Colosseum

Colosseumul (/ˌkɒləˈsiːəm/ KOL-ə-SEE-əm; italiană Colosseo [kolosˈsɛːo], derivat în cele din urmă de la cuvântul grecesc antic „kolossos” care înseamnă o statuie mare sau un gigant) este un amfiteatru eliptic în centrul orașului Roma, Italia, la est de Forumul Roman. Este cel mai mare amfiteatru antic construit vreodată și cel mai mare amfiteatru în picioare din lume. Construcția a început sub împăratul Vespasian în anul 72 și a fost finalizată în anul 80 d.Hr. sub succesorul și moștenitorul său, Titus. Modificări suplimentare au fost făcute în timpul domniei lui Domitian. Cei trei împărați care au fost patroni ai lucrării sunt cunoscuți sub numele de dinastia Flaviană, iar amfiteatrul a fost numit Amfiteatrul Flavian (latină Amphitheatrum Flavium; italiană Anfiteatro Flavio [aɱfiteˈaːtro ˈflaːvjo]) de către ulteriorii clasicisti și arheologi datorită asocierii cu numele lor de familie (Flavius). Colosseumul este construit din calcar travertin, tuf vulcanic și beton cu fațadă de cărămidă. Acesta putea găzdui, în diferite perioade ale istoriei sale, un număr estimat între 50.000 și 80.000 de spectatori, având un public mediu de aproximativ 65.000 de persoane; a fost utilizat pentru conteste de gladiatori și spectacole publice, inclusiv vânătoare de animale, execuții, reconstituiri ale unor bătălii celebre, drame bazate pe mitologia romană și, pentru o scurtă perioadă, bătălii navale simulate. Accesul în amfiteatru se făcea prin 80 de arcade. Un element structural ieșit din comun îl reprezintă sistemul de acoperire al Colloseumului. Coronamentul construcției este dotat cu 240 de stâlpi impozanți, din vârful cărora pleacă tot atâtea cabluri extrem de lungi, necesare pentru susținerea unui uriaș inel central, ținut astfel în suspensie la circa 40 de metri față de sol. Peste această rețea de frânghii asemănătoare unei pânze de păianjen se derulează traverse textile, cât mai ușoare , probabil din in, care converg către inelul central. În centru rămâne o amplă deschidere circulară, asemănătoare celei din cupola Pantheonului. Greutatea totală a acoperișului ar fi estimată la circa 24 de tone, respectiv 100 de kilograme pentru fiecare stâlp de susținere. Clădirea a încetat să mai fie utilizată pentru divertisment în era medievală timpurie. Ulterior, a fost reutilizată pentru scopuri precum locuințe, ateliere, cartiere pentru o ordine religioasă, fortăreață, carieră și sanctuar creștin. Deși parțial ruinat de cutremure și de hoții de piatră care luau spolia, Colosseumul rămâne un simbol renumit al Romei Imperiale și a fost inclus pe lista Noilor Șapte Minuni ale Lumii. Este una dintre cele mai populare atracții turistice ale Romei și în fiecare Vinerea Mare, Papa conduce un proces al „Căii Crucii” catolice, cu torțe, care începe în zona din jurul Colosseumului. Colosseumul este reprezentat pe versiunea italiană a monedei de 5 cenți euro. Denumire În originea sa, denumirea latină a clădirii a fost pur și simplu latină amphitheatrum, lit. amfiteatru. Deși numele modern Amfiteatrul Flavian (latină Amphitheatrum Flavium) este adesea folosit, nu există dovezi că acesta a fost utilizat în antichitatea clasică. Acest nume se referă la patronajul dinastiei Flaviene, în timpul căreia clădirea a fost construită, dar structura este mai bine cunoscută sub numele de Colosseum. În antichitate, romanii s-ar fi putut referi la Colosseum prin numele neoficial Amphitheatrum Caesareum (cu Caesareum un adjectiv referitor la titlul Cezar), dar acest nume poate să fi fost strict poetic, deoarece nu era exclusiv pentru Colosseum; Vespasian și Titus, constructorii Colosseumului, au construit și un Amfiteatru Flavian în Puteoli (Pozzuoli modern). Se crede că numele Colosseum este derivat de la o statuie colosală a lui Nero, realizat după modelul Colosului din Rhodos. Sculptura gigantică de bronz a lui Nero ca zeu solar a fost mutată în poziția sa alături de amfiteatru de către împăratul Hadrian. Cuvântul colosseum este un substantiv neutru latin format din adjectivul colosseus, care înseamnă „gigantic” sau „colosal”. Până în anul 1000, numele latin „Colosseum” a fost creat pentru a se referi la amfiteatru de la „Colossus Solis” din apropiere. În secolul al VIII-lea, o epigramă atribuită Venerabilului Bede a celebrat semnificația simbolică a statuii într-o profeție care este citată în mod diferit: Quamdiu stat Colisæus, stat et Roma; quando cadet colisæus, cadet et Roma; quando cadet Roma, cadet et mundus („cât timp stă Colosul, stă și Roma; când va cădea Colosul, va cădea și Roma; când va cădea Roma, va cădea și lumea”). Aceasta este adesea tradusă greșit pentru a se referi la Colosseum și nu la Colos (ca, de exemplu, în poemul lui Byron Pelerinajul lui Child Harold). Cu toate acestea, în momentul în care Pseudo-Bede a scris, substantivul masculin coliseus se aplica statuii și nu amfiteatrului. Ortografia a fost uneori alterată în latină coloseum, iar coliseum este atestat din secolele al XII-lea și, respectiv, al XIV-lea. În secolul al XII-lea, structura a fost înregistrată ca latină amphitheatrum colisei, lit. Amfiteatrul Colosului. În Evul Mediu Central, amfiteatrul Flavian este atestat ca franceza veche colosé din secolul al XIII-lea târziu, iar în franceza medie⁠(d) colisée până la începutul secolului al XVI-lea, moment până la care cuvântul putea fi aplicat oricărui amfiteatru. Din franceza medie⁠(d) colisée a derivat engleză medie colisee, în uz până la mijlocul secolului al XV-lea și folosit de John Capgrave în Solace of Pilgrims (Mângâierea pelerinilor), în care a remarcat: engleză medie collise eke is a meruelous place … þe moost part of it stant at þis day (Coliseul este de asemenea un loc minunat... cea mai mare parte a lui stă în picioare și în ziua de azi). O traducere în engleză de John Bourchier, al 2-lea Baron Berners, a biografiei lui Marcus Aurelius scrisă de Antonio de Guevara în jurul anului 1533, se referea la engleză medie this Emperour, beynge with the Senate at Collisee (acest Împărat, fiind cu Senatul la Collisee) .... În mod similar, italiană colosseo sau italiană coliseo sunt atestate ca referindu-se mai întâi la amfiteatrul din Roma, și apoi la orice amfiteatru (ca italiană culiseo în 1367). Până în 1460, exista un echivalent în catalană coliseu; până în 1495 a apărut spaniolă coliseo, iar până în 1548 portugheză coliseu. Cea mai timpurie mențiune a numelui Colosseum în engleză modernă timpurie este traducerea din 1600, de către Philemon Holland, a lucrării Urbis Romae topographia a lui Bartolomeo Marliani, pe care a folosit-o în pregătirea traducerii sale a operei din epoca augustană a lui Liviu, Ab Urbe Condita Libri. Textul afirmă: „Acest Amfiteatru era numit în mod obișnuit Colosseum, după Colosul lui Nero, care a fost așezat în pridvorul casei lui Nero”. În mod similar, John Evelyn, traducând numele franceza medie⁠(d) le Colisée folosit de teoreticianul arhitectural Roland Fréart de Chambray, a scris: „Și este într-adevăr un fel de miracol să vezi că Colosseumul ... și nenumărate alte structuri care păreau a fi fost construite pentru eternitate, să fie în prezent atât de ruinase și dărăpănate”. Istorie Construcție, inaugurare și renovări romane Locul ales a fost o zonă plată pe fundul unui văi joase între dealurile Caelian, Esquilin și Palatin, prin care curgea un pârâu canalizat și un lac/mlăștină artificială. Până în secolul al II-lea î.Hr., zona era dens populată. Aceasta a fost devastată de Marele incendiu al Romei din anul 64 d.Hr., după care Nero a confiscat o mare parte din zonă pentru a o adăuga domeniului său personal. El a construit grandiosul Domus Aurea pe loc, în fața căruia a creat un lac artificial înconjurat de pavilioane, grădini și porticuri. Aquaductul Aqua Claudia existent a fost extins pentru a alimenta zona cu apă, iar gigantica statuie de bronz Colosul lui Nero a fost amplasată în apropiere, la intrarea în Domus Aurea. Deși Colosul a fost păstrat, o mare parte a Domus Aurea a fost dărâmată. Lacul a fost îndesat și terenul a fost reutilizat ca locație pentru noul Amfiteatru Flavian. Școli de gladiatori și alte clădiri auxiliare au fost construite în apropiere, în fostul domeniu al Domus Aurea. Decizia lui Vespasian de a construi Colosseumul pe locul lacului lui Nero poate fi văzută ca un gest populist de a returna poporului o zonă a orașului pe care Nero o însușise pentru uzul său propriu. Spre deosebire de multe alte amfiteatre, care se aflau la periferia unui oraș, Colosseumul a fost construit în centrul orașului, plasându-l, de fapt, atât simbolic, cât și geografic, în inima Romei. Construcția a fost finanțată din opulentele pradă luată din Templul Evreiesc după Primul Război Romano-Evreiesc din anul 70 d.Hr., care a condus la Asediul Ierusalimului. Conform unei inscripții reconstituite găsite pe șantier, „împăratul Vespasian a ordonat ca acest nou amfiteatru să fie ridicat din partea de pradă a generalului său.” Se presupune adesea, așa cum este și cu multe alte proiecte romane ale vremii, că sclavii și prizonierii de război au fost aduși înapoi la Roma și au contribuit la forța de muncă masivă necesară pentru construcția amfiteatrului. Alături de această sursă gratuită de muncă necalificată, echipe de meșteri romani profesioniști, ingineri, artiști, pictori și decoratori au întreprins sarcinile mai specializate necesare pentru construirea Colosseumului. Colosseumul a fost construit cu mai multe materiale diferite: lemn, calcar, tuf vulcanic, țigle, ciment și mortar. Construcția Colosseumului a început sub domnia lui Vespasian în jurul anilor 70–72 d.Hr. (73–75 d.Hr. conform unor surse). Colosseumul fusese terminat până la al treilea nivel până în momentul morții lui Vespasian în anul 79. Nivelul superior a fost finalizat de fiul său, Titus, în anul 80, iar jocurile inaugurale au avut loc în anii 80 sau 81 d.Hr. Dio Cassius relatează că peste 9.000 de animale sălbatice au fost ucise în timpul jocurilor inaugurale ale amfiteatrului. Au fost emise monede comemorative care să celebreze inaugurarea. Clădirea a fost remodelată în continuare sub fiul mai tânăr al lui Vespasian, împăratul proaspăt desemnat Domitian, care a construit hipogeul, o serie de tunele utilizate pentru adăpostirea animalelor și sclavilor. El a adăugat, de asemenea, o galerie în vârful Colosseumului pentru a-i crește capacitatea de locuire. În anul 217, Colosseumul a fost grav avariat de un incendiu major (cauzat de fulger, conform lui Dio Cassius), care a distrus nivelurile superioare de lemn ale interiorului amfiteatrului. Acesta nu a fost complet reparat decât în jurul anului 240 și a suferit reparații suplimentare în 250 sau 252 și din nou în 320. Honorius a interzis practica luptelor de gladiatori în 399 și din nou în 404. Luptele de gladiatori sunt menționate pentru ultima dată în jurul anului 435. O inscripție înregistrează restaurarea diverselor părți ale Colosseumului sub Teodosiu al II-lea și Valentinian al III-lea (domnit 425–455), posibil pentru a repara daunele provocate de un cutremur major în 443; alte lucrări au urmat în 484 și 508. Arena a continuat să fie utilizată pentru concursuri până bine în secolul al VI-lea. Vânătorile de animale au continuat până cel puțin în 523, când Anicius Maximus și-a sărbătorit consulajul cu unele venationes, criticate de regele Teodorich cel Mare din cauza costului lor ridicat. Perioada Medievală Colosseumul a suferit mai multe schimbări radicale de utilizare. Până la sfârșitul secolului al VI-lea, o mică capelă fusese construită în structura amfiteatrului, deși acest lucru nu a conferit aparent nicio semnificație religioasă deosebită clădirii în ansamblu. Arena a fost transformată într-un cimitir. Numeroasele spații boltite din arcadele de sub tribune au fost transformate în locuințe și ateliere și sunt consemnate că au fost închiriate până târziu în secolul al XII-lea. În jurul anului 1200, Familia Frangipani a preluat Colosseumul și l-a fortificat, folosindu-l aparent ca un castel. La începutul până la mijlocul secolului al XIV-lea, relocarea Papei la Avignon a provocat un declin demografic în Roma care a lăsat regiunea nesigură. Colosseumul a fost în mare parte abandonat de public și a devenit un adăpost popular pentru bandiți. Daune grave au fost aduse Colosseumului de marele cutremur din 1349, provocând prăbușirea părții exterioare sudice, aflată pe un teren aluvial mai puțin stabil. O mare parte din piatra căzută a fost reutilizată pentru a construi palate, biserici, spitale și alte clădiri în alte părți ale Romei. În anul 1377, după întoarcerea Papei la Roma, Colosseumul a fost restaurat de o ordine religioasă numită Arciconfraternita del SS. Salvatore ad Sancta Sanctorum, care a locuit apoi o porțiune nordică a acestuia până târziu, în secolul al XIX-lea. Interiorul amfiteatrului a fost intens jefuit de piatră, care a fost reutilizată în altă parte, sau (în cazul fațadei de marmură) a fost arsă pentru a face var nestins. Clemele de fier care țineau împreună zidăria au fost smulse sau cioplite din pereți, lăsând numeroase găuri care încă marchează clădirea și astăzi. Perioada modernă În secolele al XVI-lea și al XVII-lea, oficialii Bisericii au căutat un rol productiv pentru Colosseum. Papa Sixtus al V-lea (1585–1590) a planificat transformarea clădirii într-o fabrică de lână pentru a oferi locuri de muncă prostituatelor din Roma, deși această propunere a eșuat din cauza morții sale premature. În 1671, cardinalul Paluzzo Altieri a autorizat utilizarea sa pentru coridă; un protest public a determinat abandonarea ideii în grabă. În 1749, Papa Benedict al XIV-lea a aprobat opinia conform căreia Colosseumul a fost un loc sacru unde primii creștini au fost martirizați. El a interzis utilizarea Colosseumului ca carieră și a consacrat clădirea Patimilor lui Hristos și a instalat Calea Crucii, declarând-o sfințită prin sângele martirilor creștini care au pierit acolo (a se vedea Semnificația în creștinism). Cu toate acestea, nu există dovezi istorice care să susțină afirmația lui Benedict, nici măcar vreo dovadă că cineva înainte de secolul al XVI-lea să fi sugerat acest lucru; Enciclopedia Catolică concluzionează că nu există temeiuri istorice pentru această presupunere, cu excepția ipotezei rezonabil și plauzibile că unii dintre numeroșii martiri ar fi putut foarte bine să fi fost. Ulterior, papii au inițiat diverse proiecte de stabilizare și restaurare, îndepărtând vegetația abundentă care acoperise structura și o amenința să o deterioreze și mai mult. Fațada a fost consolidată cu șprițuri triunghiulare de cărămidă în 1807 și 1827, iar interiorul a fost reparat în 1831, 1846 și în anii 1930. Substructura arenei a fost parțial excavată în 1810–1814 și 1874 și a fost complet expusă sub Benito Mussolini în anii 1930. Colosseumul este astăzi una dintre cele mai populare atracții turistice ale Romei, primind milioane de vizitatori anual. Efectele poluării și ale deteriorării generale în timp au determinat un program major de restaurare efectuat între 1993 și 2000, la un cost de 40 de miliarde de lire (19,3 milioane de dolari sau 20,6 milioane de euro la prețurile din 2000). În ultimii ani, Colosseumul a devenit un simbol al campaniei internaționale împotriva pedepsei cu moartea, desființată în Italia în 1948. Mai multe demonstrații anti-pedeapsă cu moartea au avut loc în fața Colosseumului în 2000. Din acel moment, ca un gest împotriva pedepsei cu moartea, autoritățile locale din Roma schimbă culoarea iluminării nocturne a Colosseumului de la alb la auriu ori de câte ori o persoană condamnată la moarte oriunde în lume își comută sentința sau este eliberată, sau dacă o jurisdicție desființează pedeapsa cu moartea. Cel mai recent, Colosseumul a fost iluminat în auriu în noiembrie 2012, după desființarea pedepsei capitale în statul american Connecticut în aprilie 2012. Datorită stării ruinase a interiorului, este impractical să se găzduiască evenimente mari în Colosseum; doar câteva sute de spectatori pot fi acomodați în scaune temporare. Cu toate acestea, concerte mult mai mari au fost organizate chiar în exterior, folosind Colosseumul ca fundal. Printre artiștii care au cântat la Colosseum în ultimii ani se numără Ray Charles (mai 2002), Paul McCartney (mai 2003), Elton John (septembrie 2005), și Billy Joel (iulie 2006). Descriere Structura Colosseul roman a fost, probabil, cea mai grandioasă operă a arhitecturii romane, iar în construcția sa s-au utilizat cele mai variate tehnici de construcție. Pilastrele și arcurile sunt din travertin așezat fără mortar. În părțile inferioare și în subsoluri s-a folosit tuf vulcanic în același mod. Multe dintre aceste blocuri erau fixate cu cleme metalice. Bolțile care susțin caveaua au fost realizate turnând mortar de ciment direct pe cofraje de lemn, o inovație care ușura zidăria. Faptul că edificiul a fost amplasat peste un lac a obligat la săparea până la 14 metri de nămol inutilizabil și la realizarea unei fundație de aproape 13 metri de opus cementicium (șiruri alternative de mortar de var și pietre). Arena și hipogeul Terenul de joc propriu-zis era un oval de 75 pe 44 de metri și era de fapt o platformă construită din lemn și acoperită cu nisip. Întregul subsol era un complex de tunele și temnițe (hipogeul) în care erau cazați gladiatorii, condamnații și animalele. Podeaua avea mai multe trape și ascensoare care comunicau cu subsolul și care puteau fi folosite în timpul spectacolului. Planul arenei avea un sistem complet de drenaj, conectat la patru impunătoare canalizări. S-a sugerat că acestea răspund de necesitatea de a evacua apa după spectacolele navale. Cu toate acestea, se pare că însuși Domițian, abandonând ideea naumahiei, a pavat canalizările și a instalat pe arena ascensoare pentru luptele de gladiatori. Acoperirea din lemn nu se mai păstrează, astfel că întregul labirint subteran rămâne astăzi în aer liber. Caveaua Amplul interior al tribunei era diferențiat în niveluri rezervate pentru diferitele clase sociale: În podium, primul dintre ele, stăteau cei mai iluștri romani: senatorii, magistrații, preoții și poate vestalele. La ambele capete ale axei minore se aflau câte o lojă: tribuna imperială (pulvinar) și alta rezervată pentru magistrat care uneori prezida jocurile. Având în vedere că acest nivel era cel mai apropiat de fiare, exista o rețea metalică de protecție și arcași postați regulat. Maenianum primum, pentru aristocrații care nu aparțineau senatului, Maenianum secundum, împărțit în imum pentru cetățenii bogați și summum pentru cei săraci. În partea cea mai de sus se afla maenianum summum in ligneis, făcut din lemn, probabil fără scaune și rezervat pentru femeile sărace. În plus, unele ordine sociale, precum tribunii, preoții sau miliția, aveau sectoare rezervate. Accesul din coridoare spre trepte se realiza prin intermediul vomitorium-urilor, denumite astfel pentru că permiteau ieșirea unui număr enorm de oameni într-un timp scurt. Erau atât de bine proiectate încât cei 50 000 de spectatori puteau fi evacuați în puțin peste treizeci de minute. con travertino. Acoperiș Colosseul dispunea de un acoperiș din pânză pliabilă, acționat cu ajutorul scripetelor. Acest acoperiș, confecționat inițial din pânză pentru vele și apoi înlocuit cu în (mai ușor), se sprijinea pe o structură de frânghii despre care se știe puțin. Fiecare sector de pânză putea fi mișcat separat de cele din jur și era acționat de un detașament de marinari din flota romană. În partea superioară a fațadei au fost identificate găurile în care erau plasate cele 250 de catarge din lemn care susțineau cablurile. Frânghiile erau ancorate în pământ, deoarece altfel catargele ar fi suportat prea multă greutate. În acest scop, exista un inel concentric de pietre sau cipuri situat la 18 metri de fațadă, pe esplanada exterioară, care permitea și controlul publicului pentru a evita aglomerările. Fâșia dintre fațadă și cipuri era pavata cu travertin. Exterior Spre deosebire de teatrele romane construite pe versanți de deal, Colosseumul este o structură complet separată. Își derivă arhitectura exterioară și interioară de bază de la cea a două teatre așezate spate în spate. Are formă eliptică în plan, cu o lungime de 189 de metri (615 picioare / 640 de picioare romane) și o lățime de 156 de metri (510 picioare / 528 de picioare romane), cu o suprafață de bază de 6 acri. Înălțimea zidului exterior este de 48 de metri (157 picioare / 165 de picioare romane). Perimetrul măsura inițial 545 de metri (1.788 picioare / 1.835 de picioare romane). Arena centrală este un elipsoid lung de 87 m (287 picioare) și lat de 55 m (180 picioare), înconjurat de un zid înalt de 5 m (15 picioare), deasupra căruia se ridicau rânduri de locuri pentru spectatori. Se estimează că pentru zidul exterior au fost necesare peste 100.000 metru cubi (3,5 milion cubic feet) de travertin așezate fără mortar; acestea erau ținute împreună de 300 de tone de cleme de fier. Cu toate acestea, acesta a suferit daune extensive de-a lungul secolelor, segmente mari prăbușindu-se după cutremure. Partea de nord a peretelui perimetral este încă în picioare; șprițurile triunghiulare distinctive de cărămidă de la fiecare capăt sunt adăugiri moderne, fiind construite la începutul secolului al XIX-lea pentru a sprijini zidul. Restul exteriorului actual al Colosseumului este de fapt zidul interior original. Partea supraviețuitoare a fațadei monumentale a zidului exterior cuprinde trei niveluri suprapuse surmontate de un podium pe care stă un atic înalt, ambele fiind perforate de ferestre interspălate la intervale regulate. Arcadele sunt încadrate de semi-coloane de ordinul doric, ionic și corintic, în timp ce aticul este decorat cu pilaștri corintici. Fiecare dintre arcele din arcadele de la etajul doi și trei încadrau statui, probabil în onoarea divinităților și a altor personaje din mitologie clasică. Două sute patruzeci de console pentru catarge erau poziționate în jurul părții superioare a aticului. Acestea susțineau inițial un velarium retractabil, cunoscut sub numele de velarium, care proteja spectatori de soare și ploaie. Acesta consta dintr-o structură asemănătoare unei plase, acoperită cu pânză și confecționată din frânghii, cu o gaură în centru. Acoperea două treimi din arenă și era înclinată spre centru pentru a prinde vântul și a oferi o adiere publicului. Marinari, special înrolați din cartierul general naval roman de la Misenum și cazați în apropierea Castra Misenatium, erau folosiți pentru a manevra velarium-ul. Capacitatea uriașă a Colosseumului de a găzdui mulțimi a făcut esențial ca locația să poată fi umplută sau evacuată rapid. Arhitecții săi au adoptat soluții foarte asemănătoare cu cele utilizate în stadioanele moderne pentru a aborda aceeași problemă. Amfiteatrul era înconjurat de optzeci de intrări la nivelul solului, dintre care 76 erau utilizate de spectatori obișnuiți. Fiecare intrare și ieșire era numerotată, la fel și fiecare scară. Intrarea principală nordică era rezervată Împăratului Roman și ajutorilor săi, în timp ce celelalte trei intrări axiale erau cel mai probabil utilizate de elită. Toate cele patru intrări axiale erau bogat decorate cu reliefuri din stuc pictat, dintre care supraviețuiesc fragmente. Multe dintre intrările exterioare originale au dispărut odată cu prăbușirea zidului perimetral, dar intrările XXIII (23) până la LIIII (54) au supraviețuit. Spectatorilor li se dădea bilete sub formă de fragmente de ceramică numerotate, care îi direcționau către sectorul și rândul corespunzător. Aceștia accesau locurile lor prin vomitorii (singular vomitorium), pasaje care se deschideau într-un rând de locuri de jos sau din spate. Acestea dispersau rapid oamenii pe locurile lor și, la încheierea evenimentului sau în cazul unei evacuări de urgență, le permiteau ieșirea în doar câteva minute. Denumirea de vomitoria provine din cuvântul latin pentru o descărcare rapidă, de la care engleza derivă cuvântul vomit. Locuri de așezare interioare Conform Codex-Calendarului din 354, Colosseumul putea găzdui 87.000 de oameni, deși estimările moderne plasează cifra în jur de 50.000. Aceștia erau așezați într-un aranjament pe niveluri care reflecta natura rigid stratificată a societății romane. La capetele nordice și, respectiv, sudice erau prevăzute loji speciale pentru Împărat și pentru Vestale, oferind cele mai bune vederi asupra arenei. Alături de ele, la același nivel, se afla o platformă largă sau podium pentru clasa senatorială, căreia îi era permis să-și aducă propriile scaune. Numele unor senatori din secolul al V-lea pot fi văzute încă sculptate în piatră, rezervând probabil zone pentru uzul lor. Nivelul de deasupra senatorilor, cunoscut sub numele de maenianum primum, era ocupat de clasa nobiliară non-senatorială sau cavaleri (equites). Următorul nivel, maenianum secundum, era rezervat inițial pentru cetățenii romani obișnuiți (plebeii) și era împărțit în două secțiuni. Partea inferioară (immum) era pentru cetățenii bogați, în timp ce partea superioară (summum) era pentru cetățenii săraci. Sunt prevăzute sectoare specifice pentru alte grupuri sociale: de exemplu, băieți cu tutorii lor, soldați în permisie, demnitari străini, scribi, heralzi, preoți și așa mai departe. Au fost prevăzute locuri de șezut din piatră (și mai târziu din marmură) pentru cetățeni și nobili, care probabil și-au adus propriile perne cu ei. Inscripțiile identificau zonele rezervate pentru anumite grupuri. Un alt nivel, maenianum secundum in legneis, a fost adăugat în partea de sus a clădirii în timpul domniei lui Domițian. Acesta cuprindea o galerie pentru săracii obișnuiți, sclavi și femei. Ar fi fost fie doar în picioare, fie ar fi avut bănci de lemn foarte abrupte. Unele grupuri au fost interzise cu totul de la Colosseum, în special groapagii, actorii și foștii gladiatori. Fiecare nivel a fost împărțit în secțiuni (maeniana) de pasaje curbe și pereți joși (praecinctiones sau baltei), și a fost subdivizat în cunei, sau pene, de trepte și culoare de la vomitorii. Fiecare rând (gradus) de locuri a fost numerotat, permițând desemnarea exactă a fiecărui loc individual prin gradus, cuneus și număr. Arena Arena propriu-zisă avea 83 metri pe 48 metri (272 picioare pe 157 picioare / 280 pe 163 picioare romane). Aceasta era compusă dintr-un pardoseală de lemn acoperită cu nisip (cuvântul latin pentru nisip este harena sau arena), acoperind o structură subterană elaborată numită hipogeu (care literalmente înseamnă „subteran”). Hipogeul nu a făcut parte din construcția originală, ci a fost comandat de împăratul Domițian. Puțin mai rămâne acum din pardoseala originală a arenei, dar hipogeul este încă clar vizibil. Acesta consta dintr-o rețea subterană pe două niveluri de tuneluri și cuști sub arenă unde gladiatorii și animalele erau ținute înainte de a începe concursurile. Optzeci de puțuri verticale asigurau acces instantaneu la arenă pentru animalele încuiate și elementele de decor ascunse dedesubt; platforme mai mari cu balamale, numite hegmata, asigurau accesul pentru elefanți și altele asemenea. A fost restructurat de numeroase ori; se pot observa cel puțin douăsprezece faze diferite de construcție. Hipogeul era conectat prin tuneluri la o serie de puncte din afara Colosseumului. Animalele și artiștii erau aduse prin tunel din grajdurile din apropiere, iar cazărmile gladiatorilor de la Ludus Magnus la est fiind de asemenea conectate prin tuneluri. Tuneluri separate erau prevăzute pentru Împărat și pentru Vestale pentru a le permite să intre și să iasă din Colosseum fără a fi nevoie să treacă prin mulțimi. Cantități substanțiale de mașinării existau de asemenea în hipogeu. Ascensoare și scripeți ridicau și coborau decoruri și recuzită, precum și ridicau animalele încuiate la suprafață pentru eliberare. Există dovezi pentru existența unor mecanisme hidraulice majore și conform relatărilor antice, era posibil să se inunde rapid arena, probabil printr-o conexiune la un apeduct din apropiere. Cu toate acestea, construcția hipogeului la porunca lui Domițian a pus capăt practicii inundării și, astfel, și bătăliilor navale, la începutul existenței Colosseumului. Există însă o dezbatere largă cu privire la practicitatea și logistica acestui fenomen, ceea ce duce la speculații cu privire la realitatea sa. Acest lucru se datorează în principal faptului că nu există dovezi fizice ale naumachiilor în rămășițele Colosseumului. Clădiri auxiliare Colosseumul și activitățile sale susțineau o industrie substanțială în zonă. Pe lângă amfiteatrul în sine, multe alte clădiri din apropiere erau legate de jocuri. Imediat la est se află rămășițele Ludus Magnus, o școală de instruire pentru gladiatori. Aceasta era conectată la Colosseum printr-un pasaj subteran, pentru a permite un acces ușor al gladiatorilor. Ludus Magnus avea propria arenă de antrenament în miniatură, care era ea însăși o atracție populară pentru spectatorii romani. Alte școli de instruire se aflau în aceeași zonă, inclusiv Ludus Matutinus (Școala Dimineții), unde erau instruiți luptătorii cu animale, plus Școlile Dacice și Galice. De asemenea, în apropiere se aflau Armamentarium, care cuprindea un arsenal pentru depozitarea armelor; Summum Choragium, unde era depozitată mașinăria; Sanitarium, care avea facilități pentru tratarea gladiatorilor răniți; și Spoliarium, unde corpurile gladiatorilor morți erau dezbrăcate de armură și eliminate. În jurul perimetrului Colosseumului, la o distanță de 18 m (59 ft) de perimetru, se afla o serie de stâlpi înalți de piatră, cinci rămânând pe partea estică. Au fost avansate diverse explicații pentru prezența lor; este posibil să fi fost o graniță religioasă, sau o graniță exterioară pentru verificarea biletelor, sau o ancoră pentru velarium sau tendă. Utilizare Colosseumul a fost utilizat pentru a găzdui spectacole de gladiatori, precum și o varietate de alte evenimente. Spectacolele, numite munera, erau întotdeauna oferite de persoane private și nu de stat. Acestea aveau un puternic element religios, dar erau și demonstrații de putere și prestigiu familial și erau imens de populare. O altă atracție majoră era vânătoarea de animale, sau venatio. Aceasta utiliza o mare varietate de fiare sălbatice, importate în principal din Africa și Orientul Mijlociu, și includea creaturi precum rinoceri, hipopotami, elefanti, girafe, auri, bișoni, lei berberi, pantere, leopardi, ursi, tigri caspieni, crocodili și struți. Bătăliile și vânătorile erau adesea puse în scenă în mijlocul unor decoruri elaborate cu copaci și clădiri mobile. Aceste evenimente puteau fi uriașe ca scară; se spune că Traian și-a sărbătorit victoriile din Dacia în 107 cu concursuri implicând 11.000 de animale și 10.000 de gladiatori pe parcursul a 123 de zile. În timpul pauzelor de prânz, erau puse în scenă execuții ad bestias. Cei condamnați la moarte erau trimiși în arenă, goi și neînarmați, pentru a înfrunta fiarele morții care literalmente îi sfâșiau în bucăți. De asemenea, ar fi performat acrobați și vrăjitori, de obicei în timpul intervalelor. În timpul zilelor timpurii ale Colosseumului, scriitorii antici au consemnat că clădirea a fost utilizată pentru naumachie (mai corect cunoscute sub numele de navalia proelia) sau bătălii maritime simulate. Relatările despre jocurile inaugurale ținute de Titus în anul 80 d.Hr. îl descriu fiind umplut cu apă pentru o demonstrație de cai și tauri special antrenați pentru înot. Există, de asemenea, un account al unei recreări a unei faimoase bătălii maritime între grecii Corcireeni (Corfioți) și Corintienii. Acest lucru a fost subiectul unei dezbateri între istorici; deși furnizarea apei nu ar fi fost o problemă, este neclar cum arena ar fi putut fi etanșată, nici nu ar fi fost suficient spațiu în arenă pentru ca navele de război să se miște. S-a sugerat că raportările fie au greșit locația, fie că Colosseumul avea inițial un canal larg inundabil pe axa sa centrală (care ar fi fost ulterior înlocuit de hipogeu). De asemenea, în arenă se țineau Sylvae sau recreări ale unor scene naturale. Pictori, tehnicieni și arhitecți construiau o simulare a unei păduri cu arbori și tufișuri reale plantați în podeaua arenei, iar apoi erau introduse animale. Asemenea scene puteau fi utilizate pur și simplu pentru a afișa un mediu natural pentru populația urbană, sau puteau fi folosite altfel ca fundal pentru vânători sau drame care înfățișau episoade din mitologie. Utilizare modernă Sub Colosseum, o rețea de pasaje subterane care erau odată utilizate pentru transportul animalelor sălbatice și al gladiatorilor în arenă, a fost deschisă publicului în vara anului 2010. Colosseumul este, de asemenea, locul ceremoniilor romano-catolice în secolele al XX-lea și al XXI-lea. De exemplu, Papa Benedict al XVI-lea a condus Calea Crucii numită Calea Crucii Scripturale (care necesită mai multă meditație) la Colosseum în Vinerile Mari. Restaurare În 2011, Diego Della Valle, șeful firmei de încălțăminte Tod's, a intrat într-o înțelegere cu oficialitățile locale pentru a sponsoriza o restaurare de 25 milioane de euro a Colosseumului. Lucrările erau planificate să înceapă la sfârșitul anului 2011, durând până la doi ani și jumătate. Datorită naturii controversate a utilizării unui parteneriat public-privat pentru a finanța restaurarea, lucrările au fost amânate și au început în 2013. Restaurarea este prima curățare și reparație completă din istoria Colosseumului. Prima etapă constă în curățarea și restaurarea fațadei cu arcade a Colosseumului și înlocuirea închisorilor metalice care blochează arcele de la nivelul solului. După trei ani, lucrările au fost finalizate la 1 iulie 2016, când ministrul italian al culturii, Dario Franceschini, a anunțat, de asemenea, că fondurile au fost angajate pentru a înlocui pardoselile până la sfârșitul anului 2018. Acestea vor oferi o scenă pe care Franceschini o spune că va fi utilizată pentru „evenimente culturale de cel mai înalt nivel”. Proiectul include, de asemenea, crearea unui centru de servicii și restaurarea galeriilor și spațiilor subterane din interiorul Colosseumului. Începând cu 1 noiembrie 2017, ultimele două niveluri au fost deschise pentru vizite ghidate. Al patrulea nivel găzduia piața, iar al cincilea nivel, cel mai de sus, este locul în care se adunau cel mai săraci cetățeni, plebeii, și urmăreau spectacolul, aducând picnicuri pentru evenimentul care dura toată ziua. Vizitatori și venituri Din 1998 și până la restricțiile impuse de pandemia de COVID-19 (2020), Colosseul a fost cea mai vizitată atracție turistică din Italia, conform rapoartelor anuale ale Ministerului Culturii despre muzee, monumente și zone arheologice de stat. Cel puțin din 1996 (dată la care corespund primele statistici publicate pe site-ul oficial) se înregistrează o creștere susținută a numărului de vizitatori în aproape toți anii, până la venirea pandemiei, când se observă o scădere semnificativă a numărului de vizitatori. Vizitele ghidate la Colosseul din Roma din lunile iunie, iulie și august 2023 au atins peste 2.277.139 de turiști, stabilind un record până în prezent. O medie de 20.000 de vizitatori pe zi. Iată un registru al numărului de vizitatori pe ani și al veniturilor aduse. Escrocheria cu revânzarea biletelor Așa-numiții revânzători abuzivi de bilete la Colosseumul din Roma continuă să fie în centrul atenției Carabinierilor. După controale intensive efectuate de Comandamentul Piazza Venezia, care au dus la sancționarea a 19 de promotori neregulamentari, operațiunile din zonele turistice din apropierea parcului arheologic al Colosseumului și al Forumurilor Imperiale au condus la identificarea a încă 11 persoane. Aceste persoane au fost surprinse desfășurând ilegal activități de promovare turistică și intermediere în vânzarea de bilete de acces la Colosseum, pe lângă patru persoane dedicate comerțului ambulant ilegal. Originari din Bangladesh, Tunisia, Mali și Senegal, au fost toți identificați și sancționați administrativ cu amenzi care însumează un total de 30.400 de euro, pentru încălcări ale regulamentului urban al Romei. Acești revânzători se organizează dimineața devreme pentru a rezerva online o cantitate semnificativă de bilete la Colosseum și le oferă la prețuri ridicate turiștilor care sosesc fără bilete. Utilizarea terminalelor POS Pentru a facilita turiștilor plata biletelor cu carduri de credit sau debit, revânzătorii asigurau terminale de punct de vânzare (POS) conectate la conturi bancare personale, neasociate agențiilor, precum cele două care au fost descoperite și confiscate de Carabinierii din Comandamentul Roma Piazza Venezia. Împreună cu terminalele POS, au fost confiscate 2 legitimații plastificate de "tour operator", 13 fluturași publicitari care promovau tururi în interiorul Colosseumului, 3 veste cu inscripția "staff information", 53 de bilete pentru tururi turistice în capitală cu o valoare comercială de aproximativ 3.000 de euro, 25 de sticle de apă, 18 brățări din piele și 8 genți fără marcă.Această activitate ilegală a reprezentat o afacere desfășurată în mod deschis în Piața Amfiteatrului Flavian.Anterior, vânzătorii ambulanti comercializau bilete pe stradă în numele unor presupuse agenții turistice. Cu toate acestea, această nouă strategie a marcat un avans în modelul lor de afaceri, acționând acum în mod independent și prezentându-se ca operatori turistici, cu conturi la instituții bancare. Semnificație în creștinism Colosseumul este privit în general de creștini ca un loc al martiriului unui număr mare de credincioși în timpul persecutării creștinilor în Imperiul Roman, după cum dovedesc istoria și tradiția Bisericii. Pe de altă parte, alți savanți cred că majoritatea martiriilor ar fi putut avea loc în alte locuri din orașul Roma, și nu la Colosseum, citând lipsa de dovezi fizice intacte sau de înregistrări istorice. Acești savanți afirmă că „unii creștini au fost executați ca criminali obișnuiți în Colosseum—crima lor fiind refuzul de a venera zeii romani”, dar majoritatea martirilor creștini ai Bisericii timpurii au fost executați pentru credința lor la Circus Maximus. Potrivit lui Ireneu (a murit în jurul anului 202), Ignatie de Antiohia a fost hranit leilor în Roma în jurul anului 107 d.Hr. și, deși Ireneu nu spune nimic despre faptul că acest lucru s-a întâmplat la Colosseum, tradiția îl atribuie acelui loc. În Evul Mediu, Colosseumul nu era considerat un monument și a fost folosit ca ceea ce unele surse moderne etichetează drept „carieră”, ceea ce înseamnă că pietrele de la Colosseum au fost luate pentru construirea altor site-uri sacre. Acest fapt este folosit pentru a susține ideea că, într-o perioadă în care locurile asociate cu martirii erau foarte venerate, Colosseumul nu era tratat ca un loc sacru. Nu a fost inclus în itinerariile compilate pentru uzul pelerinilor și nici în lucrări precum Mirabilia Urbis Romae („Minunile Orașului Romei”) din secolul al XII-lea, care pretinde că Circus Flaminius – dar nu Colosseumul – este locul martiriilor. O parte a structurii a fost locuită de o ordine religioasă creștină, dar nu se știe dacă acest lucru s-a datorat vreunui motiv religios particular. Se spune că Papa Pius al V-lea (1566–1572) a recomandat pelerinilor să adune nisip din arena Colosseumului pentru a servi ca relicvă, pe motiv că era impregnat cu sângele martirilor, deși unii dintre contemporanii săi nu au împărtășit convingerea sa. Un secol mai târziu, Fioravante Martinelli a listat Colosseumul în capul unei liste de locuri sacre pentru martiri în cartea sa din 1653, Roma ex ethnica sacra. Cartea lui Martinelli a avut evident un efect asupra opiniei publice; ca răspuns la propunerea cardinalului Altieri din urmă cu câțiva ani de a transforma Colosseumul într-o arenă pentru coride, Carlo Tomassi a publicat un pamflet în protest împotriva a ceea ce el considera un act de profanare. Controversa care a urmat l-a determinat pe Papa Clement al X-lea să închidă arcadele exterioare ale Colosseumului și să îl declare un sanctuar. La insistența Sf. Leonard de Port Maurice, Papa Benedict al XIV-lea (1740–1758) a interzis exploatarea Colosseumului ca carieră și a ridicat Calea Crucii în jurul arenei, care a rămas până în februarie 1874. Benedict Joseph Labre și-a petrecut ultimii ani ai vieții în interiorul zidurilor Colosseumului, trăind din pomană, înainte de a muri în 1783. Mai mulți papi din secolul al XIX-lea au finanțat lucrări de reparație și restaurare a Colosseumului, iar acesta își păstrează și astăzi legătura creștină. O cruce creștină stă în Colosseum, cu o placă care afirmă:Amfiteatrul, unul consacrat triumfurilor, divertismentelor și cultului păgân al zeilor, este acum dedicat suferințelor martirilor purificați de superstițiile păgâne.Alte cruci creștine stau în mai multe puncte din jurul arenei și în fiecare Vinerea Mare Papa conduce o procesiune Calea Crucii către amfiteatru. Floră Colosseumul are o istorie vastă și bine documentată a florei încă de când Domenico Panaroli a realizat primul catalog al plantelor sale în 1643. De atunci, au fost identificate 684 de specii acolo. Vârful a fost atins în 1855 (420 de specii). În 1871, au fost făcute încercări de eradicare a vegetației, datorită preocupărilor privind daunele provocate zidăriei, dar cea mai mare parte a revenit. Astăzi au fost numărate 242 de specii, iar dintre speciile identificate pentru prima dată de Panaroli, 200 au rămas. Variația plantelor poate fi explicată prin schimbarea climei din Roma de-a lungul secolelor, precum și prin migrația păsărilor, înflorirea florilor și creșterea Romei, care a făcut ca Colosseumul să fie încorporat în centrul orașului modern, și nu în periferia orașului antic. Importul deliberat de specii animale este o altă cauză contributivă, deoarece semințele au fost transportate fără știre fie pe blană, fie în fecalele animalelor aduse acolo din toate colțurile imperiului. În cultura populară Colosseumul a apărut în numeroase filme, opere de artă și jocuri. Este prezentat în filme precum Roman Holiday, Gladiator, The Way of the Dragon, Jumper, și Godzilla x Kong: The New Empire. Mai multe lucrări arhitecturale au fost, de asemenea, modelate sau inspirate de Colosseum. Acestea includ: Kongresshalle, sau „Sala Congreselor”, (1935, neterminată) de pe terenul de rally al Partidului Nazist, Nuremberg, Germania Medalia de la Jocurile Olimpice de vară (medalia) din perioada 1928 - 2000, proiectată de Giuseppe Cassioli, prezintă o reprezentare a Colosseumului. La Jocurile Olimpice de vară din 2004 de la Athens, Colosseumul a fost înlocuit cu o reprezentare a Stadionului Panatenaic. Exteriorul Bibliotecii Publice Vancouver din British Columbia seamănă cu starea actuală a Colosseumului. A fost proiectat de Moshe Safdie. Intrarea Los Angeles Memorial Coliseum a fost inspirată de Colosseum. Palazzo della Civiltà Italiana a fost foarte strâns modelat după Colosseum. A fost construit pentru Mussolini pentru Expoziția Universală din 1942, dar expoziția nu a avut loc niciodată din cauza izbucnirii celui de-al Doilea Război Mondial. Arhitecții au fost Giovanni Guerrini, Ernesto Bruno La Padula și Mario Romano. McCaig's Tower, cu vedere la Oban, Scoția. Logo-ul Nero Burning ROM este inspirat de colosseum. Galerie Note Bibliografie Materiale media legate de Colosseum la Wikimedia Commons