Església de Sant Josep (Caltagirone)

L'Església de Sant Josep (chiesa di San Giuseppe en italià) és un lloc de culte situat al començament de l'escalalinata de Santa Maria del Mont, al centre històric de Caltagirone. El temple va ser sufragat pel municipi de Caltagirone amb una resolució datada el 25 de març de 1572 per substituir l'església original de Santa Bàrbara ja que les estructures de l'església del segle XVII es van enrunar amb el terratrèmol de l'11 de gener de 1693. Va ser reconstruït ràpidament i confiat a la Congregació de fusters i ebenistes. La construcció va començar el 1746 i va ser confiada a Rosario Gagliardi. El 1751, l'arquitecte va tornar a Caltagirone per crear la teulada central de l'edifici. Part exterior L'església actual destaca per una façana de carreus de pedra tallada amb un absis orientat a ponent. Tér dos nivells superposats coronats per dos petits campanars amb nervadures verticals formades per pilastres planes, còncaves i convexes enriquides amb capitells corintis. El cos central sobresurt dels campanars, amb un gran portal d'entrada decorat amb cornises i un timpà arquejat al centre. Al damunt de l'entrada hi ha una finestra tapiada. En un segon ordre hi ha un gran òcul. Les cambres laterals del campanar presenten grans finestrals, enriquit amb esferes de pedra, un pinacle i un penell. A la teulada hi destaca una gran cúpula semiesfèrica, sostinguda per finestres de tambor. Hi ha dues portes que mitjançant unes escales de cargol fetes de pedra condueixen als campanars. L'entrada es troba sota el nivell del terra. Al campanar, a la dreta de la façana, hi ha dues campanes; la campana gran porta la data de fosa: 1760. Interior L'església és un edifici d'una sola nau amb planta decagonal, obert al costat oest prop de l'absis. Va ser dissenyada per l'arquitecte Rosario Gagliardi, inspirant-se en els estudis renaixentistes de Sebastiano Serlio i Andrea Palladio. La planta central presenta quatre nínxols elevats per un esglaó i una volta amb cúpula. El cor està situat en una posició elevada per sobre de l'entrada principal. Damunt del portal d'entrada hi ha un orgue de tubs, embellit amb una caixa de fusta tallada i daurada amb or pur. Hemicicle dret L'església alberga una petita pica d'aigua beneïda a la paret, al costat dret de l'entrada. Fornícula amb volta de cúpula. Marc de pintura. Passadís. Entre pilastres amb capitells corintis hi ha el passadís que condueix a les escales del campanar dret. Fornícula amb volta de cúpula: Capella de Sant Andreu . Altar de marbre policromat dedicat a Sant Andreu Apòstol. Al pis elevat hi ha una pintura a l'oli que representa el Martiri de Sant Andreu, obra de l'església ara desconsagrada del mateix nom, situada al llarg del baixador dels Mestres Ferrers. Passadís. Entre pilastres amb capitells corintis hi ha el passadís a les sales de servei del temple. Hemicicle esquerre A l'hemicicle esquerre es pot veure: Fornícula amb volta de cúpula que alberga una estàtua de fusta amb la santa titular de l'edifici original, Santa Bàrbara. La màrtir, que tradicionalment representa la capacitat d'afrontar el perill amb el suport de la fe, sosté un llibre al braç esquerre, sobre el qual descansa una petita torre, i a la mà dreta sosté la palma, que simbolitza el martiri. Passadís. Entre pilastres amb capitells corintis hi ha el passadís d'accés a les escales del campanar esquerre. Una fornícula amb volta de cúpula. Altar de marbre policromat. Passadís. Entre pilastres amb capitells corintis hi ha el passadís a la sagristia. Presbiteri L'altar és un espai quadrat elevat addicional. Va ser completat el 1963 per la Confraria de Maria i Jesús utilitzant quatre columnes amb capitells desmuntades de l' església de San Gregori de la mateixa població. La secció elevada amb una fornícula està formada per columnes jòniques coronades per capitells corintis i timpans esglaonats, un arquitrau i un frontó amb un escut intermedi. La gran fornícula central alberga una estàtua que representa Sant Josep i el nen Jesús .