NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Брор-Хаиль

Брор-Хаиль (ивр. בְּרוֹר חַיִל‎) — кибуц на юге Израиля. Расположен недалеко от Сдерота, он находится под юрисдикцией регионального совета Шаар ха-Негев. Этимология Название кибуца Брор-Хаиль означает «отбор солдат». Это может быть связано с восстанием Бар-Кохбы против римлян в первой половине II века н. э. Еврейская деревня под названием «Брор Хайил» существовала в эпоху Талмуда, где сейчас находятся руины палестинской деревни Бурайр, и была местом расположения ешивы, возглавляемой раввином Иохананом бен Закаем. Согласно Талмуду (Санхедрин 32б), зажжение свечей ночью в Брор-Хайиле было знаком того, что родился ребёнок мужского пола и что жители деревни должны подготовиться к предстоящему обрезанию ребёнка. Нынешний кибуц получил свое название от одноимённой древней деревни. История Поселение было основано 5 мая 1948 года в результате операции «Авраам», целью которой было открытие дороги из центра страны в Негев, контролируемой из селения Бурир. В 1950 году поселок переехал с первоначального места на нынешнее, а в 1953 году здесь была построена столовая. Брор-Хаиль была единственной еврейской деревней, основанной в период между Планом раздела ООН 29 ноября 1947 года и Декларацией независимости Израиля 14 мая 1948 года. Её создание потребовало ряда этапов; 10 апреля 1948 года группа еврейских иммигрантов из Египта разбила лагерь на территории земли, купленной Еврейским национальным фондом, по процедуре, напоминающей операцию по поселению «Стена и башня» времен 1936—1936 годов. Президент Ассамблеи ООН на момент принятия решения о разделе, бразилец Освалду Аранья, подарил кибуцу молоток, ударом которого он закончил дискуссию по решению, и оригинал протокола дискуссии. Из-за проблем с сохранением протокола, он был передан в ноябре 2009 года государственному казначею. Население По данным Центрального статистического бюро Израиля, население на начало 2020 года составляло 954 человека. Примечания
Beror H̱ayil

Beror H̱ayil (hebreiska: ברור חיל) är en ort i Israel. Den ligger i distriktet Södra distriktet, i den centrala delen av landet. Beror H̱ayil ligger 81 meter över havet och antalet invånare är 462. Terrängen runt Beror H̱ayil är platt. Runt Beror H̱ayil är det tätbefolkat, med 331 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Ashqelon, 14,3 km nordväst om Beror H̱ayil. Trakten runt Beror H̱ayil består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Beror H̱ayil.
Shefa-Amr

Shefa-Amr (en hebreu: שפרעם) (en àrab: شفاعمرو) és una ciutat del Districte Nord d'Israel. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques d'Israel (OCEI), a la finals de 2015 la ciutat tenia una població de 40.017 habitants. Demografia D'acord amb les dades del cens de l'Oficina Central d'Estadístiques d'Israel (OCEI) en 2015 vivien unes 40.017 persones a Shefa-Amr, amb una taxa de creixement del 2.0%. La seva població està formada per un 25.2% de cristians, un 14.2 drusos i sunnites. Referències
Schefar’am

Schefarʿam (hebräisch שְׁפַרְעָם Schfarʿam, arabisch شفا عمرو, DMG Šafā ʿAmr) ist eine Stadt im Nordbezirk Israels östlich von Haifa. 2022 betrug die Einwohnerzahl 42.713. Die Bevölkerung besteht fast ausschließlich aus arabischen Israelis. 57,3 % der Bewohner sind Muslime, 27,5 % Christen und 14,6 % Drusen. Ende 2019 lebten in Schefar’am 10.300 Christen. Nach Nazareth, Haifa und Jerusalem ist Schefarʿam damit die Stadt mit der vierthöchsten Zahl von Christen in Israel. Geschichte Der Ort ist seit dem 2. Jahrhundert urkundlich belegt. Zur Zeit der Kreuzzüge unterhielten die Templer eine Burg in Schefarʿam, die sie Le Saffran (auch Sapharanum; Saphar Castrum; Castrum Zafetanum) nannten. Die Burg sicherte die Straße zwischen Akkon und Nazaret. Am 7. Juli 1187 besetzte ein Heer Sultan Saladins die Burg und nutzte sie während der Belagerung von Akkon (1189–1191) als Basis für seine Entsatzangriffe. Im Zuge des Kreuzzugs Friedrichs II. erhielten die Christen die Burg 1229 aufgrund eines Abkommens zurück. Der Besitz wurde ihnen auch in Waffenstillstandsverträgen von Sultan Baibars I. 1271 und Sultan Qalawun 1283 bestätigt. Spätestens 1291 wurde die Burg schließlich von den muslimischen Mamluken erobert. Von der Burg ist die Ruine des Donjons erhalten, den die Einheimischen al-Burj (arabisch, „der Turm“) nennen. Die Ruine ist dem Verfall ausgesetzt und in schlechtem Zustand. Die Lebensverhältnisse im Jahr 1958 beschreibt Erich Lüth nach einem Gespräch, das er mit einem Repräsentanten der dortigen drusischen Bevölkerung während einer Israelreise führte. Der drusische Scheih Saleh Khneifes von Schefarʿam sagte zu ihm: „Neun Jahre israelischer Zugehörigkeit reichten jedoch aus, um unser Dorf […] mit kargem Brunnen […] mit einer Wasserleitung zu versorgen. […] gibt es für Shefarʿam keine versiegenden Brunnen mehr.“ 2005 war die Stadt Schauplatz eines Anschlags des Attentäters Eden Natan-Zada, in dem vier Personen getötet wurden. Bekannte Einwohner Emil Habibi (1922–1996), Schriftsteller und Politiker Mohammad Barakeh (* 1955), Politiker Karimeh Abbud (1893–1940), Fotografin Literatur Denys Pringle: The Churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem. A Corpus. Band 2. Cambridge University Press, 1998, ISBN 0-521-39037-0, S. 301 ff. Weblinks Einzelnachweise
Shefa Amr

Shefa Amr (Arabisch: شفا عمر Shafâ `Amr; Hebreeuws: שפרעם Shfar'am) is een Israëlische stad in zuidwest Galilea met in september 2003 30.900 inwoners, voornamelijk Arabische Israëliërs, waarvan 57,3% moslims, 27,5% christenen en 14,7% Druzen. De Joodse bevolking van de plaats is zeer gering. Shefa Amr heeft stadsrechten verkregen in 1987. De meerderheid van de bevolking in Shefa Amr zijn mannen; er leven 993 vrouwen op elke 1000 mannen. De grootste bevolkingsgroep is 0-9 jaar oud, 26,3% van de bevolking. De plaats scoort laag op de socio-economische schaal van het Israëlisch Centraal Bureau voor de Statistiek: 3 uit 10 (december 2001). 57,7% van de leerlingen die de zesde klas van de middelbare school voltooien hebben recht op een volledig eindexamendiploma vwo. Het gemiddelde aantal leerlingen per klas over lager en middelbaar onderwijs was 30,0. Het gemiddelde salaris van werknemers over het jaar 2000 was 3836 sjekel (vergeleken bij een landelijk gemiddelde van 6835). 1948 In de Arabisch-Israëlische Oorlog van 1948 voltooide Operatie Palmboom de Israëlische verovering van het westelijk gedeelte van Galilea. Sommige Palestijnse dorpen bleven daarbij intact, waaronder Shefa Amr. Dit stadje groeide in snel tempo vanwege de vluchtelingen/verjaagden uit de regio die er een toevlucht vonden. Een belangrijke factor bij het intact blijven van Shefa Amr was het feit dat het een gemengd stadje betrof met druzen, christenen en moslims.
Shefa-'Amr

Shefa-'Amr (em árabe: شفاعمرو, Šafā ʻAmr; em hebraico: שְׁפַרְעָם, Šəfarʻam) é uma cidade de Israel, situada no distrito Norte. Sua população, majoritariamente constituída de árabes cristãos orientais e drusos, era de 35.300 habitantes, em 2009. Shefa-'Amr abriga numerosos vestígios arqueológicos. Foi a segunda cidade ocupada pelo Sinédrio, e lá se estabeleceu uma comunidade judia no século XVI. Ver também Eden Natan-Zada
Шфарам

Шфара́м (ивр. שְׁפַרְעָם‎, араб. شفاعمرو‎) — город в Северном округе Израиля. Город существовал уже в ханаанскую эпоху, он упоминается в еврейских хрониках, в нём есть несколько старинных синагог и церквей. В XII веке здесь находилась крепость крестоносцев. Город получил трагическую известность после теракта (2005), совершённого еврейским радикалом в автобусе, следовавшем в город. В 2028 году через город пройдет легкорельсовая транспортная система Хайфа-Назарет. В городе запланированы две остановки. Население По данным Центрального статистического бюро Израиля, население на начало 2020 года составляло 42 137 человек. 58,9 % населения получают аттестат зрелости, 9,9 % имеют высшее образование. Средняя зарплата составляет 6 702 шекелей. В Шфараме проживают мусульмане (61,3 %), друзы (13,9 %) и христиане (24,8 %). Арабское население Шфарама достаточно лояльно Израилю, в частности, Шфарам стал одним из немногих арабских населённых пунктов, где праздновалось 60-летие Государства Израиль. По состоянию на 2002 год в городе проживало 7 % всех христиан Израиля. Среднемесячная заработная плата сотрудника в течение 2019 года составила 6236 шекелей (в среднем по стране: 9745 шекелей). Образование В 2004 году в городе открылась консерватория, ставшая первой консерваторией в арабском городе Израиля. Примечания
Dan (Kibbuz)

Der Kibbuz Dan (hebräisch דָּן) ist eine Kibbuz in Obergaliläa in Nordisrael. Das Dorf liegt acht Kilometer östlich von Kirjat Schmona, nahe an der Blauen Linie der Grenze zum Libanon am Fuße des Golangebirgszuges. Der Kibbuz hatte 2022 758 Einwohner. Geschichte Der Kibbuz geht auf eine 1939 als Turm-und-Palisaden-Siedlung gegründete Niederlassung zurück, wie sie vielfach von der Hagana initiiert wurde. Sein Name leitet sich von der antiken Stadt Dan her, deren Überreste am Tel Dan (ein Kilometer nördlich) liegen (in der Bibel z. B. in 1.Kön 12,29; 1.Sam 3,20 erwähnt). Dort soll der Siedlungsbereich des Stammes Dan gewesen sein (in der Bibel z. B. in 1.Mose 14,14; Jos 19,40–48 erwähnt). Dort entspringt auch der Fluss Dan, der wichtigste Quellfluss des Jordans. Das Kibbuz Dan wurde ab 1939 von jüdischen Bauern, die aus Transsylvanien in Rumänien eingewandert waren, als Teil der „Turm und Mauer Kampagne“ aufgebaut. Die Kibbuznikim (Mitglieder) entstammten aus der sozialistisch-zionistischen Jugendbewegung HaSchomer haZaʿir. Im Jahre 1947 betrug die Einwohnerzahl 340 Personen. Dan war eine von zwei Gründungen, die zu Ehren des zionistischen Führers Menachem Ussishkin errichtet wurden. Als in diesem Bereich nahe der israelisch-syrischen Grenze Streitkräfte Syriens am 15. Mai 1948, dem Tag nach Gründung Israels, einmarschierten und wie befohlen den Krieg um Israels Unabhängigkeit mit eröffneten, töteten sie hier Kibbuznikim. Geographie Für den Kibbuz wirtschaftlich am bedeutsamsten ist die Zucht von Forellen und die Gewinnung von Osietra-Kaviar. Das nahegelegene „Dan-Naturreservat“ mit einer üppigen Vegetation im Bereich des Flusses und dem antiken Siedlungshügel Tel Dan werden touristisch beworben. Der Kibbuz betreibt seit 1955 das Museum Beit Ussischkin, u. a. mit Informationen zur Trockenlegung der Chulaebene und mit Funden vom Tel. Kibbuz Dan ist offizieller Start oder Zielpunkt des Schvil Israel, eines durchgehenden Fernwanderweges bis Eilat. Weblinks Dan Homepage (hebräisch) Einzelnachweise
Dan, Israel

Dan (Hebrew: דָּן) is a kibbutz in northern Israel. Located in the north of the Hula Valley, at the foot of Mount Hermon, it falls under the jurisdiction of Upper Galilee Regional Council. As of 2024 it had a population of 840. History Dan was founded in 1939 by Jewish farmers from Transylvania as part of the Tower and Stockade campaign. It is affiliated with the Hashomer Hatzair movement. In 1947, the population was 340. Dan was one of two villages established in honour of Menachem Ussishkin and counted among the "Ussishkin Fortresses". It was named after the Israelite town of "Dan" mentioned in Genesis 14:14, 1 Samuel 3:20 and 1 Kings 12:29, which has been identified with the nearby Tel Dan. Kibbutz Dan is located in the territory of the Israelite tribe of Dan delineated in Joshua 19:47. It suffered heavy losses during the 1948 Arab–Israeli War, bearing the brunt of the Syrian invasion. Economy One of the first economic branches in the kibbutz was a cooperative trout-breeding venture with neighbouring kibbutz of Dafna. The Caviar Galilee Company, which exports caviar under the brand name "Karat Caviar," is based on the kibbutz. The caviar is well-regarded; Eric Ripert, chef and proprietor of Le Bernardin, and Jean Francois Bruel, chef of Restaurant Daniel, have stated their preference for the brand. The kibbutz exports caviar to the United States, Europe, Russia, Japan, Singapore and Canada. In 2011, the company produced 3,000 kilograms. It has plans to increase production gradually to 8,000 kilograms a year. A museum for the nature and history of the area, "Bet Ussishkin," operates at the Kibbutz. Landmarks Tel Dan Dan is the starting point of the Israel National Trail. References
Dan (kibboutz)

Dan (en hébreu : דָּן) est un kibboutz situé dans le nord d’Israël. Localisé dans le nord de la vallée de la Houla, au pied du mont Hermon, il se place sous la juridiction du Conseil Régional de Haute Galilée. En 2019, sa population est de 745 personnes. Histoire Le 4 mai 1939, le kibboutz Dan est fondé par des fermiers juifs venant de Roumanie et plus précisément de Transylvanie dans le cadre de la campagne Tour et Muraille , qui a lieu entre 1936 et 1939. Il est affilié au mouvement Hashomer Hatzair . En 1947, la population est de 340 habitants Dan est l'un des deux villages établis en l'honneur de Menachem Ussishkin . Son nom provient de la ville israélite de " Dan " mentionnée plusieurs fois dans la Bible (1 Rois 12:29, 1 Samuel 3:20 et Genèse 14:14) . Le kibboutz Dan est situé sur le territoire de l'ancienne tribu israélite de Dan (Josué 19:47). Pendant la guerre israélo-arabe de 1948, il subit des pertes, après des attaques faites par l'armée syrienne. Économie En termes d'économie, une des premières activités du kibboutz est l'élevage de truite, en coopération avec le kibboutz voisin Dafna. La société Caviar Galilee, qui exporte du caviar sous la marque " Karat Caviar ", se situe sur le kibboutz. Selon Eric Ripert, chef et propriétaire du Bernadin, considéré comme le premier restaurant de fruits de mer de New York et Jean François Bruel, chef du restaurant Daniel, classé 3 étoiles au guide Michelin dans l'Upper East Side de Manhattan, le meilleur caviar sur le marché aujourd'hui est produit par le kibboutz Dan. Le kibboutz exporte du caviar aux États-Unis, en Europe, en Russie, au Japon, à Singapour et au Canada. En 2011, l'entreprise en produit 3 000 kilos et prévoit d'augmenter progressivement sa production afin d'atteindre 8 000 kilos par an. Repère Le kibboutz Dan est le point de départ du sentier national d'Israël, chemin de randonnée israélien. Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Dan,Israel » (voir la liste des auteurs). Portail d’Israël Portail de l'agriculture et de l'agronomie
Dan (kibuc)

Dan (hebr.: דן) – kibuc położony w samorządzie regionu Ha-Galil ha-Eljon, w Dystrykcie Północnym, w Izraelu. Leży na północy Górnej Galilei, przy granicy z Libanem. Na północ od kibucu znajduje się Tel Dan utożsamiane z biblijnym miastem Dan. Członek Ruchu Kibuców (Ha-Tenu’a ha-Kibbucit). Historia Kibuc został założony w 1939. Gospodarka Gospodarka kibucu opiera się na przemyśle tworzyw sztucznych. Linki zewnętrzne Zdjęcie satelitarne kibucu Dan Google Maps Mapa kibucu Dan
Dã (Israel)

Dã (em hebraico: דָּן; romaniz.: Dan) é um kibutz no norte de Israel. Localizada no norte do Vale do Hula , no sopé do Monte Hermon, fica sob a jurisdição do Conselho Regional da Alta Galileia. Em 2017, tinha uma população de 736 habitantes.[carece de fontes?] História O kibutz de Dã foi fundado em 1939 por agricultores judeus da Transilvânia . É afiliado ao movimento Hashomer Hatzair . Em 1947, a população era de 340. Dã era uma das duas aldeias estabelecidas em homenagem a Menachem Ussishkin . Foi nomeado em honra à cidade israelita de "Dã" mencionada em 1 Reis 12:29, 1 Samuel 3:20 e Gênesis 14:14, e que foi identificado com o vizinho Tel Dã. O kibutz de Dã está localizado no território da tribo israelita de Dã (Josué 19:47). Ele sofreu pesadas perdas durante a Guerra Árabe-Israelense de 1948 , suportando o peso da invasão síria . Economia Um dos primeiros ramos econômicos foi um empreendimento cooperativo de criação de trutas com o vizinho Kibbutz Dafna. A Caviar Galilee Company, que exporta caviar sob a marca "Karat Caviar", é baseada no kibutz. De acordo com Eric Ripert , chef e proprietário do Le Bernadin , considerado o principal restaurante de frutos do mar de Nova Iorque, e Jean François Bruel, chef do Daniel, um restaurante com 3 estrelas Michelin no Upper East Side de Manhattan, o melhor caviar do mercado hoje é produzido por Dã. O kibutz exporta caviar para os Estados Unidos, Europa, Rússia, Japão, Cingapura e Canadá. Em 2011, a empresa produziu 3.000 quilos. Tem planos de aumentar gradualmente a produção para 8.000 quilos por ano. Marcos Dã é o ponto de partida da trilha nacional de Israel .[carece de fontes?] Referências
Ejn Hod

Ejn Hod (hebrejsky עֵין הוֹד, v oficiálním přepisu do angličtiny En Hod, přepisováno též Ein Hod) je vesnice typu společná osada (jišuv kehilati) v Izraeli, v Haifském distriktu, v Oblastní radě Chof ha-Karmel. Geografie Leží v nadmořské výšce 127 metrů na zalesněných západních svazích pohoří Karmel, na hřbetu, který jižně od osady prudce spadá do údolí Nachal Hod a na severu do údolí Nachal Bustan. Obec se nachází cca 4 kilometry od břehů Středozemního moře, cca 72 kilometrů severoseverovýchodně od centra Tel Avivu a cca 12 kilometrů jižně od centra Haify. Ejn Hod obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je převážně židovské. Ovšem 6 kilometrů na východ od vesnice leží na hřbetu Karmelu skupina sídel obývaných arabsky mluvícími Drúzy a cca 2 kilometry jihovýchodně od Ejn Hod také stojí vesnice Ejn Chaud osídlená izraelskými Araby. Ejn Hod je na dopravní síť napojen pomocí lokální silnice číslo 7111, která sem odbočuje z dálnice číslo 4 v pobřežní nížině. Dějiny Na místě současné vesnice Ejn Hod se do roku 1948 rozkládala arabská vesnice Ejn Chaud. Stála v ní mešita a chlapecká základní škola. Roku 1931 zde žilo 459 lidí v 81 domech. Během války za nezávislost v roce 1948 byla vesnice dobyta izraelskými silami a arabské osídlení tu skončilo. Na rozdíl od mnoha jiných arabských sídel ovládnutých Izraelci ale nedošlo k její demolici a zdejší zástavba byla zachována. Nynější židovský Ejn Hod byl založen v roce 1954. Jeho obyvatelé se nastěhovali do opuštěné arabské vesnice. Jde o uměleckou kolonii, ve které žijí a prodávají své výrobky řemeslníci, malíři, keramici apod. Nachází se zde i muzeum dadaistického malíře Marcela Janco, který patřil mezi zakladatele kolonie. Část Arabů vysídlených roku 1948 z Ejn Chaud se v následujících dekádách snažila domoci návratu do svých domovů. Nakonec založili provizorní osadu cca 2 kilometry jihovýchodně odtud. Ta byla nakonec uznána za oficiální sídlo pod jménem Ejn Chaud a stala se členskou obcí Oblastní rady Chof ha-Karmel. Demografie Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Ejn Hod Židé (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství). Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 583 lidí. Během roku 2014 populace klesla o 0,5 %. Odkazy Reference Související články společné osady Ejn Chaud Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ejn Hod na Wikimedia Commons (hebrejsky) (anglicky) Oficiální stránky obce
Ein Hod

Ein Hod (en hebreo : עֵין הוֹד) es un pueblo situado en el distrito de Haifa, en el norte de Israel. En 2008, el pueblo tenía una población de 559 habitantes. Ein Hod se convirtió en una colonia de artistas en 1953 bajo la impulsión del dadaísta Marcel Janco. El impulsor principal del proyecto fue Marcel Janco, un reconocido artista dadaísta, quien evitó que las fuerzas de seguridad demolieran la aldea y convenció al gobierno para que le permitiera establecer allí una colonia de artistas.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ein Hod. Sitio web de Ein Hod
‘En Hod

‘En Hod (hebreiska: עין הוד) är en ort i Israel. Den ligger i distriktet Haifa, i den norra delen av landet. ‘En Hod ligger 135 meter över havet och antalet invånare är 559. Terrängen runt ‘En Hod är kuperad åt nordost, men åt sydväst är den platt. Havet är nära ‘En Hod västerut. Runt ‘En Hod är det mycket tätbefolkat, med 1 018 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Haifa, 13,0 km norr om ‘En Hod. Omgivningarna runt ‘En Hod är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör ‘En Hod.
Salvatorkirche (Jerusalem)

Die Salvatorkirche mit dem 1551 errichteten franziskanischen Salvatorkloster im christlichen Viertel der Altstadt von Jerusalem nahe dem Neuen Tor ist Sitz der Kustodie des Heiligen Landes des Franziskanerordens. Bauwerk 1850 erteilte Sultan Abdülmecid I. dem Franziskanerorden die Erlaubnis zum Neubau ihrer Klosterkirche, die aber die Abmessungen der alten Kirche nicht überschreiten dürfe. Bei seinem Besuch des Klosters 1869 stiftete Kaiser Franz Josef I. 60.000 Francs für den Kirchenneubau, der dafür die Ausführung des Projekts durch einen österreichischen Architekten forderte. Vielmehr wurde 1882 auf Betreiben des Franziskanerordens der Architekt Padre Raffaele Cingolani aus Montecassiano mit dem Bau der Klosterkirche in Form einer neubarocken Basilika mit tonnengewölbtem Mittelschiff nach dem Vorbild des Petersdoms in Rom beauftragt, die am 29. November 1885 geweiht werden konnte. Der obere Teil des auffallenden Glockenturmes erhielt seine endgültige Gestalt erst 1931. Orgel 1754 hatten zwei spanische Orgelbauer im Jerusalemer Franziskanerkloster eine Orgelwerkstatt eingerichtet, um eine für die Grabeskirche vorgesehene Orgel zu erbauen. Nach dem Einspruch der Orthodoxen Gemeinschaft wurde diese dann in reduzierter Form in der Salvatorkirche eingebaut, wo die Orgelbauwerkstatt seither weiterbestand. 1910 erhielt die Salvatorkirche eine Orgel im italienischen Stil mit 44 Registern des italienischen Orgelbauers Vegessi-Bossi aus Turin, die 1977 von dem Franziskanerpater Delfino Taboada umgebaut wurde. Die heutige Orgel wurde 2008 von der österreichischen Firma Rieger Orgelbau im historischen Prospekt erbaut. Das Schleifladen-Instrument mit einem mechanischen Hauptspieltisch und einem elektrischen Zweitspieltisch hat 46 Register auf drei Manualen und Pedal. Koppeln: II/I, III/I, III/II, I/P, II/P, III/P Spielhilfen: Setzer für 10 Benutzer zu je 1000 Speicherplätze, Archiv für 62500 Plätze, Sequenzer, Stimmungssystem und Spielwiedergabe aus der firmeneigenen Entwicklung. Siehe auch Kustodial-Bibliothek im Konvent San Salvator in Jerusalem Einzelnachweise Weblinks Christian Media Center der Custodia Terrae Sanctae.