NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Орсанмікеле

Орсанміке́ле (італ. Orsanmichele, Or San Michele) — церква у Флоренції, унікальна за своєю формою та значенням архітектурна споруда. Цей палац виконував подвійну функцію міського зерносховища та храму. Орсанмікеле було побудовано у 1337-1350 роках. Назва церкви походить від імені жіночого монастиря VIII століття, який знаходився на цьому місці та називався «Сан-Мікеле в саду». Історія 1240 року на цьому місці виник ринок, де у відкритій лоджії з пілястрами, яка захищала від дощу, провадилася торгівля зерном. На згадку про церкву, що була на цьому місці, на стінах були встановлені два образи св. Михайла та Богоматері. Останній, як вважалося, мав чудодійну силу. Зовнішні аркади з пишно оздобленими вікнами з'явилися лише 1367 року. 1348 року, коли Європу охопила перша хвиля чуми, церква Орсанмікеле розбагатіла: ті, що вижили під час епідемії чуми, пожертвували приходу 350 тисяч флоринів, що перевищувало річний бюджет всього міста й дозволило церкві замовити великий табернакль з мармуру. Оскільки торгівля зерном не надто поєднувалася з прекрасним табернаклем роботи Андреа Орканья, ринок було перенесено на інше місце. Відтоді нижній поверх Орсанмікеле служив виключно релігійним потребам, і вперше в історії Флоренції торгівля поступилася перед мистецтвом. Верхні поверхи продовжували виконувати функції запасного зерносховища аж до початку XVI століття. В XIV столітті за будівлею закріпилася нова функція — центру ремісничих цехів. У наступні десятиліття цехові гільдії пожертвували кошти на створення скульптур своїх святих покровителів та інших святих, що розмістилися в 14 нішах на чотирьох зовнішніх стінах церкви. Цехові гільдії були доволі багаті, тож мали змогу наймати відомих художників: Нанні ді Банко, Донателло, Лоренцо Гіберті та Андреа дель Верроккйо. Галерея Література Paola Grifoni und Francesca Nannelli: Le statue dei santi protettori delle Arti fiorentine E il Museo di Orsanmichele, Edizioni Polistampa, Florence, 84 S., 2006, ISBN 978-88-596-0045-9, Italienisch Gert Kreytenberg: Orcagna's Tabernacle in Orsanmichele, Florence, Harry N. Abrams, New York, NY, 176 S, 1994, Englisch, ISBN 978-0-8109-3675-1 Zimmermanns, Klaus: Florenz. Köln [1984] 6. Auflage 1990, S. 85-86. Посилання Sullivan, Mary Ann (10 липня 2005). Orsanmichele. Digital Imaging Project: Art historical images of European and North American architecture and sculpture from classical Greek to Post-modern. Архів оригіналу за 23 липня 2013. Процитовано 8 серпня 2012. Orsanmichele. Florence Art Guide. Архів оригіналу за 23 липня 2013. Процитовано 8 серпня 2012. Monumental Sculpture from Renaissance Florence. The National Gallery of Art. Архів оригіналу за 23 липня 2013. Процитовано 8 серпня 2012. Сайт музеїв Флоренції - Orsanmichele [Архівовано 17 жовтня 2015 у Wayback Machine.] Музей Орсанмікеле [Архівовано 26 серпня 2009 у Wayback Machine.]
Chiesa di Sant'Agata (San Martino del Lago)

La chiesa di Sant'Agata è la parrocchiale di San Martino del Lago, in provincia e diocesi di Cremona; fa parte della zona pastorale 4. Storia Nel Liber Synodalium del 1385 si legge che la primitiva chiesa di San Martino del Lago era dipendente dalla pieve di San Maurizio. Dalla relazione della visita pastorale del 1599 del vescovo Cesare Speciano s'apprende che la chiesa era compresa nel vicariato di Pieve Gurata, che aveva come filiale l'oratorio di San Faustino e che la cura d'anime era servita dal solo parroco.Nel 1779 i parrocchiani risultavano essere 425, aumentati a 560 nel 1786 e a 651 nel 1808.La prima pietra dell'attuale parrocchiale venne posta nel 1790; il nuovo edificio, progettato da Domenico Voghera, fu ultimato nel 1799.Nei primi anni dell'Ottocento venne eretto il campanile.Il tetto della struttura fu poi ristrutturato tra il 2011 ed il 2013quando era parroco don Arnaldo Peternazzi. Interno L'interno della chiesa si presenta a un'unica navata con otto cappelle laterali; il presbiterio è chiuso dall'abside semicircolare. Opere di pregio qui conservate sono le decorazioni, realizzate da Giovanni Morini e da Michele Premoli, e l'ambone in marmo Botticino, realizzato nel 1945 per interessamento delle famiglie Storti e Zilia. Note Voci correlate San Martino del Lago Parrocchie della diocesi di Cremona Diocesi di Cremona Regione ecclesiastica Lombardia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di Sant'Agata Collegamenti esterni Parrocchia di SANT'AGATA, su parrocchiemap.it. URL consultato il 23 febbraio 2020.
Специя

Специя (на италиански: La Spezia, Ла Специя) е италиански морски курортен град и община. География Специя е главен административен център на едноименната провинция Специя в областта Лигурия. Население 95 579 жители към 30 септември 2009 г. Спорт Футболният отбор на града носи името Специя Калчо 1906. Играе своите мачове на стадион „Алберто Пико“. Личности родени в Специя Джанкарло Джанини (р.1942), италиански киноартист Алесандро Петаки (р.1974), италиански колоездач Побратимени градове Байройт, Германия Тулон, Франция Източници Външни препратки Официален сайт на град Специя
La Spezia

La Spezia (antigament: l'Espècia; en lígur: A Spèza) és un municipi italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província de La Spezia. L'any 2006 tenia 94.192 habitants. Fills il·lustres Giovanni Pagella (1872-1944) compositor musical. Evolució demogràfica Vegeu també Port de La Spezia Entrada sud a Cinque Terre
La Spezia

La Spezia (v ligurštině Spesa) je italské město v oblasti Ligurie, hlavní město stejnojmenné provincie. Leží v severozápadní části Itálie, na pobřeží Ligurského moře, v zátoce Golfo della Spézia. V roce 2012 zde žilo 92 439 obyvatel, k 31. prosinci 2015 se jejich počet zvýšil na 93 959. Město a památky Město zažilo největší rozvoj po roce 1860, kdy se stalo jedním ze sídel flotily nového Italského království. Přesto La Spezia nenabízí tolik památek jako ostatní historická italská města. Bývá často výchozím místem pro návštěvu několik kilometrů vzdáleného Národního parku Cinque Terre. Středem města je čtvrť Centro Storico v blízkosti přístavu. Nad čtvrtí stojí na kopci hrad Castello San Giogio založený v roce 1262, o několik let později zničený Janovany a opět obnovený ve 14. a 16. století. Dnes v něm sídlí archeologické muzeum. Nejvýznamnější památkou ve městě je kostel Santa Maria Assunta vystavěný v letech 1443 – 71, zcela dokončený až ve 20. st. Vnější stavba je novorománská, interiér renesanční. Za druhou nejvýznamnější památku v La Spezie je považováno Muzeum Amedeo Lia se sbírkou umění 13. až 18. st., např. děl Tintoretta a Tiziana. V přístavu na náměstí Piazza Europa najdeme katedrálu Cristo Re, stavbu od architekta A. Libery z let 1929 – 75. Katedrála stojí uprostřed hlavní přístavní ulice Via Italia, v jejíž jižní části leží palmami lemovaná Passeggiata C. Morin s parkem Giardini Pubblici a výhledem na přístav a toskánské Apuánské Alpy. Hlavní nádraží a přístav propojuje hlavní nákupní ulice v La Spezie s obchody a restauracemi, pěší zóna, Via del Prione, respektive Via Fiume. Fotogalerie Vývoj počtu obyvatel Počet obyvatel Zdroj: Sousední obce Arcola, Follo, Lerici, Portovenere, Riccò del Golfo di Spezia, Riomaggiore, Vezzano Ligure Části obce Biassa, Campiglia, La Foce, Pitelli, San Venerio, Sarbia Partnerská města Bayreuth, Německo Toulon, Francie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu La Spezia na Wikimedia Commons Oficiální stránky
La Spezia

Denne artikel omhandler en by, der hedder La Spezia. Opslagsordet har også en anden betydning, se La Spezia (provins). La Spezia er en by i Provinsen La Spezia i regionen Liguria i det nordlige Italien. Den er hovedby i regionen. Byen har en stor havn. La Spezia ligger i det sydligste Ligurien umiddelbart syd for Cinque Terre. Byen har ingen bemærkelsesværdig arkitektur, bortset fra den moderne (omkring 1960) Cristo Re alla Specia-katedralen og Lia kunstmuseum. Næsten alle bygninger i La Spezia er opført efter 1920. Flådestation La Spezia er hjemmehavn for en stor del af den italienske flåde.
La Spezia

La Spezia (lokalnie Spèza) – miasto i gmina we Włoszech, w regionie Liguria, w prowincji La Spezia. Według danych z 2017 roku gminę zamieszkiwało 93 311 osób, 1829,6 os./km². Podział administracyjny Biassa, Cadimare, Campiglia, Carozzo, Costa di Murlo, La Foce, Marola, Montale di Marola, Muggiano, Pitelli, Ruffino, San Venerio, Sarbia, Strà, Valdurasca Komunikacja Linia trolejbusowa nr 1 Pegazzano – v. Chiodo – Canaletto – Bragarina. Linia nr 3 jest tymczasowo obsługiwana przez autobusy. W miejscowości znajdują się stacje kolejowa La Spezia Centrale, La Spezia Migliarina, Ca’ di Boschetti. Sport Spezia Calcio Miasta partnerskie Francja: Tulon Niemcy: Bayreuth Stany Zjednoczone: Vallejo Przypisy Bibliografia Istituto Nazionale di Statistica (wł.)
La Spezia

La Spezia é uma comuna italiana da região da Ligúria, Província da Spezia, com cerca de 91 027 habitantes. Estende-se por uma área de 51 km², tendo uma densidade populacional de 1785 hab/km². Faz fronteira com Arcola, Follo, Lerici, Portovenere, Riccò del Golfo di Spezia, Riomaggiore, Vezzano Ligure. História La Spezia e sua província foram colonizadas desde os tempos pré-históricos. Na época romana, o centro mais importante era Luni, não muito longe de Sarzana. Como a capital da efêmera Niccolò Fieschi Signoria no período entre 1256 e 1273, La Spezia estava inevitavelmente ligada às vicissitudes genovesas. Após a queda da República de Gênova, um estado independente até 1797, La Spezia cresceu, desenvolveu e mudou, embora seguindo linhas semelhantes à capital da Ligúria, Gênova. Essa influência da Ligúria ainda pode ser vista no traçado urbano, bem como nos tipos de edifícios e decorações. Isso é notável no carrugio, a rua estreita que divide a Cidade Velha em duas. Chama-se Via del Prione, devido ao pietrone ou pedra grande, no dialeto local prione, onde os anúncios públicos eram lidos. Caminhando em direção à terra a partir do mar, é possível ver vestígios da história parcialmente ocultos, mas ainda evidentes: pedras gravadas, capitéis e portais em arenito do século XIV, janelas duplas de lanceta que lembram vagamente o futuro estilo renascentista do maneirismo, frontões barrocos e decorações semelhantes às que adornavam os portais dos palácios outrora pertencentes à família Doria e aos Príncipes de Massa. La Spezia desenvolveu-se substancialmente depois de 1861, quando o grande arsenal naval foi encomendado pelo governo real. Em setembro de 1943, após a capitulação italiana aos Aliados, foi o porto de partida da Marinha italiana quando recebeu ordens de passar para as mãos dos britânicos em Malta. Os alemães chegaram tarde demais para impedir a partida da frota. Durante a guerra, navios de tropas italianos também partiram de La Spezia, incluindo o Kaiser Franz Josef, transatlântico lançado em Trieste em 1911 para a Austrian Lloyd Company, que a Itália havia confiscado em 1919. Foi afundado no porto de La Spezia em 1944. Após a libertação, La Spezia tornou-se o ponto de partida para os sobreviventes dos campos de concentração nazistas. Do verão de 1945 à primavera de 1948, mais de 23 000 judeus deslocados conseguiram deixar a Itália clandestinamente para o Mandato da Palestina. Depois de longas vicissitudes, os navios Fede, Fenice e Komemiut conseguiram evacuar todos do Golfo di La Spezia, a tal ponto que nos mapas israelenses, La Spezia é chamada de Shaʿar Zion, em hebraico “Portal para Sião”. Demografia Referências
La Spezia

La Spezia este un oraș în regiunea Liguria, Italia. Localități înfrățite Franța, Toulon Germania, Bayreuth Personalități Paolo Bertolani, poet Giancarlo Giannini (n. 1942), actor; Stefano Mei, atlet Gaetano Pesce, designer Alessandro Petacchi, ciclist Giacinto Scelsi, compozitor Carlo Massarini (n. 1952), jurnalist și prezentator de televiziune; Dario Vergassola (n. 1957), actor; Alexia (n. 1967), cântăreț. Demografie La Spezia - evoluția demografică Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia Vezi și Listă de orașe din Italia Referințe
Ла Специја

Ла Специја (итал. La Spezia, на месном говору; Spèza) град је у северозападној Италији. Град је средиште истоименог округа Ла Специја у оквиру италијанске покрајине Лигурија. Ла Специја је пре свега позната као важна поморска база и средиште италијанске морнарице за Тиренско море. Географија Град Ла Специја је смештен у источном делу Ђеновског залива, дела Тиренског мора. Град се сместио у невеликој приморској долини. Изнад долине се стрмо издижу Апенини. Историја Повољан положај луке у великом заливу довео је до тога да постане важан поморски арсенал италијанске ратне морнарице у прелазу са 19. на 20. век. Током Другог светског рата Ла Специја је била главна медитеранска лука немачких подморница. Географија Становништво Према резултатима пописа становништва 2011. у општини је живело 92.659 становника. Ла Специја је други по величини град у покрајини и данас има близу 100.000 становника, махом Италијана. Током протеклих деценија у град се доселило много досељеника из иностранства. Галерија Међународна сарадња Тулон Бајројт Валејо Џухај Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
La Spezia

La Spezia (italienskt uttal: [la ˈspɛttsja] , tidigare: Spezia) är en stad och kommun i regionen Ligurien i norra Italien. Staden är huvudort i provinsen med samma namn. Det är en hamnstad och örlogsbas på den italienska rivieran, cirka 80 kilometer sydost om Genua. La Spezia är ett biskopssäte. Kommunen hade 93 229 invånare (2018) och gränsar till kommunerna Arcola, Follo, Lerici, Porto Venere, Riccò del Golfo di Spezia, Riomaggiore och Vezzano Ligure. I staden finns ett oljeraffinaderi och även betydande metall-, vapen- och varvsindustri. La Spezia bombades svårt av de allierade år 1944, under andra världskriget. Idrott Fotbollsklubben Spezia Calcio är från staden. Staden har betytt mycket för journalisten, elitcyklisten och sportkommentatorn Roberto Vacchi på Eurosport.[källa behövs] Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör La Spezia. La Spezias officiella webbsida
Ла-Спеція

Спеція (італ. La Spezia, ліг. Spesa) — місто та муніципалітет в Італії, у регіоні Лігурія, провінція Спеція, на узбережжі Лігурійського моря. Спеція розміщена на відстані близько 330 км на північний захід від Рима, 80 км на південний схід від Генуї. Населення — 93 990 осіб (2014). Щорічний фестиваль відбувається 19 березня. Покровитель — Йосип з Назарета (San Giuseppe). Демографія Населення за роками (тис.): Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 13 159 іноземців з 111 країн, серед них 2268 громадян країн Євросоюзу та 233 громадяни України. Клімат Економіка Економічна активність у місті зосереджена навколо порту: тут існують великі контейнерний та нафтаналивний термінали. У Спеції знаходиться штаб-квартира і виробництво компанії OTO Melara. Також у місті розташовані арсенал і воєнно-морська база, одна з двох воєнно-морських академій Італії. Поблизу міста дислокується Центр морських досліджень та експериментів (англ. Centre for Maritime Research and Experimentation) Організації НАТО з науки і технологій. Уродженці Джузеппе Россетті (*1899 — †1965) — італійський футболіст, півзахисник, згодом — футбольний тренер. Джованні Коста (*1901 — †1968) — італійський футболіст, воротар Джанкарло Джанніні (*1942) — італійський актор, кінорежисер, продюсер Ернесто Боніно (футболіст) (*1899 — †1984) — італійський футболіст, півзахисник, нападник. Джуліо Каппеллі (*1911 — †1995) — італійський футболіст, фланговий півзахисник, згодом — футбольний тренер. Сусідні муніципалітети Аркола Фолло Леричі Порто-Венере Рикко-дель-Гольфо-ді-Спеція Ріомаджоре Веццано-Лігуре Галерея зображень Див. також Список муніципалітетів провінції Спеція 10211 Ла Спеція — астероїд, названий на честь території. ТЕС Ла-Спеція Примітки Література Атлас. 10-11 клас. Економічна і соціальна географія світу / упорядники : О. Я. Скуратович, Н. І. Чанцева. — К. : ДНВП «Картографія», 2010. — ISBN 978-966-475-639-3. Атлас світу / голов. ред. І. С. Руденко ; зав. ред. В. В. Радченко ; відп. ред. О. В. Вакуленко. — К. : ДНВП «Картографія», 2005. — 336 с. — ISBN 9666315467.
Санта Мария дел Орто

Санта Мария дел Орто (на италиански: Chiesa della Madonna dell'Orto) е църква във Венеция в историческия район Канареджо и на едноименния площад. Първоначално храмът е посветен на Св.Христофор. Близо до него е намерена статуя на Мадоната с младенеца, на която са приписвани чудотворни свойства, и тази статуя e поставена в църквата. Храмът е свързан с ренесансовия живописец Тинторето, чийто гроб се намира тук, както и някои от неговите картини. През ноември 1966 г. храмът пострадва сериозно при голямо наводнение, след което е реставриран.
Madonna dell'Orto

Madonna dell'Orto je kostel v italských Benátkách. Nachází se ve čtvrti Cannaregio, která byla domovskou farností benátského malíře Tintoretta. Kostel uchovává řadu jeho děl a nachází se zde také jeho hrobka. Kostel se stal inspirací pro kostel Neposkvrněného početí Panny Marie v Dubí, vystavěný na přelomu 19. a 20. století. Historie Kostel byl postaven dnes již zaniklým náboženským řádem humiliátů v polovině 14. století. Stalo se tak pod vedením Tiberia da Parma, který je pohřben v interiéru. Kostel byl původně zasvěcen svatému Kryštofovi, patronovi poutníků a cestujících lodí. Jeho lidový název odkazuje k Panně Marii a pochází z následujícího století. Tehdy byla pro kostel Santa Maria Formosa objednaná údajně zázračná socha Madony, byla však odmítnuta. Skončila tak v zahradě (italsky orto) nedaleko kostela sv. Kryštofa, kde chátrala. Proto byla přemístěna do kostela, který od ní dnes odvozuje svoje jméno. Kostel byl vystavěn na slabých základech, v roce 1399 tedy musel být rekonstruován. V roce 1414 byl oficiálně pojmenován „Chiesa della Madonna dell'Orto“. V roce 1462 byli humiliáti vyhnáni a Madonna dell'Orto byla přidělena do kongregace kanovníků ze San Giorgia. Tento řád byl zrušen v roce 1668. Následujícího roku byl kostel s klášterem předán cisterciákům z Lombardie. V roce 1787 přešel pod veřejnou správu. Restaurování bylo zahájeno rakouskou vládou ve 40. letech 19. století a dokončeno v roce 1869, kdy už Benátky byly součástí Italského království. Kostel prošel rozsáhlou rekonstrukcí po povodni v roce 1966. Interiér Interiér má hlavní loď a dvě boční lodě nesené řeckými mramorovými sloupy. Chybí transept, v zadní části se nachází pětiboká apsida zdobená malbami Jacopa Robustiho, známého jako Tintoretto. Nad hlavním oltářem je obraz Zvěstování od Palmy il Vecchia. V apsidě po obou stranách hlavního oltáře se nachází Tintorettovy Klanění zlatému teleti a Poslední soud. V horním patře apsidy jsou zobrazeny jeho Čtyři kardinálské ctnosti, z let 1562 až 1564. Madonna dell´Orto byl Tintorettův farní kostel, spolu se svými dvěma dětmi je pohřben v apsidální kapli. Sakristie Plátno s Madonou s dítětem a svatými připisované škole Parise Bordona Chór Poslední soud (1563), Tintoretto Vidění kříže sv. Petra (1550–1553) Tintoretto Kardinální ctnosti: Spravedlnost a střídmost, Tintoretto Kardinální ctnosti: Rozvážnost a síla Stětí sv. Pavla (1550–1553), Tintoretto Zvěstování (1590), Palma il Giovane, z kostela Santa Maria Nuova of Vicenza Víra, Pietro Ricchi Zvonice Zvonice byla dokončena v roce 1503. Po stranách se nacházejí čtyři sochy evangelistů vytvořené žáky Pietra Lombarda; na vrcholu je socha Vykupitele z bílého mramoru. Původní zvony (největší pocházel z roku 1424), byly nahrazeny novými v roce 1883. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Madonna dell'Orto na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Madonna dell'Orto na Wikimedia Commons
Madonna dell'Orto

Madonna dell'Orto är en kyrkobyggnad helgad åt Jungfru Maria i stadsdelen Cannaregio i Venedig. I kyrkan finns Jacopo Tintorettos Det judiska folket tillber guldkalven, Jungfru Marie frambärande i templet och Yttersta domen. Palma il Giovane har utfört högaltarmålningen Bebådelsen. Giovanni Bellinis Madonnan med Barnet från år 1480 stals från kyrkan den 1 mars 1993. Källor ”Church of Madonna dell'Orto”. Arkiverad från originalet den 16 november 2012. https://web.archive.org/web/20121116021243/http://www.invenicetoday.com/art-tour/churches/cannaregio/sanmadonna_orto.htm. Läst 12 december 2012. Tryckta källor Kaminski, Marion (2001). Venedig. Konst & arkitektur, 99-3426593-1. Köln: Könemann. sid. 380–384. ISBN 3-8290-4743-6 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Madonna dell'Orto.
Мадонна-дель-Орто

Церква Мадонна-делл-Орто (італ. Chiesa della Madonna dell'Orto) — церква у Венеції, розташована в районі Каннареджо на однойменній площі. Спочатку церква була присвячена святому Христофору, а свою назву отримала після того, як в найближчому місті (orto) було знайдено статую Мадонни з немовлям. Статуя, якій приписують чудодійні властивості була встановлена в храмі. Церква побудована в готичному стилі, відмітною особливістю є цибулинний купол храму. Фасад виконаний з рожевої цеглини, і прикрашений багатим різьбленням. Різьблений портал виконаний на стику готичного і ренесансного стилю увінчаний статуєю Святого Христофора. У листопаді 1966 року церква сильно постраждала в результаті катастрофічної повені. Крім будівлі постраждало внутрішнє вбрання церкви, зокрема картини Тінторетто. В рамках програми «Врятуйте Венецію» церква і картини були відреставровані одними з перших. Ім'я церкви нероздільно пов'язане з Тінторетто. В храмі розташована гробниця великого художника, який був прихожанином цієї церкви. Тут знаходиться декілька картин живописця, найпримітніші дві картини: «Поклоніння золотому тельцеві» і «Страшний Суд». Див. також Вежа Корнякта Примітки