NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Torre Viscontea (Monza)

La Torre Viscontea di Monza è visibile da via Azzone Visconti. Storia La torre è per lo più un edificio ottocentesco, eretto nel 1808 sul precipitato muro di tramontana dell'antico castello, a cavallo del fiume Lambro. L'edificio venne eretto a imitazione delle forme del preesistente e demolito Castello di Monza. Si sviluppa su di una poderosa arcata a cavallo del fiume Lambro e presenta ancora oggi alcuni elementi di origine più antica, come le feritoie del ponte levatoio (sul fianco orientale), e una bifora gotica murata insieme allo stemma in pietra di Carlo II di Spagna (sul fianco meridionale). Al di sotto della copertura è ancora visibile inoltre il profilo dell'antica merlatura, successivamente chiusa da una muratura. L'antica e famigerata Torre dei Forni, il mastio del Castello, sorgeva poco più distante ed era molto più imponente avendo i lati esterni di 14 metri. Note Bibliografia Luigi Zerbi, Il castello di Monza e i suoi Forni, in Archivio Storico Lombardo, fascicolo I, Milano, 31 marzo 1892 - p. 35 AAVV, Il Cicerone di Monza. Guida storica, turistica e culturale della città, Edizioni Cadorin Paolo, Monza, 1996 - p. 135 Voci correlate Castello di Monza Torretta Viscontea Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Torre Viscontea Collegamenti esterni Torre Viscontea, su LombardiaBeniCulturali, Regione Lombardia.
Chiesa di San Giovanni Battista (Robecco sul Naviglio)

La chiesa di San Giovanni Battista è la parrocchiale di Robecco sul Naviglio, in città metropolitana ed arcidiocesi di Milano; fa parte del decanato di Magenta. Storia e descrizione La chiesa fu edificata a partire dalla seconda metà del XVIII secolo e terminata attorno al 1790. Sostituì la precedente, di cui sopravvivono i resti all'interno del cortile denominato gèsa vègia, edificata nella seconda metà del Quattrocento e delocalizzata lungo la strada per Casterno. L'attuale edificio, costruito su disegno dell'architetto milanese Francesco Bernardino Ferrari fu elevato inizialmente su impianto a croce greca e rimase incompleto sino alla fine del XIX secolo, quando si decise di completarne la facciata e, contestualmente, di allungarne di due terzi la navata, trasformando la pianta in croce latina. Il disegno della nuova facciata venne affidato all'architetto milanese Alfonso Parrocchetti. La chiesa venne definitivamente consacrata nell'anno 1902. Risalgono agli anni ottanta del XX secolo gli interventi di ristrutturazione e adeguamento liturgico dettati dal Vaticano II.. All'interno si trovano alcune tele, tra cui alcune ascrivibili alla scuola di Camillo Procaccini, una Crocefissione di Simone Peterzano, oltre a due angeli di Andrea Appiani presso il crocifisso dell'altare maggiore, realizzati alla fine del XVIII secolo, ovvero quando il pittore milanese stava lavorando ad alcuni affreschi nella vicina Villa Gaia. Il Crocifisso posto nell'altare laterale destro è databile tra la fine del XV e l'inizio del XVI secolo e ornava in precedenza l'interno della Chiesa di Santa Maria alla Scala, demolita per la costruzione del Teatro alla Scala nel 1774. L'organo, posto in controfacciata sopra la bussola d'ingresso, è pregevole opera di Cesare e Giovanni Bernasconi, risalente al 1902. Lo strumento, restaurato nel 2010, incorpora un cospicuo numero di canne che appartenevano al precedente organo costruito da Eugenio Biroldi nel 1790. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Giovanni Battista Collegamenti esterni Chiesa di San Giovanni Battista, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana. Chiesa di San Giovanni Battista, su LombardiaBeniCulturali, Regione Lombardia.
Nuraghe Sa Domu 'e s'Orcu (Domusnovas)

Le nuraghe Sa Domu 'e s'Orcu (du sarde, « la maison de l'ogre » en français) est un site archéologique daté du IIe millénaire av. J.-C. et situé sur le territoire de la municipalité de Domusnovas, dans la province de Sardaigne du Sud, région naturelle de la Marmilla, en Italie. Description Le complexe nuragique de Sa Domu 'e s'Orcu, construit en plusieurs phases, est composé d'une tour centrale de forme elliptique. À l'intérieur, un escalier mène à l'étage supérieur. La tour est entourée d'une cour protégée par un mur extérieur pourvu de cinq tours. Vestiges archéologiques Des déchets de coulée de bronze semblent attester une ancienne activité métallurgique sur le site. Références Article connexe Culture nuragique Lien externe (it) Complesso nuragico Sa Domu e s'Orku Portail de la Préhistoire Portail de l’archéologie Portail de la Sardaigne
Nuraghe Sa Domu 'e s'Orcu (Domusnovas)

Il nuraghe Sa Domu 'e s'Orcu (in italiano "la casa dell'orco") è un sito archeologico situato nel comune di Domusnovas, nella provincia del Sulcis Iglesiente. Descrizione Il complesso, sito in una pianura a poca distanza dal centro abitato, è costituito da un insediamento fortificato che comprende un nuraghe con antemurale, con funzione difensiva e abitativa, e da un villaggio di capanne. Il nuraghe, edificato in più fasi durante l'Età del bronzo, è composto da una torre centrale originaria, inclusa in un bastione trilobato a pianta ellittica; al suo interno si trova la scala che porta al piano superiore. La torre centrale è racchiusa in un cortile protetto dall'antemurale, provvisto di altre cinque torri. Attività metallurgiche sono suggerite da scarti di fusione di bronzo. Il sito venne frequentato fino all'Alto Medioevo. Note Voci correlate Civiltà nuragica Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su nuraghe Sa Domu 'e s'Orcu Collegamenti esterni DOMUSNOVAS - Complesso nuragico Sa Domu e s'Orku, su ilportalesardo.it.
Oratorio di San Pietro Martire (Pontedassio)

L'oratorio di San Pietro Martire è un luogo di culto cattolico situato nel comune di Pontedassio, in piazza San Pietro, in provincia di Imperia. L'edificio è attiguo alla chiesa parrocchiale di Santa Margherita di Antiochia. Storia e descrizione L'attuale struttura architettonica dell'edificio religioso, pur esistente già dal 1585, si presenta nelle forme tardo barocche del Seicento. In facciata, sopra al portale, è collocato un affresco ritraente La Vergine e i santi Pietro martire e Francesco. All'interno è conservata la pala d'altare della Madonna col Bambino e i santi Pietro martire, Stefano e Antonio da Padova, opera del XVII secolo e attribuita al pittore genovese Gio Stefano Verdura; un dipinto di inizio Seicento raffigurante le Anime Purganti del triorese Bernardo Raibado; un crocifisso processionale del XVIII secolo in legno policromo. L'altare maggiore, in muratura e stucco, è attribuibile alla scuola scultorea dei Marvaldi. Note Voci correlate Pontedassio Diocesi di Albenga-Imperia Collegamenti esterni Sito della diocesi di Albenga-Imperia, su diocesidialbengaimperia.it.
Леванто

Лѐванто (на италиански: Levanto, на местен диалект Lievantu, Лиеванту) е пристанищно градче и община в северозападна Италия, провинция Специя, регион Лигурия. Разположено е на източния бряг на Лигурското море. Населението на общината е 5512 души (към 2011 г.). Източници Външни препратки Уебсайт на общината
Levanto

Levanto (localment en lígur: Lievanto) és un comune (municipi) de la província de La Spezia, a la regió italiana de la Ligúria, situat uns 90 km al sud-est de Gènova i uns 20 km al nord-oest de La Spezia. El poble es troba a la costa, a la desembocadura d'una vall, entre turons amb oliveres i pins. Les crestes a banda i banda de la vall es van estendre cap al mar formant els caps Mesco i Levanto. El municipi forma part del districte litoral conegut com la Comunità Montana della Riviera Spezzina, i part del seu territori està inclòs en el Parc Nacional de Cinque Terre. Enllaços externs Entrada nord a Cinque Terre Levanto - Lloc web oficial (italià) (italià)
Levanto

Levanto je obec v regionu Ligurie, v provincii La Spezia, v Itálii. Leží v severozápadní části země, v Janovském zálivu, na pobřeží Ligurského moře. Je součástí Italské riviéry, respektive její východní části Riviery di Levante. Levanto leží v menším zálivu, v údolí, obklopené vrchy výškově okolo 600 m. Je vzdálené přibližně 75 km od Janova a 25 km od La Spezie. Historie Levanto bylo známé již v období Římského císařství pod jménem Ceula, jednalo se však spíše o osadu při důležité obchodní cestě Via Ligurum. V 9. století v Levantu již stála současná zvonice farního kostela San Siro, která ve své době sloužila jako strážní věž. V roce 1229 se Levanto stalo součástí Janovské republiky. V průběhu 13. století se obec začala rozšiřovat, byla známá obchodem s vlastními vypěstovanými a vyrobenými produkty – víno, olej. V 17. a 18. století Levanto zaznamenalo další stavební rozvoj, řada staveb z té doby se dochovala až do současnosti. Napoleon město dobyl a okupoval do roku 1813. V roce 1815 se stalo součástí Sardinského království a v roce 1861 Italského království. Město Střed města leží okolo náměstí Piazza Cavour. V budovách bývalého kláštera klarisek nyní sídlí radnice, městská knihovna a další úřady. K hlavním ulicím náleží ještě Corso Roma a Corso Italia. Ve městě je 25 historických kostelů a kaplí, jež sloužily a slouží poutníkům při cestách do Monte Rosso al Mare, Janova či do Říma, některé byly adaptovány pro kulturní účely. Památky Středověký hrad Castello di Levanto, založený roku 1165, přestavovaný ve 13. a 15. století; dochovala se jeho citadela s bastiony a kasematy Válcová hodinová věž při bývalé městské bráně s částí zdi městského opevnění Kostel Sant'Andrea (sv. Ondřeje), trojlodní gotická bazilika s charakteristickou pruhovanou fasádou, která je obložena bílými mramorovými a šedými serpentinitovými deskami; významná stavba ligurské gotiky; byla založená roku 1222, v průběhu 15. století rozšířená Kostel Santissima Annunziata (Zvěstování P. Marie) s klášterem františkánů z poloviny 15. století; raně barokní přestavba z roku 1605 a oltářní obrazy, mj. Bernardo Strozzi: Zázrak sv. Didaka z Alcantary Klášter klarisek, Monastero delle Clarisse, založený roku 1605, dokončený v průběhu 17. století, v 19. století adaptovaný pro městské instituce Loggia comunale di Levanto, stavba lodžie bývalého soudu ze 13. století, v 16. století přestavovaná Dům Casa Restani, obchodní budova ze 13. a 14. století, adaptovaná v 19. století Villa Agnelli, vila z počátku 20. století se zahradami a výhledem na moře Fotogalerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Levanto na Wikimedia Commons Oficiální stránky obce
Levanto

Levanto er en by i den italienske region Liguria. Byen ligger helt ud til den italienske riviera og har en lille, men populær strand. Historisk har byen rødder tilbage til middelalderen, og der er ruiner af den gamle bymur. Byens historie fejres ved den årlige helgenfestival, hvor der er middelalderoptog og flagkastning. Det er en mindre by, som dog er et populært feriested for familier og vandrere, idet den ligger tæt på Cinque Terre, som er optaget på UNESCOs Verdensarvsliste. Kulinarisk byder Levanto på typisk ligurisk mad med masser af fisk og skaldyr samt naturligvis den klassisk basilikumpesto. Man kan komme til byen med tog, bil eller vandre dertil, men man skal være opmærksom på, at den ligger afsides mellem to bjerge. Fra Levanto er der god mulighed for at vandre til Cinque Terre, blandt andet til den nærmeste landsby Monterosso.
Levanto

Levanto ist eine italienische Gemeinde mit 5048 Einwohnern (Stand 31. Dezember 2024) in der Provinz La Spezia in der Region Ligurien. Lage Das aus einer antiken Siedlung hervorgegangene Levanto liegt eingebettet in einem kleinen Tal, dessen Hänge mit Olivenbäumen und Pinien bewachsen sind. Die Gemeinde liegt unmittelbar am Ligurischen Meer und verfügt über einen kurzen Strand. Die Bergrücken des Tals schließen direkt mit dem Küstenstreifen ab und bilden dort das Kap von Mesco und die Punta di Levanto. Levanto war bis 2009 Teil der inzwischen aufgelösten Verwaltungsgemeinschaft Comunità Montana della Riviera Spezzina. Das Territorium der Gemeinde bildet einen Abschnitt des Nationalparks Cinque Terre. Sehenswürdigkeiten Die gotische Kirche Sant' Andrea (13. und 15. Jh.) Das Castello San Giorgio Die Loggia Comunale/Gerichtslaube (13. Jh.) Die Franziskanerkirche Santissima Annunziata (nach 1449, 1615) Wanderwege an der Küste nach Monterosso al Mare sowie durch ehemalige Eisenbahntunnel nach Bonassola Verkehr Levanto verfügt über eine Eisenbahnstation an der Bahnstrecke Pisa–Genua, die den Ort mit den Nachbardörfern und mit La Spezia und Sestri Levante verbindet. Einzelnachweise Weblinks Website der Kommune Levanto
Levanto

Levanto est une commune italienne de la province de La Spezia dans la région Ligurie. La ville, située au bord de mer, se trouve à environ 90 kilomètres au sud de Gênes et à proximité (20 kilomètres) de La Spezia. Elle borde le territoire dit des Cinque Terre. Levanto est devenue une cité balnéaire importante, par sa proximité avec le parc national des Cinque Terre, mais aussi par sa proximité de grandes villes italiennes telles que Milan ou Gênes. Administration Hameaux Lizza, Lavaggiorosso, Dosso, Groppo, Montale, Vignana, Lerici, Pastine, Chiesanuova, Fontona, Legnaro, Fossato, Ridarolo. Communes limitrophes Bonassola, Borghetto di Vara, Carrodano, Framura, Monterosso al Mare, Pignone. Patrimoine La ville compte de nombreuses traces de la période médiévale, que l'on repère aux murs de certaines maisons, mais également un château médiéval en parfait état de conservation (non visitable, car il s'agit actuellement d'une propriété privée). L'église Sant'Andrea se situe près du château, dans la partie la plus ancienne de la ville. Elle est un exemple d'architecture locale médiévale, avec ses rayures composées de serpentinite et de marbre de Carrare. Fondée au XIIIe siècle, elle est consacrée en 1463 puis restaurée au XXe siècle. Dans le centre actuel de la ville se situe l'Oratorio San Giacomo (XVIe siècle). Notes et références Liens externes (it) Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de la Ligurie
Levanto

Levanto (ligur nyelven Lievànto) község (olaszul comune) Olaszországban, Liguria régióban, La Spezia megyében. Lakosainak száma 5140 fő (2023. január 1.). Fekvése A Ligur-tenger keleti partján fekszik, a Mesco-foktól valamint Monterosso al Maretól északra. A vele határos települések Bonassola, Borghetto di Vara, Carrodano, Framura, Monterosso al Mare és Pignone. Története Levanto eredete a rómaiak idejére nyúlik vissza, amikor területén egy Ceula nevű kis település létezett. Fekvésének köszönhetően fontos közlekedési csomópont volt Ligurián belül. Temploma a 9. században épült fel. Ez egyben őrtoronyként is szolgált a tengeren garázdálkodó kalózok elleni védelemben. 1229-ben a Genovai Köztársaság szerezte meg, s ezt követően stratégiai jelentősége hanyatlani kezdett. A genovaiaknak köszönhetően kiépült kereskedelmi kikötője, ami új lendületet adott a kis település gazdasági életének. 1818-ban a Szárd Királyság, majd 1861-ben az Olasz Királyság része lett. Demográfia A népesség számának alakulása: Fő látnivalók a középkori erőd a 13. századi gótikus stílusban megépült Sant’Andrea-templom (Szent András-templom) a 20. század elején épült Villa Agnelli és angolkerje a 13. századi loggia Jegyzetek Irodalom Mariotti, Mauro. Cinque Terre (olasz nyelven) (2008 ed.). Genova: Edizioni Servizi Editoriali s.a.s. ISBN 978-88-89384-35-0. További információk Levantói turisztikai hivatal (olaszul) www.levanto.com (angolul)(olaszul) www.levanto.it(olaszul)
Levanto (Italië)

Levanto is een gemeente in de Italiaanse provincie La Spezia (regio Ligurië) en telt 5665 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 38,0 km², de bevolkingsdichtheid is 151 inwoners per km². Demografie Levanto telt ongeveer 2478 huishoudens. Het aantal inwoners daalde in de periode 1991-2001 met 4,8% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT. Geografie De gemeente ligt op ongeveer 3 m boven zeeniveau. De volgende dorpen (frazioni) maken deel uit van de gemeente Levanto: Chiesanuova, Dosso, Fontona, Fossato, Groppo, Lavaggiorosso, Legnaro, Lerici, Lizza, Montale, Pastine, Ridarolo en Vignana. Levanto grenst aan de volgende gemeenten: Bonassola, Borghetto di Vara, Carrodano, Framura, Monterosso al Mare, Pignone. Externe link http://www.comune.levanto.sp.it
Levanto

Levanto – miejscowość i gmina we Włoszech, w regionie Liguria, w prowincji La Spezia. Według danych na rok 2004 gminę zamieszkiwały 5574 osoby, 150,6 os./km². W miejscowości jest stacja kolejowa Levanto. Bibliografia Źródło danych: Istituto Nazionale di Statistica
Levanto

Levanto é uma comuna italiana da região da Ligúria, Província da Spezia, com cerca de 5 574 habitantes. Estende-se por uma área de 37 km², tendo uma densidade populacional de 151 hab/km². Faz fronteira com Bonassola, Borghetto di Vara, Carrodano, Framura, Monterosso al Mare, Pignone. Pertence à rede das Cidades Cittaslow. Demografia Referências
Леванто

Лева́нто (итал. и лиг. Levanto) — коммуна в Италии, в регионе Лигурия, подчиняется административному центру Специя. Население составляет 5616 человек (2008 г.), плотность населения — 148 чел./км². Занимает площадь 38 км². Почтовый индекс — 19015. Телефонный код — 0187. Покровителем коммуны почитается святой апостол Андрей Первозванный, празднование 30 ноября. Демография Динамика населения: Администрация коммуны Официальный сайт: http://www.comune.levanto.sp.it Ссылки Официальный сайт населённого пункта (итал.) Национальный институт статистики (итал.) http://www.istat.it/english/ Архивная копия от 7 декабря 2009 на Wayback Machine
Леванто

Леванто (итал. Levanto) је насеље у Италији у округу Ла Специја, региону Лигурија. Према процени из 2011. у насељу је живело 4135 становника. Насеље се налази на надморској висини од 13 м. Становништво Према резултатима пописа становништва 2011. у општини је живело 5.509 становника. Партнерски градови Види још Покрајине Италије Италијани Референце Литература Спољашње везе Званични веб-сајт „Italian Railways”. „Italian National and Regional Parks”.
Levanto

Levanto är en kommun i provinsen La Spezia i den italienska regionen Ligurien vid italienska rivieran. Kommunen ligger omkring 60 km sydost om Genua och 20 km nordväst från La Spezia. Kommunen hade 5 388 invånare (2018) och gränsar till kommunerna Bonassola, Borghetto di Vara, Carrodano, Framura, Monterosso al Mare och Pignone. Levanto spelar en viktig roll i Stieg Trenters kriminalroman "Tragiskt telegram". Referenser Wikimedia Commons har media som rör Levanto.
Леванто

Леванто (італ. Levanto, ліг. Levanto) — муніципалітет в Італії, у регіоні Лігурія, провінція Спеція. Леванто розташоване на відстані близько 350 км на північний захід від Рима, 65 км на південний схід від Генуї, 18 км на північний захід від Спеції. Населення — 5550 осіб (2014). Щорічний фестиваль відбувається 30 листопада. Покровитель — Андрій Первозваний. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживав 281 іноземець з 37 країн, серед них 128 громадян країн Євросоюзу та 11 громадян України. Сусідні муніципалітети Бонассола Боргетто-ді-Вара Карродано Фрамура Монтероссо-аль-Маре Піньоне Див. також Список муніципалітетів провінції Спеція Примітки
Oratorio di Gesù al Calvario e di Maria

Oratorio di Gesù al Calvario e di Maria ou Oratório de Jesus no Calvário e de Maria, conhecido como Santa Maria Addolorata dei Sacconi Rossi ou Oratorio dei Sacconi Rossi, é um oratório de Roma, Itália, localizada no rione Ripa, na Ilha Tiberina, desconsagrado em 1988. Era o oratório do antigo mosteiro franciscano do lado norte de San Bartolomeo all'Isola. Era dedicado a Nossa Senhora das Dores e uma igreja subsidiária da paróquia de Santa Maria in Portico in Campitelli. Todos os anos, no Dia de Todos os Santos, os Sacconi Rossi seguiam até a ponta da ilha (de frente para a Ponte Rotto) e atiravam uma guirlanda no rio em memória dos afogados no rio cujos corpos jamais foram encontrados. Esta tradição é mantida ainda hoje pelos fatebenefratelli e pela Confraria de Santa Maria dell'Orto. História A "Confraria dos Devotos de Jesus no Calvário" (em italiano: Confraternità dei Devoti di Gesù al Calvario) foi fundada em 1760, primeiro como uma confraria leiga que tinha por objetivo meditar sobre a Paixão de Cristo e rezar pelas almas do Purgatório. Porém, logo eles assumiram a função de enterrar todos os corpos não identificados encontrados no Tibre, sempre à noite e vestindo volumosos hábitos vermelhos, o que lhes valeu o apelido de Sacconi Rossi ("Sacos Vermelhos"). Em 1768, a confraria alugou um espaço no convento franciscano vizinho da basílica de San Bartolomeo. Em 1780, alugaram o espaço que transformaram em sua capela e, quatro anos depois, conseguiram permissão para transformar o porão numa cripta para sepultar membros falecidos. Depois de muitas interrupções, este direito foi finalmente abolido em 1871, o que afetou seriamente o número de novos membros. Na segunda metade do século XX, quase não havia mais membros e a Confraria de Santa Maria dell'Orto se interessou em manter vivas as cerimônias em homenagem aos afogados no rio a partir de 1983. Finalmente, em 1988, os Hospitalários de São João de Deus (conhecidos como Fatebenefratelli), que atuam no hospital de San Giovanni Calibita, também na ilha Tiberina, adquiriu os direitos e privilégio dos Sacconi Rossi. A capela foi desconsagrada logo em seguida. Cripta Este oratório é famoso principalmente pela cripta, que abriga pilhas de ossos e crânios desarticulados arrumados em prateleiras e nichos arqueados. Alguns foram ligados por fios para formar lustres e candelabros. Está ali também um oratório com dois conjuntos de banquinhos de frente um para o outro numa câmara coberta por uma abóbada de berço. No chão está um esqueleto completo com o hábito da confraria. Ligações externas