Таранто

Та́ранто (італ. Taranto, грец. Τάρας, Τάραντας, сиц. Tàrantu) — прибережне місто в Апулії на півдні Італії; адміністративний центр провінції Таранто; важливий торговельний порт, також відомий як основна база військово-морських сил Італії. Антична назва — Тарент (лат. Tarentum). Таранто розташоване на відстані близько 430 км на схід від Рима, 80 км на південний схід від Барі. Місто є третім за величиною континентальним містом Південної Італії — населення становить 193 136 осіб (31-12-2009). Щорічний фестиваль відбувається 10 травня. Покровитель — San Cataldo. Місто є великим морським портом на узбережжі затоки Таранто Іонічного моря. Залізнична станція, вузол автошляхів. У місті розвинуті чорна металургія і коксохімія. Значне машинобудування (судно-, верстато-, сільсько-господарсько- і електромоторобудування). Також нафтопереробна, воєнна, цементна, харчосмакова промисловість. Розвинуто рибальство. Історія Тарант заснований у 706 р. до н. е. дорійцями зі Спарти — в давнину його вважали єдиної спартанською колонією за межами Пелопоннесу. За переказами, колоністами стали парфенії — діти спартіаток та періеків, народжені для поповнення війська під час кривавих мессенських війн. Ватажок переселенців Фалант нібито отримав в Дельфах оракул, що наказав обрати для облаштування місце, де падає дощ з ясного неба. Після багатьох поневірянь Фалант здогадався про сенс пророцтва лише тоді, коли побачив сльози власної дружини — Етри (чиє ім'я, власне, і значило «ясне небо») і оголосив супутникам, що для колонії обрав берег, біля якого вони в цей час знаходилися. Навряд чи вибір був настільки випадковим — адже місце, визначене Фалантом було надзвичайно вдалим — мис, що видавався далеко в море, було легко захищати, а широка і глибока бухта, яка відділяла його від континенту, ніби спеціально була створена для укриття великого флоту. Місто назвали на честь Тараса — сина грецького морського бога Посейдона та німфи Сатіріони, яка нібито мешкала в цих краях. Тарантські монети прикрашало зображення Тараса верхи на дельфіні. За місцевими легендами місто було засноване самим Тарасом, або ж навіть Гераклом. З часу заснування Таранта в місті існувала царська влада. Геродот стверджує, що ще в 492 році до н. е. тарентинців очолював цар Аристофілід. Втім, цілком можливо, що влада царя була суттєво обмежена — за зразком метрополії, Спарти. Аристотель каже про панування в Таранті родової знаті. Цілком відповідають цьому твердженню й свідчення про те, що місто перебувало під владою піфагорійців, які перебралися сюди з сусідніх Кротона і Метапонта, — адже послідовники Піфагора всебічно підтримували традиційний лад і аристократичний політичний устрій. З часом тарентинцям стало затісно на їхній території. Проте будь-які спроби розширити міські володіння натикалися на спротив тубільців — племен япігів. Для спільної боротьи з ними у 472 р. до н. е. Тарант уклав союз з Регієм. Проте військо, зібране союзниками, було розгромлене япігами біля Каїлії — Геродот стверджував, що не знав іншої битви, в якій греки зазнали б таких великих втрат. Ще одна поразка чекала на тарентинців у 466 році до н. е. У битві загинуло стільки аристократів, що ватажки місцевого демосу легко усунули від влади тих представників знаті, які ще залишалися в живих, вигнали піфагорійців, скасували царську владу і встановили у місці демократичний лад, в якому займали провідні позиції торгівці та власних рибальських суден. Разом з тим деякі піфогорійці, зокрема Архіпп і Лісід зберегли участь у політичному житті. Державний переворот не послабив зв'язки Таранта зі Спартою. Спартанці зазвичай не підтримували демократії, але для власної колонії зробили виняток. З афінянами тарантинці, навпаки, ворогували. Зовнішню політику Тарентської держави у роки визначають дві тісно пов'язані завдання: боротьба з мессапами і захоплення нових земель із єдиною метою їхньої колонізації, покликаної вирішити внутрішньополітичні проблеми поліса. Конфлікт із місцевими племенами розвивався загалом сприятливо для тарентинців. Після невдалої спроби зруйнувати Гірію та інші поселення мессапів тарентійці невдовзі взяли реванш, завдавши поразки месапам і співакам. Також Тарент веде боротьбу спочатку з Метапонтом, громадяни якого змушені були поступитися тарентинцям частину своєї території, а потім - близько 444 р. до н. е. - і з Фуріями через володіння областю Сіріса. Війна з фурійцями завершилася утворенням спільної колонії у Сирісі. У 432 році до н. е. З Фуріями було укладено новий мирний договір. Обидва міста навіть спільно заснували колонію Гераклея — яка, втім, швидко опинилася саме під контролем Таранта. З колонізацією Сирітиди і заснуванням Гераклеї земельне питання, що довго турбувало тарентинців, було вирішено і тим було започатковано тривалий період піднесення Таренту. Гераклея отримала державний лаг за зразком тарентського. З початком Пелопонеської війни тарантинці трималися спартанського боку і навіть відмовилися надати афінському флоту воду та місце для відпочинку. У 367 році до н. е. союз проти Таранта уклали Карфаген та етруски. Проте це не завадило справжньому розквіту під владою міста багаторічного стратега, філософа та математика Архіта. Тарант в цей час не лише перетворився на найбільший порт і ринок Південної Італії. Він мав найбільшу армію і найпотужніший військовий флот. Щоправда, після смерті Архіта в 347 р. до н. е. розпочався поступовий занепад міста. Заможні тарантинці більше не хотіли воювати самі, і все більше покладалися на загони найманців та іноземних володарів. У 343 р. до н. е. на запрошення Таранта до Італії прибув зі своїм військом і флотом спартанський цар Архідам III. Щоправда його похід завершився у 338 р. до н. е. прикрою поразкою під стінами Мандурії, де поклав голову і сам цар. У 333 р. до н. е. тарантинці запросили для боротьби з тубільцями епірського царя Александра Молоського, але через два роки і він загинув в битві з луканами біля Пандосії. У 320 р. до н. е. був підписаний мирний договір між Тарантом і самнітами. Проте у 304 р. до н. е. тарантинці самі напали на луканів і звернулися по допомогу до сиракузького тирана Агафокла. У 303 році до н. е. тарантинці знову запросили спартанців — на цей раз царя Клеоніма. Архітектура Серед архітектурних пам'яток Таранто — собор ХІІ ст. Таранто, арагонська фортеця, барокова забудова. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 4870 іноземців з 109 країн, серед них 1186 громадян країн Євросоюзу та 269 громадян України. Клімат Уродженці Леонардо Костальйола (*1921 — †2008) — відомий у минулому італійський футболіст, воротар, згодом — футбольний тренер. Люцій Лівій Андронік Іккос (V до н. е.) — давньогрецький атлет-олімпіонік. Сусідні муніципалітети Карозіно Фаджано Фраганьяно Гроттальє Лепорано Массафра Монтеіазі Монтемезола Монтепарано Пульсано Роккафорцата Сан-Джорджо-Іоніко Статте Інше Від топоніма «Таранто» походить слово «тарантул» — цей павук поширений в околицях міста З «Таранто» пов'язана також назва танцю тарантела Галерея зображень Див. також Список муніципалітетів провінції Таранто Примітки Джерела Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985., Том 11., кн. 1., К., 1984, стор. 140 Посилання Таранто // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Теза, 2006.