NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Grobnica leopardov

Grobnica leopardov (italijansko Tomba dei Leopardi) je etruščanska pogrebna komora, ki je svoje ime dobila po dveh nasproti si stoječih leopardih, naslikanih nad osrednjim prizorom gostije. Grobnica je del nekropole Monterozzi in je nastala okoli 480-450 pr. n. št. Poslikava v grobnici je ena najbolj ohranjenih v Tarkviniji in je znana po svojih živahnih barvah in upodobitvah, bogatih s kretnjami. Udeleženci banketa so "elegantno oblečeni" moško-ženski pari, ki jim strežeta dva gola fanta, ki nosita servirni pribor. Ženske so upodobljene kot svetlopolte, moški kot temni, v skladu s konvencijami o upodabljanja spolov na Bližnjem vzhodu, Egiptu in arhaični Grčiji. Postavitev treh parov napoveduje kasnejši triclinium, ureditev rimske jedilnice. Na steni na levi in desni strani so upodobljeni glasbeniki. Na desni strani se banketu približuje komos – sprevod vdanih figur in glasbenikov; na levi strani se pojavlja šest glasbenikov in darovalcev v bolj slavnostni procesiji. Človek na skrajnem desnem kavču drži jajce, simbol regeneracije, drugi udeleženci imajo vence. Prizor se navadno razume kot predstavitev pogrebnega slavja ali družinskega obroka, ki se bo odvijal ob obletnici pokojnikove smrti. Predstavljen je kot praznovanje življenja, medtem ko imajo etruščanski banketni prizori v prejšnjih grobnicah bolj mračen značaj. Izgleda, kot da se prizor izvaja zunaj, med vitkimi drevesi in vegetacijo, morda pod krošnjami. Čeprav so figure izrazito etruščanske, umetnik osrednji banket nariše v slogu starogrške umetnosti in označuje prehod od arhaičnega do zgodnjega klasičnega sloga v etruščanski umetnosti. Procesije na levi in desni so bolj očitne arhaične in so jih izvajali različni umetniki. Grobnica je bila odkrita leta 1875. Leta 1920 je D. H. Lawrence opisal sliko v svojih potovalnih esejih Skice etruščanskih mest: Stene tega majhnega groba so ples resničnega veselja. Prostor se zdi naseljen še z Etruščani 6. stoletja pr. n. št., živahnimi, življenjsko sprejemljivimi ljudmi, ki so morali živeti resnično polno. Prišli so plesalci in glasbeniki, ki se gibljejo v širokem frizu proti sprednjemu zidu grobnice, stena, ki jo vidimo, ko vstopimo s temnih stopnic in kjer se veselica odvija v vsej svoji slavi. ... Vse je tako pisano in sploh se ne zdi, da ni podzemlje, ampak v nekem gejevskem domu preteklosti. V umetniškem smislu se slika velja kot manj sofisticirana in graciozna od tiste, ki jo najdemo v grobnici Bigas ali grobnici Triclinium. Sklici Zunanje povezave
Kostel Boha Milosrdného otce

Kostel Boha Milosrdného otce (it. Chiesa di Dio Padre Misericordioso), známý též jako Jubilejní kostel byl na přelomu tisíciletí postaven na východním okraji Říma. Vybudován byl podle návrhu amerického architekta Richarda Meiera. Kostel, který si někdejší papež Jan Pavel II. přál jako vzpomínku na jubilejní rok 2000, byl za jeho účasti slavnostně otevřen v roce 2003, tedy tři roky po plánovaném dokončení. Popis kostela Stavbě kostela, odkazující tvarem lodi na církev, vévodí tři bílé plachty. Symbolizují Nejsvětější Trojici, přičemž největší z nich má představovat Boží ochranu nad křesťanskou společností. Plachty tvoří prefabrikované skořepiny o výšce 17–27 m, kvůli nimž jsou stavbou propleteny kilometry ocelových táhel. Ve tvaru lodě je zhotoven i oltář, který je umístěn atypicky na západě. Východní a západní stěna kostela i strop jsou prosklené, přesto do něj nesvítí přímé sluneční paprsky. Děje se tak pouze v letním odpoledni, kdy malým oknem nad presbytářem proniká dovnitř svazek paprsků osvětlující kříž. Ve zvonici se nachází pět ručně odlitých zvonů, které jsou věnovány všem kontinentům s výjimkou Antarktidy. zvon je věnován Evropě a zasvěcen Panně Marii. zvon je věnován Americe a zasvěcen sv. Petru a Pavlovi, patronům Říma. zvon je věnován Africe a zasvěcen sv. Karlu Boromejskému na počest Jana Pavla II., jehož křestní jméno bylo Karol. zvon je věnován Oceánii a zasvěcen sv. Cyrilu Alexandrijskému a sv. Tomáši Akvinskému. zvon je věnován Asii a zasvěcen byl sv. Františku Xaverskému a sv. Terezii Ježíškově – patronům misií. Meierův návrh podoby kostela vyšel vítězně z vyzvané soutěže, ve které mu konkurovali např. Tadao Andó, Santiago Calatrava, Peter Eisenman, Frank Gehry nebo Günter Behnisch. Beton, který údajně čistí vzduch Kostel byl postaven ze speciálního betonu. Kromě 2600 tun carrarského mramoru, které do něj byly přidány pro dosažení jasně bílé barvy, do něj totiž byly přimíchány i částice oxidu titaničitého. Působením světla (fotokatalýzou) by tak mělo docházet ke dvěma efektům: beton by měl jednak aktivně bránit usazování znečišťujících látek, a tím ztrátě bílé barvy, jednak přispívat ke snižování koncentrace škodlivých látek v ovzduší (technologie TX Active). Někteří odborníci na životní prostředí jsou však ke schopnosti nového typu betonu účinně snižovat znečištění skeptičtí. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Boha Milosrdného otce na Wikimedia Commons Fotogalerie exteriéru i interiéru Jubilejního kostela, guideroma.com
Chiesa di Dio Padre Misericordioso

Chiesa di Dio Padre Misericordioso er en kirke og borgercenter i bydelen Tor Tre Teste i Rom. Kirken tegnet af den amerikanske arkitekt Richard Meier, der blev udpeget til at tegne bygningerne i konkurrence med bl.a. Frank Gehry, Santiago Calatrava og Tadao Ando i 1996. Noter Litteratur Ila Bêka & Louise Lemoine (2013) Xmas Meier, BêkaPartners, ISBN 979-1-09-219402-9. Book and DVD (Trailer) Meier, R. & Frampton, K. & Rykwert, J. & Holl, S. (2004). Richard Meier Architect. New York: Rozzoli International Publications, Inc. Eksterne links Officiel website Photos of exterior and interior of church Arkiveret 28. september 2007 hos Wayback Machine
Jubilee Church

The Jubilee Church, formally known as Chiesa di Dio Padre Misericordioso (Italian for "Church of God the Merciful Father"), is a Catholic church and community center in Tor Tre Teste in Rome. According to Richard Meier, its architect, it is "the crown jewel of the Vicariato di Roma's (Archdiocese of Rome) Millennium project" (p. 354). The church serves eight thousand residents of the Tor Tre Teste area and was meant to socially "revive" Tor Tre Teste. Meier was selected as the architect as winner of a competition that included famous architects such as Frank Gehry, Santiago Calatrava and Tadao Ando in 1996. The site The church's site is divided into four main parts: first, the precinct, including the church and community center; second, the northeast terrace; third, the northwest recreation court; fourth, the west parking area. Design and construction Designed to look like a ship, the south side of the church features three large curved walls of pre-cast concrete. (The walls form segments of spheres.) Meier claims to have designed the church to minimize thermal peak loads inside. The large thermal mass of the concrete walls control internal heat gain; the result is less temperature variation, and supposedly more efficient use of energy. The walls are coated with a titanium dioxide-based cement (also known as photocatalytic cement), to keep the appearance of the church white and free of plant-growth. Enrico Borgarello, the director of research and development for Italcementi, the company that designed the cement, claims that the cement destroys air pollution. According to Borgarello: "When the titanium dioxide absorbs ultraviolet light, it becomes powerfully reactive, breaking down pollutants that come in contact with the concrete. It is particularly good at attacking the noxious gases that come out of a cars [sic] exhaust pipe." Cardinal protectors Crescenzio Sepe (cardinal-deacon 2001–2006; cardinal-priest pro hac vice 2006–present) See also Churches of Rome References Meier, R. & Frampton, K. & Rykwert, J. & Holl, S. (2004). Richard Meier Architect. New York: Rozzoli International Publications, Inc. Further reading Ila Bêka & Louise Lemoine (2013) Xmas Meier, BêkaPartners, ISBN 979-1092194029. Book and DVD (Trailer) External links Official website Photos of exterior and interior of church Archived 2007-09-28 at the Wayback Machine
Dio Padre Misericordioso

De Dio Padre Misericordioso is een aan God, de barmhartige Vader, gewijde kerk in Rome. De kerk wordt ook wel Jubeljaarkerk genoemd omdat zij gebouwd werd ter gelegenheid van het Jubeljaar 2000. De kerk bevindt zich aan het Piazza Largo Terzo Millennio in de wijk Tor Tre Teste. Geschiedenis In verband met het opkomende Jubeljaar 2000 schreef het vicariaat Rome in 1995 een internationale prijsvraag uit die werd gewonnen door de Amerikaanse architect Richard Meier. Hij presenteerde zelf zijn ontwerp aan paus Johannes Paulus II. De eerste steen voor het witte bouwwerk werd gelegd in 1998 maar de werkzaamheden werden pas in 2003 afgerond. De kerk is geheel opgetrokken uit witgeschilderd beton. Opvallend zijn de drie gekromde muren die het gebouw lijken te omvatten. Deze zijn bedoeld om het ontwerp te laten lijken op een schip met drie gehesen zeilen. Hiermee wordt gesymboliseerd hoe de kerk het derde millennium binnenvaart. Het gebouw is wit dankzij gebruikmaking van titanium(IV)oxideverf. Het ontwerp besteedt veel aandacht aan duurzaamheid. Titeldiaconie De kerk werd in 2001 door paus Johannes Paulus II verheven tot titeldiaconie. Eerste houder van de titel werd kardinaal Crescenzio Sepe. Toen deze in 2005 aftrad als prefect van de Congregatie voor de Evangelisatie van de Volkeren om benoemd te worden tot aartsbisschop van Napels, werd de diaconie pro hac vice verheven tot titelkerk.
Dio Padre Misericordioso

Dio Padre Misericordioso, amplamente conhecida como Igreja do Jubileu, é uma igreja titular e um centro comunitário em Tor Tre Teste, no quartiere Alessandrino de Roma. De acordo com o arquiteto Richard Meier, seu arquiteto, ela é a "joia da coroa do projeto Millennium do Vicariato di Roma". Ela serve aos oito mil residentes da região e foi projetada para reanimar socialmente Tor Tre Teste. A construção começou em 1998 e terminou em 2003. Meier foi escolhido como arquiteto depois de vencer uma competição que contou com a participação de famosos arquitetos como Frank Gehry, Santiago Calatrava e Tadao Ando em 1996. O cardeal-diácono protetor da diaconia de Deus Pai misericordioso é Crescenzio Sepe. O local O local da igreja está dividido em quatro partes: primeiro, a porção edificada, incluindo a igreja e o centro comunitário; segundo, o terraço no lado nordeste; terceiro, uma praça de recreação a noroeste e, finalmente, um estacionamento no lado oeste. Projeto e construção A fachada sul da igreja é composta por três grandes paredes curvas — segmentos de uma esfera — de concreto pré-moldado. Meier alega ter projetado a igreja para minimizar picos de temperatura no interior: a grande massa termal das paredes de concreto controlam o ganho calorífico do interior, diminuindo as variações termais e supostamente resultando num uso mais eficiente de energia. As paredes contém ainda dióxido de titânio para manter a cor branca no exterior. Enrico Borgarello, diretor de pesquisa e desenvolvimento da Italcementi, a companhia que desenvolveu o cimento, alega que ele ajuda a eliminar os resíduos da poluição do ar. Segundo ele: Galeria Referências Bibliografia Ligações externas
Biserica Jubilee

Biserica Jubilee, cunoscută oficial sub numele Chiesa di Dio Padre Misericordioso (italiană pentru Biserica lui Dumnezeu Tatăl cel milostiv), este o biserică, comunitate și centru romano-catolic în Tor Tre Teste în Roma. Potrivit lui Richard Meier, arhitectul său, este "bijuteria coroanei a proiectului Millennium Vicariato di Roma 's (Arhiepiscopia din Roma)" (p. 354). Biserica servește opt mii de locuitori din zona Tor Tre Teste și a fost menită să "revigoreze" Tor Tre Teste din punct de vedere social. Meier a fost selectat ca arhitect printr-un concurs care a inclus arhitecți de renume, precum Frank Gehry, Santiago Calatrava și Tadao Ando în 1996. Terenul Terenul Bisericii este împărțit în patru părți principale: prima parte include secția de votare, inclusiv centrul comunitar al bisericii, doua parte conține terasa de nord-est, a treia instanța de recreere de nord-vest, iar a patra parte deține zona de parcare de vest. Proiectare și construcție Partea de sud a bisericii are trei mari pereți curbați din beton turnat . (Pereții formează segmente de sferă.) Meier susține că a proiectat biserica in așa fel încat vârfurile de sarcină termică din interior să fie diminuate. Masa termică mare a pereților de beton controlează acumularea de căldură internă, rezultatul fiind o variație de temperatură mai mică, precum și utilizarea mai eficientă a energiei. Zidurile conțin de asemenea dioxid de titan pentru a păstra culoarea alba a bisericii. Enrico Borgarello, director de cercetare și dezvoltare pentru Italcementi, compania care a proiectat cimentul, susține că acesta distruge poluarea aerului. Potrivit lui Borgarello "Când dioxidul de titan absoarbe lumina ultravioletă, devine puternic reactiv, descompunând poluanții care vin în contact cu betonul. Este deosebit de bun la atacarea gazelor nocive ce provin din țevile de eșapament ale mașinilor. " [1] Vezi și Bisericile din Roma Referințe Meier, R. & Frampton, K. & Rykwert, J. & Holl, S. (2004). Richard Meier Arhitect. New York: Rozzoli International Publicații, Inc Legături externe Site-ul oficial Fotografii de interior si exterior ale bisericii Arhivat în 28 septembrie 2007, la Wayback Machine.
Церковь Дио-Падре-Мизерикордиозо

Церковь Дио-Падре-Мизерикордиозо (итал. Dio Padre Misericordioso, Милосердного Бога Отца) или Юбилейная церковь — титулярная церковь и общественный центр в Риме. Время постройки: 1996—2003 гг. Архитектор — Ричард Майер. Церковь обслуживает свыше 8 тыс. жителей района Tor Tre Teste и была призвана «оживить» его жизнь. Общие сведения По заказу архиепископов Рима этот храм был построен на треугольной площадке на границе городского парка в окружении 10-этажных жилых и общественных зданий населением около 30000 жителей. Площадь 830 м² — помещение церкви 1450 м² — помещение общественного центра 10 000 м² — прилегающая к сооружению площадь Внешний вид и конструкции Южную сторону церкви украшают три изогнутых стены (в форме сферических сегментов) из сборного железобетона. Архитектор утверждает, что церковь спроектирована так, чтобы свести к минимуму пиковые тепловые нагрузки изнутри. Большая теплоемкость бетона в стенах позволяет в результате контролировать температуру помещений, достигнуть минимального количества температурных прыжков и энергопотребления. Стены также содержат диоксид титана для сохранения белого вида церкви. Титулярная церковь Церковь Дио-Падре-Мизерикордиозо является титулярной церковью, кардиналом-священником с титулом церкви Милосердного Бога Отца со 21 февраля 2001 года, является итальянский кардинал Крешенцио Сепе См. также Майер, Ричард Фотокаталитический бетон Примечания Список литературы Meier, R. & Frampton, K. & Rykwert, J. & Holl, S. (2004). Richard Meier Architect. New York: Rozzoli International Publications, Inc. Architecture Now! 3 Ссылки Официальный сайт (итал.) Фотографии церкви
Dio Padre Misericordioso

Dio Padre Misericordioso är en kyrkobyggnad och diakonia i Rom, helgad åt den barmhärtige Gud Fadern. Kyrkan är belägen vid Via Francesco Tovaglieri i quartiere Alessandrino och tillhör församlingen Dio Padre Misericordioso. Historia Kyrkan uppfördes efter ritningar av arkitekten Richard Meier och konsekrerades i oktober 2003. Diakonia Kyrkan stiftades som diakonia av påve Johannes Paulus II år 2001. Kardinalpräster Crescenzio Sepe: 2001–2006, titulus pro hac vice: 2006– Kommunikationer Busshållplats Tovaglieri/Olcese – Roms bussnät Källor Noter Webbkällor ”Dio Padre Misericordioso” (på italienska). info.roma.it. Arkiverad från originalet den 6 januari 2023. https://archive.ph/31Cm3. Läst 6 januari 2023. Tryckta källor Rendina, Claudio (2000) (på italienska). Guida insolita ai misteri, ai segreti, alle leggende e alle curiosità delle Chiese di Roma. Roma: Newton & Compton. sid. 89. ISBN 88-8289-419-3 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Dio Padre Misericordioso.
Ювілейна церква

Dio Padre Misericordioso чи Ювілейна церква (італ. Dio Padre Misericordioso — Бога, милосердного батька.) — церква у районі Tor Tre Teste між вулицями Via Casilina та Via Prenestina в Римі. Історія Побудована у 1996–2003 американським архітектором — Річардом Меєром. Була частиною будівельного плану римської дієцезії, метою якого було надання зовнішнім районам Рима кращого архітектурного вигляду і більшої привабливості з нагоди Ювілейного року (що починався у 2000). Загальні відомості На замовлення дієцезії Риму цей храм був побудований на трикутному майданчику на кордоні міського парку в оточенні 10-поверхових житлових і громадських будівель з населенням близько 30000 жителів. Церква стилістично представляє корабель із трьома парусами висотою 17, 22 та 27 м. Мовою символів церква відтворює Народ Божий, що пливе через море 3 тисячоліття. Три паруси символізують трійцю . 40 м — довжина будівлі 31 м — ширина церкви 830 м² — приміщення церкви 1450 м² — приміщення громадського центру 10 000 м² — прилегла до споруди площа Зовнішній вигляд і конструкції Південну сторону церкви прикрашають три вигнутих стіни (у формі сферичних сегментів) із збірного залізобетону. Архітектор стверджує, що церква спроєктована так, щоб звести до мінімуму пікові теплові навантаження зсередини. Велика теплоємність бетону в стінах дозволяє в результаті контролювати температуру приміщень, досягти мінімальної кількості температурних стрибків і енергоспоживання. Стіни також містять діоксид титану для збереження білого вигляду церкви. Титульна дияконія Церква є титульною дияконією кардинала Крешенціо Сепе Примітки Посилання Ювілейна церква [Архівовано 11 липня 2011 у Wayback Machine.] (англ.)
Dioskurenbrunnen

Der Dioskurenbrunnen (italienisch Fontana dei Dioscuri) ist ein Zierbrunnen auf der Piazza del Quirinale vor dem Quirinalspalast in Rom. Er wurde 1589 vom Architekten Giacomo della Porta für Papst Sixtus V. erbaut, 1818 von Raffaele Stern für Pius VII. vollendet und gilt als Meisterwerk des Barock. Geschichte Der Brunnen liegt vor dem Quirinalspalast, der offiziellen Residenz des italienischen Staatspräsidenten, und besteht heute aus einem Becken mit einer Schale, die von den namensgebenden Dioskuren Castor und Pollux flankiert wird. Sie halten zwei aufstrebende Rösser in Zaum; ihre bronzenen Zügel sind allerdings nicht erhalten. Zwischen den Dioskuren und hinter der Schale erhebt sich der Obelisco del Quirinale vom Campus Martius. Die 5,6 Meter hohen Statuen der Dioskuren mit ihren Rössern stammen möglicherweise von einem einst in der Nähe befindlichen Tempel des Serapis. Gefunden wurden sie jedoch in den Thermen des Konstantin. Der Hügel Quirinal wird aufgrund der monumentalen Rösser volkstümlich auch Monte Cavallo (Pferdehügel) genannt. 1469 bis 1470 ließ Papst Paul II. die monumentalen Skulpturen restaurieren. 1589 wurden sie, als Teil eines ersten Brunnens, auf Betreiben von Papst Sixtus V. nach Entwürfen von Giacomo della Porta in die Sichtachse zur Porta Pia gesetzt und dazu ein einfaches Wasserbecken ohne Brunnenschale errichtet. Ab 1780 ließ Papst Pius VI. durch den Architekten Giovanni Antinori den Platz neu gestalten. Er ließ den Obelisken, der ursprünglich am Eingang des Augustusmausoleums stand, 1786 auf dem Quirinalsplatz aufstellen und von den Dioskuren flankieren. 1818 wurde auf Initiative von Papst Pius VII. wiederum eine Brunnenschale angefügt. Der Architekt Raffaele Stern verwendete dafür eine Schale aus Granit, die vom Forum Romanum stammt. Eine Inschrift am Obelisken weist darauf hin, dass es sich bei der steinernen Schale um eine päpstliche Beigabe zur Vollendung des Gesamtensembles (symplegma) handelt. Gespeist wird der Dioskurenbrunnen von der Acqua Felice. Siehe auch Liste von Brunnen in Rom Literatur Olivia Ercoli, Ros Belford und Roberta Mitchell: Rom. Dorling Kindersley, München 2007, ISBN 3-928044-41-9, S. 158. Weblinks Fontana di Monte Cavallo in piazza del Quirinale. In: sovraintendenzaroma.it. Abgerufen am 23. Juli 2022 (italienisch). Giulia Grassi: Piazza del Quirinale. In: scudit.net. Abgerufen am 23. Juli 2022 (italienisch). Piazza del Quirinale. In: RomaSegreta.it. 8. August 2021; abgerufen am 23. Juli 2022 (italienisch). Palazzo del Quirinale: La Storia. In: quirinale.it. Archiviert vom Original am 5. Februar 2001; abgerufen am 23. Juli 2022 (italienisch). Anmerkungen
Fontana dei Dioscuri

The Fontana dei Dioscuri is the fountain set opposite the Palazzo del Quirinale, the official residence of the President of the Italian Republic in the Quirinal Palace. The original fountain, which no longer exists, commissioned by Pope Sixtus V in 1588, had the famous antique Horse Tamers (Dioscuri, Castor and Pollux) statues, from Constantine I of Rome's Baths, moved to the piazza, from the site, thought to have been nearby, flanking it. In the late 1780s by Antinori, was commissioned by Pope Pius VI, to make a better layout for the piazza and had the fountain and the Dioscuri moved, and included the large Obelisk which had been moved from the Campus Martius in the design. Some time between, that original fountain was lost, and, in 1818 a new one, which can be seen today, was commissioned by Pope Pius VII and was designed by Raffaele Stern using an ancient granite Roman shell that had been found in the 16th century supported on top of a large basin. It was sited in front of the two statues with the obelisk between them. In 1810, the Rome-based sculptor Paolo Triscornia sent the reduced copies of the Dioscuri to Saint Petersburg for his compatriot Giacomo Quarenghi. They were put up in front of the Saint Petersburg Manege six years later. See also List of fountains in Rome List of obelisks in Rome External links Media related to Fontana del Quirinale (Rome) at Wikimedia Commons
Fontaine des Dioscures

La Fontaine des Dioscures également appelée Fontaine de Monte-Cavallo est la fontaine située en face du Palais du Quirinal, la résidence officielle du Président de la République italienne sur la Place du Quirinal. Histoire et description La fontaine originale, qui n'existe plus, avait été commandée par le Pape Sixte V, en 1588. Celui ci avait fait transférer les statues des Dioscures, Castor et Pollux, qui se trouvaient dans les Thermes de Constantin, jusqu'à la place. À la fin des années 1780, le Pape Pie VI a décidé de mettre davantage en valeur la place : la fontaine et les Dioscures ont été déplacés, et le grand Obélisque, déplacé du Campus Martius a été intégré dans la conception. Peu de temps après, cette vasque originale a été perdue, et, en 1818, une nouvelle, celle que l'on voit aujourd'hui, a été commandée par le Pape Pie VII et conçue par Raffaele Stern à l'aide d'une vasque antique en granit. Ce bassin est situé en face des deux statues avec l'obélisque entre elles. Copies En 1810, le sculpteur basé à Rome Paolo Triscornia a envoyé des copies réduites des Dioscures à Saint-Pétersbourg pour son compatriote Giacomo Quarenghi. Elles ont été mises en place en face du Manège de Saint-Pétersbourg six ans plus tard. Voir aussi Liste des fontaines de Rome Liens externes Portail des bassins et des fontaines Portail de Rome
Fontanna Dioskurów

Fontanna Dioskurów (wł. Fontana dei Dioscuri) – rzymska fontanna znajdująca się na Piazza del Quirinale, przed Pałacem Kwirynalskim, zaprojektowana przez Raffaela Sterna. Historia Duże rzeźby przedstawiające mitycznych Kastora i Polluksa trzymających swoje ogiery pochodzą z Term Konstantyna. Początkowo Dioskurowie byli ustawieni bliżej Palazzo della Consulta. Przestawiono je dalej na życzenie papieża Sykstusa V. Za pontyfikatu Piusa VI dodano obelisk, pochodzący z Pola Marsowego. W 1786 ponownie zmieniono ustawienie monumentu. W 1818 Pius VII ufundował nowy postument, powierzając prace architektowi Raffaelowi Sternowi. Użyto wówczas basenu pochodzącego z terenu Campo Vaccino na Forum Romanum, użytego już wcześniej w Fontannie z Maszkaronem na Foro Boario. Obelisk stanowiący część dekoracji fontanny, bliźniaczy z obeliskiem z Eskwilinu (z tyłu Bazyliki Matki Bożej Większej), pochodzi z Mauzoleum Augusta. Mierzy 14,63 m. (28,94 m. z podstawą i krzyżem). Zobacz też Fontana del Tritone Przypisy Bibliografia Sergio Delli: Le fontane di Roma. Rzym: Schwartz & Meyer Ed., 1985. (wł.).