Santi Celso e Giuliano

Santi Celso e Giuliano är en kyrkobyggnad och mindre basilika i Rom, helgad åt de heliga Celsus och Julianus, vilka led martyrdöden i Antinopolis omkring år 304. Kyrkan är belägen vid Via del Banco di Santo Spirito i Rione Ponte och tillhör församlingen San Giovanni dei Fiorentini. Kyrkans historia Kyrkan konsekrerades år 432 under påve Celestinus I:s pontifikat (422–432). I början av 1500-lät påve Julius II riva den medeltida kyrkan för att uppföra en ny, efter ritningar av Donato Bramante. Projektet drog ut på tiden och år 1535 stod den klar. Under Clemens XII (1730–1740) revs byggnaden på nytt, då den hade förfallit och arkitekten Carlo de Dominicis fick i uppdrag att rita en ny kyrka. Denna konsekrerades av kardinal Giovanni Antonio Guadagni den 11 mars 1736. Inskriptionen på fasadens fris lyder: Carlo de Dominicis lät sig influeras av både Berninis och Borrominis arkitektoniska formspråk. Kyrkans grundplan är inspirerad av Berninis Sant'Andrea al Quirinale. I det borrominiska formspråket influerades de Dominicis i utformningen av fasadens stuckutsmyckningar samt kupolen. Under Andrea Busiri Vicis ledning genomfördes stabiliseringsarbeten samt omläggning av kyrkans golv år 1868. Interiören Högaltarmålningen utgörs av Pompeo Batonis Den förhärligade Kristus med de heliga Celsus, Julianus, Marcionilla och Basilissa från 1738. Kyrkan har sex sidokapell, tre på var sida. Höger sida Det första sidokapellet på höger hand är invigt åt de heliga Artemia och Januaria och hyser målningen Den helige påven Cornelius med de heliga Artemia och Januaria, utförd 1737 av Gaetano Lapis. I det andra kapellet har Emanuele Alfani målat Den heliga Maria Magdalena. Det tredje kapellets altare har ett träkrucifix från 1400-talet. Vänster sida Första kapellet till vänster har målningen Kristi dop av Giuseppe Ranucci, medan det andra kapellet smyckas av målningen Den helige Liberius av Ravenna, utförd av Giuseppe Valeriani. Det tredje och sista kapellet på vänster hand är invigt åt Madonna delle Grazie och hyser en kopia av en medeltida ikon som numera finns i kyrkan Santa Maria della Consolazione. Bilder Referenser Noter Tryckta källor Armellini, Mariano (1891) (på italienska). Le chiese di Roma dal secolo IV al XIX. Roma: Tipografia Vaticana. sid. 363–365. OCLC 9269651 Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. sid. 391. ISBN 88-365-2541-5 Buchowiecki, Walther (1967) (på tyska). Handbuch der Kirchen Roms: der römische Sakralbau in Geschichte und Kunst von der altchristlichen Zeit bis zur Gegenwart. Bd 1, Die vier Patriarchalbasiliken und die Kirchen innerhalb der Mauern Roms: S. Agata dei Goti bis S. Francesco Saverio. Wien: Brüder Hollinek. Libris 76030. OCLC 888923228 Hülsen, Christian (1927) (på italienska). Le chiese di Roma nel medio evo. Firenze: Leo S. Olschki. sid. 237. OCLC 3696954 Lombardi, Ferruccio (1993) (på italienska). Roma: chiese, conventi, chiostri: progetto per un inventario 313—1925. Roma: Edilstampa. OCLC 30727273 Marti, Licia (Dicembre 1997). ”Santi Celso e Giuliano” (på italienska). Roma Sacra: guida alle chiese della città eterna (Roma: Cosmofilm) (11): sid. 22–25. ISSN 1126-6546. Racheli, Alberto M. (2000) (på italienska). Restauro a Roma 1870–2000: architettura e città (2). Venezia: Marsilio Editori. ISBN 88-317-7334-8 Rendina, Claudio (2000) (på italienska). Guida insolita ai misteri, ai segreti, alle leggende e alle curiosità delle Chiese di Roma. Roma: Newton & Compton. sid. 64–65. ISBN 88-8289-419-3 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Santi Celso e Giuliano.