Svetišče San Michele v Monte Sant'Angelu

Svetišče svetega nadangela Mihaela (italijansko Santuario di San Michele Arcangelo) je rimskokatoliško svetišče na gori Gargano v Italiji, del občine Monte Sant'Angelo v pokrajini Foggia v severni Apuliji. Ima status manjše bazilike. Je najstarejše svetišče v zahodni Evropi, posvečeno nadangelu Mihaelu, in je pomembno romarsko mesto že od zgodnjega srednjega veka. Zgodovinsko najdišče in njegovo okolico varuje narodni park Gargano. Leta 2011 je postalo del skupine sedmih krajev, vpisanih na seznam Unescove svetovne dediščine kot Longobardi v Italiji: Kraji moči (568–774 n. št.). Legendarna zgodovina Najstarejši zapis o ustanovitvi svetišča je sestavljeno latinsko hagiografsko besedilo, znano kot Liber de apparitione Sancti Michaelis in Monte Gargano (Bibliotheca Hagiographica Latina 5948). Legenda ima tri dele, ki beležijo tri prikazovanja Mihaela: prvi in ​​tretji del sta očitno del iste pripovedi, drugi pa morda pripoved o bitki pol stoletja pozneje. Po prvem in zadnjem delu legende se je okoli leta 490 nadangel Mihael večkrat prikazal sipontskemu škofu blizu jame v gorah in mu naročil, naj se jama posveti krščanskemu bogoslužju, ter obljubil zaščito bližnjega mesta Sipont pred poganskimi napadalci. Ta prikazovanja so tudi prva prikazovanja svetega Mihaela v zahodni Evropi. Drugi del besedila opisuje Mihaelovo posredovanje v imenu Sipontov in Beneventov proti napadalcem poganskih Neapeljcev. Na predvečer bitke se je Mihael pojavil z gorečim mečem na vrhu gore; Sipontani in Beneventanci so zmagali. Giorgio Otranto identificira to bitko kot tisto, zapisano v 4. knjigi Zgodovina Langobardov Pavla Diakona, ki opisuje obrambo gore Gargano pred neidentificiranimi 'Grki' - morda bizantinskimi Grki - s strani langobardskega vojvode Beneventa, Grimoalda I., 8. maja 663. V spomin na to zmago je cerkev v Sipontumu 8. maja uvedla poseben praznik v čast nadangela, ki se je nato v 9. stoletju razširil po zahodnem krščanstvu. Od časa Pija V. je bil formaliziran kot Apparitio Sancti Michaelis, čeprav prvotno ni obeležil prikazovanja, temveč zmage Langobardov nad napadajočimi Grki. Papež Gelazij I. (vladal 492–496) je odredil, da se postavi bazilika, ki obdaja prostor. Bazilika San Giovanni in Tumba je zadnje počivališče langobardskega kralja Rotharija (umrl 652); Oznaka tumba se zdaj uporablja za kupolo na trompah. Zgodovina Kraj je bil čaščen že od leta 490, ko se je po izročilu na Garganu pri San Lorenzu Maioranu prvič prikazal nadangel Mihael. Prvo svetišče je bilo zgrajeno leta 493 v jami, kjer se je prikazal, od 7. stoletja pa je območje garganike, na katerem je stalo svetišče, postalo del Langobardskih posesti, saj je bilo vključeno v ozemlje vojvodine Benevento. Delo spreobrnitve Langobardov iz arijanskega krščanstva v katoliško krščanstvo, ki ga je leta 589 začela kraljica Teodelinda, je bilo končano pod vladavino Cuniperta. Kult svetega Mihaela se je tako razvil v kontekstu arhaične religioznosti. Sčasoma so bile svetemu Mihaelu posvečene različne verske stavbe, zlasti na ozemlju vojvodine Benevento, kjer je bilo prvo središče kulta Mihaela med Langobardi svetišče svetega nadangela Mihaela in od koder se je razširil po Langobardskem kraljestvu, dokler ni kmalu postal zavetnik vsega ljudstva. Svetišče svetega nadangela Mihaela je tako postalo glavno središče čaščenja nadangela na celotnem Zahodu, tipološki model za vse ostale. Bilo je predmet monumentalnega pokroviteljstva tako beneventskih vojvod kot pavijskih kraljev, ki so spodbujali številne prenove, da bi olajšali dostop do jame prvega prikazovanja in sprejeli romarje. Svetišče svetega nadangela Mihaela je tako postalo ena glavnih romarskih destinacij krščanstva, postaja na tisti različici poti Via Francigena, ki se danes imenuje Via Sacra Langobardorum in je vodila v Sveto deželo. Pravzaprav je svetišče eno od treh glavnih evropskih bogoslužnih mest, poimenovanih po sv. Mihaelu, skupaj s Sacra di San Michele v dolini Susa, Piemont in opatijo Mont-Saint-Michel v Normandiji. Poravnava teh treh geografskih lokacij na ravni črti, ki je ločena z enako razdaljo. Zdi se, da bi še druga Mihaelova najdišča stala v raztezanju te črte proti severozahodu in jugovzhodu, kar podžiga legendo o tako imenovani sveti črti sv. nadangela Mihaela, ki naj bi nastala z udarcem meča, ki ga je nadangel zadal Satanu, da bi ga poslal nazaj v pekel, kot je opisano v knjigi Razodetja Rev 12,7-12. Možno je, da je poravnava naključje, ki ga spodbuja velika gostota verskih objektov v Evropi in pomen sv. Mihaela v krščanstvu. Svetišče je povezano z mestom Lucca zaradi nekaterih pomembnih dejstev, kot je prisotnost luškega škofa Alfonsa Puccinellija, ki je bil tudi priča prikazovanju sv. Mihaela leta 1656. V Lucci, v cerkvi San Michele in Foro, je tudi kip, zelo podoben tistemu v svetišču San Michele, ki ga je škof Puccinelli podaril Republiki Lucca kot simbol zahvale mestu izvora po prikazovanju leta 1656. Po padcu Langobardskega kraljestva leta 774 je svetišče ohranilo svojo pomembno funkcijo v Mali Langobardiji, še vedno znotraj vojvodine Benevento, ki je bila istega leta na pobudo Arehisa II. povzdignjena na rang kneževine. Ko je v 11. stoletju padel tudi Benevento, so za svetišče sv. nadangela Mihaela najprej skrbeli Normani, nato Staufovci in Anžujci, ki so se nato povezali s kultom Mihaela in dodatno posegli v strukturo samega svetišča, spremenili njegov zgornji del in ga obogatili z novimi dekorativnimi elementi. Arhitektura Kompleks stavb sestavljata Battistero di San Giovanni in Tumba, poškodovan leta 1942 in cerkev Santa Maria Maggiore. Krstilnica ima pravokotno nadstropje, na katerem stoji osmerokotni element, ki podpira eliptični prerez, in visok tambur, ki podpira kupolo. Cerkev, ki jo je v 11. stoletju postavil nadškof Leone, stoji na ostankih starodavne nekropole. Nekaj ​​ostankov priča o njeni nekoč bogati fresko dekoraciji. Grad so Normani razširili na škofovsko rezidenco Orsa, škofa iz Beneventa, da bi zagotovili primeren sedež za Honor Montis Sancti Angeli, ki ga je nadalje preuredil Friderik II. Hohenstaufen. Masivni osmerokotni zvonik je bil zgrajen konec 13. stoletja kot Friderikova stražnica. Karel I. Anžujski ga je spremenil v zvonik. Za preddverjem se svetišče ponaša s portikom z dvema gotskima lokoma, desnim iz leta 1395, ki ga je zasnoval lokalni arhitekt Simone, levim pa rekonstrukcija iz leta 1865. Iz portika vodijo stopnice navzdol do nizke obokane ladje. Do jame je mogoče dostopati skozi romanski portal, imenovan Portale del Toro ('Vrata bika'): vrata iz brona so bila izdelana v Konstantinoplu leta 1076, dar amalfijskega plemiča. Razdeljena so na 24 plošč, ki prikazujejo epizode angelov iz Stare in Nove zaveze. Arhaična jama, ki se odpira na levo, s svetim vodnjakom je polna votivnih darov, zlasti marmornega škofovskega prestola iz 12. stoletja, ki ga podpirajo čepeči levi. Med predmeti ex voto je kip nadangela Andree Sansovina. Zvonik Zgornji atrij Stopnišče Notranji atrij Zbor Križeva kapela Oltar Najsvetejšega Anguvinska ladja Jama svetega Mihaela Škofovski stol Oltar Gospe večne pomoči Kripte Muzej Kamnolom Romanja Monte Sant'Angelo je bil priljubljeno romarsko mesto na poti v Jeruzalem; romarji so potovali celo iz Irske, da bi obiskali »Nebesno baziliko«. Med romarji, ki so obiskali svetišče svetega nadangela Mihaela, so bili številni papeži (papež Gelazij I., papež Leon IX., papež Urban II., papež Aleksander III., papež Gregor X., papež Celestin V., papež Janez XXIII. kot kardinal, papež Janez Pavel II.), svetniki (Brigita Švedska, Bernard iz Clairvauxa, Tomaž Akvinski), cesarji, kralji in knezi (Ludvik II. Italijanski, Oton III., Henrik II., Matilda Toskanska, Karel I. Neapeljski, Ferdinand II. Aragonski). Tudi Frančišek Asiški je obiskal svetišče, a ker se je čutil nevrednega vstopa v jamo, se je pri vhodu ustavil v molitvi in ​​meditaciji, poljubil kamen in vanj vklesal znamenje križa v obliki T (tau). Varuhi Od 13. julija 1996 je pastoralna oskrba svetišča svetega nadangela Mihaela zaupana Kongregaciji svetega nadangela Mihaela. Sklici Viri Arnold, J.C. "Arcadia Becomes Jerusalem: Angelic Caverns and Shrine Conversion at Monte Gargano." Speculum vol. 75 (July 2000), pp. 567–88 N. Everett, "The Liber de apparitione S. Michaelis in Monte Gargano and the hagiography of dispossession", Analecta Bollandiana 120 (2002), 364–391. (Argues that the Liber reflects conflict between the churches of Siponto and Benevento over control of the Gargano shrine, and that the Liber dates c.663-750). Nicholas Everett, Patron Saints of Early Medieval Italy AD 350-800 (PIMS / Durham University Press, 2016), pp. 73–83 (Eng. trans of Liber and commentary). Piccardi L., "Paleoseismic evidence of legendary earthquakes: the apparition of Archangel Michael at Monte Sant’Angelo (Italy)." Tectonophysics vol. 408 (2005), 113–128. Zunanje povezave Sanctuary of Saint Michael the Archangel – Official website Monte Sant'Angelo UNESCO Collection on Google Arts and Culture Pilgrims at San Michele in Gargano in Catholics & Cultures