, més ampla, acaba en un absis. Decoració d'estuc Les parets i les voltes de les dues cambres són cobertes amb elaborades decoracions d'estuc blanc, que reprodueixen escenes mitològiques, els temes de les quals són el destí de l'ànima i els secrets de la iniciació als Misteris d'Eleusis. Vestíbul La decoració del vestíbul es conserva en tres costats, en petites pintures amb temes funeraris, sobre un fons acolorit. S'hi representa una Victòria, així com mènades muntant panteres i duent tirs. La part inferior del vestíbul té adorns d'arbres i columnes, i altres símbols funeraris. Petits cupidos munten carros tirats per cabres o aboquen aigua, símbol de vida eterna, damunt els fidels.La partició que separa el vestíbul de la sala de la basílica mostra un gran cap d'Ocèan, príncep dels Titans, entre dues deïtats marines. Sala basilical Mostra en particular Zeus segrestant Ganimedes, Medea presenta una poció al drac que guarda el Velló d'or perquè Jàson puga apoderar-se'n, la poeta Safo es llança a la mar (tot i que aquesta interpretació no és unànime), i Victòries alades, caps de Medusa, xiquets jugant, ànimes conduïdes a l'Inframon, un ritu matrimonial, objectes de culte, animals i un pigmeu que torna a la seua cabana després de caçar, i molts altres temes. Conservació L'excepcional conservació de les decoracions d'estuc es deu al curtíssim període d'ús de l'edifici, perquè es va construir cap a mitjans del segle I i s'abandonà menys de mig segle després. A causa de la fragilitat de les estructures i decoracions, l'accés al jaciment es va tancar al públic durant molt de temps; després, però, de les darreres obres de restauració, el monument hauria de ser accessible des del centenari del seu descobriment (abril del 2017). Referències Bibliografia Cumont, Franz. La basilique souterraine de la Porta Maggiore. II, 1918a. cumont1. Cumont, Franz. La basilique souterraine découverte près de la Porta Maggiore, à Rome. 62, 1918b. cumont2. Leopold, H.M.R.. La basilique souterraine de la Porta Maggiore. 39, 1921. Carcopino, Jérôme. La Basilique pythagoricienne de la Porte majeure. 88, 1927. . Coarelli, Filippo. Hachette. Guide archéologique de Rome (en francès), 1998, p. 349. ISBN 2-01-235428-9. Aurigemma, Salvatore. Istituto Poligrafico dello Stato. La basilica sotterranea neopitagorica di Porta Maggiore in Roma (en italià), 1970. ISBN 978-88-240-3106-6. } (italià) Lanzetta, Domizia. Simmetria. Roma orfica e dionisiaca nella Basilica « pitagorica » di Porta Maggiore, 2007. ISBN 978-88-876-1542-5. Richardson, Lawrence. Johns Hopkins University Press. A New Topographical Dictionary of Ancient Rome (en anglès), 1992, p. 488. ISBN 0-8018-4300-6. van Kasteel, Hans. Beya. La Basilique secrète de la Porte Majeure ou Le Temple de Virgile, 2016. (recension très critique de Frédéric Dewez dans Revue des Études Anciennes, Comptes Rendus, Recensions, Tome 119 - 2017 – N°2 ; recension très positive Arxivat 2022-10-27 a Wayback Machine. dans la Revue PALLAS, 109, 2019, pp. 315-329).