Nero kolosszusa

Nero kolosszusa egy 30 méter magas bronz szobor volt, melyet Nero császár (Kr. u. 37–68) építtetett a Domus Aurea, a császári palota komplexum előcsarnokában, ami egy igen nagy területen feküdt a Palatinus domb északi oldalától a Viminalis dombon keresztül az Esquilinus dombig. Néró örökösei átalakíttatták a napisten, Sol szobrává. Később a szobrot áthelyezték az ókori Róma hatalmas amfiteátruma mellé, mely (feltevések szerint) a kolosszus közelsége miatt Colosseum néven vált ismertté. A kolosszust utoljára egy iniciálékkal díszített kéziratban említik meg, mely a Kr. u. 4. század végén készülhetett. A szobor nem sokkal utána tűnt el, valószínűleg ledőlt egy földrengés következtében vagy elpusztították a római fosztogatás idején, habár néhány forrás szerint a szobor még a Kr. u. 7. században is állt. Ma a szobor egyetlen maradványa néhány olyan betontömb, amelyek egykor a márvány talapzatának alapját képezték. Története A szobrot a főpalota bejárata előtt, a Via Appia végállomásánál helyezték el, a nagy csarnok előterében, amely elválasztotta a várost a magánvillától. Zenodorus görög építész tervezte a szobrot, és Kr. u. 64 és 68 között kezdte el megépítését. Az idősebb Plinius szerint a szobor magassága elérte a 106,5 római lábat (30,3 méter (99 láb)), bár más források szerint 37 méter (121 láb) magas volt. Röviddel Nero 68-ban bekövetkezett halála után Vespasianus császár napsugár-koronát tetetett rá és Colossus Solis-nak nevezte át, a római napisten Sol istene után. 128 körül Hadrianus császár elrendelte, hogy a szobrot a Domus Aurea-tól helyezzék át a Colosseum (Amphitheatrum Flavianum) mellé, attól északnyugatra, hogy helyet teremtsen a Vénusz és Róma temploma számára. Decrianus építész helyezte át a szobrot 24 elefánt segítségével. Commodus császár lecseréltette a szobor fejét, hogy saját magát ábrázolja, mint Herkules, de halála után helyreállították, és így maradt. A szobor utolsó ókori említése a 354-es kronográfia hivatkozása. A Nero kolosszusból ma már semmi sem maradt, kivéve a Colosseum közelében, a második helyen található talapzat alapjait. Lehetséges, hogy 410-ben a római fosztogatás során elpusztult, vagy az ötödik századi földrengések sorozatának egyikében megdőlt, fémét pedig elhordták. Az is lehetséges azonban, hogy a szobor a középkorban még állt, mert Szent Béda (kb. 672–735) verse azt mondja: „Amíg a Kolosszus áll, Róma állni fog, amikor a Kolosszus ledől, Róma is összedől, amikor Róma összedől, a világ is összedől.” Az egykor márvánnyal borított téglafalú talapzat maradványait 1936-ban Benito Mussolini parancsára eltávolították. Az alapokat 1986-ban feltárták, nyilvánosan megtekinthető. Kapcsolata a Colosseummal Az egyik elmélet szerint a római amfiteátrum, a Colosseum neve erről a szoborról származik. Szent Béda (kb. 672–735) írt egy híres epigrammát, amely a szobor szimbolikus jelentőségét ünnepelte: „Quandiu stabit coliseus, stabit et Roma; quando cadit coliseus, kadet et Roma; quando cadet Roma, cadet et mundus” („Amíg a Kolosszus áll, Róma állni fog, amikor a Kolosszus ledől, Róma is összedől, amikor Róma összedől, a világ is összedől”). Ezt gyakran félrefordítják, hogy a Colosseumra és ne a Colossusra utaljon (mint például Byron Childe Harold zarándoklata című versében). Abban az időben azonban, amikor Bede írta, a hímnemű coliseus főnevet a szoborra, nem pedig a flaviai amfiteátrumra használta.