NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Кальдонаццо (озеро)

Кальдона́ццо (итал. Lago di Caldonazzo) — озеро на севере Италии. Расположено на высоте 450 м над уровнем моря в долине Вальсугана, на территории провинции Тренто в области Трентино-Альто-Адидже. Крупнейшее озеро среди расположенных полностью в пределах провинции. Кальдонаццо вместе с соседним озером Левико является истоком реки Брента, впадающей в Адриатическое море. Озеро образовалось в результате перекрытия части долины аллювиальными конусами выноса. Дно, особенно в центральной части, выстлано довольно мощным слоем крайне мелкозернистого ила. Площадь водной поверхности составляет 5,6 км² или 5,4 км². Максимальная глубина — 49 м, средняя — 26,5 м. Объём — 149 млн м3. Площадь водосборного бассейна — 47,9 км². Главным притоком озера является река Мандола. Из юго-восточной оконечности озера вытекает правая составляющая Бренты. Примечания
Калес

Калес (Cales) е древен град в Кампания, днешната комуна Калви Ризорта в провинция Казерта, Италия. Бил е град на аврунките/авзоните (Ausones) на Виа Латина. Римляните го превземат през 335 пр.н.е. чрез консула Марк Валерий Корв. От Калес произлиза фамилията Фуфии с когномен Калени (Caleni). Източници Encyclopædia Britannica, 1911, Cales 41.2, 14.132
Cales

Cales (en llatí: Cales, en grec antic: Κάλης) va ser una important ciutat de Campània al nord de la província a la via entre Teanum i Casilínum, segons Estrabó, que era una branca de la via Àpia. Era a uns 8 km de Teanum i a uns 12 de Casilínum. El seu territori era considerat molt fèrtil i va produir vi de bona qualitat Virgili l'esmenta, i diu que era una ciutat associada amb els seus veïns, els sidiquins i els auruncs. La llegenda que recull Sili Itàlic atribueix la seva fundació a Càlais, fill de Bòreas. L'any 332 aC els habitants de la ciutat apareixen en lluita contra Roma, aliats als sidiquins, però van ser derrotats, i els romans van ocupar la ciutat on van establir una guarnició. El 331 aC s'hi va establir una colònia romana de dret llatí amb 2500 colons, de la qual es conserven algunes monedes. El seu territori va ser assolat repetidament pels samnites i després per Hanníbal, però es va mantenir lleial a Roma, i la ciutat mateixa no va ser atacada. Degut als saquejos que va patir el territori l'any 209 aC va ser una de les dotze colònies que no va poder complir amb les contribucions i taxes demanades per Roma i per això va ser castigada durant el període següent amb la imposició de taxes més altes. Tot i així va prosperar i en temps de Ciceró és descrita com una ciutat rica i poblada, i l'orador (per una raó desconeguda) li tenia un especial afecte. L'anomena municipium, categoria que va mantenir durant l'Imperi. Cales era també un centre de la fabricació d'una espècie de vaixells que pel seu origen es van dir Calenae. Estrabó diu que era una ciutat important i poblada tot i que inferior a Teanum. Després del segle iii quasi desapareix de la història, i en va sortir molt damnada de les successives invasions del segle iv. Va existir fins al segle ix però després de dos segles va ser reconstruïda pels normands i va ser una seu episcopal. És l'actual Calvi. Conserva restes de la ciutat romana: l'amfiteatre, un teatre, alguns fragments d'edificis, capitells de marbre i fragments d'escultures. El paviment de la via Llatina encara es pot apreciar. Una antiga font termal que Plini el Vell esmenta prop de la ciutat s'ha localitzat a Francolisi a uns 6 km a l'oest Hi va néixer Marc Vinici, cunyat de Germànic i patró de Vel·lei Patèrcul. D'aquesta localitat eren originaris o en van ser els conqueridors els romans amb el cognom Calè, un nom de família de la gens Fúfia. Referències Viccionari
Cales

Cales (Namensformen Καλησία; Calenum; Cale) war eine antike italische Stadt des oskischen Stammes der Aurunker bzw. Ausonen in Kampanien. 335 v. Chr. wurde sie von Rom erobert. Sie lag auf einer Hochebene an der Via Latina. Heute steht an ihrer Stelle die zur italienischen Provinz Caserta gehörige Gemeinde Calvi Risorta. Silius Italicus führt die Gründung von Cales auf Kalais, den Sohn des Windgottes Boreas, zurück, nach dem die Stadt benannt sein soll. In historischer Zeit taucht Cales das erste Mal 335 v. Chr. in den Quellen auf, als seine Einwohner gemeinsam mit den benachbarten Sidicinern gegen die Römer kämpften. Dabei konnte der Konsul Marcus Valerius Corvus die Stadt erobern, welche Tat ihm einen Triumph einbrachte. Zur Sicherung dieser Eroberung wurde 334 v. Chr. in Cales eine Kolonie latinischen Rechts von 2.500 Bürgern eingerichtet. Seither war Cales ein bedeutender römischer Stützpunkt in Kampanien und Sitz des Quästors für Süditalien, selbst noch in der Zeit des römischen Geschichtsschreibers Tacitus. Die Samniten zogen 296 v. Chr. verheerend durch das Territorium von Cales. Im Zweiten Punischen Krieg, den Rom gegen Hannibal führte, war Cales eine wichtige römische Festung in Kampanien. Es litt aber derart unter den Kriegszerstörungen, dass es sich 209 v. Chr. außerstande erklärte, weitere finanzielle Leistungen zu erbringen oder zusätzliche Soldaten zu stellen. Zur Vergeltung wurden der Stadt später von den Römern höhere Kontributionen auferlegt. Einige Zeit vor seinem Konsulat (184 v. Chr.) verstärkte Publius Claudius Pulcher die römische Kolonie in Cales durch weitere Siedler. Neben Teanum Sidicinum blieb Cales die bedeutendste Stadt im Inneren Kampaniens. Nach dem Bundesgenossenkrieg wurde Cales 90 v. Chr. ein Municipium der Tribus Publilia, das es auch in der römischen Kaiserzeit blieb. In Cales (und andernorts) wurde die bis nach Etrurien exportierte „Calenische Keramik“, eine Art der „schwarzglasierten“ Glanztonkeramik, erzeugt, außerdem berühmter Wein, dessen Qualität auf der Fruchtbarkeit des Umlandes beruhte, das dem bekannten Weinbaugebiet des Falernus ager direkt benachbart war. So gelangten die Bewohner von Cales zu Wohlstand, den der Geograph Strabon bestätigt. Im 5. Jahrhundert n. Chr. war die Stadt ein Bischofssitz. Es blieben bedeutende Überreste der antiken Stadt erhalten, u. a. ein Amphitheater, ein Theater, ein Tempel sowie eine Nekropole des 7./6. Jahrhunderts v. Chr. Ferner finden sich viele Kupfer- und Silbermünzen mit lateinischen Legenden aus der Zeit der römischen Herrschaft. Literatur Christian Hülsen: Cales. In: Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (RE). Band III,1, Stuttgart 1897, Sp. 1351 f. Alfonso De Franciscis: Cales. In: Enciclopedia dell’Arte Antica, Rom 1959. Gerhard Radke: Cales. In: Der Kleine Pauly (KlP). Band 1, Stuttgart 1964, Sp. 1014. Weblinks cales.it (italienisch) Einzelnachweise
Cales

Cales was an ancient city of Campania, in today's comune of Calvi Risorta in southern Italy, belonging originally to the Aurunci/Ausoni, on the Via Latina. The Romans captured it in 335 BC and established a colony with Latin rights of 2,500 citizens. Cales was initially the centre of the Roman dominion in Campania. To the period after 335 belong numerous silver and bronze coins with the inscription Caleno. It was an important base in the war against Hannibal, and at last refused further contributions for the war. Before 184 BC more settlers were sent there. After the Social War it became a municipium. The fertility of its territory and its manufacture of black glazed pottery, which was even exported to Etruria, made it prosperous. At the end of the 3rd century BC it appears as a colony, and in the 5th century (AD) it became an episcopal see, which (jointly with Teano since 1818) it still is, though it is now a mere village. The cathedral of Cales, of the 12th century, has a carved portal and three apses decorated with small arches and pilasters, and contains a fine pulpit and episcopal throne in marble mosaic. Near it are two grottos, which have been used for Christian worship and contain frescoes of the 10th and 11th centuries. Inscriptions name six gates of the town: and there are considerable remains of antiquity, especially of an amphitheatre and theatre, of a supposed temple, and other edifices. A number of tombs belonging to the Roman necropolis were discovered in 1883. See also Aurunca, another city of the Ausones/Aurunci Ausona (ancient city), another city of the Ausones/Aurunci Coinage of Cales References Attribution: This article incorporates text from a publication now in the public domain: Ashby, Thomas (1911). "Cales". In Chisholm, Hugh (ed.). Encyclopædia Britannica. Vol. 4 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 1004.
Cales

Cales fue una antigua población de Campania, situada en el norte de dicha región, en la carretera que unía Teanum con Casilinum. En el siglo IV a. C. fue anexionada por la República romana con el estatus de colonia, llegando a adquirir gran prosperidad a finales de la República y el primer siglo del Imperio. Es la actual Calvi Risorta. Historia Cuando es mencionada por primera vez, se la llamó ciudad de los ausonios ​ y no estaba incluida en el territorio campano, primitivamente más restrictivo. Su antigüedad está atestiguada por Virgilio, quien asoció a los habitantes de Cales con sus vecinos los auruncos y sidicinos.​ Silio Itálico atribuía su fundación a Calais, el hermano de Bóreas.​ En el año 332 a. C. los habitantes de Cales se aliaron con los sidicinos contra Roma, que los derrotó fácilmente y tomó la ciudad, donde dejó una guarnición. Al año siguiente, los romanos establecieron una colonia de derecho latino con dos mil quinientos habitantes.​ En adelante, se convirtió en una de las fortalezas del poder romano en Campania y, aunque su territorio fue devastado una y otra vez por los samnitas ​ y, en un periodo posterior, por Aníbal,​ la ciudad misma no sufrió ningún asalto. Sin embargo, sufrió tan severamente los estragos de la segunda guerra púnica que fue una de las doce colonias que, en el año 209 a. C., declararon su incapacidad para proporcionar más hombres o dinero ​ y, en consecuencia, se le impuso posteriormente contribuciones más pesadas como castigo.​ A finales de la República, era una ciudad floreciente y populosa y gozaba del favor y protección de Cicerón.​ Ya en esta época era un municipium, estatus que conservó durante el Imperio.​ Estrabón habla de su prosperidad e importancia, aunque la sitúa por debajo de Teanum.​ Tras esto, no se la vuelve a mencionar en los textos conservados. Desde el siglo V fue sede episcopal.​ Tras el fin del Imperio romano de Occidente, sufrió severamente los estragos de las sucesivas invasiones hasta casi haber dejado de existir en el siglo IX. Fue recuperada por los normandos. Descripción Cales estaba situada en un ramal de la vía Latina que conducía de Teanum a Casilinum, en la intersección con la vía Apia. Distaba cinco millas de Teanum y más de siete de Casilinum. En gran parte debía su prosperidad a la fertilidad de su territorio que colindaba con el célebre ager Falernus. Sus vinos eran apenas inferiores a los de este.​ Es la patria de Marco Vinicio, yerno de Germánico y patrón de Veleyo Patérculo.​ De época romana son los restos de un teatro y un anfiteatro. Las monedas encontradas son de plata y cobre y, por sus leyendas, de la época colonial. Referencias Enlaces externos Este artículo incorpora una traducción del artículo «Cales (1)» de E. H. Bunbury del Dictionary of Greek and Roman Geography editado por W. Smith (1854), actualmente en el dominio público. Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Cales.
Calès (Campanie)

Calès est une ancienne cité de Campanie, aujourd'hui dans la commune de Calvi Risorta, au nord de Naples, appartenant à l'origine aux Aurunces/Ausones, sur la voie Latine. Histoire Les Romains capturent la ville en 335 av. J.-C. et y établissent une colonie latine de 2 500 colons. Calès est au centre de la domination romaine en Campanie, et est le siège du questeur de la flotte (un des deux quæstores classici) du sud de l’Italie, chargé, semble-t-il, de la perception de la douane et de l’impôt, même jusqu'à l'époque de Tacite. C'est une base importante dans la guerre contre Hannibal Barca, et enfin refuse des contributions supplémentaires pour la guerre. Avant 184 av. J.-C., de nouveaux colons sont envoyés sur place. Après la guerre sociale (90 à 88 av. J.-C.), la cité devient un municipe. La fertilité de son territoire et sa fabrication de poterie vitrée noir, qui est même exporté vers l'Étrurie, fait la prospérité. Au Ve siècle apr. J.-C., la ville devient un siège épiscopal, qui, conjointement avec Teano depuis 1818, l'est encore, même si ce n’est plus qu’un simple village aujourd'hui. La cathédrale, du XIIe siècle, possède un portail sculpté et trois absides décorées avec des petits arcs et des pilastres, et contient une chaire fine et un trône épiscopal en mosaïque de marbre. Près d'elle, il y a deux grottes, qui ont été utilisées pour le culte chrétien et qui contiennent des fresques du Xe et XIe siècles. Les inscriptions nomment six portes de la ville, et il y a des restes considérables de l'Antiquité, notamment un amphithéâtre et un théâtre, un temple supposé, et d'autres édifices. Un certain nombre de tombes appartenant à la nécropole romaine sont découvertes en 1883. Sources (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Cales » (voir la liste des auteurs). (en) Encyclopædia Britannica, 1911, article « Cales ». Liens externes Site officiel Portail de l’histoire militaire Portail de l’archéologie Portail de la Rome antique Portail de la Campanie
Cales (Campanië)

Cales was een Romeinse stad (4e eeuw v.Chr – 5e eeuw) in Campanië, Italië. Het lag aan de Via Latina tussen Rome en Casilinum, het bruggenhoofd op de rivier Volturnus nabij Capua. Cales was een bloeiende handelsstad. De archeologische site bevindt zich in de gemeente Calvi Risorta. Historiek In oorsprong was Cales een stad der Ausones die Campanië bewoonden, en daarvoor een stad van de Etrusken (7e eeuw v.Chr.). Door de Latijnse Oorlog (circa 340 v.Chr.) drongen de Romeinen voor het eerst Campanië binnen. In het jaar 336 veroverde het leger van consul Valerius Corvus de stad Cales. Cales was een handelsstad van de Ausones. Dit beschreef Titus Livius in zijn boeken Ab Urbe Condita. Corvus kreeg een triomftocht van de Senaat. De nieuwe zuidgrens diende beschermd te worden, en dit op de eerste plaats tegen de Samnieten. Tegelijkertijd hielden de Romeinen een oogje in het zeil op de pas veroverde Sidicini in Latium (ten noorden). Cales kreeg 2.500 Romeinse kolonisten erbij en werd een Romeinse kolonie (334 v.Chr.); hetzelfde gebeurde met Fregellae (328 v.Chr.). De situatie werd explosief tijdens de Tweede Samnitische Oorlog. De Romeinen richtten hun troepen naar de Griekse stad Neapolis ofwel Napels. De Samnieten stuurden troepen naar de Grieken als hulp. Tegelijkertijd heroverden de Samnieten de kolonies Cales en Fregellae, teneinde de Romeinse dreiging noordwaarts terug te duwen. De Romeinen wonnen evenwel de Tweede Samnitische Oorlog en heroverden hun kolonies. Tijdens de Tweede Punische Oorlog in de 3e eeuw v.Chr., speelde Cales een grote rol bij de veldtocht der Romeinen tegen Capua, een bondgenoot van Hannibal. Cales verschafte de nodige ondersteuning aan de troepen en bleef Rome trouw. Na het Bellum Sociorum in de 1e eeuw kreeg Cales burgerrechten. Tijdens het einde van de Romeinse Republiek en het Keizerrijk groeide Cales in grote mate. Het werd een handelscentrum voor wijn, landbouwwerktuigen en aardewerk. De export ervan leverde de stad heel wat inkomsten op. In de 2e eeuw werd het theater uit de 1e eeuw v.Chr. groot herbouwd. De thermen dateren ook uit deze tijd. In de loop van de 5e eeuw verrees een basiliek voor de christengemeente. Nog in de 5e eeuw brandschatten Vandalen onder leiding van Genseric de stad Cales. De stad werd verlaten. Later bouwden de Longobarden een fort in Cales. De stad werd niet meer heropgebouwd. Opgravingen Van de Etruskische tijd is een necropolis aangetroffen (1965). Ex voto beelden uit die tijd werden opgegraven. Langs het verloop van de Via Latina werden talrijke grafmonumenten uit de Romeinse Tijd aangetroffen. In de heuvels rond Cales zijn resten van villa’s uit de tijd van de Republiek blootgelegd. De stad zelf had handelsstraten, een forum, een theater, terrassen, een palaestra en toegangspoorten. De archeologische site Cales wordt door de provincies Caserta en Benevento beheerd.
Cales

Cales var en stad i antikens Kampanien som låg på via Latina. Den tillhörde ursprungligen folkslaget aurunker. Den återfinns idag i kommunen Calvi Risorta, provinsen Caserta regionen Kampanien, Italien. Staden var välmående mycket på grund av sin bördiga mark och sin produktion av svart glaserad keramik (som till och med exporterades till Etrurien). Romarna erövrade staden år 335 f.Kr. och etablerade en romersk koloni i staden. Kolonin hade latinska rättigheter och bestod av 2500 romerska medborgare. Cales var noden i det romerska närvaron i Kampanien och spelade därför en viktig roll. Fram till Tacitus dagar var det också säte för södra Italiens quaestor. Staden innehade också en viktig position i kriget mot Hannibal. Före år 184 f.Kr. sändes fler bosättare dit. Efter Bundsförvantskriget 91–88 f.Kr. fick staden status som ett municipium. På fyrahundratalet e.Kr. blev staden biskopssäte och på elvahundratalet byggdes där en katedral. Det finns betydande lämningar efter staden. Bland dessa kan nämnas en amfiteater, tempel och nekropolis. Se även Andra aurunkiska städer: Ausona, Sessa, Minturnae, Sinuessa. Andra städer längs Via Latina: Anagnia, Ferentinum, Frusino, Fregellae, Teanum, Casilinum. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version.
Kalixtovy katakomby

Kalixtovy katakomby (také Kalixtův hřbitov) jsou rozsáhlé křesťanské pohřebiště podél silnice Via Appia v Římě, nejvíce pozoruhodné kryptou papežů (italsky Capella dei Papi), založené papežem Zefyrinem. Správcem pohřebiště jmenoval Kalixta I., který se stal jeho nástupcem a na jehož počest jsou katakomby pojmenovány. Kalixt I. sám v katakombách pohřben není. Jeho ostatky jsou uloženy v katakombách v Calepodiusu v Římě. Jsou zde hroby několika papežů z 2. až 4. století. Na objevené desce umístěné v katakombách, pravděpodobně papežem Sixtem III. okolo roku 440 se uvádějí následující pohřbení papežové Sixtus II., Dionysius, Kornélius, Felix I., Poncián, Fabianus, Caius, Eusebius, Miltiades, Štěpán I., Urban I., Lucius I., a Anterus, seznam neobsahuje žádná jména z 2. století. Krypta papežů se rychle naplnila ve 4. století dalšími ostatky papežů, což způsobilo, že katakomby přestaly být používány a některé ostatky byly přeloženy do různých kostelů v Římě. Později nastal úpadek a katakomby byly zapomenuty. Nově objeveny byly v roce 1854 italským archeologem a průkopníkem Giovannim Battistou de Rossim, podél silnice Via Appia v Římě. Seznam papežů, jejichž ostatky byly v katakombách objeveny 2. století 3. století 4. století Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Catacomb of Callixtus na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kalixtovy katakomby na Wikimedia Commons (anglicky) Kalixtovy katakomby
Calixtus-katakomberne

Calixtus-katakomberne på Via Appia er den ældste af de 60 forskellige katakomber, der findes i Rom. De omfatter ca. 20 kilometer gange med gravnicher. De er navngivet efter pave Callistus 1. (Calixtus), der var pave af Rom omkring 217-222. De tidligste kristne blev begravet på hedenske gravpladser, men når man ønskede egne gravpladser, var det dels, fordi man dyrkede forestillingen om de dødes opstandelse på dommedag. Her ønskede man at være sammen med trosfæller og ikke mindst i nærheden af martyrer og helgener, hvis hellighed kunne lette opstandelsen for den enkelte. Dels hang det sammen med, at kristendommen var en forfulgt religion i Romerriget frem til 313. Man ønskede at kunne dyrke sin tro afsides og diskret, og katakomberne har også været et sted, hvor der er blevet holdt gudstjeneste og fejret nadver. Frem til goternes og vandalernes invasion af Rom i folkevandringstiden var katakomberne valfartssteder for de helgener, der lå begravet her, men pga. de hærgende vandaler blev relikvierne flyttet ind til byen, og katakomberne mistede deres betydning frem til slutningen af 1800-tallet, hvor arkæologer genopdagede dem. Inde i Calixtus-katakomberne kan der ses "det lille Vatikan", som er et begravelsessted for ni paver, som er blevet udvidet til at rum for gudstjeneste, og desuden er der en krypt, hvor Sankt Cæcilia var begravet. Her ses også gravstenen efter pave Lucius 1., hvis kranium mentes at blive opbevaret i Roskilde Domkirke, før den kom til Sankt Ansgars Kirke i København. Hovedskallen er dog senere blevet afsløret som et falsum. Ud over oplevelsen af at gå igennem de lange gange med de mange gravnicher, er katakomberne et godt sted for at få et indtryk af den tidligere kristne kunst og dens motiver. De tidlige kristne brugte mange symboler og enkle motiver. Dels var det, fordi motiverne var som et kodesprog, der kun var kendt for en inderkreds – et værn mod forfølgelserne, og dels gjorde de enkle motiver det også muligt for almindelige mennesker at eftergøre motiverne, fx på familiemedlemmers grave i katakomberne. Nogle af de vigtigste motiver er: Den gode hyrde med et lam omkring skuldrene – et symbol for Kristus. Χ (chi) og Ρ (rho) – monogram for Kristus på græsk. Α (alfa) og Ω (omega) – Kristus som begyndelsen og enden. Fisken – fra græsk Ichthys – "Jesus Kristus, Guds søn, frelser". Duen med en olivengren – sjælen, der finder frelse og guddommelig fred (Noa). Fugl Fønix, der rejser sig af asken. Henvisninger Eksterne kilder og henvisninger Reardon, Wendy J. 2004. The Deaths of the Popes. Macfarland & Company, Inc. ISBN 0786415274 Carragáin, Éamonn Ó; Neuman de Vegvar, Carol L. (2007). Roma felix: formation and reflections of medieval Rome. Ashgate Publishing, Ltd.. pp. 59. ISBN 0754660966. Retrieved May 26, 2009.
Kalistove katakombe

Katakombe svetog Kalista (tal.: Catacombe di San Callisto) jedna je od rimskih katakombi, smještena na putu Via Appia. Opis Katakombe su nastale sredinom 2. stoljeća. Katakombe sadrže mrežu tunela dugih gotovo 20 kilometara. Ime su dobile po đakonu Kalistu, kojeg je početkom 3. stoljeća papa Zefirin imenovao upraviteljem groblja. „Papinska kripta” je najvažnije mjesto ovih katakombi, zvana i „mali Vatikan” jer je u njoj pokopano 16 papa. U katakombama se nalazi i kripta svete Cecilije. Pokopana je na mjestu gdje sada stoji njezin kip. Godine 821. njezine su relikvije prenesene u Trastevere u njoj posvećenu baziliku. Godine 1930. Sveta Stolica, vlasnik katakombi, povjerila je skrbništvo nad katakombama svetoga Kalista Kongregaciji salezijanaca Don Bosca. Ukopi U katakombama su pokopani deseci mučenika, 16 papa i brojni kršćani. Izvori Literatura Mrežna sjedišta Vanjske poveznice Ostali projekti