NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Chiesa di Santa Maria Maggiore (Poirino)

La chiesa di Santa Maria Maggiore è la parrocchiale di Poirino, in città metropolitana e arcidiocesi di Torino; fa parte del distretto pastorale Torino Sud-Est. Storia La prima citazione di una chiesa a Poirino, attestata con il nome di S. Maria del Porcile, risale al 1250. Un nuovo luogo di culto fu iniziato nel 1442 e poi consacrato il 13 aprile 1492 da monsignor Bernardino Vacca, vicario dell'arcivescovo Domenico della Rovere; nel Cinquecento, tuttavia, il tempo venne profanato da truppe francesi e pertanto il 21 marzo 1593 monsignor Vespasiano Grimaldi celebrò una nuova consacrazione. Nel XVIII secolo la parrocchiale fu interessata da un intervento di ampliamento in occasione del quale si provvide a realizzare due cappelle; nel 1912 venne costruita la nuova facciata su disegno dell'ingegnere Francesco Casabella. La chiesa fu adeguata alle norme postconciliari mediante l'aggiunta dell'ambone e dell'altare rivolto verso l'assemblea; la scritta venne restaurata tra il 2005 e il 2007. Descrizione Esterno La facciata a salienti della chiesa, rivolta a ponente, è suddivisa da una cornice marcapiano aggettante in due registri, entrambi scanditi da lesene e abbelliti da specchiature; quello inferiore presenta al centro il portale maggiore, sormontato da un medaglione con l'affresco dell'Annunciazione, e ai lati gli ingressi secondari e due nicchie ospitanti le due statue dei Santi Giuseppe e Rocco, mentre quello superiore, affiancato da due volute, è caratterizzato dal rosone di forma ovale e coronato dal timpano triangolare. Annesso alla parrocchiale è il campaniletto a pianta quadrata, la cui cella presenta su ogni lato una monofora ed è coperta dal tetto a quattro falde. Interno L'interno dell'edificio è suddiviso da pilastri abbelliti da semicolonne sorreggenti degli archi a tutto sesto in tre navate, sulle quali si affacciano le cappelle laterali e di cui la centrale coperta dalla volta a botte e le laterali da volte a crociera; al termine dell'aula si sviluppa il presbiterio, rialzato di tre gradini, ospitante l'altare maggiore marmoreo e chiuso dall'abside. Qui sono conservate diverse opere di pregio, tra le quali la pala con soggetto l'Annunciazione, eseguita nel 1843 da Jaques Guille, gli affreschi raffiguranti la Deposizione di Gesù dalla croce, la Presentazione al tempio di Maria, la Visita a Elisabetta e l'Adorazione dei Magi, dipinti da Roberto Bonelli, e la statua ritraente la Vergine, risalente al 1808. Note Voci correlate Poirino Arcidiocesi di Torino Regione ecclesiastica Piemonte Parrocchie dell'arcidiocesi di Torino Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Santa Maria Maggiore Collegamenti esterni Parrocchia di S. MARIA MAGGIORE, su parrocchiemap.it. URL consultato il 25 novembre 2022. Chiesa di Santa Maria Maggiore, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Duomo di Terrasini

Il duomo di Terrasini, noto anche come chiesa di Maria Santissima delle Grazie, è il principale edificio religioso e di culto della città di Terrasini appartenente all'arcidiocesi di Monreale e sito nell'omonima piazza a Terrasini. Costruita nei primi anni del settecento è l'edificio religioso più grande del golfo di Castellamare. Storia Storia e costruzione La costruzione del duomo di Terrasini ha inizio nel Settecento al suo posto è stata demolita una piccola chiesa costruita nel 1686, in quegli anni era ancora accesa la rivalità tra i due comuni di Cinisi e Terrasini un nobile, probabilmente appartenente ai La Grua, decise insieme ai cittadini di costruire una chiesa più grande non solo di quella di Cinisi, ma anche dei Comuni dei territori limitrofi, la chiesa richiese oltre vent'anni di costruzione e i cittadini di Cinisi cercarono in ogni modo di ostacolarne la costruzione, a metà del Settecento la chiesa fu tuttavia completata, inizialmente la chiesa era spoglia di decorazioni all'esterno e i campanili non erano ancora stati completatati. Risalgono al 1908 invece i 2 campanili e la facciata costruiti in puro stile barocco e richiamante le chiese barocche della Sicilia orientale. Descrizione Esterno La facciata è in stile barocco con note neoclassiche, e richiama la cattedrale di Noto, sono presenti dieci colonne 6 doriche nella parte inferiore e quattro corinzie nella parte superiore. Al centro della chiesa si erge la statua di Maria Santissima delle Grazie, patrona della città, mentre ai lati sono presenti le 2 statue dei Santi Giuseppe e Pietro. A incorniciare la facciata vi sono le 2 torri, simbolo della chiesa e della cittadina, che con un'altezza di 35 metri dominano la città. Nella parte posteriore del duomo e risalente all'inizio del settecento è presente la chiesa degli Agonizzanti, la quale presenta un interessante rosone centrale, inizialmente una chiesa a sé, ma che con la costruzione del Duomo è stata incorporata all'interno dell'edificio. Interno L'impianto interno è di tipo basilicale a tre navate, di particolare pregio sono le statue lignee, tra cui quella di Maria Santissima delle Grazie, la quale viene portata in processione l'8 settembre e poi ricollocata al suo posto una volta finita. Di notevole interesse sono gli affreschi, tra cui alcuni dipinti dal celebre Martorana del Settecento e il notevole organo risalente al 1750. Altri progetti Wikibooks contiene testi o manuali sulla disposizione fonica dell'organo a canne Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla duomo di Terrasini Collegamenti esterni Duomo di Terrasini, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Baptisterium v Cremoně

Baptisterium v Cremoně (italsky Battistero di Cremona) je církevní budova v lombardském městě Cremoně, v severní Itálii. Je připojena ke zdejší katedrále Nanebevzetí Panny Marie. Jeho stavba roku 1167 ukazuje na spojení s kultem sv. Ambrože z Milána a symbolizuje osmý den zmrtvýchvstání a křest. Má osmiúhelníkový půdorys a je postaveno ve směsi stylů románského a lombardského gotického (cihlové zdi). V 16. století proběhla rekonstrukce mramorového obložení stěn; chodníku a kropenky (1531) a narthexu vchodu v románském stylu (1588) – práce Angela Naniho. Nad oltářem sv. Jana je krucifix ze 14. století a dvě dřevěné sochy zpodobňující sv. Filipa Neri a Jana Křtitele od Giovanni Bertesiho. U stropu je socha archanděla Gabriela z 12. století. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cremona Baptistery na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Baptisterium v Cremoně na Wikimedia Commons
Cremona Baptistery

The Cremona Baptistery (Italian: Battistero di Cremona) is a religious edifice in Cremona, northern Italy. It is an annex to the Cremona Cathedral, reflecting the early Christian practice that the unbaptized were not permitted to enter the consecrated main church. The water basin in the center of the building is not itself a baptismal font, but a storage location for holy water for baptisms. Built in 1167, it has an octagonal plan. 16th century restorations include the marble cover of some walls, the pavement and the baptismal font (1531) and the narthex (1588) of the entrance. The interior has a 14th-century crucifix over the St. John altar, and two wooden statues of saints, Philip Neri and John the Baptist. Over the ceiling is a 12th-century statue of the Archangel Gabriel. References
Baptistère de Crémone

Le baptistère de Crémone (Battistero di San Giovanni Battista) (Crémone, Lombardie, Italie) est situé côté sud de la piazza del Duomo. Son architecture est romane et gothique. Historique Le baptistère de Crémone est un édifice de forme octogonale, de couleur rosée mesurant 34 m de haut et 20,50 m de diamètre. Son sommet est flanqué d'une lanterne. Sa construction a débuté en 1167 et a été réalisée en maçonnerie de briquettes rouges (laterizi). En 1370 on a déposé près de la voûte la statue en bronze de l'archange Gabriel. Sa voûte à coupole anticipa de près de deux siècles la fameuse coupole de la cathédrale Santa Maria del Fiore. C'est pendant la Renaissance, après diverses interventions que l'édifice a revêtu l'aspect actuel. Il semble qu'au XVe siècle il était relié à la cathédrale par un portique et était entouré d'échoppes. Extérieur L'édifice avait à l'origine trois portes, mais celles situées au sud et à l'est furent obturées en 1592. Seule reste la porte nord donnant sur la place. Elle est composée d'un portique avec deux lions, semblable à celui du Duomo. Son toit est en marbre reprenant à divers endroits l'aspect de la façade du Dôme, les autres étant en briques rouges. Sur la partie supérieure se trouve une galerie ornée de petits arcs typiquement romans reprenant certains éléments de la toute proche cathédrale. Sur le côté sud sont murées les unités de mesure locales de 1388. Intérieur L'intérieur, construit en briquettes roses, est en forme de coupole gothique. Il est éclairé par une lucarne de toit et une enfilade de fenêtres ouvertes, les autres fenêtres sur deux étages étant aveugles. Deux colonnes sont adossées à chaque paroi et constituent la seule décoration ; au-dessus tout autour s'ouvrent une série de balconnets. Les fonts baptismaux centraux sont constitués d'une vasque octogonale en marbre rouge, datant de 1527. Elle est couronnée d'une statue dorée du Christ ressuscité. Un crucifix du Trecento, donation d'une confrérie en 1697, surplombe l'autel faisant face à l'entrée. Sur les côtés, deux autels, l'un sur gauche avec une Vierge de douleur attribuée à Giacomo Bertesi, et l'autre sur la droite, dédié à saint Blaise (commandé par la confrérie des citoyens cardeurs de laine entre 1592 et 1599). Deux statues en bois représentant les saints Filippo Neri et Jean-Baptiste œuvres de Giovanni Bertesi ainsi que d'autres statues et restes d'époque médiévale complètent le patrimoine. Notes et références Sources (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Battistero di Cremona » (voir la liste des auteurs). Articles connexes Crémone Dôme de Crémone Torrazzo de Crémone Liens externes Baptistère de Crémone sur le site Flickr.com (it) Baptistère de Crémone sur le site Medioevo.org Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Renaissance Portail de la Lombardie
Баптистерий в Кремоне

Баптистерий в Кремоне (итал. Battistero di Cremona) — баптистерий, расположенный рядом с Кремонским кафедральным собором (Ломбардия); восьмиугольное здание — высотою в 34 метра и диаметром в 20,5 метра — было заложено в 1167 году; приобрело свой нынешний облик после перестройки в период Ренессанса. См. также Кремонский собор Примечания Литература Pietro Bonometti: Cremona, una città segreta. edizioni Italcards, Bologna 1988. Ссылки Battistero - Cremona (итал.). imonumenti.it. Дата обращения: 21 августа 2011.
Krstilnica v Cremoni

Krstilnica v Cremoni (italijansko Battistero di Cremona) je verska zgradba v Cremoni v severni Italiji. Stoji ob mestni stolnici. Zgrajena je bila leta 1167 z značilnim osemkotnim tlorisom, posvečena svetemu Ambrožu Milanskemu, ki simbolizira osmi dan vstajenja in od takrat naprej je krst. Zgradba je mešanica romanskega in lombardsko-gotskega sloga, slednji je očiten v golih zidanih zidovih. V 16. stoletju so nekaj zidov oblekli z marmorjem, tlak, krstni kamen (1531) in narteks (1588) na vhodu so v romanskem slogu, delo Angela Nanija. Zunanjost Zunanjost je imela prvotno tri vrata, a so bila na jugu in vzhodu zaprta leta 1592. Danes so še vedno samo na severu s pogledom na trg, sestavljena iz portika z dvema levoma, podobno kot pri stolnici. Obložena je z marmorjem, enakim kot na fasadi stolnice, a le na nekaterih straneh, medtem ko je drugod opeka. Na zgornjem koncu je galerija z okroglimi loki, običajnimi za romaniko, podobni so elementom bližnje stolnice. Na južni strani so stene iz leta 1388. Notranjost Svetloba prodira v notranjost prek vrste bifor in laterne na vrhu kupole. Na vsaki steni sta dva stebra, ki podpirata okrasni opečni lok. Nad njimi se proti vrhu odpre vrsta balkonov. Krstilnik, ki prevladuje na sredini notranjosti s svojo veliko cisterno, je osmerokoten kot cela zgradba: je monolitni blok rdečega veronskega kamna iz Sant'Ambrogia di Valpolicelle pri Veroni, delo Lorenza Trottija (1527). Na vrhu je pozlačen lesen kip – razpelo vstalega Kristusa. Notranjost je okrašena tudi s križem iz 14. stoletja na oltarju nasproti vhoda, darilo bratovščine iz leta 1697. Na obeh straneh sta dva druga oltarja, levo Žalostne Matere božje, pripisan Giacomu Bertesiju, in desno svetega Blaža, ki so ga darovali člani mestnega ceha tekstilcev med 1592 in 1599. Nad stropom je kip nadangela Gabrijela iz 12. stoletja. Tudi dva lesena kipa sta, in to svetega Filipa Nerija in svetega Janeza Krstnika, delo Giovannija Bertesija. Je še nekaj drugih kipov in fragmentov iz srednjega veka. Galerija Zunanje povezave
Palais Riviera

Le palais Riviera (en italien : Palazzo Riviera) est un bâtiment éclectique de la ville de Sanremo en Italie. Histoire Le bâtiment, conçu par l'architecte italien Drancesco Sappia, est construit en 1903 pour abriter le nouveau Hotel Riviera Palace. En 1936, pendant l'administration du podestà Guidi, dans le cadre des travaux d'élargissement du corso Imperatrice, le bâtiment, comme d'autres édifices au long du corso, est intéressé par des travaux de recul pour une profondeur totale de 4,5 mètres. Les nouvelles façades sont alors réalisées en conservant l'apparence de celles originaires. Pendant l'après-guerre, le palais est transformé en une résidence, puis devient à nouveau un hôtel. Il abrite aujourd'hui l'Hotel Lolli Palace. Description Le palais présente un style éclectique. Galerie d'images Notes et références Notes (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Palazzo Riviera » (voir la liste des auteurs). Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Ligurie
Palazzo Riviera

Il Palazzo Riviera è uno storico edificio di Sanremo in Italia. Storia L'edificio, progettato dall'architetto Francesco Sappia, venne eretto nel 1903 per ospitare il nuovo Hotel Riviera Palace. Nel 1936, sotto l’amministrazione del podestà Guidi, nell'ambito dei lavori di ampliamento del corso Imperatrice l'edificio, insieme ad altre costruzioni lungo il corso, fu sottoposto a dei lavori per il suo arretramento, per una profondità complessiva di quattro metri e mezzo. Le nuove facciate vennero realizzate mantenendo grande fedeltà a quelle originarie. Nel secondo dopoguerra l'edificio venne trasformato in un residence, per poi divenire nuovamente un albergo in tempi più recenti, ospitando oggi l'Hotel Lolli Palace. Descrizione L'edificio presenta uno stile eclettico. Le facciate, riccamente decorate, sono caratterizzate da balconcini e bovindi. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Palazzo Riviera
Stadio Franco Ossola

Das Stadio Franco Ossola ist ein Fußballstadion mit Leichtathletikanlage und Radrennbahn in der norditalienischen Stadt Varese, nahe der Grenze zur Schweiz in der Region Lombardei. Die AS Varese 1910 trat hier bis zur Auflösung 2019 zu ihren Heimspielen an. Danach gründete sich die ASD Città di Varese, die jetzt das Stadion nutzt. Die Sportstätte bietet 9926 Plätze. Geschichte Das 1935 eröffnete städtische Stadion hatte zu seinen Spitzenzeiten bis zu 23.000 Plätze. Im Jahr 1950 wurde die Sportstätte nach dem Fußballspieler Franco Ossola benannt, der seine Karriere beim damaligen FC Varese begann. Er war ein Jahr zuvor beim Flugunfall von Superga ums Leben gekommen. Das Spielfeld aus Naturrasen wird zum einen von einer fünfspurigen Leichtathletikbahn umfasst, die aber nicht mehr genutzt werden kann. Zum anderen führt eine 446 Meter lange Radrennbahn aus Beton mit dem Namen Velodromo Luigi Ganna um die Spielfläche. Sie war 1971 Austragungsort der UCI-Bahn-Weltmeisterschaften. Nach dem Aufstieg der AS Varese 2010 in die Serie B wurde das Stadion für ca. 680.000 Euro für die Saison 2010/11 renoviert. So wurde z. B. die Kapazität auf 7500 Plätze gesteigert, an den Ein- und Ausgängen die vorgeschriebenen Drehkreuze und Videoüberwachung installiert, die Umkleidekabinen und die Pressetribüne erneuert und Räume für Dopingproben eingerichtet. In unmittelbarer Nähe zum Stadion liegt die Mehrzweckhalle Enerxenia Arena mit 5300 Plätzen in der u. a. Konzerte veranstaltet werden und die Basketballmannschaft der Pallacanestro Varese ihre Heimspiele austrägt. Weblinks Lo Stadio – Franco Ossola (Memento vom 7. Januar 2016 im Internet Archive) (italienisch) Stadio Franco Ossola, Varese (Memento vom 25. Februar 2008 im Internet Archive) Einzelnachweise
Stadio Franco Ossola

The Stadio Franco Ossola (also called Luigi Ganna Velodrome) is a sports stadium and velodrome currently in use by the football team Varese FC. Constructed in 1925, and originally named the Stadio del Littorio, the stadium was renamed in September 1950 in memory of Franco Ossola, an Italian from Varese and player for Torino F.C. who died in 1949 in the Superga air disaster. The cycling track was used for the UCI Track Cycling World Championships in 1971 and is named after Luigi Ganna, the winner of the first Giro d'Italia in 1909, who was born in nearby Induno Olona. Originally, the stadium could accommodate up to 23,000 spectators, but the capacity has been reduced to comply with safety standards, so much so that now the north stand, which houses the home fans, is not usable. In recent years, plans have been drawn up to create a new 10,000 seater stadium to replace the existing one. References External links "Photographs of the current stadium". Archived from the original on 2008-10-21.
Estadio Franco Ossola

El Estadio Franco Ossola (en italiano: Stadio Franco Ossola), también llamado Velodromo Luigi Ganna es un estadio de fútbol de la ciudad italiana de Varese, Lombardía. En él disputa sus partidos como local el A.S. Varese 1910. Construido en 1935, conocido originalmente como Stadio del Littorio, en 1950 cambió su nombre en memoria de Franco Ossola, futbolista del Varese que también jugó en el Torino F.C. y falleció en 1949 en la tragedia de Superga. El estadio cuenta además con un velódromo y una pista de atletismo actualmente en desuso. En 1971 se disputó en él el Campeonato Mundial de Ciclismo en Pista. En los mejores años del A.S. Varese 1910 en Serie A, el estadio ha llegado a acomodar hasta 23.000 espectadores, capacidad que con el paso de los años se ha reducido a más de la mitad por razones de seguridad, hasta llegar a los 9.926 de hoy en día. Enlaces externos Página del estadio en la página oficial del club (en italiano). Información y fotos del estadio (en inglés).
Stade Franco-Ossola

Le stade Franco-Ossola (en italien Stadio Franco Ossola, nom complet Stadio Comunale Franco Ossola) est un stade de football également surnommé Velodromo Luigi Ganna situé à Varèse, en Italie. Il comprend 9 926 spectateurs et a été construit en 1925. C'est là où joue l'AS Varèse 1910. Il a pu abriter jusqu'à 23 000 spectateurs. Notes et références Liens externes Foto Franco Ossola Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de l’athlétisme Portail du cyclisme Portail de la Lombardie
Stadio Franco Ossola

Het Stadio Franco Ossola (ook wel bekend als Luigi Ganna Velodrome) is een voetbalstadion in Varese, Italië, dat plaats biedt aan 8.213 toeschouwers. De bespeler van het stadion is Varese. Gebouwd in 1925, heette het stadion eerst Stadio del Littorio, maar in september 1950 werd de naam veranderd in nagedachtenis aan Franco Ossola, een Italiaanse voetballer uit de stad Varese en speler van Torino. Hij overleed bij de Superga-vliegramp. Oorspronkelijk konden er 23.000 fans in het stadion, maar de capaciteit werd verkleind vanwege veiligheidsredenen. Er zijn plannen om het stadion uit te breiden naar een met 10.000 zitplaatsen. Die moet het huidige stadion dan gaan vervangen.
Франко Оссола (стадион)

Стадион Франко Оссола (итал. Stadio Franco Ossola), другое название Велодром Луиджи Ганна (итал. Velodromo Luigi Ganna) — футбольный стадион в итальянском городе Варесе. Является домашним стадионом ФК «Варезе». Построен в 1925 году. История Стадион был основан в 1925 году и получил название Stadio del Littorio. После этого он несколько раз реконструировался, последние кардинальные изменения проводились в 60-х годах. В сентябре 1950 года арена была переименована в память об итальянском футболисте Франко Оссоле, который в 1949 году трагически погиб в авиакатастрофе вместе с командой «Торино». В 1971 году стадион использовался для проведения мирового чемпионата по велотрековым гонкам. После соревнований арена получила имя в честь профессионального велогонщика Луиджи Ганны (победителя первой гонки Джиро д’Италия). 10 августа 2011 года здесь впервые состоялась игра с участием молодёжной сборной Италии. На товарищеский матч с итальянцами приехали их сверстники из Швейцарии. Описание стадиона На стадионе есть пять беговых дорожек для лёгкой атлетики, но сейчас они находятся в нерабочем состоянии. Также имеется велодром длиной 446 метров. На востоке арены находятся трибуны с крышей, под главной трибуной находится пресс-центр, раздевалки и служебные помещения. В 2010 году по новым правилам безопасности на стадионе были установлены камеры видеонаблюдения и турникеты. После выхода «Варезе» в Серию В количество мест было увеличено до 8 213. Во время игр плей-офф стадион может вместить до 9 424 зрителей. Примечания Ссылки Photographs of the current stadium Информация о стадионе на сайте Sports
Stadio Silvio Piola (Vercelli)

Stadio Silvio Piola je fotbalový stadion v italském městě Vercelli, v regionu Piemont. Nachází se v centru města, na jižním okraji veřejného parku na Piazza Pietro Camana, je to hlavní stadion z hlediska kapacity ve městě a také v Provincii Vercelli. Je to domácí stadion Pro Vercelli a také v minulosti na něm hrávaly Pro Belvedere a Gozzano, které neměly vyhovující stadion. Historie Multi-sportovní hřiště, které bylo slavnostně otevřeno v roce 1932 a nahradilo již existující domácí hřiště Camp ad la fera, které se nachází nedaleko odsud, v zahradách Piazza Camana). Bylo původně pojmenováno po Leonidovi Robbianovi, který byl průkopník italského letectva. V roce 1998 se vedení města usneslo že stadion přejmenuje na památku Silvia Piolyho, historického fotbalového útočníka, který v letech 1929 až 1934 odehrál 127 zápasů a vstřelil 51 gólů za místní klub. Původně byla pro 12 000 diváků a byla zde i atletická dráha, která byla později odstraněna. V létě roku 2011 byl proveden razantní zásah (obnova severních schodů, restrukturalizace technických místností, výměna sedadel na tribuně, zahájení rekonstrukčních prací západního oblouku a nahrazení přírodního travnatého povrchu za umělý trávník) a také v roce 2012, to když klub postoupil do 2. ligy. Při této druhé příležitosti byly podniknuty kroky k rozšíření a modernizaci tribun (zejména západní křivka byla zbourána a přestavěna větší a blíže k okraji hřiště, přičemž všechna místa v objektu byla očíslována a vybavena sedadly), zrekonstruovala se pokladna i šatny, zavedlo se nové monitorovací systémy, modernizovalo se osvětlení, zpevnilo se obvodové stěny a nainstalovali se elektronické zařízení turniketů. Kromě toho bylo pro zlepšení viditelnosti z tribuny z bezpečnostních důvodů demontováno oplocení kolem hřiště – kromě před venkovním sektorem – a nahrazeno speciálními 1,1 metru vysokými parapety, které bylo možné v případě potřeby prodloužit až na 2,2 metru. Nakonec byl povrch hřiště nahrazen umělým trávníkem nové generace, schváleným FIFA2 hvězdičky. Investice do těchto modernizačních prací činila 1,4 milionu Euro. Kapacita stadionu byla na 4 215 diváků a od FIGC udělila výjimku pro hraní ve 2. lize. V roce 2015 byly provedeny poslední úpravy, aby mohly splňovat podmínky pro hraní ve 2. lize. Díky tomuto zásahu se kapacita navyšila na 5 500 diváků. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stadio Silvio Piola na Wikimedia Commons