Església de Santa Maria del Soccorso (Modica)

L'església de Santa Maria del Soccorso —antigament coneguda com a "SS. Maria e Gesù"— és un temple de culte a la ciutat de Modica al costat del Col·legi Jesuïta adjacent al Corso Umberto I. El temple forma part de les ciutats del barroc tardà de la Val di Noto inscrit al Patrimoni Mundial de la UNESCO. Aquest reconeixement destaca el valor excepcional de la reconstrucció urbana i arquitectònica posterior al terratrèmol de 1693, considerada un dels exemples més destacats del barroc europeu. Història Els orígens de l’església es remunten a l’establiment de de la Companyia de Jesús. a Modica l’any 1610. El 1630 es fundà el col·legi jesuïta annex, promogut per la comtessa Vittoria Colonna de Cabrera, una figura destacada del mecenatge religiós a la ciutat —mare de Giovanni Alfonso Enríquez de Cabrera, comte de Modica, virrei de Sicília. Després del devastador terratrèmol de 1693, que afectà gran part del sud-est de Sicília, es dugué a terme una reconstrucció general de la ciutat. En aquest context, l’actual església fou edificada el 1714 amb el nom inicial de Sants Noms de Maria i Jesús, i s’atribueix habitualment a l’arquitecte Rosario Gagliardi, una de les figures més representatives del barroc sicilià. L'activitat del Col·legi es va interrompre el 1767; any de l'expulsió de la Companyia de Jesús del Regne de les Dues Sicílies. Tot i això, després van reprendre, gairebé ininterrompudament, l'activitat de 1812 a 1860, quan els jesuïtes van ser expulsats de nou en el context de la reunificació d'Itàlia. Durant el segle XX, la funció parroquial experimentà canvis importants: el 1926 l’església fou tancada temporalment. El 1927 va reobrir i acollí el culte de la Madonna del Soccorso després de la demolició de l'església original de Santa Maria del Soccorso. Arquitectura L’església constitueix un exemple representatiu del barroc sicilià desenvolupat després del terratrèmol de 1693. La seva arquitectura s’inscriu dins el corrent que caracteritza les reconstruccions del Val di Noto, amb una clara voluntat escenogràfica i ornamental. Façana exterior La façana presenta elements típics del barroc, amb un desenvolupament vertical articulat i una rica decoració escultòrica. La façana està disposada en dos nivells separats per una cornisa, és convexa a la secció central. Presenta un imponent portal d'entrada flanquejat per quatre columnes de fust lliure amb capitells corintis col·locats sobre alts sòcols, coronats per un frontó doble d'arc trencat superposat amb un escut coronat entremig. L'entrada està delimitada per una successió de pilastres convexes superposades, i als costats hi ha dues grans fornícules coronades per dos frontons d'arc trencat. Dues volutes grans i elegants amb gerros connecten els dos ordres. Al centre de la part convexa del segon ordre hi ha una gran finestra situada en un marc decorat amb volutes i fulles d'acant. La perspectiva es completa amb un marc amb una vela que porta el monograma IHS coronada per una esfera de pedra i una creu de ferro forjat a la part superior amb un crismograma de la Companyia de Jesús . Interior L’interior, d’una sola nau, està decorat amb elements ornamentals propis de l’època, que responen a l’estètica contrareformista i a la voluntat didàctica de l’orde jesuïta. L'interior presenta una planta central en forma de creu dividida per pilars, amb els quatre extrems que acaben en absis semicirculars. La façana orientada al sud domina una carena vorejada per la Via Umberto a l'oest i la Via Garibaldi a l'est. Passadís dret En el primer tram destaca la Capella del Davallament i en el transsepte dret, la Capella de la Presentació. A la paret de l'altar, està documentada la pintura que representa la Presentació al Temple . Passadís esquerre Al primer tram en destaca la Capella dels Reis Mags. A la paret de l'altar hi ha una pintura que representa l'Adoració dels Reis Mags, oli sobre tela de 1735, de Domenico La Bruna. Al transsepte esquerre hi ha la Capella de Sant Francesc Xavier i a la paret de l'altar hi ha una pintura que representa Sant Francesc Xavier. Presbiteri Cúpula octogonal amb nervadures i òcul. En destaca del segle XVIII, la Glòria de Sant Ignasi de Loiola, oli sobre tela, obra col·locada a la paret de l'absis. Obres destacades Segle XVI, Mare de Déu del Socors, estàtua de marbre, obra de l'església original de Santa Maria del Socors atribuïda a Giorgio Brigno de fina factura actualment conservada a la Capella Mazzara de la Catedral de Sant Pere . Segle XVIII, Sant Francesc de Borja, bust, tercer General dels Pares Jesuïtes, obra col·locada sobre l'entrada de la sagristia, que antigament era la porta d'entrada al Col·legi. Collegio Maggiore El col·legi de Sant Ignasi, seu del Collegium Mothycense o Col·legi Major de la Companyia de Jesús va ser establert gràcies a les donacions de la comtessa Vittoria Colonna i del " Concilium Civitatis " de Modica. Collegio Minore Mòdica, juntament amb Palerm, va ser l'única ciutat del Regne de Sicília que va tenir dos col·legis els anys 1846 - 1860, de fet a més del principal, en tenia un de més petit situat a les sales annexes a l'església de San Teodoro. Referències Bibliografia Carrafa, Placido. Prospetto corografico istorico di Modica di Placido Carrafa. Volume I. Tipografia di Mario La Porta, 1869. Vegeu també Modica Ciutats del barroc tardà de la Vall de Noto Barroc sicilià terratrèmol de Sicília de 1693