Pisai dóm

A pisai dóm (Duomo di Pisa, Duomo di Santa Maria Assunta; hivatalosan Cattedrale Metropolitana Primaziale di Santa Maria Assunta) középkori katolikus székesegyház, amelyet Szűz Mária mennybemenetelének szenteltek a Piazza dei Miracoli téren az olaszországi Pisában, a tér három épülete közül a legrégebbi, amelyet a Battistero és a pisai ferde toronyként ismert Campanile követ. A katedrális a román építészet figyelemre méltó példája, különösen a pisai román stílusban. 1118-ban szentelték fel, a pisai érsek székhelyeként. Az építkezés 1063-ban kezdődött és 1092-ben fejeződött be. A 12. században további bővítéseket és új homlokzatot építettek, a tetőt pedig az 1595-ös tűzvészt követően kicserélték. Története A katedrális 1063-ban kezdődött (a pisai naptár szerint 1064-ben). Buscheto építette a mórok felett 1063-ban aratott szicíliai győzelemben szerzett kincsekből. Magában foglal számos elemet a klasszikus lombard-emilián, bizánci és mór stílusból a pisai kereskedők akkori nemzetközi berkekben való jelentős jelenléte révén. Ugyanabban az évben kezdődött a velencei Szent Márk-bazilika újjáépítése is, így rivalizálás indult a két tengeri köztársaság között, hogy melyikük tud szebb és fényűzőbb templomot létrehozni. A templomot Pisa kora középkori falain kívül emelték annak bizonyítására, hogy Pisa nem fél a támadástól. A kiválasztott területet már a longobárd korszakban használták nekropoliszként, és a 11. század elején templomot emeltek itt, de soha nem fejezték be, ez a Santa Maria nevet kapta. Buscheto nagyszerű új templomát eredetileg Santa Maria Maggiorénak hívták, mígnem hivatalosan is a Santa Maria Assunta nevet kapta. Az eredeti épületszerkezetet a 2000-es évek elején végzett ásatások során fedezték fel. Annak építése a 11. század végén kezdődött, és olyan falakból áll, amelyek kalkarenit- és márványtömböket tartalmaznak. 1092-ben a székesegyházat őstemplommá nyilvánították, II. Orbán pápától Dagobert prímási címet kapott. A székesegyházat 1118-ban szentelte fel II. Geláz pápa, aki a Pisában és Rómában is hatalmas Caetani családból származott. A 12. század elején a székesegyházat kibővítették Rainaldo építész irányításával, aki megnövelte a hajó hosszát három, Buscheto eredeti stílusának megfelelő öböllel, kibővítette a kereszthajót, és új homlokzatot tervezett, amelyet az építész munkásai fejeztek be Guglielmo és Biduino szobrászok irányításával. A munka pontos dátuma nem tisztázott: egyesek szerint közvetlenül Buscheto halála után, körülbelül 1100-ban, mások szerint 1140-hez közelebb történt. A munka mindenesetre 1180-ban fejeződött be, amit a főajtón talált Bonanno Pisano által készített bronz kopogtatókra írt dátum igazol. Az 1187. decemberi pápaválasztásra a pisai katedrálisban került sor, ahol Paulino Scolarit választották meg, aki III. Kelemen néven lépett trónra. Az épület mai megjelenése a különböző korszakokban végrehajtott számos helyreállítási kampány eredménye. Az első radikális beavatkozás az 1595-ös tűzvész után történt, ezt követően a tetőt kicserélték, és a giambolognai műhely szobrászai, köztük Gasparo Mola és Pietro Tacca elkészítették a homlokzat három bronzkapuját. A 18. század elején megkezdődött a székesegyház belső falainak újradíszítése nagyméretű festményekkel, a pisai boldogok és szentek történeteit ábrázoló „quadroné”-kkal. Ezeket az alkotásokat a korszak meghatározó művészei készítették, a projekt kiemelt finanszírozásáról pedig egy polgárcsoport gondoskodott. Az egymást követő beavatkozások a 19. században történtek, és mind belső, mind külső módosításokat tartalmaztak; ez utóbbiak között szerepelt az eredeti homlokzati szobrok (jelenleg a székesegyházi múzeumban) eltávolítása és másolatokkal való helyettesítésük. További figyelemre méltó beavatkozások: Giovanni Pisano szószékének lebontása 1599 és 1601 között, amelyet csak 1926-ban szereltek újra össze, és adták vissza a katedrálisnak (néhány eredeti darab hiányzik, köztük a lépcső); valamint a Lupo di Francesco által készített VII. Henrik német-római császár síremléke, amelyet Szent Rájner kapuja előtt találtak meg, és később egy egyszerűbb, szimbolikus változattal helyettesítettek. Leírása Az eredeti építési terv szerint görög kereszt alakú volt, a kereszteződésnél nagy kupolával, de ma latin kereszt, amelynek főhajóját két oldalhajó szegélyezi, az apszisnak és a kereszthajóknak három hajójuk van. A templom belseje a nagy mecsetekhez hasonló térhatást biztosító megemelt lándzsaívek, a váltakozó fekete-fehér márványrétegek, valamint a mórok által ihletett elliptikus kupola használatának köszönhetően. A hajóban két magasított trifórium jelenléte tömör, monolit gránitoszlopaikkal a bizánci hatás egyértelmű jele. Buscheto beolvasztotta az iszlám és az örmény hatást is. Külseje A gazdag külső díszítés sokszínű márványt, mozaikokat és számos bronztárgyat tartalmaz a hadizsákmányból, köztük a Pisai Griff, amely ma az eredeti másolata. A griff Pisába érkezését a 11. és 12. század számos pisai katonai győzelmének tulajdonítják, beleértve az 1087-es Mahdia-hadjáratot és az 1113–15-ös baleári expedíciót. A griffet a tető keleti végén, az apszis fölötti oromzat tetején lévő emelvényen helyezték el, valószínűleg az 1064-ben megkezdett, eredeti építkezés folytatásaként. A 19. század elején az eredeti szobrot, amely ma a székesegyházi múzeumban látható, levették a tetőről, és másolatát tették a helyére. A magas boltívek iszlám és dél-itáliai hatást mutatnak. A rombusz alakú vakívek hasonló építményeket idéznek, mint Örményországban. A szürke és fehér márványból készült, színes márványbetétekkel díszített homlokzatot Rainaldo mester építette. A három kapu fölött négyszintes loggia látható, amelyet márványintarziás párkányok osztanak szét, s mögöttük egy-, két- és hármas osztatú ablakok nyílnak. A katedrálist 1595-ben egy tűzvész súlyosan megrongálta. A homlokzat nehéz bronzkapuit újonnan tervezték, kivitelezték és 1602-ben fejezték be a giambolognai körből származó szobrászok I. Ferdinánd toszkánai nagyherceg költségére. A tetején egy Madonna és Gyermeke, a szögletekben pedig az evangélisták szobrai láthatók. Buscheto sírja a homlokzat északi kapujától balra található. Ellentétben azzal, amit gondolnánk, a hívek kezdettől fogva a Szent Rájner-kapun keresztül léptek be a katedrálisba, az azonos nevű déli kereszthajón, amely a harangtorony felé néz. A Santa Marián keresztül közeledő városlakók számára ez volt a legrövidebb út a katedrálisba való belépéshez. A kapuszárnyakat 1180 körül öntötte Bonanno Pisano, és ez az egyetlen kapu, amely 1595-ben nem semmisült meg. A 24 bronz dombormű az Újszövetség történeteit mutatja be. Ez a bronz portál az egyik első, amelyet Itáliában gyártottak a középkorban, és előfutára azoknak a bronzkapuknak, amelyeket Andrea Pisano és Lorenzo Ghiberti készített a firenzei keresztelőkápolnának (1329–1336). Belseje A belső teret elöl egy központi hajóra tagolják, amelyet kétoldalt két oldalfolyosó szegélyez, valamint háromhajós a kereszthajó és apszis, fehér és fekete márvány borítású, monolit szürke márványoszlopokkal, korinthoszi fővárossal. 17. századi kazettás mennyezete van, amelyet Domenico és Bartolomeo Atticciati készített, és aranylappal festett és díszített; rajta a Medici-címer. A korábbi mennyezet feltehetően rácsos faszerkezet volt. A kupola belsejét, ahol a központi hajó és a kereszthajók keresztezik, egy ritka enkausztikának nevezett festési technikával díszítették; Orazio és Girolamo Riminaldi (1627-) pisai művészek a Szűzanyát a szentekkel ábrázolják, 1631-ből. A kupola helyreállítása 2015-ben kezdődött és 2018-ban fejeződött be. A hajó és az apszis közötti gránit korinthoszi oszlopok a palermói mecsetből származnak, és a pisai zsákmány, amelyet 1063-ban szereztek meg, miután a normannokkal közösen megtámadták a muszlimokat a városban. A Szűz és Szent János között trónoló Krisztus-apszisban található nagy mozaik Keresztelő Szent János arcáról híres, amelyet Cimabue festett 1302-ben, és amely csodával határos módon túlélte az 1595-ös tűzvészt. Ez az utolsó alkotás, amelyet Cimabue festett, és az egyetlen olyan munkája, amelyhez hiteles dokumentációval rendelkezünk. A mű a szicíliai Cefalùban és Monrealében található bizánci és normann templomok mozaikjait idézi. A nagyrészt Francesco da Pisa által készített mozaikot Vincino da Pistoia készítette el, bal oldalán Madonnával (1320). Az 1595-ös tűzvész során elkerült pusztulást elkerülő középkori alkotások közé tartozik Maestro di San Torpè pisai művész, Madonna gyermekkel freskója a diadalívben, valamint a Lazión kívül ritkán található cosmata járda. Intarziás márvány felhasználásával készült geometriai minták létrehozására (12. század közepe). További késő középkori freskótöredékek maradtak fenn, köztük Szent Jeromos a négy központi oszlop egyikén, valamint Keresztelő Szent János lefejezése, valamint a bejárat közelében található egyik oszlopon Szent Kozma és Damián. a belépési út rejtve. A szószék A szószék, amely Giovanni Pisano (1302–1310) remekműve, túlélte a tüzet, de a helyreállítás során szétszedték, és csak 1926-ban állították össze. A mű bonyolult építészetével és összetett szobrászati díszítésével a 13. századi képzelet egyik legátfogóbb narratíváját mutatja be, amely a korszak vallási megújulását és hevületét tükrözi. Az enyhén ívelt táblákra kifejező nyelvezetű faragással Jézus életének epizódjai vannak. A szerkezet sokszögű (mint a hasonló szószékeken a pisai keresztelőkápolnában Giovanni apja, Nicola Pisano (1260), a sienai székesegyház szószékén és a Giovanni Pistoia-féle Sant'Andrea szószékén; de ez az első példa egy ilyen típusú munka, amelyben a panelek enyhén íveltek. További jellemzők: A kariatídák, egyszerű oszlopok helyett faragott női figurák jelenléte, amelyek az erényeket szimbolizálják; görgetett „polcok” használata az ívek helyett az emelvény megtámasztására; az a mozgalmasság, amelyet a számtalan figura ad, amelyek minden üres helyet kitöltenek. A kilenc jelenet ügyes elbeszélő művészetével egyesülő tulajdonságok miatt a szószéket általában remekműnek, de tágabb értelemben az olasz gótikus szobrászat remekművének tartják. Ez a szószék helyettesítette az előző, Guglielmo (1157–1162) által készített szószéket, amelyet a cagliari székesegyházba küldtek. A bontás előtti dokumentáció hiányában a szószéket az eredeti helyétől eltérő helyre helyezték el, és kétségtelenül a részei sincsenek eredeti helyükön. Nem ismert, hogy az eredeti mű márványlépcsővel rendelkezett-e. Műalkotások A templomban található Szent Rájner, Pisa védőszentjének ereklyéi és VII. Henrik császár töredékes sírja is, aki Firenzét hiába ostromolván halt meg Buonconventóban. A Tino da Camaino által 1313 és 1315 között faragott síremléket szintén leszerelték, majd újjáépítették, és ma a jobb oldali kereszthajóban található, eredeti helyzete pedig az apszis közepén volt a város ghibbellin-pártállásának jeleként. Politikai okokból többször átköltözött, végül több részre osztották (néhány rész a templomban, néhány a homlokzaton, mások a Camposanto temetőben, megint mások pedig a katedrális múzeumában). A főoltár mögötti galériákat borító 27 festmény, amelyek az Ószövetség történeteit és Krisztus életének történeteit ábrázolják, a 16. és 17. század fordulóján készültek, többnyire toszkán művészek, köztük Andrea del Sarto (három alkotás: Szent Ágnes, Szent Katalin és Margit, valamint Szent Péter és Keresztelő János), il Sodoma, és Domenico Beccafumi (Mózes és az evangélisták történetei). Számos és értékes a templom szakrális berendezése, köztük a főoltáron található bronz feszület és a Giambologna által készített, gazdag márvány transzenna végein elhelyezett angyalormájú gyertyatartók, valamint a Giovanni Baptista Foggini (1678–86) által tervezett nagy ezüst cibórium, az Oltáriszentség-kápolna oltárán. A számos mellékoltáron 16. és 17. századi festmények láthatók. E művek közé tartozik a Szűzanya a kegyelmes szentekkel, Andrea del Sarto firenzei manierista, és a jobb oldali kereszthajóban a Szentekkel trónoló Madonna, Perin del Vaga, Raffael tanítványa művei, mindkettőt Giovanni Antonio Sogliani fejezte be. Barokk stílusban a következők: Francesco Vanni sienai festő Szentek Disputációja és a genovai Giovanni Battista Paggi keresztje a szentekkel. Különösen kedvelt a 13. századi Madonna és Gyermeke képe, az Orgona alatti Madonna, amelyet a volterrai Berlinghiero Berlinghierinek tulajdonítanak. A székesegyház, akárcsak a ferde harangtorony, érezhetően a földbe süllyed, és ennek az labilitásnak néhány jele látható. Például Buscheto eredeti hajójának és a Rainaldo által később hozzáadott öblök padlószintjének különbsége. A katedrális eredeti gràduléja a Giovanni Pisano által épített, a 13. század végéről származó épületet 1865-ben a jelenlegi parvis váltotta fel. Ezeket a faragott állatfigurákkal és arcokkal díszített márványpaneleket egy alacsony fal létrehozására használták, amelyet a katedrális külső kerületéhez közel helyeztek el, és amely egy olyan kerítést hozott létre, amely helyet biztosított a római korból származó szarkofágok számára. A középkorban ezeket a táblákat nemesek (köztük Lotharingiai Beatrice) és más jól ismert személyek temetésére használták fel, mint például maga Buscheto építész, aki a nyugati homlokzat bal külső íve alatt nyugszik. Néhány töredék még mindig látható a katedrális múzeumában, míg a szarkofágokat mind a Camposanto kerítésén belülre helyezték. Orgonák A katedrálisban található az 1831 és 1835 között készült Serassi-orgona, valamint a Mascioni di Cuvio cég 1977-ben készített orgonája. Jelentős művészek, akik a katedrálisban dolgoztak Buscheto (építész) Rainaldo (a hajó, az öblök és a homlokzat meghosszabbítása) Guglielmo (eredeti szószék és márvány díszítés) A fent felsorolt három művész a székesegyházban van eltemetve. Cimabue (mozaik az apszisban) Tino da Camaino (VII. Henrik pápa síremléke) Bonanno Pisano (eredeti bronz kapuk) Giambologna és iskolája (homlokzati bronzajtók) Giovanni Pisano (szószék) Nicola Pisano és Giovanni Pisano (korona a kupola körül) Pietro Tacca (feszület és angyalalakú gyertyatartók) Andrea del Sarto (különböző festmények) Il Sodoma (különböző festmények) Giovanni Battista Tempesti (különböző festmények) Biduino (márvány dekoráció) Giuliano Vangi (szószék és főoltár) Orazio Riminaldi és Girolamo Riminaldi (freskó a kupolában) Vincenzo Possenti (csillár) További érdekességek A 10. század végén Pisa március 25-ét jelölte meg új évének kezdeteként. Ezt a dátumot nagyon fontosnak tartották, mert egyszerre az Angyali üdvözlet ünnepe (9 hónappal Krisztus születése előtt, december 25-én), és nagyon közel esik a tavaszi napéjegyenlőséghez . A pisai újév kezdete alkalmából a katedrálisban egy olyan rendszert dolgoztak ki, amely a hajó déli oldalán lévő kerek ablakon keresztül fénysugár világít, és pontosan március 25-én délben minden évben ugyanazon a helyen landol: a templom másik oldalán lévő oszlopra erősített emelvényen, amely egy márványtojáson, a születés és az új élet szimbólumán nyugszik. 1750-ben az új év első napját hivatalosan január 1-re változtatták, de ezt az eseményt ma is minden évben vallási és polgári ünnepségek kíséretében ülik meg. A hajó közepén található lámpát Galilei lámpájának nevezik, mert egy legenda szerint a nagy tudós úgy fogalmazta meg elméletét az inga izokronizmusáról, hogy közben a hajó tetejéről figyelte annak lengését. Az eredeti azonban (kisebb és nagyon eltérő, mint ez) ma a Camposantóban található. Az északi oldalon, a Camposanto előtti homlokzat bal oldalán, körülbelül szemmagasságban egy eredeti római márványdarab (erről a részben még ma is látható díszítése tanúskodik), amelyen egy sorozat kis fekete folt látható. A legenda szerint ezeket a nyomokat az ördög hagyta ott, amikor felmászott a kupolára, és megpróbálta megállítani az építkezést, ezért ezeket az ördög karcainak nevezik. (A legenda azt is mondja, hogy a karcolások száma mindig változik ha megszámolják őket.) A legenda szerint az apszis jobb oldalán a kis oszlopra helyezett amforát Jézus használta a kánai menyegzőn, amikor a vizet borrá változtatta. VIII. Gergely pápát a katedrálisban temették el. Galéria Egyéb képek Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Pisa Cathedral című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Kapcsolódó szócikkek Piazza dei Miracoli Pisai ferde torony Szent János-keresztelőkápolna További információk A hit helyei Toszkánában (olaszul és angolul is) A pisai katedrális ólomüveg ablakai (olaszul)