NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Marchei repülőtér

A Marchei repülőtér, ismert még mint Ancona Falconara repülőtér (IATA: AOI, ICAO: LIPY) Olaszország egyik nemzetközi repülőtere, amely Ancona közelében található, tőle 18 km-re nyugatra (Marche régió). Éves utasforgalma 467 622 (2022) fő. Futópályák A repülőtér futópályái: 04/22 (2965 m, 45 m, aszfalt) Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Légitársaságok és úticélok 2025-ben a Marchei repülőtérről az alábbi járatok indulnak (Utoljára frissítve: 2025-11-19): Személy Cargo Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (2020. január 1. – , olasz, angol) A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Aeroporto di Ancona Falconara

Luchthaven Ancona, ook wel bekend als Luchthaven Ancona Falconara (Italiaans: Aeroporto di Ancona Falconara), (IATA: AOI, ICAO: LIPY) is een luchthaven gelegen te Castelferretti bij Falconara, op 18 km van Ancona. De luchthaven is vernoemd naar de Italiaanse schilder Raffaello Sanzio. Externe link Officiële website
Port lotniczy Ankona

Port lotniczy Ankona (IATA: AOI, ICAO: LIPY) – port lotniczy położony 18 kilometrów od Ankony, w Falconara Marittima, w regionie Marche, we Włoszech. Lotnisko nosi imię włoskiego malarza Rafaela Santiego. Linie lotnicze i połączenia Cargo Przypisy Linki zewnętrzne Informacje o lotnisku
Aeroportul Ancona Falconara

Aeroportul Ancona Falconara (în italiană Aeroporto di Ancona-Falconara) (IATA: AOI, ICAO: LIPY) este un aeroport din Falconara Marittima, Provincia Ancona, Marche, Italia ce deservește zona Ancona. Aeroportul a fost tranzitat în 2025 de 606.633 de pasageri. A fost deschis în 1929 și numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 15 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 04/22 are suprafața de asfalt și dimensiunile 2.965 m × 45 m. Terminale Note Vezi și
Анкона (аеропорт)

Аеропорт Анкона (італ. Aeroporto delle Marche) (IATA: AOI, ICAO: LIPY) — аеропорт, що обслуговує Анкону, і регіон Марке, центральна Італія. Аеропорт розташований приблизно за 12 км W від Анкони, у Фальконара-Мариттіма. Перший аеродром на місці сучасного аеропорту був побудований тут в 1962 році, і тільки в 1992 році він отримав статус міжнародного. Аеропорт складається з двох пасажирських терміналів (прибуття та відправлення) площею 6 300 м² і вантажного термінала з площею — 1 800 м². Авіалінії та напрямки Пасажирські Вантажні Статистика Наземний транспорт Залізниця Станція Кастельферретті розташована навпроти виходу з пасажирського термінала аеропорту, інтервал руху потягів 15-25 хвилин. Вартість проїзду 1 - 4 EUR. Автобус Рейсові автобуси Raffaello Aerobus, курсують з 7:00 до 22:30. Квиток до Фальконара коштує 3-4 EUR, до Анкона — 2-5 EUR. Примітки Посилання Офіційний вебсайт
Chiesa di San Clemente (Tavagnacco)

La chiesa di San Clemente Papa, si trova ad Adegliacco, frazione nord-orientale del comune di Tavagnacco appartenente all'ex provincia di Udine. Storia Le prime fonti che attestano l'esistenza della chiesa risalgono al XIV secolo. A seguito del terremoto che colpì l'intera regione nel 1511, l'edificio subì un restauro. Al termine del XVIII secolo venne ampliata e subì alcune modifiche architettoniche. Un ulteriore restaurò venne eseguito nel 1815 e, in tale frangente, venne posta una statua raffigurante san Sebastiano in una nicchia collocata nel muro frontale esterno. Negli anni ottanta venne modificato il presbiterio per renderlo conforme alla riforma liturgica nata a seguito del Concilio Vaticano II. Descrizione La chiesa è a pianta rettangolare e l'accesso alla stessa è soprelevato da cinque gradini. Nella parte posta a sud dell'edificio è collocata la torre campanaria. Note Collegamenti esterni Chiesa di San Clemente, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Villa Caravadossi d'Aspremont

La Villa Caravadossi d'Aspremont è una storica residenza di Sanremo in Italia. Storia La villa, appartenuta per oltre settant'anni al conte Caravadossi di Toetto d'Asprémont, è stata progettata dall'ingegnere nizzardo Giulio Franco Gilli. La villa è stata affittata da numerose personalità altolocate durante la sua esistenza. Descrizione La villa, situata sul lungomare di Sanremo, è contraddistinta da un caratteristico colonnato e da un artistico fregio collocato sul frontone dell'edificio. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Villa Caravadossi d'Aspremont
Observatori Astronòmic de Torí

L'Observatori Astronòmic de Torí o 'Osservatorio Astronomico di Torino' o 'Observatori de Torí' , també conegut simplement com a Pino Torinese, és un observatori astronòmic de propietat i operat per l'Istituto Nazionale di Astrofisica (INAF, Institut Nacional d'Astrofísica). S'hi troba al cim d'un turó a la localitat de Pino Torinese, en Itàlia; va ser fundat en 1759 i el seu codi és 022. Referències Enllaços externs «Osservatorio Astrofisico di Torino» (en (italià)). INAF. [Consulta: 29 abril 2021].
Osservatorio Astronomico di Torino

Das Osservatorio Astronomico di Torino (auch als Pino Torinese bekannt; deutsch Astronomisches Observatorium Turin) ist ein astronomisches Observatorium in Italien. Die Sternwarte wird durch Italiens Istituto Nazionale di Astrofisica (INAF, Nationales Institut für Astrophysik) betrieben. Sie befindet sich an der Spitze eines Berges nahe der Stadt Pino Torinese und wurde im Jahre 1759 gegründet. Das Osservatorio Astronomico di Torino hat den IAU code 022. Weblinks Osservatorio Astronomico di Torino (italienisch)
Observatory of Turin

The Observatory of Turin (Italian: Osservatorio Astronomico di Torino, also known as Pino Torinese; obs. code: 022) is an astronomical observatory owned and operated by Italy's National Institute for Astrophysics (Italian: Istituto Nazionale di Astrofisica, INAF). It is located on the top of a hill in the town of Pino Torinese near Turin, in the north Italian Piedmont region. The observatory was founded in 1759. At Pino Torinese, several asteroid discoveries were made by Italian astronomer Luigi Volta in the late 1920s and early 1930s. The asteroid 2694 Pino Torinese was named after the observatory's location. Asteroids discovered at Pino Torinese See also List of astronomical observatories References External links Osservatorio Astronomico di Torino
Observatorio Astronómico de Turín

El Observatorio Astronómico de Turín u Osservatorio Astronomico di Torino u Observatorio de Turín, también conocido simplemente como Pino Torinese, es un observatorio astronómico de propiedad y operado por el instituto italiano Istituto Nazionale di Astrofisica (INAF, Instituto Nacional de Astrofísica). Se encuentra en la cima de una colina en la localidad de Pino Torinese, en Italia, y fue fundado en 1759 y su código es 022.​ Enlaces externos Osservatorio Astronomico di Torino Referencias
Observatoire astronomique de Turin

L'Observatoire astronomique de Turin (en italien : Osservatorio Astronomico di Torino), connu sous le nom de Pino Torinese, est un observatoire astronomique situé dans la ville de Pino Torinese située à côté de la ville de Turin en Italie. L'Observatoire astronomique de Turin est géré par l'Istituto nazionale di astrofisica (Institut national d'astrophysique). L'observatoire a été créé en 1759. Lien externe (it) Site officiel de l'Osservatorio Astronomico di Torino Portail des sciences Portail de l’astronomie Portail de Turin Portail du Piémont
Observatorul Astronomic din Torino

Observatorul Astronomic din Torino (în italiană : Osservatorio Astronomico di Torino), cunoscut sub numele de Pino Torinese, este un observator astronomic situat pe un munte din apropierea orașului Pino Torinese, lângă orașul Torino în Italia. Obsevatorul Astronomic din Torino este gerat de Istituto nazionale di astrofisica (Institutul Național de Astrofizică). Observatorul a fost creat în 1759 de călugărul piarist Giovanni Battista Beccaria. Observatorul are codul: IAU code 022. Note Bibliografie it Amedeo Benedetti - Bruno Benedetti, Gli archivi della scienza. Musei e Biblioteche della Scienza e della tecnologia in Italia, Genova, Erga, 2003. Legături externe it Site oficial al Osservatorio Astronomico di Torino Arhivat în 9 august 2018, la Wayback Machine.
Туринская обсерватория

Туринская обсерватория, Обсерватория Пино Торинезе (итал. Osseratorio astronomico di Torino) — астрономическая обсерватория, относящаяся к Национальному институту астрофизики Италии (INAF). Обсерватория расположена на холме в городе Пино Торинезе в Италии. Дата основания обсерватории — 1759 год. В 1913 году обсерватория переехала на новое место. Старое место получило код обсерватории «475». В обсерватории работал Винченцо Цаппала. Астероиды, открытые в Туринской обсерватории См. также CINEOS Астрономические обсерватории Ссылки Обсерватория Турина (англ.)
Туринська астрофізична обсерваторія

Туринська астрофізична обсерваторія (італ. Osservatorio astrofisico di Torino) — астрономічна обсерваторія, розташована в Піно-Торінезе, у метрополійному місті Турин. Обсерваторія підпорядкована Національному інституту астрофізики. На честь місця розташування обсерваторії названий астероїд 2694 Піно Торінезе. Історія Історія Туринської астрономічної обсерваторії сягає 1759 року, коли король Карл Емануель III доручив астроному Джованні Баттіста Беккарія виміряти дугу меридіана, що проходить через Турин. Для цього король власним коштом переобладнав невеличку башту на будинку на початку центральної вулиці Віа По, де Беккарія встановив свої прилади. Першу обсерваторію збудували 30 роками пізніше на даху будівлі Академії наук Турину за проєктом архітектора Франческо Ферроцціо, і вона була офіційно відкрита 30 листопада 1790 року. 1822 року астроном Джованні Плана переніс декілька приладів, що були в його розпорядженні, з будівлі Туринської академії наук до Палацо Мадама, додавши сучасніші прилади, і започаткував там систематичну спостережну роботу. За 50 років директор Александро Дорна зауважив, що настав час перенести обсерваторію для покращення наукових досліджень, бо все більш освітлена Пьяцца Кастелло вже не була придатним місцем для спостережень небесних тіл. За ініціативою Джованні Боккарді між 1907 і 1912 роками обсерваторію перенесли з Турина до Піно-Торинезе на пагорб Брік-Торре-Ротонда на висоті 620 метрів над рівнем моря. Після завершення будівництва в 1912 році комплекс обійшовся у 230 000 лір (порядку 800 000 € у сучасних цінах). Звели два корпуси: один для бібліотеки та житла директора, інший — для зберігання приладів і майстерні, а також шість павільйонів з пап'є-маше, покликаного запобігти перегріванню. Обсерваторія, крім приладів, перенесених з Палацо Мадама, отримала меридіанний круг з Бамберга, який використовували для вимірювання руху небесних тіл, а 1921 року завдяки громадській підписці придбали астрограф, великий фотоапарат для зйомки зір. У 1930-ті роки різні директори обсерваторії стикалися з численними проблемами: застарілі прилади, некваліфікований персонал, відсутність інтересу з боку державних установ. Відродження обсерваторії розпочалося лише 1966 року під керівництвом Маріо Джироламо Фракасторо, який активно розвивав напрям астрометрії, зокрема через участь у космічній місії Hipparcos. Встановили нові телескопи, а купол підняли на п'ять метрів. Крім того, звели нову будівлю з залізобетону зі скляним облицюванням, яка вміщує найцінніший прилад обсерваторії — відкритий у 1974 році телескоп Reosc із дзеркалом діаметром 105 см, який використовують для астрометричних спостережень. У Туринській обсерваторії також є телескоп-рефрактор Morais діаметром 42 см, — найбільший лінзовий телескоп на території Італії. Примітки Література Luisa Schiavone, Storia dell'Osservatorio astronomico di Torino attraverso le fonti bibliografiche ed archivistiche, Torino: Università degli Studi. Facoltà di Lettere e Filosofia, A.A.1990-1991 Tesi di laurea in Biblioteconomia e bibliografia
Lago Vargno

Il lago Vargno (m 1670) è un lago alpino situato a monte della località Plan-Coumarial, nel comune di Fontainemore, nella valle del Lys, in Valle d'Aosta. Descrizione Il lago Vargno nasce come lago naturale di origine glaciale, come gli altri laghetti disseminati nel versante settentrionale del mont Mars (lago Bonnel, lac Long, etc.). Nel 1916 il suo livello fu innalzato mediante una diga; dopo la tragedia del Vajont, a seguito dell'instabilità di alcuni pendii, la muraglia fu tagliata nella parte centrale, riportando il lago al suo livello originale. L'ampio specchio d'acqua occupa il fondo di una conca chiusa su tre lati da alti versanti ed è oggi circondato da fitti boschi di conifere. Accesso Il lago Vargno è raggiungibile con una camminata su carrareccia, con partenza dalla località Plan-Coumarial. L'itinerario ha inizio dal parcheggio presso un'area attrezzata e richiede il superamento di circa 404 m di dislivello (perdite di quota comprese), nonché 1 h 30 min circa di cammino. Note Bibliografia Cartografia Istituto Geografico Centrale, carta n.9, 1:50000 - Ivrea, Biella e Bassa Valle d'Aosta
Stazione di San Marzano Oliveto

La stazione di San Marzano Oliveto era una fermata ferroviaria della ferrovia Asti-Genova a servizio dell'omonimo comune. Storia L'impianto, in origine qualificato come casa cantoniera abilitata al servizio passeggeri, fu attivato il 18 gennaio 1914. Strutture ed impianti La fermata disponeva del solo binario di corsa della linea, cui era affiancata una banchina asfaltata per l'imbarco dei passeggeri. Erano presenti tre strutture: il fabbricato viaggiatori, un casello e una struttura a pianta quadrata che ospitava i servizi igienici. Tutte e tre le strutture appaiono, all'inizio degli anni '10 del XXI secolo, in avanzato stato di incuria a causa dell'assenza di manutenzione e dell'abbandono che li ha interessati dalla dismissione dell'impianto avvenuta nel 2003. Note
Diga di Pietrarossa

La diga di Pietrarossa è una diga di materiali sciolti in costruzione nel territorio dei comuni di Aidone e Mineo, in Sicilia. È parte di un sistema idrico volto all'irrigazione della piana di Catania che comprende anche la diga Don Sturzo sul lago di Ogliastro e la traversa sul Dittaino. Storia Lo schema idrico comprendente la diga fu approvato dal Consiglio superiore dei lavori pubblici una prima volta nel 1959 e poi con modifiche nel 1969. Il progetto esecutivo della diga fu approvato nel 1983 con prescrizioni e fu finanziato nel 1988 dalla Cassa del Mezzogiorno (CASMEZ) con 145 miliardi di lire. I lavori furono appaltati al raggruppamento Lodigiani-COGEI ed iniziarono nel 1989 per interrompersi una prima volta nel 1993 a causa di una frana sulla spalla destra; nel 1995 inoltre furono rilevate alcune lesioni sulla struttura e il gruppo di imprese chiese un ulteriore finanziamento di 20 miliardi di lire sostenendo che tali danni fossero stati causati dal terremoto di Carlentini del 1990. Una successiva inchiesta della Procura di Caltagirone avrebbe appurato che i danni erano stati causati da errori nella costruzione della diga e che quindi le imprese stavano tentando di truffare lo Stato. I lavori ripresero nel maggio 1997 dopo l'approvazione di un progetto di sistemazione e completamento su prescrizioni del Servizio nazionale per le dighe con un'ulteriore spesa di 43 miliardi di lire e al raggruppamento Lodigiani-COGEI subentrò Imprepar-Impregilo Partecipazioni; i lavori si fermarono nuovamente nel mese di ottobre in seguito al sequestro giudiziario del cantiere da parte della Procura di Enna, che indagava per abuso e rifiuto d'atti d'ufficio oltre che deturpamento di bellezze naturali e archeologiche. Durante i lavori erano infatti stati rinvenuti alcuni reperti archeologici di epoca romana. Contestualmente all'interruzione dei lavori Imprepar avviò una causa per il risarcimento dei danni che secondo una sentenza del Tribunale di Catania ammonterebbero a 4,7 milioni di euro. Al momento dell'ultima interruzione i lavori avevano portato ad un completamento pari al 95%. Nel corso degli anni successivi la diga è rimasta fondamentalmente abbandonata, venendo poi dichiarata ai sensi del decreto-legge n° 201 del 2011 opera incompiuta, e ne è stata più volte richiesta la demolizione proprio in relazione alla salvaguardia dell'ambiente e dei reperti archeologici. Nel 2017 si deliberò di ricominciare i lavori e infine nel 2022 è stato approvato il progetto definitivo con l'intenzione di utilizzare le risorse del Piano Nazionale di Ripresa e Resilienza (PNRR) per completare la diga entro il 2025. Note
Sacro Cuore, Baragalla

Sacro Cuore di Gesú (Sacred Heart of Jesus) is a Modern, Roman Catholic church located on Via Monsignor Gilberto Baroni in the Baragalla suburb south of central Reggio Emilia, Italy. History The site nearby at via Guittone d’Arezzo was initially occupied by a large Jesuit house. This building was inaugurated in 1958, and was occupied by the order until 1976. The chapel of the complex was used by the community as a parish church. Proving too small for the community, in 2010–2013, a new church and pastoral center was erected, designed by the architect Davide Raffin with Giulia Iseppi Perosa. The bold facade is a curtain with distinctly tinted white rectangular marble blocks, and asymmetrically set elements of the portal and bells. The two story nave is rectangular and the walls are punctuated with slender vertical windows. The design won a prize in 2008 from CEI (Conferenza Episcopale Italiana) for designs of New Construction of Cult Buildings. References
Damanhur (religió)

Damanhur és una Federació de Comunitats espirituals situada a la falda alpina del nord del Piemont, Itàlia, entre Torí i Aosta, en un radi de quinze quilòmetres al voltant de la frondosa vall de Valchiusella, una vall encara verda i neta en la que hi viu una comunitat molt activa i plurilingüe de 600 persones obertes a l'intercanvi amb el món i a les diferents cultures dels pobles. Existeixen també ciutadans no residents a la comunitat que viuen a Itàlia i a altres països del món.
Føderationen Damanhur

Føderationen Damanhur, (Italiensk: Federazione di Damanhur), er et alternativt, spirituelt samfund, som er baseret på New age og Neopaganisme, og er beliggende ca. 50 km nord for Torino i regionen Piemonte, Italien, ved foden af Alperne i Valchiuselladalen, der grænser op til nationalparken Gran Paradiso. Damanhur fungerer som et autonomt, føderalt samfund, og har egen grundlov og dommere, ligesom Damanhur benytter en valuta, Credito, der er kompatibel med Euroen. De udgiver en daglig avis, og råder over virksomheder og forretninger, uddannelsesinstitutioner og videnskabelige laboratorier, og har oprettet lokalcentre i rundt i Europa, Amerika, Japan og det øvrige Italien. Samfundet blev grundlagt i 1975 af Oberto Airaudi og 24 ligesindede, og har taget navn efter den egyptiske by Damanhur, der husede et tempel til ære for den egyptiske gud Horus. I løbet af de næste 10 år voksede Damanhurs befolkning til 200 personer, og i 1998 passerede man 450 indbyggere. I 2000 var indbyggertallet steget til ca. 800 personer. Dertil skal lægges de, der støtter samfundet økonomisk og andre, der benytter flere af Damanhurs faciliteter. Menneskehedens Tempel Indbyggerne i Damanhur har bygget et gigantisk underjordisk tempel, Menneskehedens Tempel, der er et 11 etager højt tempel, som er skabt ved formeligt at udhule et bjerg udelukkende ved håndkraft og uden brug af maskiner. I august 1978 begyndte 15 af indbyggerne at fjerne mere end 2 millioner spandfulde klippe og jord ved hjælp af hakker og mejsler, og skabte derved store sale og rum, der er indbyrdes forbundne med korridorer og gange. Det udgravede materiale blev brugt til at udbedre hullede veje i lokalområdet og til byggemateriale. Templet er indvendigt beklædt med mosaikker, og udsmykket med fresker og vægmalerier, skulpturer og benyttes til meditation og spirituel fordybelse og bøn. Konstruktionen af templet, der af italienske kunsteksperter kaldes for verdens 8. vidunder, blev først kendt uden for Damanhur i 1992. Litteratur om Damanhur Jeff Merrifield, "Damanhur: The Real Dream", 1998, ISBN 0-7225-3496-5 Jeff Merrifield, "Damanhur: The Story of the Extraordinary Italian Artistic Community", 2006, ISBN 1-59275-010-9 Esperide Ananas, "Damanhur: Temples of Humankind", 2006, ISBN 1-55643-577-0 Kildehenvisninger Damanhur.Info: Home Page Magazine Arkiveret 9. juli 2007 hos Wayback Machine (Damanhurs officielle hjemmeside) (engelsk) Damanhurs danske hjemmeside Arkiveret 13. juni 2008 hos Wayback Machine (Dansk udgave af Damanhurs hjemmeside) Federation of Damanhur: The Temples of Humankind Arkiveret 12. juli 2007 hos Wayback Machine (Menneskehedens tempels hjemmeside) (engelsk) Religious Tolerance: The Federation of Damanhur Arkiveret 1. juli 2007 hos Wayback Machine (kortfattet og systematiseret omtale af Damanhur) (engelsk) Foreningen Bæredygtige Byer og Bygninger: Credito, Damanhur, Italien Arkiveret 26. juni 2007 hos Wayback Machine (omtale af Damanhur og Creditoen) DR2: Temaaften på DR2: Utopia – paradis på jord Arkiveret 21. maj 2009 hos Wayback Machine
Federatie van Damanhur

De Federatie van Damanhur, vaak gewoon kortweg Damanhur, is een commune, ecodorp en spirituele gemeenschap gelegen in de gemeente Vidracco in de regio Piëmont in Noord-Italië, op ongeveer 50 kilometer ten noorden van de stad Turijn. Het is gelegen in de uitlopers van de Alpen in de Chiusellavallei, grenzend aan het Nationaal park Gran Paradiso. De gemeenschap heeft haar eigen grondwet en munt, de Credito. Damanhur is vernoemd naar de Egyptische stad Damanhur waar de tempel gewijd aan Horus stond. Damanhur werd opgericht in 1975 door Oberto Airaudi met ongeveer 24 volgers en is gegroeid naar 800 volgers in het jaar 2000. De groep heeft een mix van new age en neopaganistische overtuigingen. Ze verwierf bekendheid in 1992 door de openbaarmaking van hun geheime uitgraving van een uitgebreide ondergrondse tempel die ze de Tempels van de Mensheid noemen, waarvan de bouw in 1978 begon onder volledige geheimhouding. De Italiaanse autoriteiten bevalen de bouw te stoppen, omdat men hiermee was begonnen zonder goedkeuring van het plan, hoewel kunstwerkzaamheden voortgezet konden worden. Vervolgens werd met terugwerkende kracht toestemming verleend. De Federatie van Damanhur heeft centra in Europa, Amerika en Japan. Externe link Website Federatie van Damanhur