NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Мурано

Мурано (італ. Murano) — один з найбільших островів Венеційської лагуни. Знаходиться за 2 кілометри на північ від мосту Ріальто. Нерідко острів називають «малою Венецією». Острів поєднаний з центральною частиною Венеції за допомогою ліній вапоретто. Починаючи з XVI ст. острів був місцем розваг венеційців. На острові розташовувалися вілли, сади, фонтани. Муранське скло Острів всесвітньо відомий завдяки своєму скляному виробництву. У 1291 році міська рада вирішила винести майстерні з виробництва прикрас на острів Мурано, щоб зберегти секрети майстрів від конкурентів і уникнути пожеж, які могли спровокувати розпечені горни майстрів. Склодуви отримали нечувані привілеї, але були позбавлені права виїзду. Дочкам склодувів не заборонялося виходити заміж за венеційців блакитної крові. Муранське скло приваблює туристів, які відвідують Венецію. У теперішній час склодувним виробництвом займаються декілька фабрик, найбільша з яких — Formia (з 1959 власники — сім'я Міан). Найвідомішим майстром вважається Сільвано Сіньонретто. У місті існує музей скла (зупинка вапоретто — Museo), створений у період нового розквіту, в 1861 р. У музеї — коротка історія виробництва скла й сучасні зразки. Пам'ятки Пам'ятками острова є Музей скла, Собор Санта-Марія е Донато, Церква Сан-П'єтро-Мартіре. Посилання Promovetro consortium Экскурсия на остров стекла [Архівовано 27 червня 2013 у Wayback Machine.] (рос.)
Торчело

Торчело (на италиански: Torcello) е малък остров в северната част на Венецианската лагуна. През Средновековието островът е гъсто населен. Градът със същото име на острова първоначално вероятно е вилна зона на аристократите от градчето Куарто д'Алтино. През 452 г. тук те търсят спасение от нападенията на хуните, които разрушават Куарто д'Алтино. Градът забогатява от търговията с Константинопол и през X век наброява почти 10 000 жители, доста повече отколкото населението на самата Венеция по това време. През XII век наводнение залива острова и го превръща в зловонно блато. Жителите на Торчело бягат от маларията във Венеция, а материалите от оцелелите къщи са използвани за строителството на венецианските дворци. Понастоящем на острова живеят едва няколко рибарски семейства. От средновековния град са запазени мост и четири сгради — два скромни дворци от XIV век, в които има музейни експозиции, романска църква от XII век и катедралата Санта Мария Асунта (изградена през 864—867 г. и преустроена през 1008 г.) с великолепни византийски мозайки от XII век. Източници
Torcello

Torcello je ostrov v Itálii. Nachází se v severní části Benátské laguny, má rozlohu 0,44 km² a žije na něm jedenáct obyvatel (rok 2020). Maximální nadmořská výška činí dva metry. Na ostrově se usadili v roce 452 uprchlíci z města Altinum vypleněného Huny, osídlení Torcella je tedy starší než samotné Benátky. Obyvatelé se zabývali pěstováním zeleniny a vinné révy, rybolovem a chovem ovcí, hlavními produkty byla vlna a sůl. V desátém století zde žilo okolo dvaceti tisíc obyvatel a existovala samostatná diecéze, zanášení laguny bahnem a epidemie moru a malárie však vedly počátkem novověku k vylidnění ostrova. Torcello je sídlem archeologického muzea a je hojně navštěvováno turisty. Nejdůležitější památkou je katedrála Santa Maria dell’Assunta ze 7. století, přestavěná v 11. století Orsem Orseolem a proslulá svými mozaikami a lebkou svaté Cecilie. Jedním z mála dokladů byzantské architektury na italském území je kostel Santa Fosca a cennou ukázkou dobového stavitelství je most Ponte del Diavolo z patnáctého století. Restaurace Locanda Cipriani je spojena s pobytem Ernesta Hemingwaye na ostrově. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Torcello na Wikimedia Commons
Torcello

Torcello es una tranquila y escasamente poblada isla en el extremo septentrional de la laguna de Venecia. Está considerada la parte de Venecia más antigua habitada de forma continuada, y en el pasado tuvo a la mayor población de la República de Venecia. Después de la caída del Imperio Romano, Torcello fue una de las primeras islas lagunares en ser poblada con éxito por los vénetos que huyeron de la terra firma (tierra firme, el continente) para refugiarse de las repetidas invasiones bárbaras, especialmente después de que Atila el Huno destruyera la ciudad de Altinum y todos los asentamientos que la rodeaban en 452. Gracias a los saladares de la laguna, las salinas se convirtieron en el principal recurso económico de Torcello y su puerto se desarrolló rápidamente como un importante mercado para reexportar en el provechoso comercio entre Oriente y Occidente, que fue durante mucho tiempo controlado por los bizantinos. Afortunadamente para la isla de rivus altus (véase Rialto), la laguna alrededor de la isla de Torcello poco a poco se fue encenagando desde el siglo XII en adelante y el momento cumbre de Torcello acabó: la navegación en la laguna morta (laguna muerta) pronto se hizo imposible y los crecientes pantanos empeoraron seriamente la situación de malaria, de manera que la población abandonó la isla ya sin valor poco a poco y marchó a Murano, Burano o Venecia. Actualmente la pueblan once personas. El principal atractivo actual de la isla es la catedral de la Asunción, fundada en 639 y con mucha obra bizantina de los siglos XI y XII, incluyendo mosaicos (por ejemplo, el mosaico del siglo XII sobre el Juicio Final en el muro occidental). Otra atracción de la isla es la iglesia de Santa Fosca de los siglos XI y XII, que está rodeada por un pórtico en forma de cruz griega, y un museo con sede en dos palacios del siglo XIV, el Palazzo dell’Archivio y el Palazzo del Consiglio, que fue en el pasado la sede del gobierno municipal. Otro lugar de interés para los turistas es un antiguo asiento de piedra, conocido como el Trono de Atila. Sin embargo, no tiene nada que ver con el rey de los hunos, sino que más probablemente era del podestà o el obispo. Enlaces externos Imagen por satélite de Google Maps
Torcello

Torcello is een eiland in het noordelijke deel van Laguna Veneta. De naam komt waarschijnlijk van de stadspoort of toren van Altino (Venetiaanse "Tore" = toren). Het eiland staat bekend als de voorloper van Venetië. In de 7e eeuw vluchtten de bisschop en inwoners van Altino naar dit eiland, opgejaagd door de Longobarden. Er ontwikkelde zich langzaam een autonomie tegenover Byzantium en het eiland sloot zich aan bij de confederatie van eilanden in de lagune. In de 10e eeuw groeide de gemeenschap uit tot 10.000 inwoners met meer dan 10 kerken en verschillende kloosters. Er was een handelsfactorij die zorgde voor economische bloei en Torcello werd het machtigste eiland van de lagune, veel welvarender dan Venetië. Na de 10e eeuw trad er langzaam verval in. Het gebied rond het eiland veranderde langzaam in moeras waardoor er een malaria-epidemie uitbrak. Bijna de gehele populatie vluchtte naar Venetië en Murano. Het stedelijke centrum werd langzaam ontmanteld. Eind december 2022 waren er nog 12 inwoners. Vandaag herinneren nog enkele belangrijke gebouwen aan dit rijke verleden. Het belangrijkste is de kathedraal van Santa Maria Assunta, een parel van Veneto-Byzantijnse kunst met prachtige mozaïeken. Andere attracties zijn de Chiesa di Santa Fosca en een museum dat gehuisvest is in twee 14e-eeuwse paleizen. Tot de 19e eeuw was er op het eiland een abdij van benedictinessen: het Monastero di San Giovanni evangelista. Het eiland kan gemakkelijk bezocht worden met het openbaar vervoer vanuit Venetië en is geliefd om zijn (groen)contrast met de dogestad. Bisdom Torcello In 639 werd het bisdom Torcello opgericht, ten koste van het afgeschafte bisdom Altino. In 1117 verwierf het een stuk van het grondgebied van het bisdom Treviso. Het bisdom Torcello hield op te bestaan in 1815, nadat er al meer dan tien jaar geen bisschop van Torcello geweest was. Het bisdom Torcello ging op in het patriarchaat Venetië (1815). Paus Paulus VI herstelde Torcello als een titulair bisdom, dat een eretitel is voor prelaten (1968).
Torcello

Torcello – wyspa położona na północny wschód od historycznego centrum Wenecji w Północnych Włoszech, sąsiaduje od południa z Burano i Mazzorbo. Wyspa jest jednym z najstarszych ośrodków Laguny Weneckiej. Znaczenie jej spadło wraz z rozwojem sąsiedniej Wenecji oraz zmianami ambientalnymi. Obecnie na wyspie mieszka 18 osób. Ze względu na dziedzictwo archeologiczne, jakie się na niej znajduje, wciąż odwiedzają ją turyści. Geografia Sąsiadując od południa z Burano, znajduje się w strefie bagnisk i torfowisk. Od południowego zachodu oblewają ją wody kanału Borgognoni i Burano, od południowego wschodu kanału św. Antoniego, od północy kanału Torcello, od wschodu i północy otwierają się bagna Rosa i Centrega. Zabytki Na Torcello znajdują się następujące zabytki: Bazylika Santa Maria Assunta z VII-XI w., dawna katedra zniesionej diecezji w Torcello Kościół Santa Fosca z XI-XII w. Muzeum prowincjalne Ponte del Diavolo, most z XV w. Przypisy Linki zewnętrzne Strona muzeum
Torcello

Torcello é uma ilha situada ao norte da Lagoa de Veneza. É considerada a região de Veneza continuamente habitada há mais tempo. O principal atrativo da ilha é a Catedral de Santa Maria Assunta, fundada em 639 e com muitas obras bizantinas dos séculos XI e XII, incluindo mosaicos. História Após a queda do Império Romano, Torcello foi uma das primeiras ilhas da lagoa a serem sucessivamente povoadas por aqueles que fugiram da cidade de Veneti em terra firme (continente), para se abrigar das invasões bárbaras recorrentes, especialmente depois de Átila, o Huno, que destruiu a cidade de Altino e todos os assentamentos em torno de 452. Embora a região de Veneto formalmente pertencesse ao exarcado bizantino de Ravena desde o fim da Guerra Gótica manteve-se inseguro por conta de freqüentes invasões germânicas e guerras. Durante os 200 anos seguintes os lombardos e francos alimentaram um fluxo permanente de refugiados urbanos sofisticados para a segurança relativa da ilha, incluindo o bispo de Altino. Em 638 Torcello tornou-se oficialmente o bispado por mais de mil anos e as pessoas de Altino trouxeram consigo as relíquias de São Heliodoro, agora, o padroeiro da ilha.
Торчелло

Торчелло (итал. Torcello, вен. Torceło) — малонаселённый остров в северной части Венецианской лагуны, который в раннем средневековье был самым крупным поселением лагуны. Его покровительницей издревле считается святая Фоска. Соимённый острову город основан в 452 г. жителями города Альтинума, бежавшими от вторжения гуннов. В 638 году на остров перебрался и местный епископ, который основал соборную церковь для хранения мощей мученика Илиодора. Город разбогател на торговле с Константинополем и к X веку насчитывал не менее 10 000 жителей (существенно больше, чем население тогдашней Венеции). В XII веке гавань Торчелло заилела и превратилась в зловонное болото (итал. laguna morta, «мёртвая лагуна»). Морская торговля заглохла, жители бежали от малярии в Венецию, епископ перебрался в Мурано, большинство зданий было разобрано для строительства венецианских дворцов. К концу XX века на острове проживало несколько семейств рыбаков; большинство жителей заняты обслуживанием многочисленных летом туристов. Помимо причудливого мостика, от средневекового города сохранилось только четыре здания — два скромных палаццо XIV века (в них размещены музейные коллекции), романская церковь Санта-Фоска (XII век) и собор Санта-Мария-Ассунта (864—867, перестроен в 1008 г.) с баптистерием IX века и грандиозным ансамблем византийских мозаик XII века — лучшим в северной Италии. Ссылки Остров Торчелло — фоторепортаж
Торчело (Венеција)

Торчело је насеље у Италији у округу Венеција, региону Венето. Према процени из 2011. у насељу је живело 25 становника. Насеље се налази на надморској висини од 1 м. Партнерски градови Види још Покрајине Италије Италијани Референце Литература Спољашње везе „Italian Railways”. „Italian National and Regional Parks”.
Torcello

Torcello är en ö i Laguna morta, den norra delen av Venediglagunen. Ön var från 638 till 1689 säte för biskoparna av Altinum. Ön blev ett viktigt centrum för politik och handel under denna period. På 1000-talet hade den cirka 10 000 invånare och var större och rikare än Venedig. Efter 1200-talet förlorade staden sin betydelse. Ön hade fortfarande kvar ett råd som hade rätt att nominera en podestà (borgmästare) från Venedig för att styra ön. Lagunen blev så småningom till ett träsk och nästan alla invånare flyttade till Murano eller Venedig. Ön hade 2008 cirka 20 invånare. Endast ett fåtal av de en gång många magnifika byggnaderna på ön har bevarats. Den mest kända byggnaden är katedralen Santa Maria Assunta från år 639, vilken har rika bysantinska mosaiker och andra dekorationer från 1100-talet. Kyrkan Santa Fosca och två palats från 1400-talet, som nu innehåller ett litet museum, finns också kvar. Galleri Referenser Externa länkar Musei di Torcello Wikimedia Commons har media som rör Torcello.
Торчелло

Торчелло (Torcello) — малонаселений острів в північній частині Венеційської лагуни, який до XI ст. був найкрупнішим поселенням в окрузі. Заснований в 452 р. жителями міста Альтіно, які рятувались втечею від вторгнення гуннів. В 638 р. на острів перебрався і місцевий єпископ, який заснував соборну церкву для зберігання мощей мученика Іліодора. Місто розбагатіло на торгівлі з Константинополем і до X століття налічувало не менше 10000 жителів (суттєво більше, ніж населення тодішньої Венеції). В XII ст. гавань Торчелло замулилась і перетворилась в зловонне болото (laguna morta, «мертва лагуна»). Мореторгівля зачахла, жителі втекли від малярії в Венецію, єпископ перебрався в Мурано, більшість будов було разібрано для будівництва венеційських палаців. В теперішній час на Торчелло живе не більше 60 рибаків. Крім вигадливого містка, від середньовічного міста збереглось тільки чотири будівлі — два скромних палаццо XIV ст. (в них розміщені музейні колекції), романська церква Санта-Фоска (XII ст.) і собор Санта-Марія-Ассунта (864–867, перебудована в 1008) з баптистерієм IX ст. і грандіозним ансамблем візантійських мозаїк XII ст. — найкращим у північній Італії. Посилання Остров Торчелло — фоторепортаж
Мост на Конституцията

Мост на Конституцията (на италиански: Ponte della Costituzione) е мост, разположен над Канал Гранде във Венеция, Италия. Съоръжението е проектирано от испанския архитект Сантяго Калатрава и целта му е да свързва Пиацале Рома и железопътната гара Санта Лучия. Мостът е инсталиран през 2008 г. и е отворен за обществеността през нощта на 11 септември 2008 г. Мостът първоначално е бил известен като „Quarto Ponte sul Canal Grande“, преди официалното име да бъде прието за честването на 60-годишнината от италианската конституция. Туристите и местните жители във Венеция обичайно наричат моста Калатрава (на италиански: Ponte di Calatrava). Вижте също Венеция Канал Гранде Риалто Сантяго Калатрава Източници
Ponte della Costituzione

Die 2008 fertiggestellte Brücke Ponte della Costituzione (Brücke der Verfassung) ist die vierte Brücke, die den Canal Grande in Venedig überspannt. Es ist eine Fußgängerbrücke mit Treppenstufen, die den Bahnhof Santa Lucia mit dem Piazzale Roma verbindet. Die Bogenbrücke ist 94 m lang und in der Mitte 9,28 m hoch. Sie besitzt an den Widerlagern eine Konstruktionshöhe von 0,875 m mit einer Breite von rund 6,4 m und in Brückenmitte 2,084 m mit einer Breite von etwa 9 m. Sie wurde von dem spanischen Architekten Santiago Calatrava entworfen. Nach langen Querelen innerhalb der Stadt und Protesten oppositioneller Politiker wurde 2007 mit dem Bau begonnen, für den sieben Millionen Euro angesetzt waren. Die Brücke wurde am 11. September 2008 eingeweiht. Wegen der bis dahin aufgelaufenen Kosten von 11,6 Millionen Euro, sowie der Probleme mit Statik und allgemeiner Nutzung wurde Calatrava vom venetischen Corte dei Conti mit einer Strafzahlung von € 78.000 belegt. Probleme mit der Bautechnik Im Sommer 2011 zeigten sich erhebliche Mängel an den beiden Brückenlagern, die sich bereits um bis zu 5 cm verschoben hatten. An der Ausarbeitung von Sicherungsmaßnahmen zur Verbesserung der Statik wurde gearbeitet. Probleme bei der Nutzung Die Brücke ist wegen der auf ganzer Breite verlaufenden Stufen, die zudem unregelmäßig tief ausgeführt sind, nicht barrierefrei. Rollstuhlfahrer, Personen mit Koffern oder Kinderwagen konnten mit Hilfe einer 2013 eröffneten, westseitig entlanglaufenden Kabine die Brücke zwischen 8 und 22 Uhr in rund sieben Minuten überqueren. Die Kosten für den Bau dieser Konstruktion, die in der ursprünglichen Planung nicht vorgesehen war, und die sich in der Nutzung als störanfällig zeigte, beliefen sich auf 1,8 Millionen Euro. Wegen der langen Überfahrtdauer (einschl. Wartezeit für die einzige Gondel), an Sonnentagen großer Hitze und häufiger Ausfälle wurde 2019 die selten benutzte Konstruktion wieder abgebaut. Außer einem längs in der Mitte verlaufenden, etwa 150 cm breiten Streifen aus Stein besteht der Fußgängerboden aus grünlichem, undurchsichtigem Glas, das besonders bei Nässe und Eisglätte zu Stürzen der Fußgänger geführt hatte. Da das Glas kein Streusalz verträgt, muss die Brücke bei Eisglätte und Schneefall gesperrt werden. Bis 2018 erreichten die Stadt Venedig 5.000 Entschädigungsforderungen von gestürzten Benutzern, die zu Zahlungen von € 60.000 führten. Zunächst wurden Antirutschstreifen aus Trachyt angebracht. Später gab die Stadt Venedig bekannt, dass sie die Glasböden durch Stein ersetzt. Siehe auch Liste der Brücken in Venedig Weblinks Structurae: Ponte della Costituzione, Abbildungen Baubeschreibung (italienisch) Einzelnachweise
Puente de la Constitución (Venecia)

El Puente de la Constitución (Ponte della Costituzione en italiano)​ es un puente de la ciudad de Venecia. Inicialmente conocido como Cuarto Puente sobre el Canal Grande (Quarto Ponte sul Canal Grande en italiano) o Puente de Calatrava. El puente fue conocido coloquialmente por alguno de estos dos nombres ya que durante todo el tiempo que duró su construcción y hasta poco tiempo antes de la fecha prevista para su apertura no se le había asignado un nombre oficial. Junto con el Puente de Rialto, el Puente de los Descalzos, y el Puente de la Academia son los únicos que atraviesan el Canal Grande. Fue diseñado por el ingeniero español Santiago Calatrava y comunica el Piazzale Roma con la zona de la Estación de trenes Santa Lucia. Envuelto en una fuerte polémica por los continuos accidentes de los usuarios, ha sido protagonista de uno de los episodios del programa de TV "Grandes fracasos de la ingeniería". Datos técnicos El puente consta de un solo arco metálico y tiene un largo total de 94 metros con una luz libre central de 81 metros. El ancho de él oscila entre un mínimo de 5,58 m (en los extremos) y un máximo de 9,38 m (en el centro). La altura máxima (en el centro del canal) es de 9,28 m. Historia La construcción del puente se vio envuelta en una gran controversia ya que el proyecto inicial no contemplaba el acceso a personas con movilidad reducida, por las grandes demoras respecto del plazo inicial y por el aumento de los costos de la obra, que se triplicaron. Construcción Tras años de aplazamientos, dudas sobre la estabilidad del puente y la polémica sobre el aumento de los costos, los trabajos de instalación del puente comenzaron el 28 de julio de 2007 con la colocación de los dos tramos laterales y concluyeron el 11 de agosto de 2007 con la colocación del tramo central sobre dos apoyos provisionales, luego de su transporte a lo largo del Gran Canal en la noche del 7 al 8 de agosto. En los días siguientes el tramo central fue soldado a los dos tramos laterales (que están fijados a las bases en tierra firme). Más tarde, y luego de pruebas sobre resistencia de la estructura, en el otoño boreal de 2007 fueron eliminados los apoyos provisionales que sostenían la parte central. Posteriormente comenzaron los trabajos de colocación del suelo, las barandas y demás elementos necesarios para el uso. Sin embargo la inauguración del puente debe esperar el asentamiento definitivo de la estructura y la aprobación por parte de las autoridades correspondientes de la parte destinada a las personas con movilidad reducida. Inicialmente se había previsto una ceremonia de inauguración con la presencia del Presidente de Italia, pero finalmente se canceló ante la posibilidad de protestas de grupos opuestos al puente.​ Oficialmente se había indicado que la apertura se haría el 18 de septiembre de 2008 pero sin previo aviso se habilitó al público pocos minutos antes de la medianoche el 11 de septiembre.​ Véase también Puente de los Descalzos Puente de Rialto Puente de la Academia Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Puente de la Constitución.
Ponte della Costituzione

De Ponte della Costituzione is de vierde brug die het Canal Grande in Venetië overspant. Het is een voetgangersbrug, die het station Santa Lucia verbindt met het Piazzale Roma. De brug is 94 meter lang en 9,28 meter hoog, en is ontworpen door Santiago Calatrava. Men is in 2007 begonnen met de bouw, en in 2008 is de brug geopend. De brug beschikt over een rolstoellift die later aan de brug werd toegevoegd.
Ponte da Constituição (Veneza)

A Ponte da Constituição (em italiano: Ponte della Costituzione) é uma ponte da cidade de Veneza aberta em 2008. Inicialmente conhecida como Quarta Ponte sobre o Canal Grande (Quarto Ponte sul Canal Grande em italiano) ou Ponte de Calatrava. Juntamente com a Ponte de Rialto, a Ponte dos Descalços e a Ponte da Academia é uma das únicas que atravessam o Grande Canal. Foi projetada pelo arquiteto espanhol Santiago Calatrava e comunica a Piazzale Roma com a zona da Estação de Venezia Santa Lucia. Ver também Ponte da Academia Ponte de Rialto Ponte dos Descalços Referências
Мост Конституции

Мост Конституции (итал. Ponte della Costituzione) — мост в Венеции через Гранд-канал, построенный в 2008 году по проекту испанского архитектора Сантьяго Калатравы. Соединяет железнодорожный вокзал Венеции Санта-Лючия с площадью Пьяццале Рома (Piazzale Roma), на которой находится городской автовокзал. Известен также под именами Мост Калатравы и Четвёртый мост. Официальное имя получил в ознаменование 60-й годовщины Конституции Италии. В июне 1999 года муниципалитет Венеции обнародовал предварительный план строительства четвёртого моста через Гранд-канал. В ноябре 1999 года власти города уполномочили разработать проект моста испанскому архитектору Сантьяго Калатраве. Проектом предусматривалось возведение арочного моста с большим радиусом кривизны. Основные элементы моста были созданы за пределами города и доставлялись на место установки по Гранд-каналу с помощью специальных барж. Основа моста выполнена из железобетонных балок, ступеньки на лестницах сделаны из истрийского камня, традиционного для Венеции, и закалённого стекла. Парапеты моста также стеклянные, заканчиваются бронзовыми поручнями со скрытым освещением. Общая длина моста — 79,7 м, ширина колеблется от 9,4 до 17,7 м, высота свода над водой в высшей точке — 7,04 м. В процессе строительства мост подвергался серьёзной критике. Главными критикуемыми моментами были модернистская архитектура моста, плохо вписывающаяся в венецианский архитектурный ансамбль; неудачный выбор места вблизи моста Скальци (расстояние между другими мостами Венеции намного больше) и отсутствие возможности преодолевать его инвалидам-колясочникам (позже этот недостаток был устранён уже в процессе эксплуатации моста путём сооружения специальных лифтов для инвалидов). Протесты и критика, вылившиеся в целую серию митингов против нового моста, привели к тому, что власти отменили торжественное открытие моста. Он был открыт для пешеходов 11 сентября 2008 года без каких-либо официальных церемоний. В 2019 году был удовлетворен иск венецианских властей к Калатраве и инженеру Сальваторе Венто, оба были признаны виновными в конструктивных недостатках моста, в результате которых в строительство было вложено более четырех миллионов евро сверх запланированного бюджета. Калатрава и Венто были оштрафованы на 78 тысяч и 11 тысяч евро соответственно. См. также Список мостов Венеции Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Мост Конституции Ponte di Calatrava Venice divided Четвёртый мост Гранд Канала — Венеция (Европа) (недоступная ссылка)