NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Прицци

Прицци (итал. Prizzi) — коммуна в Италии, располагается в регионе Сицилия, подчиняется административному центру Палермо. Население составляет 5518 человек (на 2004 г.), плотность населения составляет 60 чел./км². Занимает площадь 95 км². Почтовый индекс — 90038. Телефонный код — 091. Покровителем населённого пункта считается святой Георгий. Праздник ежегодно празднуется 23 апреля. Ссылки
Прици

Прици (итал. Prizzi) је насеље у Италији у округу Палермо, региону Сицилија. Према процени из 2011. у насељу је живело 4514 становника. Насеље се налази на надморској висини од 988 м. Географија Становништво Види још Покрајине Италије Италијани Референце Литература Спољашње везе Медији везани за Прици на Викимедијиној остави Званични веб-сајт „Italian Railways”. „Italian National and Regional Parks”.
Прицці

Прицці (італ. Prizzi, сиц. Prizzi) — муніципалітет в Італії, у регіоні Сицилія, метрополійне місто Палермо. Прицці розташоване на відстані близько 480 км на південь від Рима, 45 км на південь від Палермо. Населення — 4929 осіб (2014). Щорічний фестиваль відбувається 23 квітня. Покровитель — святий мученик Юрій. Демографія Населення за роками: Станом на 1 січня 2023 року в муніципалітеті офіційно проживало 28 іноземців з 8 країн, серед них 18 громадян країн Євросоюзу. Сусідні муніципалітети Кампофеліче-ді-Фіталія Кастроново-ді-Січилія Корлеоне Леркара-Фридді Палаццо-Адріано Вікарі Див. також Список муніципалітетів метрополійного міста Палермо Примітки
Колона на Марк Аврелий

Колоната на Марк Аврелий е дорийска колона, разположена в Рим на наречения в нейна чест площад „Колона“ (на италиански: Piazza Colonna). Издигната е в памет на Маркоманската война на Марк Аврелий от сина му Комод. За неин прототип е послужила Траяновата колона. Берелефите, които са разположени спираловидно около колоната, напомнят за победите на императора над маркоманите и квадите и за „чудото с дъжда“, който тогава е ободрил римските войници и разколебал враговете им.
Columna de Marc Aureli

La Columna de Marc Aureli és un monument de la ciutat de Roma que fou construït entre el 176 i el 192 per celebrar, possiblement després de la seva mort, les victòries de l'emperador romà Marc Aureli (161 - 180) contra els pobles germànics dels marcomans, els sàrmates i els quades que es trobaven al nord del curs mitjà del Danubi durant les Guerres Marcomanes. La columna, de 29,617 metres d'altura, equivalent a 100 peus romans, està situada sobre una base de 10,1 metres fins a totalitzar 39,717 metres d'altura. Està formada per 27 o 28 enormes blocs superposats de marbre de Carrara, d'un diàmetre aproximat de 3,70 metres. Aquests blocs estan foradats i pel seu interior hi ha una escala de cargol de 203 esglaons, il·luminada per petites obertures, que condueix a la terrassa que es troba a la part superior del capitell, d'estil dòric. Al voltant dels blocs s'enrotlla un fris disposat en espiral, decorat amb baixos relleus, que té una llargada total de 110 metres. En ell es mostren escenes de les batalles i els enemics derrotats pels romans durant les guerres Marcomanes. Aquesta columna es va inspirar en la columna de Trajà, però, a diferència d'aquesta, les escenes representades no estan en ordre cronològic. Està situada a la Piazza Colonna, al davant del Palau Chigi, de Roma. Posteriorment aquesta columna ha servit d'inspiració per a posteriors estàtues del Renaixement. Bibliografia Beckmann, Martin. The Column of Marcus Aurelius. University of North Carolina Press, 2011. ISBN 978-0-8078-3461-9. Beckmann, Martin «The 'Columnae Coc(h)lides' of Trajan and Marcus Aurelius». Phoenix. Classical Association of Canada, 56, 3/4, 2002, p. 348–357. DOI: 10.2307/1192605. JSTOR: 1192605. Caprino, C.; A. M. Colini, G. Gatti, M. Pallottino, P. Romanelli. La Colonna di Marco Aurelio, 1955. Coarelli, F. La Colonna di Marco Aurelio - The Column of Marcus Aurelius, 2008. Ferris, Iain. Hate and War: The Column of Marcus Aurelius, 2009. Jones, Mark Wilson. Principles of Roman Architecture. Yale University Press, 2000. ISBN 0-300-08138-3. Rendina, Claudio. Enciclopedia di Roma. Roma: Newton & Compton, 2000. Scheid, J.; V. Huet. Autour de la colonne Aurélienne, 2000.
Sloup Marka Aurelia

Sloup Marka Aurelia (latinsky Columna Centenaria Divorum Marci et Faustinae, italsky Colonna di Marco Aurelio) je starověká stavební památka, nacházející se na náměstí Piazza Colonna v Římě. Historie Sloup byl postaven v dórském stylu, v letech 180–196, po smrti císaře Marka Aurelia. Předlohou stavbě byl Trajánův sloup, který byl vystavěn v roce 113 na Traianově fóru, na počest římských vítězství nad Dáky. Skládá se z dvaceti osmi bloků z carrarského mramoru. Jeho trup vysoký 29,62 metru s průměrem 3,7 metru stojí na deset metrů vysokém podstavci. Na spirálovém vyvýšeném pase, stylem připomínající Trajánův sloup, je vytesano stošestnáct bojových scén zachycujících obě vojenská tažení Marka Aurelia v letech 172–175 proti Markomanům a Sarmatům. Oproti Trajánovu sloupu jsou scény provedeny hlubšími vrypy, které činí postavy plastičtější a výraznější. Reliéfy jsou velmi významným historickým dokladem a jediným zachovaným ikonografickým svědectvím bojů mezi Římany a středoevropskými germánskými kmeny v době Markomanských válek. Jednotlivé výjevy i samotné postavy jsou zdrojem mnoha informací. Vzhled římských vojenských táborů, způsob přemostění řeky, vzhled osob či příbytků Germánů, představují jedinečný zdroj poznatků a dokladů týkajících se zmíněných událostí. Latinské pojmenování sloupu je důkazem toho, že sloup byl původně zasvěcen císaři a jeho manželce Faustině. Jejich pozlacené sochy původně stály na vrcholové platformě monumentu, přístupné po vnitřním točitém schodišti se stodevadesáti stupínky. V roce 1589 dal papež Sixtus V. obě sochy odstranit a nahradit bronzovou sochou apoštola Pavla s mečem. Současně byl sloup zrekonstruován architektem Domenikem Fontanou. Fontana vytvořil nový mramorový základ, na který použil stavební materiál ze zbouraného Septizonia na Palatinu. Na věčnou památku této události dal papež do podstavce vytesat nápis: Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Stĺp Marka Aurelia na slovenské Wikipedii. Literatura Řím – umění a architektura. Praha: Slovart, 2008. ISBN 978-80-7391-061-7. Rímske pamiatky na strednom Dunaji. Bratislava: Nadácia pre záchranu kultúrneho dedičstva, 2010. ISBN 978-80-968910-1-6. (slovenština) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sloup Marka Aurelia na Wikimedia Commons
Marcus Aurelius-søjlen

Marcus Aurelius-søjlen er en søjle på Piazza Colonna i Rom. Monumentet er udført med Trajanussøjlen som forbillede. Søjlen, der er 39 m høj, var oprindelig en del af et gravmonument over den romerske kejser Marcus Aurelius, rejst 180 e.Kr. Den er smykket af et relief, der løber i en spiral rundt om søjlen og og skildrer hans kampe mod folkene nord for Donau, der dengang truede Romerriget. På grund af jordhævningen er en del af søjlens base havnet under jorden. En ny base blev fremstillet i 1587, samtidig som pave Sixtus V lod placere en statue af apostelen Paulus på toppen, med blikket i retning mod Peterskirken. Eksterne henvisninger Uddybende omtale af søjlen og dens historie (engelsk)
Stup Marka Aurelija

Stup Marka Aurelija (lat. Columna Centenaria Divorum Marci et Faustinae, tal. Colonna di Marco Aurelio) je starorimski trijumfalni stup pobjede ukrašen spiralnim reljefom i sagrađen u čast rimskog cara Marka Aurelija po uzoru na Trajanov stup. Nalazi se u Rimu na trgu Piazza Colonna. Napravljen u dorskom stilu, no kako je dedikacijski natpis uništen, nepoznato je kada je stup građen i izgrađen. Smatra se da je to bilo nakon proslave trijumfa 176. ili nakon 180. godine. Jedan natpis pronađen u blizini ovog područja svjedoči da je stup bio sigurno dovršen do 193. godine. Ukupna visina stupa je 39,62 metara. Mramor koji je korišten za izgradnju ovog stupa dopremljen je iz kamenoloma koji se nalazio sjeverno od Rima na zapadnoj obali Apeninskog poluotoka. Stup Marka Aurelija počiva na platformi koja zauzima 9 kvadratnih metara širine i jedan metar visine. Na podnožje stupa nadovezuje se stablo stupa koje je bez torusa i kapitela visoko 26 metara. Stup je izvana ukrašen reljefom koji predstavlja pohod Marka Aurelija protiv Gota na sjeveru. Sastoji se od 116 prizora koji se obavijaju 21 put u ukupnoj dužini od 245 metara. Priča započinje prelaskom rimske vojske preko rijeke Dunava. Prikaz Viktorije dijeli zapise iz dva razdoblja rata na dunavskoj granici. Na stupu je prikazano i kišno čudo, spaljivanje barbarskih sela i naselja te zarobljavanje žena i djece. Prikazi na stupu jasno prikazuju autoritet vođe. Na stupu se nalazi i 56 malih prozora koji ispunjavaju unutrašnjost stupa svjetlošću. Unutar stupa vodi 190 stepenica do vrha/gornjeg vijenca gdje je do 1589. godine stajao carev kip koji je Domenico Fontana po nalogu pape Siksta V. zamijenio kipom sv. Pavla. Za razliku od ostalih trijumfalnih stupova koji su, osim što su veličali moć vladara imali i ulogu mauzoleja, ovaj stup nije sadržavao pepelne ostatke cara i njegove žene. Njihov je pepeo prenesen u obližnji Hadrijanov mauzolej. Stup se još uvijek nalazi u Rimu na svojoj prvotnoj lokaciji - na današnjem trgu Piazza Colonna („Trg stupa”) ispred palače Palazzo Chigi. Poveznice Trajanov stup Umjetnost starog Rima Slavoluk Vanjske poveznice Columna Aureliana Hrvatska enciklopedija LZMK Usporedba sadašnjeg izgleda stupa i kako je izgledao u rimsko doba, (u međumrežnoj pismohrani archive.org 28. rujna 2011.) (engl.) Povijest Stupa Marka Aurelija (engl.)
Marcus Aurelius-oszlop

A Marcus Aurelius-oszlop (olaszul Colonna di Marco Aurelio) egy carrarai márványból faragott diadaloszlop Marcus Aurelius császár tiszteletére a római Piazza Colonnán. A Traianus-oszlop mintájára készített oszlopot jóval a császár halála után fejezték be. Domborművei a császár kvádok, szarmaták, jazigok és markomannok ellen vívott háborújának jeleneteit örökítik meg. A Traianus-oszlop domborműszalagjával ellentétben a Marcus Aurelius-oszlop művészi munkája felületesebb, de sokkal drámaibb, kevésbé stilizálja a háború és a katonai élet egyes mozzanatait. A harminc méter magas oszlop tetején ma Szent Pál apostol szobra áll, amelyet V. Szixtusz pápa állíttatott a császár ledöntött szobra helyére. Források Ürögdi, György (1980). Róma. Panoráma. ISBN 963 243 191 X. Hinzten-Bohlen, Brigitte (2005). Művészeti kalauz Róma és Vatikán. Vince Kiadó. ISBN 978-963-9552-49-4. Művészeti lexikon III. (L–Q). Főszerk. Zádor Anna, Genthon István. 3. kiad. Budapest: Akadémiai. 1983. 241. o. Szakirodalom Bianchi Bandinelli R., "Arte Plebea", in Dialoghi di Archeologia a. I, pp. 7–19 1967 Becatti G., L'arte dell'età classica, VI edizione, Firenze 1989 Külső hivatkozások A Marcus Aurelius oszlop a Pantheon előtt (olaszul) A Romasegreta oldalon (olasz) Archiválva 2007. március 25-i dátummal a Wayback Machine-ben Fotógaléria
Kolumna Marka Aureliusza

Kolumna Marka Aureliusza – pomnik w Rzymie wzniesiony dla upamiętniania zwycięstw cesarza, obecnie znajdujący się na Piazza Colonna. Kolumnę wystawiono na wschodnim skraju ówczesnego Polu Marsowego, nieopodal świątyni Neptuna, dla upamiętnienia zwycięstw zmarłego cesarza odniesionych nad plemionami barbarzyńskimi (Markomanów, Kwadów, Sarmatów, Jazygów) w latach 176-193. Budowę ukończoną w 196 r. n.e., prawdopodobnie rozpoczęto w roku 180, a wzorem dla jej twórców była kolumna Trajana. Wysokość całej konstrukcji wykonanej z kararyjskiego marmuru wynosi 29,77 m. W zamyśle twórców służyła ona za podstawę pomnika zasłużonego i ubóstwionego władcy. 27 października 1589 na szczycie kolumny umieszczono (na polecenie papieża Sykstusa V) obecną do dziś statuę św. Pawła Apostoła autorstwa Giacomo della Porta. Dekorację trzonu kolumny wykonano jako spiralnie wijącą się, ozdobną wstęgę z reliefem przedstawiającym epizody walk z dwóch wojen prowadzonych przez cesarza z plemionami barbarzyńskimi. Choć sposób zdobienia utrzymany w podobnym stylu ciągłej narracji przypomina dekorację kolumny Trajana, brak jej jednak monumentalności i ekspresji tamtego pomnika, na którym wyobrażono większą liczbę, lecz mniejszych rozmiarami postaci, bardziej też nacechowanych spokojem. Dekoratora tej kolumny cechuje większa emocjonalność i ekspresyjność wyobrażeń przy zachowaniu mniejszej staranności dokumentacyjnej. Odmienny jest bowiem sposób rzeźbienia: dzięki częstemu i umiejętnemu użyciu świdra płaskorzeźby są głębsze i wyrazistsze, dające efekt światłocienia z ostrzejszymi kontrastami, co uwydatnia element ruchu. Wskutek tego twórca osiągnął również lepsze rezultaty w psychologicznym odwzorowaniu postaci. Ponadto ich spiętrzenie wywołuje wrażenie wieloplanowości (np. w scenie ukazującej prowadzenie jeńców); dla lepszej czytelności w wyobrażeniach pominięto pejzaż. Jako drugi zabytek dokumentujący ten typ konstrukcji właściwej jedynie architekturze rzymskiej, należy też do niewielu przykładów ocalałych budowli, które uświetniły Rzym w okresie panowania Antoninów. Zobacz też Kolumna Antonina Piusa Kolumna Trajana Kolumna Fokasa architektura starożytnego Rzymu Przypisy
Marcus Aurelius-kolonnen

Marcus Aurelius-kolonnen är en kolonn belägen på Piazza Colonna i Rom. Monumentet är en imitation av Trajanuskolonnen. Kolonnen, som är 39 meter hög, var ursprungligen en del av ett gravmonument rest 180 e.Kr. över den romerske kejsaren Marcus Aurelius. Den smyckas av en relief som löper i spiral runt kolonnskaftet och skildrar hans strider mot folken norr om Donau, som då hotade det romerska imperiet. På grund av markhöjningen har en del av basen hamnat under jorden, och en ny bas gjordes 1587, samtidigt som påven Sixtus V lät placera en staty av aposteln Paulus på toppen, blickande i riktning mot Peterskyrkan. Platsen pryddes med en av Giacomo della Portas fontäner (1575). Galleri Källor Claridge, Amanda (1998) (på engelska). Rome: An Oxford Archaeological Guide. Oxford Archaeological Guides, 99-2662277-1. Oxford: Oxford University Press. sid. 193–198. ISBN 0-19-288003-9 Coarelli, Filippo (1980) (på italienska). Guida archeologica di Roma (3). Milano: Arnoldo Mondadori. sid. 268–269. OCLC 7187657 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Marcus Aurelius-kolonnen.
Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario

Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario ist die römisch-katholische Titel- und Pfarrkirche der gleichnamigen Pfarrei im römischen Quartieri Q.XV Della Vittoria im Nordosten Roms. Sie wurde 1928 bis 1932 vom katholischen Frauenorden der Töchter der unbefleckten Maria von Guadalupe erbaut und Unserer Lieben Frau von Guadalupe, der Schutzpatronin Mexikos, geweiht. Die Kirche wurde im selben Jahrzehnt an das Bistum Rom verkauft, welches sie 1936 in eine Pfarrkirche umwandelte. Papst Paul VI. erklärte Nostra Signora di Guadalupe 1969 zur Titelkirche. Die Kirche wurde beim Konsistorium am 18. Februar 2012 Kardinal Timothy Michael Dolan zugewiesen, der sie am 14. Oktober 2012 in Besitz nahm. Titelkirche Miguel Darío Miranda y Gómez (1969–1986) Franz Hengsbach (1988–1991) Adolfo Antonio Suárez Rivera (1994–2008) Vakant (2008–2012) Timothy Michael Dolan (2012-) Weblinks Eintrag bei catholc hierarchy Einzelnachweise
Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario

The church of Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario is a place of Catholic worship in Rome, in the suburbs Della Vittoria, in the square Our Lady of Guadalupe. History It was built between 1928 and 1932 by the Daughters of Mary Immaculate of Guadalupe and dedicated to Our Lady of Guadalupe, patroness of Mexico. The church was later sold to the diocese of Rome, who transformed it into the parish: it was established June 22, 1936 with the decree of the Cardinal Vicar Francesco Marchetti Selvaggiani Dominici Gregis. The church is home to the cardinal's title of "Our Lady of Guadalupe a Monte Mario", founded by Pope Paul VI April 29, 1969. Timothy M. Dolan is the incumbent cardinal-protector since 2012. Description On the high altar of the church is placed the image of Our Lady of Guadalupe, the work of a Mexican priest donated to Pope Leo XIII in 1880 and then donated in 1929 by Pius XI to Mexican nuns. Pius XII in 1955 proclaimed Our Lady of Guadalupe "Queen of labor": at that time the image was placed a crown, made by the engraver Guido Veroi. The presbytery, of exquisite workmanship, is an altar made of perforated white marble. Cardinal Priest Pope Paul VI established it as a titular church on 30 April 1969. Miguel Darío Miranda y Gómez, 30 April 1969 appointed-15 March 1986 died Franz Hengsbach, 28 June 1988 appointed-24 June 1991 died Adolfo Antonio Suárez Rivera, 26 November 1994 appointed-22 March 2008 died Timothy M. Dolan, 18 February 2012 appointed- present References Pope Paul VI established it as titular church External links Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario
Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario

Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario är en kyrkobyggnad och titelkyrka i Rom, helgad åt Vår Fru av Guadalupe. Kyrkan är belägen vid Piazza Nostra Signora di Guadalupe på Monte Mario i suburbio Della Vittoria och tillhör församlingen Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario. Kyrkan förestås av stiftspräster. Historia Kyrkan uppfördes åren 1928–1932 i nyromanik. Enligt en källa är kyrkan uppförd i barocchetto-stil. Kyrkan byggdes initialt för kongregationen Figlie di Maria Immacolata di Guadalupe, men den såldes inom kort till Roms stift. Ovanför portalen finns en framställning av Vår Fru av Guadalupe med texten io sono vostra madre pietosa. Fasadens hörnpilastrar har kuddkapitäl, vars stensniderier visar olika odjur och vidunder. Den ljusa interiören har en öppen takstol. Det fristående marmoraltaret är utfört i gotisk stil. Tabernaklet i marmor har en förgylld dörr. Ovanför tabernaklet återfinns en ädikula med en kopia av ikonen Vår Fru av Guadalupe. Denna ikon kröntes som Arbetets Drottning år 1955 av kardinal Clemente Micara. Titelkyrka Kyrkan stiftades som titelkyrka av påve Paulus VI år 1969. Kardinalpräster Miguel Darío Miranda y Gómez: 1969–1986 Franz Hengsbach: 1988–1991 Vakant: 1991–1994 Adolfo Antonio Suárez Rivera: 1994–2008 Vakant: 2008–2012 Timothy Dolan: 2012– Kommunikationer Busshållplats Nostra Signora Di Guadalupe – Roms bussnät, linje 912 Källor Noter Webbkällor ”Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario” (på italienska). info.roma.it. Arkiverad från originalet den 12 februari 2021. https://archive.md/e3fbl. Läst 12 februari 2021. ”Chiesa di Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario” (på italienska). Le Chiese delle Diocesi Italiane. Ufficio Nazionale per i beni culturali ecclesiastici e l'edilizia di culto e Servizio Informatico della Conferenza Episcopale Italiana. Arkiverad från originalet den 12 februari 2021. https://archive.vn/dQkTV. Läst 12 februari 2021. Tryckta källor Rendina, Claudio (2000) (på italienska). Guida insolita ai misteri, ai segreti, alle leggende e alle curiosità delle Chiese di Roma. Roma: Newton & Compton. sid. 275. ISBN 88-8289-419-3 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Nostra Signora di Guadalupe a Monte Mario.
Bivacco Ivrea

Das Bivacco Ivrea ist eine unbewirtschaftete Biwakschachtel der Sektion Ivrea des Club Alpino Italiano (CAI). Es liegt im Nationalpark Gran Paradiso im Piemont im Norden von Italien auf 2770 m s.l.m. südlich des Gran Paradiso. Es wurde 1947 erbaut und diente als Vorlage für zwölf weitere baugleiche Typen. Die Selbstversorgerhütte ist das ganze Jahr über geöffnet und bietet Betten für neun Personen. Zustieg und Touren Das Biwak ist in etwa sechs Stunden von der Gemeinde Noasca zu erreichen oder in viereinhalb Stunden vom Rifugio Noaschetta. Über den Colle del Gran Paradiso ist ein Übergang zum Rifugio Vittorio Emanuele II möglich. Weblinks Website des CAI Canavese-Valli di Lanzo
Bivacco Ivrea

Il bivacco Ivrea è un bivacco situato nel comune di Noasca (TO), nelle Alpi Graie, a 2.770 m s.l.m., all'interno del parco nazionale del Gran Paradiso. Storia Costruito nell'estate del 1947, fu inaugurato il 7 settembre 1947 e inquadrato nella sezione di Ivrea del CAI. La struttura, mai modificata fino ai giorni nostri, consisteva in un telaio di legno con una copertura di lamiere d'alluminio all'esterno e fu il primo esemplare progettato dall'ing. Apollonio, poi riproposto per altri 12 bivacchi. Caratteristiche Il bivacco si trova nella parte alta del vallone di Noaschetta, sotto il lago di Gay, nella parte piemontese del parco nazionale del Gran Paradiso. Tipicamente è considerato il punto di partenza per le ascensioni alle cime circostanti, come alternativa al rifugio Pontese, situato sul versante opposto del Colle dei Becchi. Il bivacco è sempre disponibile, ma non dotato di corrente elettrica, sebbene provvisto di coperte. Sorgenti d'acqua sono presenti a breve distanza. Accessi L'accesso classico al rifugio prevede la partenza da Noasca (1.100 m) seguendo il sentiero n. 548 per l'Alpe Scialier. Si passa per l'alpe Lavassa (1.496 m) e per il rifugio Noaschetta (1.550 m) tenendosi sulla sinistra idrografica del fiume che scende dalla val di Noaschetta. Si passa poi per l'alpe Gorgi e per il vallone di Noaschetta. Nei pressi dei ruderi dell'alpe la Bruna (2.473 m) si passa sulla destra del fiume fino ad altri ruderi. Si sale il pendio morenico fino al colle dove sorge il bivacco. Il percorso è su sentiero sterrato ben segnalato, classificato come difficoltà E, da percorrersi in 5 ore. Un altro accesso è possibile dal lago di Teleccio (nel vallone di Piantonetto a 1.917 m) passando per il colle dei Becchi (2.990 m) con sentiero e tracce, difficoltà EE, tempo 4 ore. Ascensioni Testa della Tribolazione (3.642 m), 3 ore Punta di Ceresole (3.777 m) Gran Paradiso (4.061 m), per la Cresta Gastaldi Tresenta (3.609 m) Becca di Moncorvé (3.875 m) Testa di Valnontey (3.562 m) Traversate Rifugio Pontese (2.217 m), difficoltà EE, 3,5 ore: passando per il Colle dei Becchi (2.990 m) Bivacco Giraudo (2.630 m), difficoltà E, 4 ore: passando per la Bocchetta del Ges (2.614 m) Rifugio Vittorio Emanuele II (2.732 m), difficoltà EE; 5 ore: per il colle del Gran Paradiso (3.345 m) Note Bibliografia Giulio Berutto, Lino Fornelli, Alpi Graie meridionali. Guida dei Monti d'Italia, Milano, CAI e TCI, 1980. Emanuele Andreis, Renato Chabod e Mario C. Santi, Gran Paradiso. Guida dei Monti d'Italia, Milano, CAI e TCI, 1963. Voci correlate Parco nazionale del Gran Paradiso Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Bivacco Ivrea Collegamenti esterni Ivrea (m 2771 s.l.m.), su testdb.lanponet.it, CAI (archiviato dall'url originale il 9 ottobre 2016).
Bazilika svatého Mořice (Imperia)

Katedrála svatého Mořice je basilica minor ve městě Imperia v italském regionu Ligurie. Jde o konkatedrálu diecéze Albenga-Imperia. Stavěla se od roku 1781 do roku 1838. Jde o největší kostel v Ligurii. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Basilica di San Maurizio (Imperia) na italské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála svatého Mořice (Imperia) na Wikimedia Commons
Basilika San Maurizio

Die Basilika San Maurizio in der norditalienischen Hafenstadt Imperia ist die Pfarrkirche der gleichnamigen Pfarrei und Konkathedrale des Bistums Albenga-Imperia. Die klassizistische Kirche wurde zwischen 1781 und 1838 unter Leitung von Gaetano Cantoni erbaut. Mit ihrer Errichtung sollte der Republik Genua und Porto Maurizio, einem ehemals selbstständigen Stadtteil Imperias, ein majestätisches Denkmal gesetzt werden. Architektur San Maurizio ist die größte Kirche der Region Ligurien. Das Langhaus, das im Osten in den Chor mit Hauptaltar und Orgel mündet, wird von zwei Querhäusern gekreuzt. Über der östlichen Vierung steht die Hauptkuppel. Den Westabschluss bildet die breite antikisierende Fassade mit zwei Flankentürmen, von denen der nördliche das Geläut trägt. Der Umriss beträgt circa 70 × 42 Meter und umfasst eine Gesamtfläche von etwa 3000 Quadratmetern. Die Türme sind ungefähr 36 Meter hoch und die Laterne der Hauptkuppel befindet sich in einer Höhe von circa 48 Metern. Eine weitere Kuppel ist 23 Meter hoch. Einzelnachweise Weblinks Homepage der Parochie San Maurizio