Amalfi dóm

A Cattedrale Sant’Andrea (azaz Szent András-katedrális) vagy Duomo (azaz dóm) Amalfi legimpozánsabb épülete. Tulajdonképpen egy épületegyüttes részét képezi egy másik templommal, a kriptával, a monumentális lépcsővel, az előcsarnokkal, a harangtoronnyal, valamint a kolostorral együtt. Itt székel az Amalfi-Cava de’ Tirreni főegyházmegye érseke. A katedrális Az épületegyüttes legrégebbi része az északi templom, amely a 9. században épült. Az egyhajós templomot egy keskeny folyosó köti össze az újjal. Valószínű, hogy már építése előtt is létezett egy őskeresztény bazilika ezen a helyen, hiszen Amalfi már a 6. századtól kezdve Civitas episcoporum, azaz püspöki székhely volt. 987-ben, I. Mansone, Amalfi hercege közbenjárásának köszönhetően XV. János pápa érseki rangra emelte a püspökséget. Ennek alkalmával a herceg új, háromhajós templomot építtetett a városnak, amelyet az akkor már védőszentként tisztelt Szent András apostolnak ajánlottak. A régi templom a későbbiekben elveszítette jelentőségét, ma Feszület-kápolnaként ismert. A katedrális történetének fontos állomása volt 1208, amikor itt helyezték el Szent András földi maradványait. A 13. században felépült a katedrális előcsarnoka és az erősen arab és normann építészeti jegyeket magán viselő harangtorony is. A legnagyobb átváltozáson a 18. században ment keresztül, amikor összes oszlopa márványborítást kapott. Ugyanekkor készült el a központi főhajót díszítő, Szent András passióját ábrázoló hatalmas, aranyozott freskó is. 1728-ban épült fel az a ma is látható monumentális lépcsősor (62 lépcsőfok), amely a város főterét összeköti a katedrális bejáratával. A 19. század közepén a katedrális homlokzata megsérült és felszínre kerültek a román stílusú oszlopok, boltívek maradványai, valamint bizánci mozaikok. A helyreállítást ezek figyelembevételével végezték el. A katedrális homlokzatán Jézus és tanítványai allegorikus, bizánci stílusú ábrázolása látható, amely fölött színes berakású mozaikok találhatók. A katedrális legfőbb különlegességeinek egyike az 1066-ban Konstantinápolyban készült bronzkapu, amelyről ugyan az ezüstbevonat már régen lekopott, de még jól láthatók Krisztus, a Szent Szűz és néhány más szentnek az ábrázolásai. A belső rendkívül gazdagon díszített: festmények, faliszőnyegek, freskók, amelyek mind a város egykori gazdagságáról tanúskodnak. Egyik figyelemreméltó freskója a 14. századból származó Madonna a gyermek Jézussal, amelyet egy ismeretlen, a sienai iskolához tartozó festő festett. A 14. századból származó márvány domborművet (Madonna delle Neve) Francesco Laurana, dalmáciai származású mester munkájának tartják. A kripta A kripta, amely a kolostoron keresztül érhető el, a 13. században épült Szent András földi maradványainak elhelyezésére, amelyeket a negyedik keresztes háborúban zsákmányoltak Konstantinápolyból. Ma csak a szent egyik koponyacsontját őrzik itt, az ereklyék többi részét visszajuttatták Patrasz városába, ahol a szentet a rómaiak keresztre feszítették. A 17. században a szent életének mozzanatait ábrázoló freskókkal díszítették falait. A kripta oltára Domenico Fontana műve, amely mögött Michelangelo Naccherino Szent Andrást ábrázoló bronzszobra áll. Basilica del Crocefisso (Szent Kereszt-bazilika) A Basilica del Crocefisso (Szent Kereszt-bazilika) a katedrális északi oldalához csatlakozik. A 9. században építették egy 6. századi őskeresztény templom helyén. A 16. században barokkosították, és csak a 20. század végén elvégzett restaurálási munkálatok elvégzése után váltak ismét láthatóvá egykori építészeti elemei. Ma a Museo del Duomónak ad otthont, amelyben értékes vallási kegytárgyak mellett egy 13. századi Anjou-korabeli mitrát (püspöksüveg) is őriznek. Paradicsom-kolostor (Chiostro del Paradiso) A Paradicsom-kolostort (Chiostro del Paradiso) 1266–1268 között építették fel az Amalfi polgárainak temetőjeként szolgáló területen. Ennek bizonyítékai a belső kerengő udvari falai mentén elhelyezett sírkövek, szarkofágok. A kolostor az idők során összeforrt a harangtorony és a katedrális épületével. A 16. századig aktív életet élt, de a sorozatos földrengések során megrongálódott és veszített jelentőségéből. 1908-ban restaurálták és nyitották meg a nagyközönség számára. Központi része a kerengő, amelyet kettős oszlopsor vesz körbe. Az oszlopok legjellemzőbb formáját a kettős kereszteződés és a hármas vonalú körívek adják. A kolostor egyik fő látnivalója egy 14. századi, Jézus keresztre feszítését ábrázoló freskó, amely valószínűleg Giotto egyik tanítványának, Roberto d'Oderisiónak az alkotása. Galéria Források Blanchard, Paul (2007). Southern Italy (angol nyelven). London: Somerset Books Company. ISBN 9781905131181. Magi, Giovanna: Amalfi, Casa Editrice Bonechi, Firenze, 2008, ISBN 978-88-476-1677-6 Monos János: Capri, Ischia, Salerno, Sorrentói-félsziget, Amalfi partvonal Dekameron Könyvkiadó, Budapest, 2006 ISBN 978-963-9331-74-7 További információk A Wikimédia Commons tartalmaz Amalfi dóm témájú kategóriát. Az Amalfi-Cava de’ Tirreni főegyházmegye oldala (olaszul)