NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Fountain of Neptune, Naples

The Fountain of Neptune (Italian: Fontana del Nettuno) is a monumental fountain, located in Municipio square, in Naples, Italy. The fountain until the end of 2014 was located across the street of via Medina across from the church of Santa Maria Incoronata, Naples and a few doors south of the church complex of Pieta di Turchini. Now the fountain is located in front of the Town hill building, its location changed due to the construction of the new underground station (Municipio Station - Line 1). History Its construction dates back to the period of Spanish Viceroyalty of Enrique de Guzman, Count of Olivares. It was built by Giovanni Domenico D'Auria using a design by the Swiss architect Domenico Fontana (born: 1543, Melide, Switzerland), between 1600 and 1601. Also involved in its completion were the sculptor-architects Michelangelo Naccherino, Pietro Bernini, and Cosimo Fanzago. The fountain originally stood near the Arsenal in the port. In 1629, it was transported to Largo di Palazzo (now Piazza del Plebiscito), near the Royal Palace of Naples, but since it hindered the festivals held in the plaza there, the fountain was again moved to Borgo Santa Lucia, near Castel dell'Ovo. There, more statues, these by Fanzago were added. In 1638, it was again moved, this time to Largo delle Corregge, today Via Medina. During the revolt of Masaniello in 1647, the statue was damaged. Further damage occurred during the sacking of Naples in 1672 by the Viceroy Pedro Antonio de Aragón. In 1675, it underwent restoration and was moved to the Molo Grande. This migratory fountain has continued to move through Naples: in 1886, it was dismantled, to reappear two years later in the Piazza Plaza della Borsa (now Plaza Giovanni Bovio), where it stood till 2000, when it was returned to Via Medina to allow for work on the Naples Metro. Description The fountain is circular and surrounded by a balustrade. Water flows from four lions who hold shields with the symbols of Medina y de Carafa. Two sea monsters pour water in the central shell, adorned with dolphins and Tritons that also emit water; this was carved by Pietro Bernini. In the center, on a rock, two nymphs and two satyrs hold up a saucer that features a statue of Neptune with trident; this portion was sculpted by Naccherino. Chronology of displacements 1595–1599: harbour's arsenal 1628: Largo di Palazzo (Piazza Plebiscito) 1634: Borgo Santa Lucia 1639: Via Medina 1675: Molo Grande 1898: Piazza Borsa (Piazza Giovanni Bovio) 2001: Via Medina 2015: Piazza Municipio Further reading G. Alisio, Napoli e il Risanamento, Edizioni Scientifiche Italiane, 1980. Le strade di Napoli, Vol. 4°, Periodici Locali Newton, 1992. Aurelio De Rose, Le fontane di Napoli, Roma, Newton & Compton, 1994. References
Fuente de Neptuno (Nápoles)

La Fuente de Neptuno (en italiano, Fontana del Nettuno) es una fuente monumental de la ciudad de Nápoles. Se encuentra en Plaza del Municipio. Historia Su construcción se remonta al período del virreinato español de Enrique de Guzmán, conde de Olivares, aunque fue efectivamente realizada en 1600 y 1601, durante el vicerreinado del conde de Lemos. La fuente fue realizada por Giovanni Domenico D'Auria sobre diseño de Domenico Fontana; en la realización participaron también Michelangelo Naccherino y Pietro Bernini, y sucesivamente Cosimo Fanzago. Fue construida cerca del Arsenal del puerto, donde estuvo ubicada inicialmente. En 1629 fue transportada al Largo di Palazzo (la actual Plaza del Plebiscito), cerca del Palacio Real; sin embargo, ya que era un obstáculo para las fiestas que ahí se celebraban, fue trasladada al Borgo Santa Lucia, cerca del Castel dell'Ovo, donde fue enriquecida por las esculturas de Fanzago. En 1638 cambió otra vez de colocación para ser llevada en Largo delle Corregge, hoy Vía Medina. Mutilada al tiempo de la revuelta de Masaniello (1647) y saqueada por el virrey Pedro Antonio de Aragón (1672), fue objeto de restauración en 1675 y de un nuevo desplazamiento al Muelle Grande. Después de unos dos siglos (1886), antes de las grandes obras de demolición planteadas por el Risanamento, la fuente fue removida de este lugar para reaparecer en 1889 en la plaza de la Bolsa (la actual plaza Giovanni Bovio), donde quedó hasta 2000, cuando fue llevada otra vez a Vía Medina para permitir las obras del metro, después de una esmerada restauración. En 2015 fue restaurada y colocada en Plaza del Municipio, frente a Palazzo San Giacomo, sede del Ayuntamiento napolitano. Descripción De forma circular, la fuente está rodeada por una balaustrada con cuatro graderías diametralmente opuestas, adornados con zarcillos calados con cuatro leones de los que brota el agua, llevando entre las zarpas el escudo de la ciudad y de los duques de Medina y de Carafa, modificados y ampliados por Cosimo Fanzago. Dos monstruos marinos vierten el agua en la bañera central, adornada con delfines y tritones que también emiten agua: una composición debida a la mano de Pietro Bernini. En el centro de la fuente, en una roca, dos ninfas y dos sátiros sostienen en la cabeza una copa donde destaca una estatua de Neptuno con tridente, obra de Michelangelo Naccherino, de la cual mana el agua. Cronología de los traslados 1601: Arsenal del puerto. 1628: Largo di Palazzo (Plaza del Plebiscito). 1634: Via Santa Lucía (cerca del baluarte de Alcalá). 1639: Vía Medina (primero cerca de la Iglesia de San Diego all'Ospedaletto, luego delante del Palacio Sirignano). 1889: Plaza de la Bolsa (Plaza Giovanni Bovio). 2001: Vía Medina (cerca del Palacio Fondi). 2015: Plaza Municipio (delante del Palazzo San Giacomo). Bibliografía G. Alisio, Napoli e il Risanamento, Edizioni Scientifiche Italiane, 1980. Le strade di Napoli, Vol. 4°, Periodici Locali Newton, 1992. Aurelio De Rose, Le fontane di Napoli, Roma, Newton & Compton, 1994. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Fuente de Neptuno.
Neptunova fontana (Napulj)

Neptunova fontana (tal. Fontana del Nettuno) je monumentalna fontana koja se nalazi na trgu Municipio u Napulju, Italija. Fontana se do kraja 2014. godine nalazila preko puta via Medina preko puta crkve Santa Maria Incoronata i nekoliko vrata južno od crkvenog kompleksa Pietà dei Turchini. Danas se fontana nalazi ispred zgrade Gradske vijećnice, a njena lokacija je promijenjena zbog izgradnje nove stanice podzemne željeznice (stanica Municipio, linija 1). Povijest Njegova izgradnja datira iz razdoblja španjolskog potkraljevstva Enriquea de Guzmana, grofa od Olivaresa. Izgradio ju je Giovanni Domenico D'Auria prema nacrtu švicarskog arhitekta Domenica Fontane, između 1600. i 1601. godine. U njegovu dovršenju sudjelovali su i kipari-arhitekti Michelangelo Naccherino, Pietro Bernini i Cosimo Fanzago. Izvorno je fontana stajala u blizini Arsenala u luci. Godine 1629. prebačena je u Largo di Palazzo (sada Piazza del Plebiscito), u blizini Kraljevske palače u Napulju, ali budući da je ometala festivale koji su se održavali na tamošnjem trgu, fontana je ponovno premještena u Borgo Santa Lucia, u blizini Castel dell'Ovo. Tamo su dodani još kipova, ovi Fanzagovi. Godine 1638. ponovno je premještena, ovoga puta na Largo delle Corregge, danas Via Medina. Tijekom Masaniellove pobune 1647. kip je oštećen. Daljnja šteta nastala je tijekom pljačkanja Napulja 1672. od potkralja Pedra Antonija de Aragóna. Godine 1675. obnovljena je i premještena u Molo Grande. Ova migratorna fontana nastavila se kretati Napuljem: 1886. je rastavljena, da bi se dvije godine kasnije ponovno pojavila na Piazza Plaza della Borsa (danas Plaza Giovanni Bovio), gdje je stajala do 2000., kada je vraćena u Via Medinu kako bi omogućila za rad na napuljskom metrou. Opis Fontana je kružnog oblika i okružena balustradom. Voda teče iz četiri lava koji drže štitove sa simbolima Medina y de Carafa. Dvije morske nemani toče vodu u središnju školjku, ukrašenu dupinima i tritonima koji također ispuštaju vodu; ovo je isklesao Pietro Bernini. U sredini, na stijeni, dvije nimfe i dva satira drže tanjur na kojem se nalazi kip Neptuna s trozubom; ovaj je dio isklesao Naccherino. Kronologija premještanja 1595–1599: lučki arsenal 1628: Largo di Palazzo (Piazza del Plebiscito) 1634: Borgo Santa Lucia 1639: Via Medina 1675: Molo Grande 1898.: Piazza Borsa (Piazza Giovanni Bovio) 2001: Via Medina 2015: Piazza Municipio Bibliografija G. Alisio, Napoli e il Risanamento, Edizioni Scientifiche Italiane, 1980. Le strade di Napoli, sv. 4°, Periodici Locali Newton, 1992. Aurelio De Rose, Le fontane di Napoli, Roma, Newton & Compton, 1994. Izvori Vanjske poveznice
Fontana del Nettuno (Nápoly)

A Fontana del Nettuno (magyarul Neptun-kút) nem csak Nápoly, hanem az egész világ egyik legszebb kútja. D’Auria építette Enrico Guzman, Olivares grófja, nápolyi alkirály számára. Harminc évig a hadihajógyár (Arsenale) melletti teret díszítette, amíg víz nélkül nem maradt. Ekkor, 1662-ben d’Alba hercege áthelyeztette a királyi palota előtti térre. Ez a döntés nem bizonyult helyénvalónak, ugyanis a díszkút annak ellenére, hogy dekoratív, akadályozta a különböző népi ünnepségek megrendezését a téren. 1637-ben átköltöztették a Castel dell'Ovóba. Miután az erődöt gyakorta ostromolták és ágyúzták, a díszkutat ismét áttelepitették, ezúttal a Piazza delle Correggére. A 20. század elején döntött a városi tanács a kút áthelyezéséről a Piazza Bovióra, a tőzsde épülete elé. Források http://www.inaples.it http://www.danpiz.net/napoli/monumenti/Monumenti.htm
Свети Петър (площад)

Площадът „Свети Петър“ (на италиански: Piazza San Pietro) е разположен непосредствено пред едноименната базилика „Св. Петър“ във Ватикана. Свободното пространство пред базиликата е проектирано от Джовани Лоренцо Бернини и е оформено от 1656 до 1667 г. под ръководството на папа Александър VII. През 1930 г. на Мусолини павира площ в центъра на Рим, на широка улица на помирението (Виа делла Кончилиационе). Площадът е ограден от колонада, проектирана от Бернини, полукръгла, тоскански ред. В средата има египетски обелиск, докаран до Рим от император Калигула. Това е единственият обелиск в Рим, който стои непокътнат до епохата на Ренесанса. Средновековните римляни са вярвали, че в метална купа на върха на обелиска се съхранява пепелта на Юлий Цезар. Обелискът на тротоара раздяла лъчи на травертин, подредени така, че обелискът служи като гномон. Всяка година площадът привлича милион културни туристи за поклонение. Тълпи от вярващи се събират на площада да слушат папата. Източници
Svatopetrské náměstí

Svatopetrské náměstí (italsky Piazza San Pietro) je hlavní vatikánské náměstí ležící před bazilikou sv. Petra. Dnešní monumentální podobu dostalo za papeže Alexandra VII. (1655–1667). Ještě v ten den, kdy byl zvolen papežem, požádal Giana Lorenza Berniniho, aby zpracoval nové úpravy náměstí. Náměstí se skládá ze dvou prostranství, většího elipsovitého a menšího lichoběžníkového. Sedmnáct metrů širokou kolonádu tvoří vždy čtyři toskánské sloupy v řadě o výšce patnácti metrů (celkem pak 284 sloupů a 88 pilířů). Na horní římse kolonády jsou umístěny sochy svatých, po sedmdesáti na každé straně. Ideovým svorníkem sochařské výzdoby je socha Krista Spasitele nad středem fasády baziliky sv. Petra. Náměstí má kapacitu zhruba 400 000 lidí. Vedle obelisku jsou na náměstí fontány od Carla Maderna a Giana Lorenza Berniniho. Obelisk Ve středu náměstí se tyčí obelisk vysoký 25,5 m (s podstavou 41 m) a vážící 331 t. Nejsou na něm zachovány žádné egyptské hieroglyfy. Původně byl vztyčen v Iunu dnes neznámým faraonem z 5. dynastie. Císař Augustus nechal obelisk přemístit na Forum Julianum v Alexandrii. Roku 37 jej nechal císař Caligula podruhé přemístit, tentokrát po moři do Říma, kde byl znovuvztyčen na Neronově/Caligulově circu. Roku 1586 byl obelisk potřetí přesunut a to na svoji současnou pozici, přesun si objednal papež Sixtus V. a realizován byl pod vedením architekta Domenica Fontany. Odkazy Reference Související články Vatikán Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Svatopetrské náměstí na Wikimedia Commons
Peterspladsen

Peterspladsen er den store plads foran Peterskirken i Rom kendt for sine mange søjler. Peterspladsens udformning skyldes først og fremmest Gian Lorenzo Bernini (1598–1680). Pladsen er afgrænset af Peterskirken i den ene ende og af en gade i den anden. På siderne er pladsen indrammet af Berninis kolonnader, der som arme strækker sig ud fra kirken og omfavner pladsen. Midt på pladsen står en obelisk, Vatikanobelisken, som blev ført til Rom fra Egypten af kejser Caligula. Den prydede Caligulas og Neros stadion, hvor apostelen Peter led martyrdøden. Den stod herefter på Protomartyrenes Plads bag Vatikanets mure. Stedet er i dag er afmærket med en bronzeplade. Pave Sixtus V ønskede obelisken flyttet og Domenico Fontana fik ansvaret for opgaven. 900 mand og 50 heste udførte arbejdet 10. september 1586 Eksterne henvisninger
Trg svetog Petra

Trg svetog Petra (tal. Piazza San Pietro), prostor unutar Vatikana, ispred bazilike svetog Petra. Trg je u potpunosti projektirao Gian Lorenzo Bernini od 1656. do 1667., pod nadzorom pape Aleksandra VII. Na trg se pristupa iz Via della Conciliazione (Cesta pomirenja), koja ga povezuje s Anđeoskom tvrđavom na zapadnoj obali rijeke Tibera. To je ovalni trg s četverostrukom kolonadom sa strane i otvorenom ulicom nasuprot pročelja Bazilike sv. Petra. S obje strane obeliska koji se nalazi u središtu trga nalaze se dvije fontane. Kolonada stupova ima dvojnu funkciju: omeđuje trg, a ujedno ga ipak ostavlja pristupačnim. Postignuta je ravnoteža zatvorenosti i otvorenosti prostora.
Piața Sfântul Petru din Roma

Piața Sfântul Petru din Roma (în italiană Piazza San Pietro) a fost realizată de Gian Lorenzo Bernini, unul din cei mai renumiți arhitecți ai barocului, între 1656-1667 la comanda papei Alexandru al VII-lea în fața Bazilicii Sf. Petru din Roma. În prezent Piața Sfântul Petru este teritoriu al Statului Vatican. Mulți credincioși se adună aici pentru slujbele în aer liber. În 1930 Mussolini a demolat un cartier medieval pentru a construi Via della Conciliazione („Calea Împăcării”), care leagă Tibrul de Piața Sfântul Petru. Piața este înconjurată de coloane semicirculare ale ordinului toscan proiectat de Bernini, care, în combinație cu catedrala, formează forma simbolică „Cheia Sfântului Petru”. În mijloc se află un obelisc egiptean din Heliopolis, adus la Roma de împăratul Caligula și, conform legendelor, a decorat circulația lui Nero, în care apostolul Petru a fost executat și în locul unde a fost ridicată o catedrală. Acesta este singurul obelisc din Roma, care a rămas pe loc până în epoca Renașterii. Romanii medievali credeau că cenușa lui Iulius Cezar este ținută într-o minge de metal deasupra obeliscului. Colonadele lui Bernini constituie frontiera de stat dintre Vatican și Italia. Istorie Spațiul deschis aflat în fața bazilicii a fost reproiectat de Gian Lorenzo Bernini între anii 1656-1667, sub conducerea Papei Alexandru al VII-lea, ca o curte concepută „astfel încât papa se fie văzut de un număr cât mai mare de oameni, pentru a primi și a da binecuvântarea, fie de la mijlocul fațadei bisericii, fie de la fereastră din Palatul Vatican ". Bernini a lucrat timp de un deceniul la interiorul pieței Sf. Petru. A folosit pentru construcția coloanelor sale renumite ordinul doric. Acoperișurile masive ale Palatului Apostolic au dominat spațiul din dreapta fațadei bazilicii. Astfel construcțiile trebuiau să mascheze apartamentele papale. Obeliscul a fost poziționat în centru pieței, iar într-o parte o fântână de granit de Maderno. Bernini a plasat cele două fântâni actuale în punctele focus ale elipsei pe care o constituie ansamblul ovato tondo delimitat de colonade. Potrivit Tratatului de la Lateran (1929) zona Pieței Sf. Petru este supusă autorității italiene pentru controlul polițienesc, chiar dacă face parte din statul Vatican. Colonade Obelisc Pavaj Galerie Note
Трг Светог Петра

Трг Светог Петра (итал. Piazza San Pietro) је простор унутар Ватикана, испред Базилике Светог Петра. Изглед То је овални трг са четвороструком колонадом са стране и отвореном улицом насупрот фасаде Базилике Светог Петра. С обе стране обелиска који се налази у средишту трга налазе се две фонтане. Колонада стубова има двојну функцију: омеђује трг, а уједно га ипак оставља приступачним. Постигнута је равнотежа затворености и отворености простора. Историја Трг је у потпуности пројектовао Ђовани Лоренцо Бернини од 1656. до 1667, под надзором папе Александра VII. Обелиск потиче из Хелиополиса у Египту. Октавијан Аугуст га је преместио у Александрију, а затим је Калигула наредио његово премештање у Рим, 37. године наше ере. На садашњу позицију обелиск је премештен 1586. године. Фонтане су саграђене 1613. и 1675. године. Положај На Трг се приступа из улице помирења (итал. Via della Conciliazione), која га повезује са Анђеоском тврђавом на западној обали реке Тибар. Тај приступ је једино место на које се без икакве контроле може ући у Ватикан. На свим је осталим улазима у Ватикан потребно је проћи контролу као и на свим другим државним границама. Референце Спољашње везе
Petersplatsen

Petersplatsen (italienska Piazza di San Pietro) är en öppen plats framför Peterskyrkan i Vatikanstaten i Rom. Beskrivning Petersplatsen, uppkallad efter aposteln Petrus, ritades av barockarkitekten Giovanni Lorenzo Bernini och uppfördes 1659–1667. Närmast kyrkans fasad fick platsen formen av en trapets. Den formen betingas av att den högra sidan begränsas av flygeln med Scala Regia som inte löper i rät vinkel i förhållande till kyrkans fasad. Platsen smalnar därför mot den tvärställda ovalen som lades framför. Ovalens mittpunkt bestämdes i sin tur av den obelisk som redan stod där. Den hörde till den antika cirkusen på platsen, Caligulas och Neros cirkus, och hade förblivit stående vid sidan av den gamla basilikan till 1585, då den flyttades till sin nuvarande position av påven Sixtus V:s chefsarkitekt Domenico Fontana. Den ovala platsen är svagt skålformad och bildar ett naturligt samlingsrum, omgivet av en kolonnad likt omfamnande armar. Själva platsens storlek mäter 320 × 240 meter. Platsen närmast kyrkans fasad sluttar som ett scengolv med sidor utformade så att de skall förstärka fasadens monumentalitet och rikta uppmärksamheten mot den. Berninis skisser vittnar om ett omsorgsfullt studium av proportioner och synvinklar. Därtill prövade han med kolonner av trä hur hög kolonnaden skulle vara. De troende som deltar i ceremonierna på Petersplatsen befinner sig också i sällskap av en härskara av 140 helgon, som kröner kolonnaden, presiderade av Kristus och apostlarna ovanpå basilikans fasad. Detta väldiga skulpturprogram blev inte färdigt under Berninis livstid; arbetet pågick in på 1720-talet. Kolonnaden, med sina fyrdubbla rader av kolonner, avgränsar inte bara torget (piazzan) utåt, utan ger tillträde till den från alla håll. Den var även en täckt körväg med smalare passager för fotgängare på båda sidor. Därtill var den en permanent processionsväg för religiösa ceremonier, och ersatte de tillfälliga tak som tidigare hade satts upp på platsen och längs angränsande gator. En del av Vatikanpalatset skymtar ovanför murarna på höger sida om basilikan. Närmast den ses Sixtinska kapellets gavel, krenelerad som en fästning. Därefter följer det medeltida palatset, som Bramante och Rafael försåg med en fasad med loggior i tre våningar, som öppnade sig mot staden (dessa är nu inglasade). Denna fasad skyms delvis av det nya palats, Palazzo Apostolico, som Sixtus V lät uppföra på 1580-talet och som fortfarande är påvens bostad. Det är från ett fönster i den översta våningen som han varje söndag läser ett budskap och välsignar de närvarande. Källor Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. sid. 625–626. ISBN 88-365-2541-5 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Petersplatsen.
Майдан святого Петра

Майдан свято́го Петра́, або П'я́цца Сан П'є́тро (італ. Piazza San Pietro) — грандіозний майдан у вигляді двох симетричних півкругів, розбитий перед базилікою Св. Петра в Римі за проєктом Берніні в 1656—1667. Тут збираються натовпи вірників, щоб слухати виступи понтифіка. У 1930-му Беніто Муссоліні проклав від Замку Святого Ангела на площу широку вулицю Примирення (італ. Via della Conciliazione). Майдан обрамляє спроєктована Берніні напівкругла колонада Тосканського ордера. Посередині — єгипетський обеліск, привезений в Рим ще імператором Калігулою. У 1585 за папи Сікста V поставлений архітектором Доменіко Фонтана на теперішнє місце. Це єдиний обеліск у місті, який простояв в незмінному вигляді аж до Відродження. Середньовічні римляни вважали, що в металевій кулі на вершині обеліска зберігається прах Юлія Цезаря. Від обеліска по бруківці розходяться промені з травертина, влаштовані так, щоб обеліск виконував роль гномона. Галерея Примітки
Lago de Bomba

El lago de Bomba es un lago artificial creado sobre el río Sangro en la provincia de Chieti, Abruzos, Italia. Con una altitud de 262 m, su superficie se extiende 10 km². Se formó a partir de un dique en tierra batida ubicado en el término del municipio de Bomba. Raramente en los mapas viene indicado como Lago del Sangro, en las diversas indicaciones de carreteras cerca de los respectivos municipios está indicado como : Lago di Villa Santa Maria, Lago di Pietraferrazana, Lago di Colledimezzo y Lago di Pennadomo. La presa produce energía eléctrica para Roma. El lago tiene 7 km de largo con una anchura media de 1,5 km una profundidad máxima de 57,50 metros y una capacidad máxima de 4 000 000 m³ de agua. El lago de Bomba se creó cerrando el valle del río Sangro por medio de una presa o dique de tierra (con materiales aluviales del río) en correspondencia con el monte Tutoglio. La cuenca de invasión recae enteramente en las arcillas: sólo en el flanco izquierdo de la presa hay un macizo calcáreo, en el que se ubicaron las obras de descarga. En sustitución del ramal de la vía férrea Sangritana que corría por el fondo del valle se construyó una nueva sede fuera de la zona de inundación: esta variante, comprendida entre las estaciones de Bomba y Colledimezzo, tiene una longitud de 6874 m. Referencias Enlaces externos Abruzzo acque Pesca Lago di Bomba
Bombai-tó

A Bombai-tó egy olaszországi mesterséges tó, mely a Sangro folyón megépített vízerőműnek köszönhetően jött létre. A vízerőmű, mely Róma elektromos energiaellátását biztosítja, 1956–1962 között épült fel. A tó gazdag és változatos halállományának köszönhetően rendkívül kedvelt az olaszországi halászok körében. Partján több turistakomplexum is található, közülük a legnagyobb az Isola Verde nevű turistafalu. A tavon gyakran rendeznek windsurf- és kenuversenyeket. Források A Lago di Bomba rövid leírása (olaszul) További információk A tó rövid bemutatása Bomba község honlapján (olaszul)
Synagoge (Triest)

Die Synagoge von Triest (Tempio Israelitico di Trieste) ist die Synagoge in der norditalienischen Stadt Triest, sie befindet sich an der Via Gaetano Donizetti und der Via San Francesco Assisi an der Piazza Giotti. Die Synagoge zählt zu den größten und bedeutendsten jüdischen Gotteshäusern in Europa. Architektur Entsprechend der jüdischen Tradition wurde das Gotteshaus auf einer West-Ost-Achse erbaut. Der Baustil orientiert sich an Vorbildern aus Syrien. Charakteristisch sind die Verzierungen im Innenraum und an der Fassade, insbesondere die aus einem Davidstern entwickelten Fensterrosetten. Geschichte Die Synagoge von Triest wurde zwischen 1908 und 1912 von den beiden Triestiner Architekten Ruggero und Arduino Berlam im Jugendstil entworfen und ersetzte die vier in Wohnhäusern des jüdischen Ghettos im Stadtteil Riborgo untergebrachten Synagogen. Das Getto wurde in den 1920er und 1930er Jahren abgerissen. 1942 wurde die Synagoge vom faschistischen Regime geschlossen, jedoch nicht zerstört. Nach Ende des Zweiten Weltkriegs wurde das Gotteshaus erneut eröffnet. Weblinks Homepage der jüdischen Gemeinde in Triest