NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de Santi Filippo e Giacomo

La iglesia de los Santos Filippo y Giacomo es un edificio destinado al culto católico ubicado en la ciudad de Nápoles, Italia. Está localizada en Spaccanapoli, en el centro histórico de la ciudad, cerca de las iglesias de San Biagio Maggiore y de Santa Luciella. Historia El edificio fue construido por voluntad del Gremio del Arte de la Seda, formado por mercaderes, tejedores y teñidores, el cual, a través el apoyo de Alfonso V de Aragón, alcanzó un gran poder. Una primera iglesia del Arte de la Seda, ya dedicada a los Santos Felipe el Apóstol y Santiago el Menor, estaba ubicada cerca de Piazza del Mercato y estaba relacionada con un conservatorio, fundado en 1582 para acoger a las hijas de los artesanos pobres, enfermos o fallecidos que formaban parte del Gremio. Posteriormente, el número de las chicas creció tanto que fue necesario proporcionarles una un alojamiento más adecuado: por eso fueron trasladadas al lugar donde se levantaba el palacio del príncipe Acquaviva de Caserta (luego, Caetani de Sermoneta)​ Descripción En 1758, la iglesia fue renovada por el arquitecto Gennaro Papa en estilo barroco. La fachada, retrasada de la línea de la calle, está caracterizada por dos niveles: en el inferior, dentro de dos nichos, se encuentran las esculturas de los Santos Felipe y Santiago, obras de Giuseppe Sanmartino; en el nivel superior, dos nichos albergan las estatuas de la Religión y de la Fe, obras de Giuseppe Picano, discípulo de Sanmartino. El interior sigue los dictados de la Contrarreforma, presentándose con una nave única sin transepto y el ábside coronado por una cúpula. Las decoraciones pictóricas son de importantes artistas como Alessio d'Elia y Jacopo Cestaro. En la iglesia se puede admirar el pavimento de mayólicas de 1738, obra de Donato Massa, que cubre toda la nave y lleva en su centro el emblema del Gremio del Arte de la Seda. A los lados de la entrada se encuentran dos pilas de agua bendita, raros ejemplos de Rococó napolitano, obras del artista Giacomo Massotti, autor también de la balaustrada. La iglesia alberga también esculturas de madera, conservadas en las capillas laterales. En la sacristía y en los depósitos de la iglesia se conservan valiosas obras artísticas, como un altar de madera del siglo XVIII y un trono episcopal tallado y decorado con los símbolos del Arte de la Seda.​​​​​​ Referencias Bibliografía Lilia Rocco, Chiesa dei Santi Filippo e Giacomo en (1993). Elio de Rosa Editore, ed. Napoli Sacra. Guida alle chiese della città. 5° Itinerario.
Église Saints-Philippe-et-Jacques de Naples

L'église Saints-Philippe-et-Jacques (italien : chiesa dei Santi Filippo e Giacomo) est une église du centre historique de Naples consacrée aux apôtres saint Philippe et saint Jacques. Elle se trouve via San Biagio dei Librai. Histoire et description L'église est voulue en 1593 par la corporation des artisans de la soie, composée de marchands, de teinturiers et de tisserands de soie. La corporation qui bénéficie du soutien du roi Alphonse d'Aragon devient fort puissante au fil des siècles. Elle avait le pouvoir de justice pour ses membres dans les domaines touchant à leur profession, aussi bien pour les affaires civiles que pénales. Une première église de la corporation, dédiée à saint Philippe et à saint Jacques, se trouvait place du Marché avec une maison d'accueil et d'enseignement fondée en 1583 pour les filles d'artisans pauvres, malades ou morts qui appartenaient à la corporation. Leur nombre augmentant, l'institution déménagea dans l'ancien palais des princes Gaetani de Caserte. L'édifice conserve de nombreux témoignages de l'architecture Renaissance. Gennaro Papa remanie l'église en 1758 dans le style baroque tardif. La façade légèrement en retrait de la via Biagio dei Librai présente deux ordres; l'ordre inférieur montre dans des niches les statues des saints titulaires de la main de Giuseppe Sanmartino, l'ordre supérieur celles de la Religion et de la Foi, de la main de Giuseppe Picano, disciple de Sanmartino. L'intérieur s'inscrit dans un plan à nef unique sans transept, en vogue depuis la Réforme catholique. L'abside est couverte d'une coupole. De nombreux peintres réputés ont contribué à la décoration de l'église et de ses plafonds, comme Alessio d'Elia pour la tribune, Jacopo Cestaro pour la nef, dont le plafond central montre une Annonciation de la Vierge. Le remarquable pavement de majolique est l'œuvre de Donato Massa en 1738. Il recouvre le sol de la nef et comprend le blason de la corporation des soyeux. Les bénitiers de chaque côté sont un bel et rare exemple du rococo napolitain. Ils ont été réalisés par Giacomo Massotti, auteur également de la balustrade. L'église conserve des sculptures de bois intéressantes dans les chapelles latérales. La sacristie possède des œuvres d'art remarquables. L'autel de bois du XVIIIe siècle est finement sculpté. Les reliques de saint Nostrien (quinzième évêque de Naples) y ont été solennellement transférées en 1965. Notes et références Bibliographie (it) Lilia Rocco, « San Fillipo e Giacomo », in Napoli sacra. Guida alle chiese della città, Elio de Rosa editore, 1993 Voir aussi Liste des églises de Naples Baroque napolitain Source de la traduction (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Chiesa dei Santi Filippo e Giacomo (Napoli) » (voir la liste des auteurs). Portail de Naples Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme
Crkva sv. Filipa i Jakova u Napulju

Crkva sv. Filipa i Jakova (tal. Santi Filippo e Giacomo) je rimokatolička crkva renesansnog stila u Napulju, Italija, smještena na Via San Biagio dei Librai, u blizini crkava San Biagio Maggiore i Santa Luciella (it). Godine 1593. crkvu su dali sagraditi lokalni trgovci i trgovci u zoni. Crkva kakvu danas vidimo rezultat je rekonstrukcije Gennara Pape iz 1758. godine. Konkavno/konveksno pročelje podsjeća na Borrominijev stil; a u nišama na najvišoj razini nalaze se kipovi Religije i vjere Giuseppea Picana, dok se na nižoj razini nalaze kipovi svetog Filipa i svetog Jakova Giuseppea Sanmartina. Pločnik je dizajnirao Giuseppe Massa, a krstionice za svetu vodu Domenico Antonio Vaccaro. Freske u koru, lađi i zidovima dovršio je Jacopo Cestaro. Naslikao je i evanđeliste na kupoli te sv. Filipa i Jakova u prezbiteriju. Bibliografija Vincenzo Regina, Le chiese di Napoli. Viaggio indimenticabile attraverso la storia artistica, architettonica, letteraria, civile e spirituale della Napoli sacra, urednik Newtona i Comptona, Napulj 2004. Izvori Vanjske poveznice
Santi Filippo e Giacomo (Nápoly)

A SS. Filippo e Giacomo (vagyis Santi Filippo e Giacomo) egy nápolyi templom (via San Biagio dei Librai). A szövetkereskedők építették 1593-ban. Egyike a legjelentősebb reneszánsz templomoknak a városban. Belsőjét Cestaro művei díszítik, ezen kívül figyelemreméltóak a freskói és padlóburkolata is. Források New Guide to Naples and Surrounding Area, ISBN 88-8180-084-5 http://www.inaples.it
Santi Niccolò e Cataldo (Lecce)

A Santi Niccolò e Cataldo egy leccei templom. Története 1180-ban épült Tankréd parancsára a városfalakon kívül. Leírása Az eredetileg román stílusban épült templomot 1716-ban Giuseppe Cino tervei alapján barokkosították, meghagyva néhány eredeti építészeti elemet, többek között a gazdagon faragott portált. A főhomlokzatot tíz szent szobra díszíti. Ezek a bencések és olivetánusok által tisztelt szentek, akik a templomot birtokolták a századok során. A templom jobb oldalához egy 16. századi kolostor csatlakozik. Az épületkomplexum körül alakult ki a városi temető, amely napjainkban is használatban van. A templom belsője háromhajós. A négyezetnél egy ovális kupola fedi. A templom oltárai a 16-17. században készültek. Ugyanebből az időből származnak a falakat díszítő freskók is, valamint Szent Miklós, a névadó szobra, amely Gabriele Riccardi alkotása. A templom egyik fő látványossága a híres leccei költő, Ascanio Grandi hatalmas síremléke. Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. William, Dello Russo (2007). Lecce. Mondadori Electa S.p.a., Milano. ISBN 978-88-370-5384-0. Nyerges László: Puglia tartomány. Budapest: Dekameron Könyvkiadó. 2004. = Dekameron Útikönyvek, ISBN 963933156-2 Stefano, Ratti (2004). Apulien. Dorling Kindersley, London. ISBN 978-3-8310-0698-4. Zoë, Ross (2007). Puglia. Thomas Cook Publishing, Peterborough. ISBN 978-1-84848-074-2. Rotter, Ekkehart (2007). Apulien. Dumont Reiseverlag, Ostfildern. ISBN 978-3-7701-4314-6.
Église Santi Pietro e Paolo dei Greci

L'église Santi Pietro e Paolo dei Greci (Saints-Pierre-et-Paul-des-Grecs) est une église du centre historique de Naples qui dessert la communauté grecque orthodoxe. Elle est consacrée aux apôtres Pierre et Paul. Elle était consacrée à l'origine aux douze apôtres. Histoire L'église est construite entre 1470 et 1582 et fondée par le chevalier grec Thomas Assan Paléologue (1409-1465) qui avait fui Constantinople devant l'invasion ottomane et s'était mis au service de Ferrante d'Aragon, souverain de Naples. Pendant le XVIe siècle, la communauté grecque de Naples devient de plus en plus nombreuse au fur et à mesure de l'avancée turque. les Grecs obtiennent que cette église soit affiliée au culte orthodoxe en 1544 et l'édifice est agrandi en 1617. L'église dessert également une maison d'éducation pour les fillettes grecques construite en annexe. C'est à cette époque qu'elle est placée sous le vocable des apôtres Pierre et Paul. En octobre 2007, elle reçoit la visite du patriarche œcuménique de Constantinople, Bartholomée Ier. Œuvres Il ne reste aujourd'hui que quelques traces de la décoration de Belisario Corenzio. L'église abrite une cinquantaine d'icônes post-byzantines dont une quarantaine sont du pinceau d'Eustachio Caruso de Céphalonie. Illustrations Bibliographie (it) Vincenzo Regina, Le chiese di Napoli. Viaggio indimenticabile attraverso la storia artistica, architettonica, letteraria, civile e spirituale della Napoli sacra, Newton & Compton editore, Naples, 2004. Voir aussi Liste des églises de Naples Source de la traduction (it) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en italien intitulé « Chiesa dei Santi Pietro e Paolo dei Greci » (voir la liste des auteurs). Portail de Naples Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe
Santi Pietro e Paolo dei Greci (Nápoly)

A San Pietro e Paolo dei Greci egy templom Nápolyban. 1470 és 1532 között építette Palaiologosz Tamás konstantinápolyi görög lovag, aki a török invázió után menekült I. Ferdinánd nápolyi király udvarába. A XVI. századra, a törökök hódításai miatt a nápolyi görög lakosság is megnőtt számbelileg. Ekkor alakították át keleti ortodox templommá. 1544 és 1617 között a görög leánygyermekek számára konzervatóriumot létesítettek a templom mellett. Belső díszítései közül kitűnnek Belisario Corenzio munkái. A templom ötven ikont őriz, melyek nagy része Eustachio Caruso di Cefalonia ajándéka. Források http://www.inaples.it http://www.danpiz.net/napoli/monumenti/Monumenti.htm További információ
Santi Severino e Sossio (Nápoly)

A SS. Severino e Sossio egy nápolyi templom. Egyike a város legrégebbi templomainak. A X. században építették bencés szerzetesek számára, akik kénytelenek voltak elhagyni korábbi kolostorukat a szaracén portyázások miatt. Ide hozták Szent Szeverinusz ereklyéit is. 1904-ben a templomban helyezték el Szent Sosius ereklyéit is (innen származik a templom elnevezése is). A XVI. században építették újra Giovanni Francesco di Palma vezetése alatt. A bencések 1799-es kiűzése után a jakobinusoké lett, majd 1813-tól a tengerész akadémia vette birtokba, mely itt rendezte be levéltárát. Kupolája Sigismondo di Giovanni munkája.A templombelső díszítései Belisario Corenzio, Francesco de Mura valamint Marco Pino nevéhez fűződnek. Az oltár Cosimo Fanzago alkotása. Források http://www.inaples.it http://www.danpiz.net/napoli/monumenti/Monumenti.htm
Баптистерий на православните

Баптистерият на православните (на италиански: Battistero degli Ortodossi), известен и като Баптистерий на Неон (на италиански: Battistero Neoniano), е архитектурен паметник на раннохристиянското изкуство в гр. Равена, Италия. През 1996 г. баптистерият заедно с други раннохристиянски паметници в Равена е включен в Списъка на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО. История Баптистерият е построен върху основите на римски терми в края на ІV – началото на V век и е наречен „Баптистерий на православните“, за да бъде отличен от построения от остготския крал Теодорих Велики „Баптистерий на арианите“. Второто си название „Баптистерий на Неон“ получава в чест на равенския епископ Неон, който го украсява с мозайки през втората половина на V век. Баптистерият е преустроен през ХІ век. Подът на сградата е повдигнат с около 3 метра спрямо първоначалното си ниво. Архитектура Батистерият представлява осмоъгълна постройка с апсиди и купол. Стените са изградени от дебели червени тухли. Интериор и мозайки В центъра на баптистерия е разположен осемстенен купел от гръцки мрамор и порфир. Макар и значително променен през XVI век, е запазил множество оригинални детайли, сред тях и амвон, изсечен от цяло парче мрамор. В баптистерия се съхраняват престол от VI век, както и сваленият през 1963 г. от покрива на сградата старинен бронзов кръст. Вътрешността на баптистерия е богато украсена с мозайки. Те включват три цикъла: над арките на първото ниво на строителството (растителен орнамент на син фон и фигури на пророците), между арките и второто ниво (престоли, епископски седалища и подкуполната мозайка. Общата композиция е свързана с тематиката за Небесния Йерусалим. Подкуполната мозайка изобразява сцената „Кръщението на Исус Христос“. В центъра на мозайката е разположен медальон със самото кръщение, включващо образите на Исус Христос, Йоан Кръстител, както и персонифициран образ на Река Йордан в образа на, държащ кърпа. Около медальона са разположени фигурите на дванадесетте апостоли. Те са изпълнени в цял ръст, с бели и златни дрехи, с корони в ръце. Литература Редин Е. К. Мозаики равеннских церквей. Санкт-Петербург 1896. Лазарев, Виктор, История византийской живописи, Москва, Искусство, 1986; Pierluigi De Vecchi end Elda Cerchiari, I tempi dell'arte, volume 1, Bompiani, Milano 1999. Галерия Външни препратки Neonian Baptistry Mosaics – Neon Baptistry – Orthodox Baptistry – Ravenna, Italy Battistero Neoniano, Ravenna – Romagna Архив на оригинала от 2010-12-22 в Wayback Machine. Neonian Baptistery, Ravenna Battistero Neoniano Battistero Neoniano Архив на оригинала от 2009-07-04 в Wayback Machine.
Baptistery of Neon

The Baptistery of Neon (Italian: Battistero Neoniano) is a Roman religious building in Ravenna, northeastern Italy. The most ancient monument remaining in the city, it was partly erected on the site of a Roman bath. It is also called the Orthodox Baptistery to distinguish it from the Arian Baptistery constructed on behest of Ostrogothic King Theodoric some 50 years later. History The octagonal brick structure was erected during the late Western Roman Empire by Bishop Ursus at the end of the 4th or beginning of the 5th century, as part of his great Basilica (destroyed in 1734). The baptistery was finished by Bishop Neon at the end of the 5th century, at which time the mosaic decorations were added. Description The original floor is now some 3 meters underground, so the proper structure and extent of the building can no longer be seen. The octagonal design of the building, employed in virtually all Early Christian baptisteries, symbolizes the seven days of the week plus the Day of the Resurrection and Eternal Life. The ceiling mosaic depicts John the Baptist baptizing Jesus (depicted with beard) standing waist high in the Jordan River. Zeus, as personification of the Jordan, is also present. A procession of the twelve apostles proceeds around the center mosaic in two directions, ending with Saint Peter meeting Saint Paul. The Baptistry is one of the eight structures in Ravenna registered as UNESCO World Heritage Sites. According to the ICOMOS evaluation of this patrimony, "this is the finest and most complete surviving example of the early Christian baptistery" which "retains the fluidity in representation of the human figure derived from Greco-Roman art". See also Arian Baptistry Ostrogothic Ravenna Ancient Roman and Byzantine domes Church architecture Further reading Weitzmann, Kurt, ed., Age of spirituality: late antique and early Christian art, third to seventh century, no. 588, 1979, Metropolitan Museum of Art, New York, ISBN 9780870991790 External links The Mosaics of the Baptistry of Neon - Mosaic Art Source Battistero Neoniano - Sacred Destinations
Neonova krstionica

Neonova krstionica (talijanski: Battistero Neoniano) je vrlo važan ranokršćanski spomenik u talijanskom gradu Ravenni. Ona je zajedno sa sedam drugih spomenika upisana na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi 1996. godine pod imenom: "Ranokršćanski spomenici i mozaici u Ravenni", kao "najpotpunija i najbolje sačuvana ranokršćanska krstionica, koja je jedinstvena u očuvanju načina prikazivanja ljudske figure iz klasične antičke umjetnosti". Neonova krstionica je najstarija građevina u gradu, dijelom izgrađena na mjestu starorimskih kupki. Također je poznata i kao Pravovjerna krstionica kako bi ju razlikovali od obližnje Arijanske krstionice koju je dao izgraditi ostrogotski kralj Teodorik I. nekih sedamdesetak godina kasnije. Građevinu osmerokutnog oblika od opeke je započeo biskup Ursus koncem 4. i početkom 5. stoljeća, kao dio velike Bazilike koja je uništena 1734. godine. Dovršio ju je biskup Neon koncem 5. stoljeća, kada su završene i dekoracije od mozaika. Građevina ima osam stranica, što simbolizira sedam dana u tjednu i jedan dan više kao simbol posljednjeg Uskrsnuća i Vječnog života. Ima dvije polukružne apside i lučne prozore na gornjem dijelu svake strane, iznad kojih su dvije plitke niše. Izvorni pod joj je, kao i u drugih ravenskih spomenika, nekih 2,3 m pod zemljom, tako da joj se izvorni oblik i način na koji je bila povezana s drugim građevinama ne vidi. Unutra se nalazi velika kamena krstionica u sredini, a polukružne niše između arkada, kao i zidovi iznad i kupola su ispunjene mozaicima. Mozaik u kupoli prikazuje Krštenje Kristovo. Krist je prikazan bez brade, androgeničan, napola uronjen u rijeku Jordan, dok je iznad njega Sveti Ivan Krstitelj ogrnut leopardovim krznom. Nasuprot njega je pogansko božanstvo u grčkom ogrtaču, personifikacija Jordana. Iznad njih leti bijela golubica koja pršće svetu vodu iz svog kljuna, simbol Duha Svetoga. Oko njih su radijalno poredani Apostoli u dva niza koji završavaju sastankom Svetog Petra sa Svetim Pavlom, a ispod, na arhitravu između kupole i gornjih arkada nalazi se niz s arhitekturom i svecima. Cijela građevina i središnji mozaici su, vjerojatno namjerno, kopirani u Arijanskoj krstionici koja je izgrađena oko 70 godina kasnije. Vanjske poveznice The Mosaics of the Baptistry of Neon (engl.) Battistero Neoniano na Sacred Destinations (engl.)
Ortodox keresztelőkápolna

A ravennai Ortodox keresztelőkápolna (olaszul Battistero Neoniano) egy nyolcszögű, kupolás épület. Több más ravennai korakeresztény templommal együtt az UNESCO világörökség része. Története A római időkben vízvezeték elzáró fürdő volt a helyén. A 4. század végén vagy az 5. század elején Ursus püspök építtette az 1734-ban lerombolt nagy bazilika részeként. Az 5. század végén Neon püspök fejeztette be, ekkor kerültek fel a mozaikdíszítések is. Az eredeti földszintje ma kb. 3 méterrel a földfelszín alatt van, így az épület eredeti alakja nem látható. A szinte összes korai keresztelőkápolnánál megfigyelhető nyolcszögletű alaprajz a hét napjait és a Feltámadás Napját és az örök életet jelképezi. A mozaikok Római stílusú kupolamozaik díszíti, mely Jézus Krisztus keresztelését ábrázolja antik felfogásban. Megjelenik rajta a tizenkét apostol alakja és templomi helyiségek ábrázolása is. Mindez az egyházat jelképezi. Az ablakoknál arabeszkek közt próféták mozaikképei láthatók. Lásd még Ravenna ókeresztény és bizánci műemlékei Külső hivatkozások
Baptisterium van de orthodoxen

Het Baptisterium van de orthodoxen of het Baptisterium van Neon (Italiaans: Battistero Neoniano) in Ravenna, Italië is een achthoekig baptisterium uit circa 458. 'Orthodox' betekende in die tijd 'niet-ariaans', omdat de arianen als ketters beschouwd werden. Bisschop Orso (Italiaans voor beer) gaf opdracht tot de bouw als onderdeel van een grote basilica. Tijdens het bewind van zijn opvolger Neon werd het voltooid. De basilica is in 1734 verloren gegaan, maar het losstaande baptisterium niet. Na de dood van Orso in 412 werd het bouwwerk voltooid onder leiding van bisschop Neon. Hij was ook verantwoordelijk voor de mozaïeken in het plafond. Het achthoekige ontwerp heeft een symbolische betekenis: het stelt de zeven dagen van de week voor plus de dag des oordeels. De meeste baptisteria uit die tijd hadden een achthoekig ontwerp. Het mozaïek in het plafond stelt Johannes de Doper voor die Jezus doopt. Daaromheen bevinden zich de twaalf apostelen. Dit gebouw staat, samen met zeven andere monumenten uit die periode, sinds 1996 op de Werelderfgoedlijst van UNESCO. Zie ook Baptisterium van de arianen Externe link (en) The Mosaics of the Baptistry of Neon
Baptysterium Ortodoksów w Rawennie

Baptysterium Ortodoksów (później nazywane Baptysterium Neonianów) – baptysterium w Rawennie. Jedno z najlepiej zachowanych baptysteriów zbudowanych w V wieku i jednocześnie najstarszy zabytek Rawenny. Od 1996 jest wpisane na Listę Światowego Dziedzictwa UNESCO. Nazwa „Baptysterium Ortodoksów” powstała w celu odróżnienia obiektu od pełniącego takie same funkcje „Baptysterium ariańskiego”, wzniesionego w Rawennie przez króla Ostrogotów Teodoryka Wielkiego. Obydwa obiekty, funkcjonujące w tym samym czasie, potwierdzają współistnienie w Rawennie dwóch różnych społeczności chrześcijańskich. Baptysterium powstało z przebudowanej łaźni rzymskiej. Prace rozpoczęto z polecenia biskupa Ursusa pod koniec IV wieku, końcowy kształt uzyskało w II połowie V wieku w czasach biskupa Neona. Powstawało jako aneks do wielkiej bazyliki, zniszczonej w 1734. Ośmioboczną, ceglaną budowlę, założoną na planie centralnym i nakrytą niskim dachem namiotowym krytym dachówką oświetla osiem okien. Posadzka baptysterium znajduje się obecnie ok. 3 metry poniżej poziomu gruntu, co znacząco zmienia aspekt wizualny budowli. We wnętrzu centralną część budowli zajmuje wielki basen chrzcielny (piscina), w którym dokonywano chrztu przez zanurzenie całej postaci. W pasie nisz okiennych biegnie ciąg arkad ozdobionymi płaskorzeźbami, na których przedstawiono postacie 16 proroków. Sklepienia nad niszami zdobi stiukowa dekoracja złożona z różnych motywów roślinnych i zoomorficznych. Na kopule znajduje się mozaika z II połowy V wieku, której centralną część zdobi przedstawienie Chrztu Jezusa w Jordanie. Wokół środkowego obrazu przedstawiono wizerunki 12 apostołów. Najniższy krąg stanowią wyobrażenia symboliczne: występujące na przemian ołtarz z otwartą księgą oraz tron, na którym spoczywa krzyż, tzw. Etimasia. Bibliografia Masternak Agnieszka, Kubas Magdalena i in.: Włochy Północne. Przewodnik. Wszystkie drogi prowadzą do Rzymu, wyd. IV, Wydawnictwo Helion, Gliwice 2011, s. 355, ISBN 978-83-246-7448-0.