Vil·la Popea

La Vil·la Popea (en llatí Villa Poppaea) és una vil·la romana situada al peu del Vesuvi, prop de Nàpols, al sud d'Itàlia, que data dels primers temps imperials. La vil·la és una gran estructura situada a l'antiga ciutat romana d'Oplontis (la moderna Torre Annunziata), a uns deu metres per sota del nivell actual. Va ser propietat de l'emperador Neró i utilitzada per la seva segona esposa, Popea Sabina, com la seva residència principal quan no era a Roma. Segons Suetoni, Neró havia matat Popea l'any 65 d'un cop de peu a l'abdomen quan es trobava al final de l'embaràs. La vil·la, com a part de les excavacions d'Oplontis, fou declarada Patrimoni de la Humanitat per la Unesco el 1997, juntament amb Pompeia i Herculà. Actualment està regentada per la Soprintendenza Speciale per i Beni Archeologici di Napoli e Pompei. Història La Vil·la Popea, en un primer moment anomenada «Vil·la A», va ser excavada per primer cop el segle xvii amb resultats desiguals, però se'n va produir una recuperació més àmplia i sistemàtica a partir de 1968; es tracta d'una vil·la residencial d'oci en la qual, però, hi ha sales dedicades a la producció de vi i d'oli. La vil·la data del 39 aC i va ser ampliada a l'època de la dinastia Júlio-Clàudia. Es va atribuir a Popea Sabina, esposa de Neró, per la inscripció trobada en una àmfora que anava dirigida a ella. L'evidència arqueològica suggereix que, en el moment de l'erupció del Vesuvi el 24 d'agost de l'any 79, la casa no estava habitada i es trobava en procés de reconstrucció i decoració, possiblement arran del terratrèmol de l'any 62. Tots els objectes varen ser trobats apartats en algunes habitacions. Fins ara, la vil·la no ha estat totalment excavada i l'única àrea que ha vist la llum correspon a la part oriental, mentre que l'entrada principal i la part oest estan pendents de recuperació, cosa que es veu dificultada per la presència d'una carretera moderna i un edifici militar. Estructura La distribució de la vil·la és molt complexa, fruit de diverses ampliacions. A més, les parts que encara falten per descobrir a la banda de ponent deixen algun dubte pendent sobre les respectives funcionalitats de cada cambra i secció. La vil·la consta de dues grans estructures –la més antiga en direcció est-oest i una de posterior en direcció sud-nord – que formen una "L" al voltant d'un jardí que feia també les funcions d'hort. L'estructura est-oest tenia la façana principal orientada al sud, de cara al mar –que ara s'ha retirat–, i una façana monumental de factura posterior a la façana nord, de cara al jardí. Aquí se situa la zona termal, els accessos, la zona de servei i una zona d'enllaç entre les estances originals i l'ampliació que corre en direcció sud-nord. L'estructura sud-nord té el jardí/hort situat a la banda de ponent i una gran piscina que corre paral·lela al llarg del costat de llevant. Té una zona d'estances al sud i una galeria davant la piscina que dona accés a una filera d'habitacions combinades amb viridariums (vergers, hortets) que decoren i aporten llum a les habitacions i als salons. Jardí Al nord hi havia un gran jardí, on es varen trobar algunes escultures de marbre i on s'han reconstruït els models de les arrels dels grans arbres que hi havia, principalment oliveres, però també magraners o baladres. Al costat de cadascuna de les antigues arrels, s'ha plantat un arbre de la mateixa espècie. L'accés actual a l'interior de la vil·la es fa per aquesta banda, si bé en la configuració original aquest era un espai interior. Zona termal La zona termal consta, a més, d'un gran saló, el triclini i un cubiculum al voltant de dos petits patis que aportaven llum a les estances. Zona d'accés Actualment, s'accedeix a la vil·la des del jardí/hort, entrant per un gran saló amb columnes, similar a un propileu, obert cap al jardí i que ben bé podria tractar-se d'un gran menjador. Formant un bloc en direcció sud, a continuació trobem un petit jardinet amb una font circular al centre, un espai de distribució que enllaça la zona termal, la zona de serveis centrada en un petit peristil i l'ampli atri i el seu impluvium. Zona de servei Un peristil petit, dins del qual hi ha un viridarium, és una peça que complementa el larari, un espai senyorial de culte. Alhora que decora i dona llum, fa funcions de distribució entre diverses estances molt senzilles utilitzades per al servei, com a magatzems i per allotjar-hi la latrina. Zona d'enllaç Entre la part més antiga de la vil·la, que té l'atri com a centre, i l'estructura més moderna que transcorre en direcció sud-nord al costat de la piscina, trobem un impressionant passadís amb funcions de vestidor i dues zones senyorials orientades al mar: el gran peristil i una galeria amb els dormitoris. Zona de la piscina L'estructura més moderna de la vil·la s'estén en direcció sud-nord al llarg d'una gran piscina, amb una galeria que la connecta a una sèrie d'estances i petits jardins interiors. Notes i referències