NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Молочная пещера

Моло́чная пеще́ра (устар. Мле́чный верте́п, лат. Crypta lactea, араб. مغارةآلسثئ‎, ивр. מערת החלב‎) — грот в Вифлееме. С IV века является местом христианского паломничества как место, где, по преданию, после рождения Иисуса Христа жило Святое семейство, и Богородица уронила капли молока при кормлении Иисуса Христа. В 1872 году над вертепом была сооружена католическая часовня. Принадлежит Кустодии Святой Земли Католической церкви в Палестине. Здание Францисканцы, после приобретения вертепа в XIV веке, с разрешения папы Григория XI в 1375 году, построили на этом месте церковь с колокольней. Позже часовня была построена в 1872 году на месте бывшей византийской церкви V века, от которой осталась лишь часть мозаичного пола. Часовня в новом виде отреставрирована в 2007 году. История и предание Новый Завет скупо передаёт топографическую информацию о месте рождения Иисуса Христа. Евангелист Матфей утверждает, что «Иисус родился в Вифлееме Иудейском» (Мф. 2:1), а евангелист Лука, со своей стороны, добавляет, что Мария «родила своего сына первородного, спеленала его и положила в ясли, потому что не было им места в гостинице» (Лк. 2:7). Христианская традиция, заверенная позднейшими христианскими писателями, и построение базилики указывают на место исторического события — Вертеп Рождества, на холме в восточной части старого города. Местные предания, относящиеся к VI веку, также сообщали о временном убежище. По преданию, именно здесь, в пещере, скрывалось Святое семейство от воинов царя Ирода во время массового уничтожения младенцев. В этой пещере им пришлось прожить почти сорок дней. Однажды, когда Матерь Божия кормила грудью маленького Иисуса, несколько капель молока брызнули на большой камень. Тёмный камень сразу же весь стал молочно-белого цвета. И христиане, и мусульмане чрезвычайно почитают эти «капельки молока Богородицы» — частички белого пористого камня — и считают их чудотворными. На месте, где Богородица кормила Иисуса, установлена икона, на которой изображена сцена кормления («Млекопитательница»). На ней Младенец Христос, обращённый лицом к молящимся, припал к материнской груди. У этого образа, который почитается как чудотворный, женщины оставляют свои горячие молитвы в надежде на помощь Божией Матери. В этой пещере, удалённой от Пещеры Рождества примерно на 200 м по прямой линии, Святое семейство готовилось к бегству в Египет. Галерея Примечания Литература Беляев Л. А., Лисовой Н. Н. Вифлеем // Православная энциклопедия. — М., 2004. — Т. VIII : Вероучение — Владимиро-Волынская епархия. — С. 597—603. — 39 000 экз. — ISBN 5-89572-014-5. Ссылки Chapel of the Milk Grotto (англ.) Milk Grotto, Bethlehem // sacred-destinations.com Milk Grotto // seetheholyland.net La Grotte du Lait (фр.)
Молочна печера

Молочна печера, молочний грот (лат. Crypta lactea, араб. مغارةآلسثئ, івр. מערת החלב‎) — католицька каплиця у природному гроті у Вифлеємі, споруджена у 1872 році. З давніх часів це місце було центром християнського паломництва, разом з його Маріїнською святинею та монастирем знаходиться під опікою Кустодії Святої Землі католицької церкви в Палестині. Будівля Менші брати, після придбання печери в чотирнадцятому столітті, з дозволу папи Григорія XI у 1375 році, побудували на цьому місці першу церкву з дзвіницею. Пізніше каплиця була побудована в 1872 році на місці колишньої візантійської церкви V-го століття, з якої залишилася лише частина мозаїчної підлоги. Каплиця у новому вигляді відреставрована у 2007 році. Історія Новий Заповіт скупо предає топографічну інформацією про місце народження Ісуса Христа. Євангелист Матвій лаконічно стверджує, що «Ісус народився у Вифлеємі Юдейськім», а Євангеліст Лука, зі свого боку, додає, що Марія «породила свого сина первородного, сповила його та поклала в ясла, бо не було їм місця в заїзді». Треба зрозуміти, що «брак місця» це скоріше неготовність для прийняття вагітної жінки, а не відсутність дружелюбності до приїжджих, або ворожості до незнайомців. Текст Євангелія не вказує на ніяке недружнє ставлення, до прибулих. Місцева юдео-християнська традиція, засвідчена пізнішими християнськими письменниками і побудова базиліки, вказує на місце історичної події — Печеру Різдва, на пагорбі в східній частині старого міста. Однак у пізнішому описі Вифлеємських подій — відвідин Трьох царів, євангелист Матвій вже чітко говорить про конкретний будинок, а не грот-стайню: «Увійшли до хати й побачили дитятко з Марією, матір'ю його, і, впавши ниць, поклонились йому; потім відкрили свої скарби й піднесли йому дари: золото, ладан і миро.». Місцеві передання, що відносяться до VI-го століття, також повідомляли про тимчасовий притулок. За переказом, саме тут у печері, переховувалось Святе сімейство від воїнів царя Ірода під час масового знищення немовлят. У цій печері їм довелося прожити майже сорок днів. Одного разу, коли Матір Божа збиралася годувати груддю маленького Ісусика, кілька крапель молока бризнули на великий камінь. Темна каменюка відразу ж вся стала молочно-білого кольору. І християни, і мусульмани надзвичайно шанують ці «краплинки молока Богородиці» — часточки білого пористого каменю, і вважають їх чудотворними. На місці, де Богородиця годувала Ісуса, встановлена ікона, на якій зображена сцена годування («Годувальниця»). На ній Дитятко Христос, що припав до материнських грудей, обернений обличчям на молільників. Біля цього образу, який вшановується як чудотворний, жінки залишають свої гарячі молитви в надії на допомогу Божої Матері. У цій печері, віддаленій від Печери Різдва приблизно 200 м по прямій лінії, яка сьогодні називається Молочна печера, Святе сімейство готуватися до подорожі у Єгипет. Галерея Примітки Посилання Каплиця Молочної печери [Архівовано 24 грудня 2017 у Wayback Machine.](англ.) Кіріос. Молочна печера [Архівовано 13 квітня 2016 у Wayback Machine.] (укр.) Молочна печера. Кустодія Святої Землі(фр.)
Институт национального страхования Израиля

Институт национального страхования Израиля (ивр. המוסד לביטוח לאומי‎ — ха-мосад ле-битуах леуми) — израильское государственное управление, отвечающее за вопросы социального страхования и социального обеспечения. История Институт национального страхования действует на основе соответствующего закона, впервые принятого кнессетом в 1953 году, впоследствии в закон неоднократно вносились изменения, в настоящее время действует редакция, принятая в 1995 году. Закон о национальном страховании обязывает жителей Израиля, достигших 18 лет, выплачивать взносы в систему национального страхования. Регулярная выплата страховых взносов даёт право на получение различных пособий от Службы национального страхования, ведающей вопросами соцобеспечения жителей Израиля. Величина страховых взносов зависит от размера зарплаты и социального положения застрахованного. Платежи в Институт национального страхования являются обязательными для большинства совершеннолетних граждан, в том числе и для безработных. Для работающих сумма платежа составляет примерно 5% от дохода. Бюджет формируется из выплат граждан, работодателей и государственного финансирования. Ответственность Институт выплачивает большинство социальных пособий, предусмотренных законом для граждан Израиля, в том числе: материальное обеспечение граждан Израиля, не имеющих, временно или постоянно, средств к существованию (пособия по обеспечению прожиточного минимума, пособия на случай временной потери работы, компенсации работникам обанкротившихся компаний.) выплату различных пособий и компенсаций (пособий для рожениц, пособий на детей, алиментов, пособий по старости, компенсации в случае производственной травмы, компенсации резервистам за время прохождения военных сборов, пособий по инвалидности, пособий по случаю потери кормильца, пособий жертвам враждебных действий (терактов), компенсации пострадавшим от несчастного случая в быту, пособия узникам Сиона, пособия для Праведников народов мира.) Также Институт национального страхования осуществляет консультативную и материальную помощь людям, нуждающимся в восстановлении здоровья, в перемене или приобретении профессии вследствие полученной инвалидности или потери кормильца. Высшим управляющим органом является совет, в который входят 56 членов, назначаемых Министром социального обеспечения. Институт национального страхования подотчётен министру соцобеспечения, Государственный контролёр Израиля осуществляет ежегодные проверки ведомства. Ссылки Официальный сайт Архивная копия от 9 января 2012 на Wayback Machine Закон об институте национального страхования (ивр.) Примечания
Відомство національного страхування Ізраїлю

Відомство національного страхування ізраїлю (івр. המוסד לביטוח לאומי) — державна установа в Ізраїлі, яке відповідає за питання соціального страхування і соціального забезпечення. Відомство національного страхування діє на основі відповідного закону, вперше прийнятого Кнесетом в 1953 році, згодом у закон неодноразово вносилися зміни, в даний час діє редакція прийнята в 1995 році. Закон про національне страхування зобов'язує жителів Ізраїлю досягли 18-ти років, виплачувати внески в систему національного страхування. Регулярна виплата страхових внесків дає право на отримання різних допомог від Служби національного страхування, служби відає питаннями соцзабезпечення жителів Ізраїлю. Величина страхових внесків залежить від розміру зарплати і соціального стану застрахованої. Платежі в Відомство національного страхування є обов'язковими для більшості повнолітніх громадян, в тому числі і для безробітних. Для працюючих сума платежу становить приблизно 5 % від доходу. Бюджет формується з виплат громадян, роботодавців та державного фінансування. Відомство виплачує більшість соціальних допомог, передбачених законом для громадян Ізраїлю, в тому числі: матеріальне забезпечення громадян Ізраїлю, які не мають тимчасово або постійно, засобів до існування (допомоги по забезпеченню прожиткового мінімуму, допомоги на випадок тимчасової втрати роботи, компенсації працівникам збанкрутілих компаній.) виплату різних допомог і компенсацій (посібників для породіль, посібників на дітей, аліментів, допомог по старості, компенсації в разі виробничої травми, компенсації резервістам за час проходження військових зборів, допомоги по інвалідності, допомоги в разі втрати годувальника, посібників жертвам ворожих дій (терактів), компенсації постраждалим від нещасного випадку в побуті, посібники в'язням Сіону, посібники для Праведників народів світу. Також Відомство національного страхування здійснює консультативну та матеріальну допомогу людям, які потребують відновлення здоров'я (в перерві або придбанні професії внаслідок отриманої інвалідності або втрати годувальника). Вищим керівним органом є рада, до якої водять 56 членів, які призначаються Міністром соціального забезпечення. Відомство національного страхування підзвітний міністру соцзабезпечення, Державний контролер Ізраїлю здійснює щорічні перевірки відомства. Посилання офіційний сайт [Архівовано 3 квітня 2016 у Wayback Machine.]
Ani'am

Ani'am (hebrejsky אֲנִיעָם, podle biblické postavy Aníama z knihy 1.Paralipomenon 7,19, též podle spojení Ani Am – „nářek lidu“ které mělo připomínat tehdejší osud Židů v Sovětském svazu, v oficiálním přepisu do angličtiny Ani'am) je izraelská osada a vesnice typu mošav na Golanských výšinách v Oblastní radě Golan. Geografie Vesnice se nachází v nadmořské výšce 430 metrů, cca 27 kilometrů severovýchodně od města Tiberias, cca 72 kilometrů severovýchodně od Haify a cca 134 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu. Leží na náhorní plošině v střední části Golanských výšin, poblíž vodního toku Nachal Jehudija, který se zde začíná zařezávat do prudkého údolí. Na dopravní síť Golanských výšin je obec napojena pomocí lokální silnice číslo 808. Dějiny Ani'am leží na Golanských výšinách, které byly dobyty izraelskou armádou v roce 1967 a jsou od té doby cíleně osidlovány Izraelci. Tato obec byla založena v roce 1978. Ve zprávě vypracované v roce 1977 pro Senát Spojených států amerických se uvádí, že je právě ve výstavbě. Už v roce 1971 se zformovala skupina židovských přistěhovalců ze Sovětského svazu pod názvem Alija 70 (עלייה 70), jejímž plánem bylo na Golanských výšinách zřídit novou osadu zaměřenou na vědce, výzkum a vysokoškolsky vzdělané obyvatele. Její členové se usadili poblíž nynější osady Ramot, ale v roce 1974 se jejich komunita rozpadla pro neshody okolo jejího zaměření. Zbylá část aktivistů, posílená o rodilé Izraelce pak založila v roce 1978 vesnici Ani'am. Slavnostní založení se konalo 28. srpna 1978. V obci fungují zařízení předškolní péče o děti. Základní škola je k dispozici v osadě Merom Golan, střední školy ve městě Kacrin. Místní ekonomika je založena na zemědělství a na turistickém ruchu. V obci také působí několik umělců. Demografie Ani'am je osadou se sekulárními obyvateli. Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 526 lidí. Během roku 2014 klesla populace o 0,8 %. Odkazy Reference Související články Golanské výšiny Izraelské osady na Golanských výšinách Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ani'am na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Golan (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Bet Alon (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Rom Galil
Ani'am

Aniam (Hebrew: אֲנִיעָם) is an Israeli settlement organized as a moshav, located in the Golan Heights. The settlement was built in 1978 and falls under the municipal jurisdiction of the Golan Regional Council. In 2024 it had a population of 475. The international community considers Israeli settlements in the Golan Heights illegal under international law, but the Israeli government disputes this. Etymology The name Ani'am is derived from a member of the Menashe tribe (1 Chronicles 7:19), whose tribal area included the Golan Heights. Economy The economy of Ani'am is based on the provision of engineering services, on agriculture (mango, citrus vines and grapes for the production of wine and flowers) and the raising of Merino sheep. The village also has a distribution board factory. Many artists have settled in Ani'am and have created the "Artists' boulevard" in the settlement, with art galleries where each artist has built a structure unique to his or her artistic style. There are also boutiques, a pub-restaurant as well as guest cabins in Ani'am. See also Israeli-occupied territories Israeli settlement References
Beit Aghion

Beit Aghion (en hebreo: בית אגיון‎, Casa Aghion), también conocida como Beit Rosh HaMemshala (en hebreo: בית ראש הממשלה‎, Casa del Jefe de Gobierno ) también conocida metonímicamente como Balfour debido al nombre de una de las calles adyacentes, es la residencia oficial del primer ministro de Israel. Está ubicada en el número 9 de la calle Smolenskin, en la esquina con la calle Balfour, en el exclusivo barrio de Rehavia, en el centro de Jerusalén.​​ Historia La casa fue construida entre 1936 y 1938 para el comerciante judío de origen griego Edward Aghion, que vivía en Alejandría, Egipto. Fue diseñada por el arquitecto alemán Richard Kauffmann, arquitecto jefe de la Compañía Palestina de Desarrollo de Tierras (Hachsharat Hayeshuv).​​ En 1941 la casa fue la residencia temporal del rey Pedro II de Yugoslavia.​ Durante la guerra árabe-israelí de 1948 la casa fue utilizada como hospital para los combatientes del Irgun Zvai Leumi, cuyo líder, Menachem Begin, se convirtió posteriormente en primer ministro.​ En 1952, el gobierno compró el edificio para convertirlo en residencia oficial del ministro de Asuntos Exteriores.​ En 1974, el Gobierno israelí decidió trasladar la residencia oficial del primer ministro de la Casa Julius Jacobs, residencia oficial entre 1950 y 1974, a Beit Aghion. Durante la década de 1990, se erigió un muro alrededor de la casa por razones de seguridad y se cerró al tráfico los segmentos de las calles más próximos.​​ La calle adyacente, Balfour Street, está dedicada a Arthur Balfour, secretario de Asuntos Exteriores británico cuyo trabajo sentó las bases diplomáticas para una patria judía en Palestina.​ Arquitectura El edificio se compone de varios bloques cuadrados conectados entre sí. En el centro del edificio hay una escalinata, decorada con una hilera de ventanas en la parte delantera y un patio interior. La fachada del edificio incluye una sección moldeada de forma circular y en forma de barco típica del Estilo Renacentista. La casa está revestida de piedra de Jerusalén.​​ Propuesta de reubicación de la residencia El 8 de febrero de 2009, el gobierno israelí aprobó el Proyecto Almog para unir la residencia oficial del primer ministro con su oficina dentro del complejo gubernamental fuera de Beit Aghion. El coste del proyecto planeado fue de alrededor de 650 millones de shéquels y criticado por demasiado costoso. El 5 de abril se canceló el proyecto.​​ Véase también Israel Jerusalén Primer Ministro de Israel Oficina del Primer Ministro (Israel) Beit HaNassi Referencias
Beit Aghion

Le Beit Aghion (en hébreu : בית אגיון), ou Beit Rosh HaMemshala (en hébreu : בית ראש הממשלה, Maison du Premier ministre) est la résidence officielle du Premier ministre d'Israël, située au no 9 rue Peretz Smolenskin, à l'angle de la rue Arthur Balfour, dans le quartier cossu de Réhavia à Talbiyé, dans le centre-ville de Jérusalem-Ouest. Histoire Le bâtiment a été construit pour le banquier juif italien, Edward Raphaël Aghion, qui fut un ancien résidant d'Alexandrie, en Égypte. Il a été conçu par l'architecte juif allemand, Richard Kaufmann, et a été édifié entre 1932 et 1936. Entre 1939 et 1940, le roi Pierre II de Yougoslavie et sa famille résidaient dans cette maison. Josephine Baker est venue donner un concert dans la maison vers 1939 ou 1940. Les Aghion ont reçu régulièrement les personnages importants de la Yeshouv parmi eux, le Président Ben Zvi, Weizmann, Rupin, Rivlin, et le Gouverneur Britannique, Durant la guerre israélo-arabe de 1948, il servit d'hôpital pour les combattants de l'Irgun. En 1952, le gouvernement israélien achète la maison dans le but d'en faire la résidence officielle du ministre des Affaires étrangères. En 1974, le gouvernement israélien décida d'y transférer la résidence officielle du Premier ministre qui, entre 1950 à 1974, se trouvait alors au Beit Julius Jacobs. Durant les années 1990, un mur fut érigé autour de la propriété afin d'offrir au Premier ministre israélien une plus grande sécurité et intimité. Un angle de la rue Arthur Balfour est aujourd'hui encore fermé et réservé à la circulation des ministres, ainsi que des chefs d'État et de gouvernement en visite officielle. Problèmes Depuis que la résidence officielle du Premier ministre se trouve au Beit Aghion, la circulation dans la rue Arthur Balfour, le quartier de Réhavia et les alentours est devenue de plus en plus encombrée et difficile. Références Voir aussi Beit HaNassi, la résidence officielle du président de l'État d'Israël. Liens externes Portail d’Israël Portail de Jérusalem Portail de la politique
Bet Agion

Bet Agion (héberül: בית אגיון, Agion Ház), más néven Bet Ros haMemsala (héberül: בית ראש הממשלה, szó szerint A kormányfő háza) vagy metonim nevén Balfour Izrael miniszterelnökének hivatalos rezidenciája. A Smolenskin Street 9. szám alatt található, a Balfour Street sarkán, Jeruzsálem előkelő városközpontjában, a Rehavia negyedben. Történelem A házat 1936 és 1938 között építették Edward Aghion görög-zsidó kereskedőnek, aki az egyiptomi Alexandria jómódú lakosa volt. Richard Kauffmann német építész tervezte. 1941-ben II. Péter, Jugoszlávia királya lakott a házban. Az 1948-as arab–izraeli háború alatt az Irgun harcosok kórházaként szolgált. 1952-ben az izraeli kormány megvásárolta a házat azzal a céllal, hogy a külügyminiszter hivatalos rezidenciájává tegye. 1974-ben az izraeli kormány úgy döntött, hogy a miniszterelnök hivatalos rezidenciáját a Julius Jacobs House- ból ( com ), amely 1950 és 1974 között az izraeli miniszterelnök hivatalos rezidenciájaként szolgált, áthelyezi Beit Aghionba. Az 1990-es években biztonsági okokból falat emeltek a ház köré, és a Balfour utca egy részét lezárták a forgalom elől. Építészet Az épület több, egymáshoz kapcsolódó négyzettömbből áll, és az épület közepén egy lépcsőház található, amelyet elöl ablaksor díszít. Az épület homlokzatán is található egy, a nemzetközi stílusra jellemző, körkörösen, csónakszerűen formált rész. A ház jeruzsálemi kővel van bevonva. A helyiségekhez tartozik egy belső udvar (terasz), amely eltér a közös nemzetközi stílustól, de gyakori az iszlám stílusú épületek között. A teraszt valószínűleg az Agion család kérésére építették bele. Javasolt lakóhely költözés 2009. február 8-án az izraeli kormány jóváhagyta az Almog Projektet, amely előírja, hogy a miniszterelnök hivatalos rezidenciáját egyesítsék a kormánykomplexumban, illetve Bet Agionon kívüli irodájával. A tervezett projekt költsége körülbelül 650 millió sékel volt, ezért túlzottan extravagánsnak minősítették. Április 5-én törölték az izraeli miniszterelnök hivatalos rezidenciájának áthelyezéséről szóló határozatot. 2014-ben a miniszterek jóváhagyták azt a tervet, hogy a hivatalos rezidenciát a miniszterelnökség közelébe helyezzék át. Izrael miniszterelnöke Miniszterelnöki Hivatal (Izrael) Beit HaNassi Ben Gurion ház Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Beit Aghion című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Beit Aghion

O Beit Aghion (em em hebraico: בית אגיון), também conhecida como Beit Rosh HaMemshala (בית ראש הממשלה, literalmente Casa do Primeiro-ministro) é a residência oficial do Primeiro-ministro de Israel. O edifício está localizado na 9 Smolenskin Street, na esquina da rua de Balfour Street, em Jerusalém Ocidental. História O edifício foi construído para o comerciante judeu-grego Edward Aghion, que era um residente afluente de Alexandria, no Egito. Foi projetado pelo arquiteto judeu- alemão Richard Kauffmann e foi construído entre 1936-1938. Em 1941, Pedro II, Rei da Iugoslávia residia na casa. Durante a guerra árabe-israelense de 1948, serviu como um hospital para os combatentes do Irgun . Em 1952, o governo israelense comprou a casa com o propósito de transformá-la em residência oficial do ministro do Exterior. Em 1974, o governo israelense decidiu transferir a residência oficial do primeiro-ministro de Beit Julius Jacobs, que serviu como residência oficial do primeiro-ministro israelense entre 1950 e 1974, para Beit Aghion. Durante a década de 1990, um muro foi erguido ao redor da casa por razões de segurança e um segmento da Balfour Street foi fechado para o tráfego. Arquitetura O edifício é composto por vários blocos quadrados ligados um ao outro e no centro do edifício há uma escada, decorada com uma fileira de janelas na frente. A frente do edifício também inclui uma seção moldada de forma circular e em estilo típico do estilo internacional . O edifício é revestido com pedra de Jerusalém. O edifício também consiste em um pátio interno (pátio) - um elemento que difere do estilo internacional comum, do qual o estilo de construção é feito, no entanto, é comumente encontrado em edifícios de estilo islâmico. O pátio foi provavelmente adicionado originalmente devido ao pedido da família Aghion. Referências