NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Procida

Procida är en ort och kommun i storstadsregionen Neapel, innan 2015 provinsen Neapel, i regionen Kampanien i Italien. Kommunen hade 1 465 invånare (2017) och består av ön Procida och en liten ö Vivara i Neapelbukten. Ön ligger mellan fastlandet och ön Ischia. Referenser
Прочида

Прочида (італ. Procida, сиц. Procida) — муніципалітет в Італії, у регіоні Кампанія, метрополійне місто Неаполь. Прочида розташована на відстані близько 180 км на південний схід від Рима, 20 км на захід від Неаполя. Населення — 10 494 особи (2014). Щорічний фестиваль відбувається 29 вересня, 8 травня (apparizione). Покровитель — святий Архангел Михаїл. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 428 іноземців з 53 країн, серед них 179 громадян країн Євросоюзу та 137 громадян України. Сусідні муніципалітети Див. також Список муніципалітетів метрополійного міста Неаполь Примітки
Пирамида на Цестий

Пирамидата на Цестий (на италиански: Piramide di Caio Cestio или Piramide Cestia) e запазена до днес древна пирамида в Рим, построена между 18 и 12 пр.н.е. по времето на император Август от Гай Цестий Епулон (+ 12 пр.н.е.), претор и народен трибун през 43 пр.н.е. и член на жреческата колегия Septemviri epulonum. Пирамидата е 36,4 м висока и дълга 29,5 м. Вътре се намира гробна камера 4,10 на 5,95 м голяма и 4,80 м висока с останки от фрески. На мавзолея пише: C(aius) CESTIUS L(ucii) F(ilius) POB(lilia) EPULO PR(aetor) TR(ibunus) PL(ebis) VII VIR EPULONUM Източници O. Falconieri, De pramide Cestii Epulonis dissertatio. Romae 1697 Samuel Ball Platner, A Topographical Dictionary of Ancient Rome, Sepulchrum C. Cestii, London: Oxford University Press, 1929. R. T. Ridley, The Praetor and the Pyramid – The Tomb of Gaius Cestius in History, Archaeology and Literature. Bollettino di Archeologia, 13-15, 1992, S. 1-29 Външни препратки Sepulchrum Caii Cestii in Platner's Topographical Dictionary of Ancient Rome 41.876389, 12.480833
Piràmide de Cesti

La piràmide de Cesti (en llatí Piramide Cestia) és un antic monument funerari en forma de piràmide, situat a Roma, prop de la porta Ostiense, en part dins i en part fora de les muralles d'Aurelià. Es va erigir al voltant de l'any 12 aC per disposició testamentaria de Gai Cesti que, segons una inscripció, havia estat epuló (un dels septemviri epulones), pretor, i tribú de la plebs, durant el regnat d'August, cosa que se sap per una altra inscripció on consta el nom de Marc Valeri Messal·la Corví. La piràmide, coberta de marbre blanc de Carrara, té un base quadrada amb 30 m per costat i una alçada de 36,4 m. Es troba a la bifurcació de dues vies, la Via Ostiense i una altra que anava cap a l'oest fins al Tíber. No se sap si aquest Gai Cesti és una de les persones amb aquest nom que menciona Ciceró. Referències
Cestiova pyramida

Cestiova pyramida je pyramida, která se nachází v Římě, v rione Testaccio. Nechal si ji v roce 12 př. n. l. jako náhrobek postavit Gaius Cestius Epulo. Základnu tvoří čtverec se stranou 29,5 m, vysoká je 36,4 m. Postavena byla z betonu a obložena mramorovými deskami. Nápisy Na náhrobku jsou následující nápisy: Na západní a východní straně nahoře: C(aius) CESTIUS L(ucii) F(ilius) POB(lilia) EPULO PR(aetor) TR(ibunus) PL(ebis) VII VIR EPULONUM Caius Cestius, syn Luciův, z (Tribus) Pobilia, Epulo, prétor, lidový tribun, člen Septemviri Epulonum Na východní straně je ještě doplňkový menší nápis: OPUS APSOLUTUM EX TESTAMENTO DIEBUS CCCXXX ARBITRATU PONTI P(ublii) F(ilii) CLA(audia) MELAE HEREDIS ET POTHI L(iberti) Tato stavba (byla) postavena na základě závěti za 330 dní pod vedením Pontia Mela, syna Publia, z (daru) Claudia, dědice, s propuštěným Pothisem. Na západní a východní straně dole: INSTAURATUM AN(no) DOM(ini) MDCLXIII Opraveno v roce Páně 1663. Před pyramidou stály čtyři sloupy, z kterých nyní stojí pouze dva. Nesly pravděpodobně bronzové sochy Cestia. Doprava Poblíže pyramidy se nachází stejnojmenná stanice metra linky B Piramide. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cestiova pyramida na Wikimedia Commons
Cestius piramisa

Cestius piramisa (olaszul Piramide Cestia vagy Piramide di Caio Cestio) Rómában, a Piazzale Ostiensén, a Porta Ostiense kapu mellett, az Aventinuson egyiptomi mintára épült ókori műemlék, egyike Róma érdekességeinek. A síremlék i. e. 12-ben elhunyt építtetője, Caius Cestius magas rangú és gazdag római tisztviselő volt, aki Augustus császár uralkodása alatt praetori tisztséget töltött be. Testamentumban hagyta meg utódainak sírja felépítését. 330 napig tartott, mire felhúzták a falait – az építményen erről tábla emlékezik meg. A felirat: "C(aius) CESTIUS L(uci) F(ilius) POB(lilia tribu) EPULO, PRAETOR, TRIBUNUS PLEBIS, (septem)VIR EPULORUM". Az épületen egy másik tábla jelzi, hogy 1656–1663 között restaurálták, a munkálatokat VII. Sándor pápa finanszírozta. A feltűnő épület a 3. században keletkezett Aurelianus-féle falba épült be, travertin-kő alapon fehér carrarai márványból készült. Sarkain szobrok és oszlopok álltak. Alapja 29,5 x 29,5 méter. Magassága 36,4 méter. A sírkamra eredeti bejáratát nem ismerik, 1633-ban új bejáratot vágtak az épületen. A belső sírkamrában ma is látható a freskók egy része: nimfák, áldozati edények, repülő győzelemistennők. Források Pecz Vilmos: Ókori lexikon, I–IV. kötet. Budapest, Franklin Társulat, 1904. Művészeti lexikon I. (A–E). Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1981. Fajth Tibor: Itália (Panoráma útikönyvek, Athenaeum Nyomda, Bp. 1980) ISBN 963-243-235-5 Olivia Ercoli – Ros Belford – Roberta Mitchell: Róma (Útitárs Könyvek, Panemex Kft. és Grafo Kft., Bp., 2000.) ISBN 963-9090-36-0 További információk A Romaviva oldalán (olasz, német, angol) A Romasegreta oldalon (olasz) Archiválva 2007. május 16-i dátummal a Wayback Machine-ben A RomaSPQR oldalon (olasz)
Piramida Cestiusza

Piramida Cestiusza – monumentalny grobowiec znajdujący się w Rzymie, przy prowadzącej do portu w Ostii via Ostiensis. Został wzniesiony około 12 roku p.n.e. dla Gajusza Cestiusza, pretora, trybuna ludowego i członka kolegium epulonów. Włączony w III wieku w obręb Muru Aureliana, sąsiaduje obecnie z pochodzącą z VI wieku Porta San Paolo i nowożytnym cmentarzem protestanckim. Forma grobowca stanowi przykład panującej w Rzymie okresu Augusta egiptomanii. Nadano mu postać ostrosłupa o wysokości 36,4 m i długości boku podstawy 30 m. Konstrukcję wykonano z betonu i obłożono z zewnątrz blokami marmuru z Luna. Komora grobowa, mająca postać nakrytego sklepieniem kolebkowym prostopadłościanu o podstawie 5,85×4 m, ozdobiona została malowidłami w trzecim stylu pompejańskim. Na wschodniej i zachodniej ścianie piramidy wyryta została inskrypcja dedykacyjna o treści C CESTIUS L F POB EPULO PR TR PL | VII VIR EPOLONUM Na ścianie wschodniej znajduje się ponadto druga inskrypcja o treści OPUS APSOLUTUM EX TESTAMENTO DIEBUS CCCXXX | ARBITRATU | PONTI P F CLA MELAE HEREDIS ET POTHI L W 1663 roku z polecenia papieża Aleksandra VII przeprowadzono renowację grobowca połączoną z pracami archeologicznymi, w trakcie których otwarto komorę grobową i odkopano dwie rzeźby z brązu. Wydarzenia te upamiętnia wyryta na fasadzie inskrypcja o treści INSTAURATUM AN DOMINI MDCLXIII. W okresie średniowiecza piramida uchodziła za grobowiec legendarnego Remusa (Meta Remi) i łączona była z podobną konstrukcją znajdującą się na Watykanie, uchodzącą za grobowiec Romulusa (Meta Romuli), rozebraną około 1500 roku. Przypisy
Cestiuspyramiden

Cestiuspyramiden är ett välbevarat gravmonument i form av en pyramid i Rom, belägen i närheten av den antika stadsporten Porta San Paolo och protestantiska kyrkogården. I närheten ligger också tunnelbanestationen Piramide, som uppkallats efter Cestiuspyramiden. Historia Cestiuspyramiden uppfördes åt Gaius Cestius Epulonius (död 43 f.Kr.), medlem av Septemviri Epulonum, en sammanslutning av romerska präster. Pyramiden byggdes någon gång mellan år 18 till 12 f.Kr. På 200-talet e.Kr. byggdes pyramiden in i Aurelianusmuren. Beskrivning Monumentet är 36,4 meter högt, av cement och täckt med vit marmor. Kammaren är 5,95 meter lång, 4,10 bred och 4,80 meter hög. Se även Järfälla kyrka och Adlerbergska gravkoret, ett gravmonument inspirerat av Cestiuspyramiden. Referenser Noter Tryckta källor Ausenda, Marco (2002) (på italienska). Roma (9). Milano: Touring Club Italiano. sid. 705. ISBN 88-365-2541-5 Claridge, Amanda (1998) (på engelska). Rome: An Oxford Archaeological Guide. Oxford Archaeological Guides, 99-2662277-1. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-288003-9 Coarelli, Filippo (1980) (på italienska). Guida archeologica di Roma (3). Milano: Arnoldo Mondadori. sid. 32. OCLC 7187657 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Cestiuspyramiden.
Піраміда Цестія

Піраміда Цестія (італ. Piramide Cestia) — давньоримська гробниця у формі неправильної піраміди на пагорбі Авентині в Римі. Збудована поміж 18 і 12 до н. е. для Гая Цестія Епулона, римського претора. Будівля піраміди Гробниця чудово збереглася, вона збудована з бетону та облицьована цеглою і мармуром. Висота її становить 36,4 метра, довжина квадратної основи — 30 метрів. Всередині піраміди знаходиться склеп завдовжки 5,95 м, завширшки 4,10 м і заввишки 4,80 м. Поруч на протестантському цвинтарі поховані поети Персі Біші Шеллі, Джон Кітс і художник Карл Брюллов. Піраміда своїм великим кутом нахилу найбільше нагадує нубійські піраміди в Мерое (нині Судан). Це дає можливість припустити, що Цестій брав участь у бойових діях римлян у тих краях у 23 році до н. е. В давнину могила була ретельно запечатана, що, однак, не завадило її розграбуванню в наступні роки. При будівництві Аврелієвого муру у 271—275 рр. піраміда була вбудована в нього як трикутний бастіон. Історичні перекази Піраміда Цестія була не єдиною в Римі. Ще більша за розмірами споруда до XV ст. стояла у Ватикані (Цестієва і Ватиканська піраміди, є першими і останніми спробами в античному світі збудувати гладкостінні пірамідальні поховання поза єгипетсько-нубійською культурною областю). У середньовіччі вважалося, що в Цестієвій піраміді був похований Рем, а у Ватиканській піраміді — його брат Ромул. Про це, зокрема, писав Петрарка. Тільки в 1660-і рр. під час розкопок, зроблених за розпорядженням папи Олександра VII, був відкритий вхід у піраміду. Знайдені сліди фресок і мармурові написи на фундаментах статуй свідчать про обставини її зведення. Гробниця тривалий час привертала увагу відвідувачів Рима. Особливо популярними були картини та гравюри з її зображенням. Чи не найвідоміше зображення належить Піранезі. У 1999 році проведено останню реставрацію піраміди. Галерея Примітки Посилання Samuel Ball Platner: Sepulchrum Caii Cestii на LacusCurtius(англ.)
Chiesa di Santa Giuliana (Levico Terme)

La chiesa di Santa Giuliana è la parrocchiale a Santa Giuliana, frazione di Levico Terme. La sua origine si colloca nel XV secolo. Storia Il primo edificio religioso a Santa Giuliana in Palude viene citato già nel 1467. Tale piccola chiesa, forse il primo nucleo dell'antica pieve, era stata eretta più vicino al fiume Brenta della chiesa che sarebbe stata costruita dopo, sulla strada imperiale. Venne affidata ad un rettore che dipendeva dalla vicina Calceranica e in seguito vi si stabilì un eremita. Durante un'epidemia di peste del 1636 divenne un lazzaretto poi fu lasciata in stato di abbandono. Venne ancora ristrutturata nel 1725 ma solo sessant'anni dopo venne soppressa in modo definitivo. Nel XX secolo venne eretto il nuovo edificio nelle forme che ci sono pervenute. La costruzione iniziò nel 1929 e subito venne ornata con dipinti e graffiti. Ottenne dignità parrocchiale nel 1955. Nel 1968 venne modificato il presbiterio per realizzare il necessario adeguamento liturgico. Note Voci correlate Levico Terme Valsugana Arcidiocesi di Trento Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di Santa Giuliana Collegamenti esterni (EN) Chiesa di Santa Giuliana, in GCatholic.org. Chiesa di Santa Giuliana, su BeWeB, Ufficio nazionale per i beni culturali ecclesiastici della Conferenza Episcopale Italiana.
Сант'Антимо

Сант'А̀нтимо (на италиански: Sant'Antimo) е град и община в Южна Италия, провинция Неапол, регион Кампания. Разположен е на 58 m надморска височина. Населението на общината е 34 041 души (към 2014 г.). Източници Външни препратки В Общомедия има медийни файлове относно Сант'Антимо Уебсайт на общината
Sant’Antimo

Sant’Antimo ist eine Stadt mit 32.428 Einwohnern (Stand 31. Dezember 2024) in der italienischen Metropolitanstadt Neapel, in der Region Kampanien. Geographie Die Stadt Sant’Antimo liegt 13 km nördlich von Neapel. Nachbarorte von Sant’Antimo sind Aversa, Casandrino, Cesa, Giugliano in Campania, Grumo Nevano, Melito di Napoli und Sant’Arpino. Bevölkerungsentwicklung Zwischen 1991 und 2001 stieg die Einwohnerzahl von 30.985 auf 31.672. Dies entspricht einem prozentualen Zuwachs von 2,2 %. Söhne und Töchter der Stadt Nicola Romeo (1876–1938), Ingenieur und Unternehmer (Alfa Romeo) Weblinks Einzelnachweise
Sant'Antimo

Sant'Antimo es un municipio italiano localizado en la ciudad metropolitana de Nápoles, región de Campania. Cuenta con 33.953 habitantes​ en 5,9 km². Limita con los municipios de Casandrino, Giugliano de Campania, Grumo Nevano, Melito di Napoli, en la ciudad metropolitana de Nápoles, y con Aversa, Cesa y Sant'Arpino, en la provincia de Caserta. Evolución demográfica Referencias Enlaces externos Página web oficial de Sant'Antimo (en italiano)
Sant'Antimo

Sant'Antimo est une ville italienne d'environ 32 070 habitants (2022) située dans la ville métropolitaine de Naples, en région Campanie. Administration Hameaux Communes limitrophes Aversa, Casandrino, Cesa, Giugliano in Campania, Grumo Nevano, Melito di Napoli, Sant'Arpino. Personnalités Cardinal Alessandro Verde (1865-1958). Voir aussi Articles connexes Aversa Asprinio Liste des villes italiennes de plus de 25 000 habitants Federico Busonero Notes et références Liens externes Site officiel Portail de la Campanie
Sant’Antimo

Sant’Antimo község (comune) Olaszország Campania régiójában, Nápoly megyében. Fekvése Nápolytól 13 km-re északra fekszik. Határai: Aversa, Casandrino, Cesa, Giugliano in Campania, Grumo Nevano, Melito di Napoli és Sant’Arpino. Története Sant’Antimo földrajzilag az ősi Atella város vonzáskörzetéhez tartozott, amely magába foglalta Nápoly és Caserta megyék több települését (Afragola, Grumo Nevano, Casoria, Casandrino, Casavatore, Arzano, Caivano, Cardito, Crispano, Sant’Antimo valamint Sant’Arpino, Orta di Atella, Cesa, Gricignano di Aversa, Carinaro, Teverola. Mindenezen településeken áthaladt a Nápolyt Capuával összekötő út. Sant’Antimo alapítása Kr. u. 600 körülre tehető. Ekkor érkeztek erre a vidékre Szent Antimus tanítványai, akik ezen a vidéken meghonosították annak kultuszát. A település a Nápolyi Hercegséghez való tartozás korában önálló volt és lassú lépésekkel fejlődött. A Nápolyi Királyság idején báróságnak nyilvánították és a Filangeri család tulajdonába került, akik több, mint kétszáz éven át voltak a település urai. A Nápolyi Királyság uralkodói házának változásával, a település is többszörösen birtokos váltott: az Anjou-ház uralkodása idején a Stendardo család, majd a spanyol fennhatóság alatt a Revertera nemesi család birtoka lett. 1641-ben, a Ruffo család tulajdonaként hercegségi rangot rendeltek a településhez, amely 1807-ig a település önálló községgé való nyilvánításáig létezett. Népessége A népesség számának alakulása: Főbb látnivalói Castello Baronale Sant’Antimo-templom Sant’Antonio-templom San Vincenzo-templom Spirito Santo-templom Madonna dell’Annunziata-templom Santa Maria del Carmine-templom Híres szülöttei Itt született 1876. április 28-án Nicola Romeo, aki 1914-ben átvette az „Anonima Lombarda Fabbrica di Automobili” milánói cég vezetését, amely az első világháború idején a legfőbb fegyver- és lőszergyártó volt az olasz hadsereg számára. A világháború befejezésével, a cég profilt váltott: előbb traktorok, kompresszorok valamint hajók és mozdonyok gyártásával foglalkozott, majd később teljesen átállt a gépkocsik gyártására. Nicola Romeo vezetése alatt az A.L.F.A. a világ egyik legismertebb és legnagyrabecsültebb gépkocsigyártó üzeme lett. Az egykori vállalatigazgató tiszteletére a céget átnevezték, így Alfa Romeo lett belőle. Jegyzetek Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. Comuni-Italiani Italy World Club Útleírás magyarul Sant'Antimoról További információk A Wikimédia Commons tartalmaz Sant’Antimo témájú kategóriát.
Sant'Antimo

Sant'Antimo is een Italiaanse gemeente, onderdeel van de metropolitane stad Napels, wat voor 2015 nog de provincie Napels was (regio Campanië) en telt 31.285 inwoners (31-12-2004). De oppervlakte bedraagt 5,8 km², de bevolkingsdichtheid is 6339 inwoners per km². Demografie Sant'Antimo telt ongeveer 9002 huishoudens. Het aantal inwoners steeg in de periode 1991-2001 met 2,2% volgens cijfers uit de tienjaarlijkse volkstellingen van ISTAT. Geografie Sant'Antimo grenst aan de volgende gemeenten: Aversa (CE), Casandrino, Cesa (CE), Giugliano in Campania, Grumo Nevano, Melito di Napoli, Sant'Arpino (CE).
Sant'Antimo

Sant'Antimo é uma comuna italiana da região da Campania, província de Nápoles, com cerca de 31.693 habitantes. Estende-se por uma área de 5 km², tendo uma densidade populacional de 6339 hab/km². Faz fronteira com Aversa (CE), Casandrino, Cesa (CE), Giugliano in Campania, Grumo Nevano, Melito di Napoli, Sant'Arpino (CE). Demografia Referências
Sant'Antimo

Sant'Antimo este o comună din provincia Napoli, regiunea Campania, Italia, cu o populație de 32.074 de locuitori&#32 (2022);și o suprafață de 5,9 km². Demografie Sant'Antimo - evoluția demografică Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia Referințe Legături externe Comunele Italiei
Сант-Антимо

Сант-Антимо (итал. Sant'Antimo) — коммуна в Италии, располагается в регионе Кампания, в провинции Неаполь. Население составляет 31 693 человека (2008 г.), плотность населения составляет 6339 чел./км². Занимает площадь 5 км². Почтовый индекс — 80029. Телефонный код — 081. Покровителем коммуны почитается священномученик Анфим Римский, празднование 11 мая. Демография Динамика населения: Администрация коммуны Официальный сайт: https://web.archive.org/web/20110210020727/http://santantimo.asmenet.it/ Ссылки Официальный сайт населённого пункта (итал.). Дата обращения: 5 июня 2019. Архивировано из оригинала 10 февраля 2011 года. Национальный институт статистики (итал.) Национальный институт статистики (англ.)
Сант’Антимо

Сант'Антимо (итал. Sant'Antimo) је насеље у Италији у округу Напуљ, региону Кампанија. Према процени из 2011. у насељу је живело 33561 становника. Насеље се налази на надморској висини од 64 м. Види још Покрајине Италије Италијани Референце Литература Спољашње везе „Italian Railways”. „Italian National and Regional Parks”.
Сант-Антімо

Сант-Антімо (італ. Sant'Antimo, сиц. Sant'Àntimu) — муніципалітет в Італії, у регіоні Кампанія, метрополійне місто Неаполь. Сант-Антімо розташований на відстані близько 180 км на південний схід від Рима, 14 км на північ від Неаполя. Населення — 34 055 осіб (2014). Щорічний фестиваль відбувається 11 травня. Покровитель — Sant'Antimo. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживав 1021 іноземець з 42 країн, серед них 128 громадян країн Євросоюзу та 140 громадян України. Сусідні муніципалітети Аверса Казандрино Чеза Джульяно-ін-Кампанія Грумо-Невано Меліто-ді-Наполі Сант-Арпіно Див. також Список муніципалітетів метрополійного міста Неаполь Примітки
Stentinello

Stentinello est un village néolithique situé au nord la ville actuelle de Syracuse. Histoire Bibliographie (it) Paolo Orsi, Stazione neolitica di Stentinello, 1890 (it) Istituto italiano di preistoria e protostoria, Atti della XXXVII Riunione scientifica: preistoria e protostoria della Calabria : Scalea, Papasidero, Praia a Mare, Tortora, 29 settembre-4 ottobre 2002, Volume 1, 2004 (it) S Tinè, Notizie preliminari su recenti scavi nel villaggio neolitico di Stentinello, Archivio Storico Siracusano, 1961 Voir aussi Culture de Stentinello Portail de l’archéologie Portail de la Sicile Portail de la Préhistoire
Stentinello

Stentinello è un villaggio del neolitico situato nella piana di Targia, nei pressi dell'ingresso nord di Siracusa, sito eponimo della cultura di Stentinello databile al V millennio a.C., contemporanea della cultura del Castellaro Vecchio delle Isole Eolie e della cultura di Ghar Dalam di Malta. Una sua variante è la cultura di Kronio della Sicilia occidentale. Dell'abitato eponimo si conoscono i resti di edifici palificati a pianta rettangolare racchiusi entro un fossato scavato nella roccia formante uno spazio ovale di circa 180 × 200 metri. Le sepolture di questa cultura, rinvenute in vari luoghi della Sicilia, ma non a Stentinello, erano fosse ovali scavate nella roccia entro cui giacciono inumati in posizione rannicchiata. La cultura materiale comprende industria litica su selce e ossidiana (proveniente sempre dalle isole Eolie, specificatamente da Lipari), in particolare elementi di falceto rettangolari, industria su osso (punteruoli, aghi, spatole) e ceramica. I vasi, di colore nero, o comunque scuro, sono quasi sempre decorati con complicati motivi impressi o incisi di tipo geometrico o, più raramente, antropomorfo. L'economia era fondata sulla coltivazione di cereali, in particolare grano (Triticum monococcum, Triticum dicoccum) e orzo (Triticum ordea), sulla pesca e sulla raccolta di molluschi. Criticità Il sito risulta abbandonato da anni e di difficile localizzazione, sia per la presenza di recinzioni private sia per l'assenza di cartellonistica. Individuare l'area in cui sorgeva il villaggio, ma soprattutto i fori di capanna è molto difficile, vista la presenza di vegetazione spontanea. Il luogo inoltre sorge accanto a un'area industriale che ne ha fatto perdere totalmente il valore storico. Galleria d'immagini Bibliografia Luigi Bernabò Brea, La Sicilia prima dei Greci, Il Saggiatore, Milano, 1958. Paolo Orsi, Stazione neolitica di Stentinello, 1890. Istituto italiano di preistoria e protostoria, Atti della XXXVII Riunione scientifica: preistoria e protostoria della Calabria : Scalea, Papasidero, Praia a Mare, Tortora, 29 settembre-4 ottobre 2002, Volume 1, 2004. S Tinè, Notizie preliminari su recenti scavi nel villaggio neolitico di Stentinello, Archivio Storico Siracusano, 1961. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Stentinello Collegamenti esterni Galleria fotografica, su siciliafotografica.it. URL consultato il 5 settembre 2008 (archiviato dall'url originale il 1º aprile 2015). Facies di Stentinello, su antiqui.it.
Stentinello

Stentinello – datowana na okres ok. 5600-4400 p.n.e. osada znajdująca się w pobliżu Syrakuz na Sycylii, stanowisko eponimiczne wczesnoneolitycznej kultury Stentinello. Osada miała charakter obronny, otoczona była fortyfikacjami w postaci rowów i wałów ziemnych. Na stanowisku odkryto liczne znaleziska zdobionej motywami geometrycznymi ceramiki. Ornamenty, malowane lub odciskane, przedstawiają linie i figury geometryczne. Wyrabiane metodą wiórową narzędzia kamienne wytwarzano szeroko wykorzystując obsydian, używano kamieni żarnowych. Przypisy