NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Estádio Alberto Braglia

O Estádio Alberto Braglia é um estádio de futebol de Modena, na Italia, onde o Modena Football Club disputa os jogos como mandante. O nome, atribuído ao estádio após a Segunda Guerra Mundial, é uma homenagem ao atleta olímpico italiano Alberto Braglia, que competiu em provas de ginástica artística. Em 21 de novembro de 2007 o estádio recebeu, pela primeira vez, a Seleção Nacional Italiana em uma partida contra a Seleção Nacional das Ilhas Faroé, acabando 3-1 para a Itália. Referências
Альберто Бралья (стадион)

«Стадион Альберто Бралья» (итал. Stadio Alberto Braglia) — стадион в городе Модена, домашний стадион футбольного клуба «Модена». С 2008 по 2013 год на стадионе проводила свои домашние матчи команда «Сассуоло», чей стадион не соответствовал требованиям Серии В. Вместимость 21 151 зритель. История Стадион был открыт 11 октября 1936 года по случаю матча «Модены» и «Кремонезе» (завершившегося со счетом 0:0) и назван в честь Чезаре Марцари, бывшего игрока желто-синих, погибшего во время гражданской войны в Испании. После войны сооружение получило свое нынешнее название — стадион «Альберто Бралья» в честь гимнаста из Модены, завоевавшего три олимпийских золотых медали (Афины 1906, Лондон 1908, Стокгольм 1912). В новом тысячелетии сооружение стало объектом масштабной реконструкции, которая проводилась в четыре этапа, что позволило увеличить вместимость объекта до 17 000 мест в сезоне 2002/2003, до 20 507 мест в чемпионате 2003/2004, а в ноябре 2007 года достигло нынешней вместимости в 21 151 место. События Квалификация на Чемпионат Европы по футболу Квалификация на Euro 2008 Квалификация на Euro 2012 Квалификация на Чемпионат мира по футболу Квалификация на Чемпионат мира по футболу 2014 Третий квалификационный раунд Лиги Европы УЕФА 2010/2011 Регби Концерты на стадионе На стадионе проводили свои концерты ряд всемирно известных артистов. 1987 — U2 (29-30 мая) 1987 — Duran Duran (4 июня) 1988 — Pink Floyd (8-9 июля) 1988 — Prince (3 сентября) 1989 — Simple Minds (20 мая) 1990 — Mano Negra (2 июля) 1991 — Simple Minds (8 июля) 1993 — Guns N' Roses (29-30 июня) 1993 — Васко Росси (2 сентября) 2008 — Rage Against the Machine (14 июня) Примечания Ссылки Информация о стадионе на сайте клуба Архивная копия от 1 октября 2013 на Wayback Machine
Стадіо Альберто Бралья

Стадіо Альберто Бралья (італ. Stadio Alberto Braglia) — багатофункціональний спортивний комплекс у місті Модена, Італія. Це — домашня арена для футбольного клубу «Модена», 3 2008 по 2013 домашні матчі там проводило «Сассуоло», а з 2015 проводить «Карпі». Стадіон було відкрито 1936 року і названо на честь відомого італійського гімнаста, першого олімпійського чемпіона Італії Альберто Бралья. Стадіон носить ім'я легендарного італійського спортовця, чемпіона й призера численних змагань, тричі володаря золотих нагород Олімпіад, а також в послідуючому тренера й упорядника гімнастичної збірної Італії. Він є головною спорудою муніципалітету, на ньому проводилися матчі чемпіонату Італії серії «А», «Б» та «С». Це домашня арена футбольної команди «Модена», також інші команди муніципалітету використовують її в часи визначальних матчів чи реконструкцій їх арен. На стадіоні проводяться численні муніципальні акції, а також концерти, фестивалі. Так на ньому відбувалися всесвітні тури: музичної групи U2 (протягом двох ночей поспіль) — 29-30 травня 1987 року в рамках туру «The Joshua Tree». музичної групи Pink Floyd (протягом двох ночей поспіль) — 8-9 липня 1988 року в рамках туру «A Momentary Lapse of Reason».
Stadio Libero Liberati

Stadio Libero Liberati je fotbalový stadion v italském městě Terni, v regionu Umbria. Byl vystaven v roce 1969.Je pojmenován po místním rodákovi motocyklistovi Libero Liberatim, který zahynul v roce 1962. Pořádají se zde i hudební koncerty. Historie V 60. letech se město rozhodlo postavit nový stadion, místo starého Stadio viale Brin. Architekt Leopoldo Baruchello se rozhodl dát budově, na italské poměry neobvyklou strukturu: stojí na elipsovitém půdorysu se třemi nad sebou umístěnými úrovněmi. Projekt měl i multisportovní hodnoty, protože kolem fotbalového hřiště byla vybudována i atletická dráha. Stadion byl slavnostně otevřen 24. srpna 1969, při utkání s Palmeiras. V roce 1974 byly přidány další tribuny do prázdného prostoru západního sektoru a krátce poté byla rozebrána atletická dráha. Původně byly tribuny schopny podporovat velmi velké davy. Během zápasu s Římem zaznamenal stadion maximální návštěvnost asi 45 000 diváků (z toho téměř 20 000 římských fanoušků). Následné zpřísnění bezpečnostních předpisů pak postupně omezovalo maximální kapacitu i pod 20 000 míst. V roce 2008 byly instalovány turnikety a byly umístěny CCTV kamery. V roce 2012 se město rozhodlo že stadion bude bez bariér, bez příkopů, se všemi sektory tvořenými jedinou strukturou (velmi blízko hřiště) a mnoho dalších změn za cenu 3 milionů Euro. Italská fotbalová reprezentace zde odehrála dva přátelské zápasy. Dne 13. února 1991 zde přivítala Belgii (0:0) a 24. ledna 1996 Wales (3:0). Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Stadio Libero Liberati na italské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stadio Libero Liberati na Wikimedia Commons profil stadionu na transfermarkt (německy)
Stadio Libero Liberati

Das Stadio Libero Liberati ist ein Fußballstadion mit Leichtathletikanlage in der italienischen Stadt Terni in der gleichnamigen Provinz der Region Umbrien. Es ist die Heimspielstätte des Fußballvereins Ternana Calcio. Die Anlage trägt den Namen von Libero Liberati. Der in Terni geborene Liberati war Motorradrennfahrer und wurde u. a. 1957 Weltmeister in der 500-cm³-Klasse. Am 5. März 1962 kam Libero Liberati im Alter von 35 Jahren auf dem Weg zu einem Rennen bei einem Verkehrsunfall ums Leben. Geschichte Das Stadio Libero Liberati ist die dritte Spielstätte in der Vereinsgeschichte von Ternana Calcio. Zunächst trat man im Foro Boario von Terni an. Das Stadio di Viale Brin wurde 1924/25 gebaut und blieb bis in die 1990er Jahre erhalten; bis es für einen Parkplatz abgerissen wurde. Im Auftrag der Stadt entwarf der Architekt Leopoldo Barruchello 1961 das Stadion. Im Jahr darauf entschied die Stadt die Anlage im Gebiet San Martino auf zehn Hektar am Rande der Stadt zu errichten. Bis zur Fertigstellung dauerte es aber noch bis zum Jahr 1969. Eingeweiht wurde es mit dem Spiel zwischen Ternana Calcio und der brasilianische Club Palmeiras São Paulo; das mit einem 0:0-Unentschieden endete. Das schüsselartige Stadion mit einer Aschenbahn um dem Spielfeld ist sehr weitläufig und die Zuschauer auf den doppelstöckigen Tribünen weit vom Spielgeschehen entfernt. Die umlaufenden Tribünenränge werden nur hinter den Toren unterbrochen. Die Lücke in der Nordkurve wurde 1974 mit einem Tribünenbau geschlossen. Eine Überdachung besitzt das Libero Liberati nicht. Die beiden Oberränge sind auf massiven Betonpfeilern errichtet. Auf dem Oberrang der Haupttribüne wurde die Pressetribüne mit den Kabinen für die Radio- und Fernsehkommentatoren aufgesetzt. Vor kurzem wurde das Stadion renoviert und den Vorschriften der Serie A sowie der Serie B angepasst worden. Zwischenzeitlich fasste das Stadion fast 40.000 Besucher; heute bietet es noch 14.398 Sitzplätze für die Fußballfans. Neubaupläne Im Juli 2022 genehmigte der Stadtrat von Terni den Bau eines neuen Fußballstadions als Ersatz für das Stadio Libero Liberati. Die neue Spielstätte soll 18.037 überdachte Sitzplätze bieten. Das jetzige Stadion verfügt über 15.000 Plätze, von denen nur 5300 überdacht sind. Die im Februar 2022 von Ternana Calcio präsentierten Pläne beinhalten auch den Bau einer modernen Klinik mit 203 Betten. Die Kosten sollen sich auf rund 62,2 Mio. Euro belaufen. Nach Auskunft von Projektleiter Sergio Anibaldi könnte könnten die Verträge für den Bau im September 2022 unterzeichnet werden, könnten die Bauarbeiten im Februar 2023 beginnen. Der Verein hofft die neue Heimat 2025, zum 100. Vereinsjubiläum, eröffnen zu können. Länderspiele Bisher zwei Mal trug die italienische Fußballnationalmannschaft der Männer ein Länderspiel im Stadion von Terni aus. 13. Feb. 1991, Freundschaftsspiel: Italien Italien – Belgien Belgien 0:0 24. Jan. 1996, Freundschaftsspiel: Italien Italien – Wales Wales 3:0 (1:0) Weblinks ternanacalcio.com: Stadio (italienisch) europlan-online.de: Stadio Libero Liberati – Terni groundhopping.de: Besucherbericht von 2004 Einzelnachweise
Stadio Libero Liberati

The Stadio Libero Liberati is a multi-use stadium in Terni, Italy. It is currently used mostly for football matches and the home of Ternana Unicusano Calcio. The stadium was built in 1969 and holds 17,460. The stadium was named after Libero Liberati, a motorcycle racer born in Terni who died in 1962. References
Estadio Libero Liberati

El Estadio Libero Liberati es un estadio de fútbol ubicado en la ciudad de Terni, región de Umbría, Italia. El estadio inaugurado en 1969, posee una capacidad para 22.000 personas y es la sede del Ternana Calcio de la Serie B Italiana.​ El estadio lleva el nombre del motociclista Libero Liberati, nacido en la ciudad y ganador del Campeonato Mundial de 1957 en la categoría 500 cc, que falleció tragicamente en un accidente de tráfico el 5 de marzo de 1962 a la edad de 35 años. Historia En la década de 1960, Ternana decidió abandonar el antiguo estadio Viale Brin, que ya era demasiado pequeño y anticuado para las necesidades del equipo. El ayuntamiento de Terni encargó al ingeniero Leopoldo Baruchello, autor ya del proyecto del estadio Marcantonio Bentegodi de Verona, el estudio de la realización de una nueva instalación en la zona de San Martino-Dalmazia, donde desde 1930 el plan urbanístico de la ciudad preveía el uso con fines deportivos. Baruchello decidió dar a la instalación en construcción una estructura inusual para los estándares italianos, diseñó las tribunas en una planta elíptica con tres niveles superpuestos (o "anillos") (con un entrepiso ulterior en el lado occidental, donde se creó la tribuna de prensa) y las "curvas" sin la sección central. El proyecto también tuvo un valor multideportivo, ya que alrededor del campo de fútbol se construyó también una pista de atletismo.​ Una vez finalizadas las obras, el estadio fue inaugurado el 24 de agosto de 1969 con un partido amistoso entre el Ternana y el club brasileño del Palmeiras, que terminó con victoria para la visita por 0-2.​ Originalmente las gradas eran capaces de albergar grandes multitudes, durante un partido Ternana - AS Roma de la Serie A el estadio registró su máxima asistencia, con 35.316 espectadores. El posterior endurecimiento de las normas de seguridad ha limitado gradualmente el aforo máximo, incluso por debajo de los 20.000 asientos. Partidos internacionales El estadio Libero Liberati ha acogido dos partidos amistosos de la Selección de fútbol de Italia: el primero, disputado el 13 de febrero de 1991 contra Bélgica y que terminó con un resultado de 0-0; El segundo, disputado el 24 de enero de 1996 contra Gales y que terminó con un resultado de 3-0 a favor de los azzurri. Véase también Anexo:Estadios de fútbol de Italia Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estadio Libero Liberati.
Estádio Libero Liberati

O Estádio Libero Liberati é o estádio municipal de futebol da cidade de Terni, na província de Úmbria, Itália. Única equipe de futebol profissional da cidade, o Ternana, é o clube que utiliza o estádio como mandante. História O estádio foi projetado pelo engenheiro Leopoldo Barruchello, que também havia projetado o estádio Marcantonio Bentegodi, em Verona. Foi inaugurado 24 de agosto de 1969 com um amistoso entre o Ternana e o clube brasileiro Palmeiras. A partida teve como placar final 0-2 a favor da equipe brasileira. Nomenclatura O nome do estádio é uma homenagem ao motociclista italiano, nascido em Terni, Libero Liberati. Partidas Internacionais disputadas no estádio Amistosos Internacionais Características Na época de sua construção, era um estádio de imponente arquitetura, tendo a similaridade como o estádio de Verona, ao distribuir o público em três anéis (pavimentos), entretanto, por peculiar característica, não possui estes anéis nos trechos atrás das goleiras, o que pode ser verificado na foto que ilustra este artigo. Referências Ligações externas «Página oficial» (em italiano)
Либеро Либерати (стадион)

Ли́беро Либера́ти — многофункциональный стадион в Терни, Италия. В настоящее время он используется в основном для футбольных матчей и является домашним для команды «Тернана». Также на нём проводились отдельные матчи сборной Италии по футболу. Стадион назван в честь мотогонщика Либеро Либерати , который скончался в 1962 году. Стадион был построен в 1969 году и вмещает 17 460 зрителей. Поверхность — трава. В 1974 году стадион был отремонтирован. В массовой культуре В 1974 году стадион был использован для съёмок некоторых сцен фильма Рефери (1974) режиссёром Луиджи Филиппо Д'Амико. В 1999 году для заставки видеоигры «This Is Football» в качестве локации был выбран город Терни. Съемки проходили также на стадионе с красивыми сценами участия болельщиков и игровыми сюжетами. Примечания
Стадіо Ліберо Лібераті

«Стадіо Ліберо Лібераті» (італ. Stadio Libero Liberati) — футбольний стадіон у місті Терні, Італія. Домашня арена футбольного клубу «Тернана». Місткість стадіону становить 17 460 глядачів. Історія Стадіон відкрито у 1969 році. Стадіон названий на честь Ліберо Лібераті, мотогонщика, який помер у 1962 році. У 1974 році арену реконструйовано. На стадіоні відбулось чимало концертів, зокрема таких виконавців, як Rockets, Клаудіо Бальйоні, Лучіо Далла, Pooh, Франческо Гуччіні та інші. Міжнародні матчі На стадіоні відбулися два матчі збірної Італії з футболу: Примітки Посилання Стадіо Ліберо Лібераті (італ.) Стадіо Ліберо Лібераті на europlan-online (нім.)
San Francesco della Vigna (Velence)

A San Francesco della Vigna (olaszul Chiesa di San Francesco della Vigna) Velence történelmi belvárosának egy katolikus temploma. A Castello negyedben helyezkedik el, a Campo San Francesco della Vigna terén áll. A kapucinusok vagy a minoriták emeltették az elhagyatott környékre a 13. század második felében, a hozzá tartozó kolostorral együtt. A mai épület 1534-ben Jacopo Sansovino tervei alapján készült, harmonikus homlokzata 1564-1572-ből Andrea Palladio munkája. A gótikus kolostorkomplexum három kerengőjével egyedülálló a város e negyedében, ahol viszonylag egyszerű emberek éltek. A San Francesco della Vigna könyvtára különösen értékes kincseket rejt, székhelye a konvent épületében foglal helyet. Már 1260-ban Velence irodalmi központjaként ismerték. Első hivatalosan dokumentált említése 1437. augusztus 2-i keltezésű, IV. Jenő pápa rendeletéhez kötődik. Andrea Bragantin és Girolamo Badoer a 14. században többször adományozott a könyvtár támogatásához pénzösszegeket. A napóleoni háborúk idején a könyvtár is áldozatául esett a francia sereg pusztításainak. [1877]-ben renoválták - a szerzetesek és kívülállók adományainak köszönhetőleg. Anyaga Velence irodalmi örökségének részét képezi, 58 000 katalogizált alkotással illetve 6 600 antik könyvvel rendelkezik. Források Ileana Chiappini, Franco Cristinelli, Gianni Formenton: Venedig und seine Umgebung, kiad. Azienda di Promozione Turistica, 1998. Alta Macadam: Velence (Blue Guide sorozat), Corvina Kiadó, Bp. 1994. ISBN 963-13-3888-6 Szakirodalom G. Ranzato, Memorie del convento e chiesa di S. Francesco della Vigna in Venezia, Venezia 1898. P. La Cute, Le vicende delle biblioteche veneziane dopo la soppressione napoleonica, in "Rivista di Venezia", Ottobre 1929, 1-45. C. Albasini, La biblioteca di san Francesco della Vigna in Venezia, in "Le Venezie francescane", 19 (1952), 4, 177-181. L. D'Elia, Il catalogo dei libri stampati della Biblioteca di San Francesco della Vigna di Venezia, Cod. Marc. It. X 216-218, cart. sec. XVIII (6903, 6904, 6905), Venezia 1990. M. Bortoli, Edizioni cinquecentine stampate in Italia esistenti nella Biblioteca del Convento di San Francesco della Vigna in Venezia, [Venezia?] 1999. M. Molin Pradel, Due manoscritti greci conservati nel convento di S. Francesco della Vigna a Venezia, in "Νέα Ρώμη. Rivista di ricerche bizantinistiche", 1 (2004), 255-265. Külső hivatkozások Centro Internazionale di Studi di Architettura Andrea Palladio, az épület homlokzatáról
Chiesa di San Francesco della Vigna

De Chiesa di San Francesco della Vigna is een katholieke kerk in de sestiere Castello in de Italiaanse stad Venetië. De kerk, gewijd aan Franciscus van Assisi, is gebouwd naar plannen van Jacopo Sansovino en Andrea Palladio tussen 1534 en 1564. Geschiedenis De plaats waar kerk en klooster werden gebouwd was vanouds een van de meest vruchtbare wijngaarden van Venetië. Er bevond zich een klein kerkje gewijd aan Sint-Marcus omdat volgens de overlevering dit precies de plaats was waar de evangelist zich tijdens een storm had gevestigd en een engel aan hem was verschenen en hem had begroet met de woorden Pax tibi Marce Evangelista meus (motto van de Serenissima), waarna de engel de toekomstige stichting van Venetië profeteerde. Door de komst van een kloosterorde, en de toename van de bevolking die zich vestigde bij het arsenaal van Venetië werd een tweede kerk gebouwd, die evenwel vergroot en vernieuwd diende te worden. Uiteindelijk werd ervoor gekozen deze kerk te vervangen door een nieuw bouwwerk. De huidige kerk, gebouwd voor de franciscanen, werd ontworpen door Jacopo Sansovino in 1534 en voltooid in 1554. Tien jaar later, in 1564, werd Andrea Palladio belast met de bouw van de voorgevel. De kerk werd ingewijd door Giulio Superchio, bisschop van Caorle, op 2 augustus 1582. Het is een sprekend voorbeeld van de architectuur van de Venetiaanse Renaissance. Kerkgebouw en kunstschatten Het rijkelijk versierde interieur van de kerk herbergt werken van Paolo Veronese (De Opstanding, De Heilige Familie), een Madonna van Giovanni Bellini, een Maria in Aanbidding van het Kind van Antonio da Negroponte, een Aanbidding der Koningen door Federico Zuccari, een offer van Isaak door Giovanni Battista Pittoni en marmeren reliëfs door Pietro Lombardo. De 70 m hoge campanile werd gebouwd tussen 1543 en 1581. Op 21 september 1758 werd het gebouw door de bliksem getroffen en twee jaar later gerestaureerd. In 1779 werd de torenspits herbouwd conform de oorspronkelijke plannen. In de kloostertuin worden gecultiveerde wijnranken van de Teroldego del Trentino en de Refosco del Friuli geteeld, die worden vermengd tot een eigen wijn.
San Francesco della Vigna

San Francesco della Vigna är en kyrkobyggnad i Venedig, helgad åt den helige Franciskus i Venedig. Kyrkan, som tillhör franciskanorden, påbörjades av Jacopo Sansovino 1534. Fasaden är ritad av Andrea Palladio. I interiören finns verk av bland andra Giovanni Battista Franco, Federico Zuccaro, Francesco Fontebasso och Giovanni Battista Tiepolo. Kyrkans tillnamn ”Vigna” syftar på en vingård som låg här på medeltiden. Källor Noter Webbkällor Arte.it: San Francesco della Vigna Lonely Planet Review: Chiesa di San Francesco della Vigna Tryckta källor Kaminski, Marion (2001). Venedig. Konst & arkitektur, 99-3426593-1. Köln: Könemann. ISBN 3-8290-4743-6 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör San Francesco della Vigna.
Церква Сан-Франческо делла Вінья

Церква Сан-Франческо делла Вінья (італ. San Francesco della Vigna) — церква у Венеції в районі Кастелло. Початкова історія Назва церкви походить від виноградника, на місці якого була побудована церква. Власник виноградника Марко Дзані передав земельну ділянку 1253 року для побудови церкви задля спасіння власної душі. Тут також була капличка, де нібито бачили янгола, що завітав до св. Марка і промовив «Мир тобі, евангелісте мій». У XIII столітті тут стояла невелика церква в готичному стилі, що мала три нави. Нетривалість готичних церков на вологих ґрунтах Венеції примушувала до ремонтів. Було щонайменше дві причини розпочати реконструкцію старовинної церкви. Першою була офіційна підтримка ордену францисканців, котрому належала тоді церква. Другою було втручання дожа Андреа Грітті, багата родина котрого мешкала неподалік церкви. В 16 столітті У 1534 році, під керівництвом Сансовіно, почалося будівництво нової, францисканської церкви. А в 1562—1572 роках у церкви з'явився фасад роботи Андреа Палладіо із статуями Святого Павла і Святого Мойсея . Бронзові скульптури створені з моделями Тиціано Аспетті (1557-1606). Фасад церкви і каплиці Створення головного фасаду затяглося. Був створений проєкт роботи Якопо Сансовіно у стриманому стилі відродження, бо Сансовіно наслідував побажанням ченця Франческо Зорзі. Зорзі наполягав на тричастинному фасаді як натяк на святу Трійцю. Цьому проєкту не судилося бути реалізованим через спротив. За припущеннями венеційський патрицій Даніеле Барбаро зробив усе можливе, аби перешкодити реалізації проєкта Сансовіно і передати замову Андреа Палладіо. Згодом був реалізований саме проєкт Палладіо. Він теж не відрізнявся пишністю. Фасад тричастинний. Акцентована центральна частина з порталом коринфськими колонами. Вони підтримують трикутний фронтон з постаментами для майбутніх скульптур. Бічні частини прикрашені колонами помітно меншої висоти. Вони підтримують трикутний фронтон, позділений навпіл, але з тим же кутом нахилу, що і центральний. Всі колони підняті на смугу високого постамента. По центру симетрії у полі фронтону рельєф із зображенням орла, що розгортає смугу з написом «Оновлено» (Renovabitur). Церква швидко стала престижною. Її бічні каплиці були продані багатим родинам Венеції за 200-350 золотих дукатів. Власникам каплиць було дозолено створити власне оздоблення та право поховання померлих членів родини. Так, дож Андреа Грітті виплатив очільникам церкви 1000 золотих дукатів за право бути похованим в церкві під її підлогою неподалік головного вівтаря. Твори мистецтва в церкві У церкві зберігають низку творів мистецтва роботи венеційських майстрів: Паоло Веронезе, «Святе сімейство з святими», вівтар каплиці Антоніо Негропонте, «Мадонна з немовлям» Джованні Белліні, «Мадонна з немовлям і святими» Фрески Баттіста Франко Антоніо Віваріні «Св. Єронім,Бернардино, Луї Тулузький» Поргуддя роботи скульптора Антоніо Гаї Релігійний живопис художника Антоніо Васілаккі. Галерея Примітки Посилання