NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dome of Yusuf

The Dome of Yusuf (Arabic: قبة يوسف Qubbat Yūsuf) is a free-standing domed structure on the Temple Mount, located south of the Dome of the Rock. It was built by Saladin (born Yusuf) in the 12th century, and has been renovated several times. It bears inscriptions from the 12th and 17th centuries: one dated 1191 in Saladin's name, and two mentioning Yusuf Agha, possibly a governor of Jerusalem or a eunuch in the Ottoman imperial palace. Description A rectangular semi-enclosed structure resembling an aedicule, the Dome of Yusuf sits upon a solid stone wall and is supported by three pointed open arches. On the northern face of the southern wall, there are stone carvings and a marble-faced blind niche. The exterior of the dome is covered in lead sheeting, and the interior is decorated with a ribbed pattern. The structure has three inscriptions: The prominent inscription on the lower panel, a green naskh Arabic text, is from 1191 (during the Ayyubid dynasty). It calls Saladin by his kunya Abū’l-Muẓaffar ("father of the Triumphant") and his personal name Yūsuf. It also mentions an emir, al-Asfahasalar Sayf ad-Din Ali bin Ahmad (al-Asfahsalar Ali bin Ahmad al-Hikkari), for having supervised the construction of a defensive trench. Two small, unpainted inscriptions are on the façade's spandrels (above the arch). They are in two different languages, together forming a bilingual epigraphic text. Both panels end with "1092" in Eastern Arabic numerals (١٠٩٢), which is the Hijri year that overlaps partly with 1682 CE. The right one is in Ottoman Turkish, stating that Superintendent Ali Agha built this. The left is in Arabic, with mostly the same information. It indicates that Ali did it on behalf of Yusuf Agha. Both panels clarify that the reward for this effort should go to Yusuf. The white central panel inside the niche is blank. Environs It is one of several structures jutting out of the southern end of the raised platform (terrace) of the Dome of the Rock. The Dome of Yusuf is between the Summer Pulpit (Minbar of Burhān ad-Dīn) and the an-Naḥawiyya Dome (Grammarians' Dome). To their east, one sees the main southern colonnade (mawāzīn). The less-ornamental Dome of Yusuf Agha is a separate building, located in a plaza in the south of the compound. References External links Media related to Dome of Yusuf at Wikimedia Commons 360-degree view from under the dome A 19th-century map of the area. It is labelled lowercase n. The author, Ermete Pierotti, claims it was where Saladin prayed after winning the Siege of Jerusalem: "où Saladin fit sa premiere prière après la prise de Jérusalem".
Cupola di Yusuf

La cupola di Yusuf (in arabo قبة يوسف‎?, Qubbat Yusuf) è una cupola minore situata a sud della più importante cupola della Roccia sul monte del Tempio nella Città Vecchia di Gerusalemme. Storia Fu costruita dal Saladino nel 1191 e restaurata numerose volte. La struttura riporta due iscrizioni, risalenti al XII e XVI secolo. La prima, intagliata nel marmo, commemora la creazione della trincea appena fuori dalle mura da parte di Al-Asfahsalar Ali bin Ahmad al-Hikkari nel 1191, dopo la cacciata dei crociati dalla città. Il pannello di marmo su cui è incisa l'iscrizione non faceva parte della struttura iniziale ma fu collocato nella cupola probabilmente durante le opere di rinnovamento delle mura esterne da parte di Solimano il Magnifico nel 1537-1541. L'incisione è composta da sei righe in scrittura naskh. La seconda iscrizione, del 1681 è in onore di Yusuf Agha, un eunuco del palazzo imperiale ottomano che si pensa possa aver ordinato i lavori di restauro della cupola nel XVII secolo. Secondo alcuni, la cupola è dedicata al profeta Giuseppe. Architettura Formata da una struttura rettangolare aperta su tre lati, poggia su un basso muro ed è sostenuta da tre archi ogivali aperti. Nel muro rivolto a sud è presente una piccola nicchia di marmo. L'esterno della cupola è ricoperto di sottili lamine di piombo, mentre l'interno è ornato con decorazioni geometriche. Note Bibliografia (EN) Denys Pringle, The Churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem: Volume 3, The City of Jerusalem: A Corpus, ISBN 978-0521172837. Voci correlate Cupola dell'Ascensione Cupola del Profeta Cupola della Roccia Monte del Tempio Città Vecchia di Gerusalemme Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla Cupola di Yusuf
Dome of al-Khalili

The Dome of al-Khalili (Arabic: قبة الخليلي, romanized: Qubbat al-Khalili; Turkish: El-Halili Kubbesi) or the Hebronite is a small domed-building located in the central platform of the Temple Mount (Haram ash-Sharif), north of the Dome of the Rock in the Old City of Jerusalem. The building is made of bricks which are currently tarnished. The Dome of al-Khalili was built in the early 18th century during Ottoman rule of Palestine in dedication to Shaykh Muhammad al-Khalili, a scholar of fiqh who died in 1734. References
Cupola di al-Khalili

La cupola di al-Khalili (in arabo فبة الخلیلی‎?, Qubbat al-Khalili) chiamata anche l'Hebronita o Zawiya al-Muhammadiyya è una piccola zawiya dotata di cupola, situata poco a nord della cupola della Roccia sul monte del Tempio nella Città Vecchia di Gerusalemme. Storia L'odierno edificio fu costruito all'inizio del XVIII secolo (forse nel 1701) durante la dominazione ottomana dopo che la precedente zawiya era stata completamente distrutta. È intitolata a shaykh Muhammad al-Khalili, uno studioso sufi e ulema di Gerusalemme del XVIII secolo. Architettura L'edificio ha uno stile semplice e privo di ornamenti. È composto di due stanze: una sala rettangolare con volta a botte costruito nel piano interrato e una stanza, sempre rettangolare, a piano terra. Quest'ultima è sovrastata da una cupola supportata da quattro archi che poggia direttamente sul tetto, senza timpano di supporto. Il pavimento di entrambi gli ambienti è in pietra. Sopra l'entrata all'edificio si trova un pannello di pietra che reca la data di restauro della zawiya. Note Bibliografia I. Al-Hussaini, A. Abu al-Lail, Wathiqa Maqadasiyya Tarikhiyya, Jerusalem. (EN) S. Auld, R. Hillenbrand, Ottoman Jerusalem: The Living City 1517–1917 (Part II), 2000, ISBN 978-1901435030. Voci correlate Cupola dell'Ascensione Cupola del Profeta Cupola della Roccia Monte del Tempio Città Vecchia di Gerusalemme Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla Cupola di al-Khalili
Koepel van al-Khalili

De Koepel van al-Khalili (Arabisch: قبة الخليلي, Qubbat al-Khalili) is een klein koepelvormig gebouw op het centrale platform van de Tempelberg (Haram ash-Sharif), ten noorden van de Rotskoepel in de Oude Stad van Jeruzalem. Het gebouw is opgetrokken uit bakstenen die dof zijn. De Koepel van al-Khalili werd gebouwd in het begin van de 18e eeuw, tijdens de Ottomaanse heerschappij over Palestina, ter ere van Mohammad al-Khalili, een islamitische geleerde in de fiqh die in 1734 overleed.
Església Ortodoxa Grega de l'Anunciació

L'Església Ortodoxa Grega de l'Anunciació (en hebreu: כנסיית גבריאל הקדוש) també coneguda com l'Església de Sant Gabriel o l'Església Ortodoxa Grega de Sant Gabriel, és una Església Ortodoxa a l'est de Natzaret, Israel. Probablement es va establir per primera vegada en l'era de la Palestina romana d'Orient, va ser reconstruïda durant l'època de les croades, i de nou al segle xviii sota el govern de Daher el-Omar, el governador àrab de Galilea. És coneguda col·loquialment entre els fidels ortodoxos grecs de Galilea com Kniset el-Rum, l'Església dels romans d'orient en el llevant àrab, l'Església està situada sobre una font subterrània, que segons la creença ortodoxa oriental és on la Mare de Déu estava portant aigua en el moment de l'Anunciació. Referències
Chrám archanděla Gabriela (Nazaret)

Chrám archanděla Gabriela, známý také jako řecký ortodoxní chrám Zvěstování, je pravoslavný chrám v severním obvodu města Nazaret v Izraeli. Bible a tradice Lukášovo evangelium (Luk 1: 26–38) referuje o události jen stručně, že „Bůh poslal anděla Gabriela do Nazareta“ a že archanděl šel k Panně Marii. Nezaznamenal místo Zvěstování ani to, co Marie tehdy dělala. Podle zbožné tradice, zapsané v Jakubově Proto-evangeliu ze 2. století, přijala Panna Marie Zvěstování při čerpání vody ze studně. Jakubovo protoevangelium popisuje, že Marie patřila k sedmi pannám z Davidova rodu, které byly vybrány ke tkaní nové opony pro svatyni svatých v Davidově chrámu v Jeruzalémě. V době práce ve svém domě v Nazaretu vyšla ke studni pro vodu. Stavba Chrám svatého Gabriela je postaven nad „Mariiným pramenem“, přírodním vodním zdrojem, který napájí nedaleké starobylé lázně, známé jako Mariin pramen. Podle posledních výzkumů zde pravděpodobně stál již byzantský kostel ze 6. nebo 7. století. První písemná zmínka o něm pochází až od opata Daniela z let 1106–1108. Kostel byl pravděpodobně vždy pravoslavným chrámem. Není ovšem jasné, co se dělo během křížových výprav. Několik let po dobytí Nazareta zmiňují křižácké zdroje latinský priorát (převorství) svatého Gabriela. Od 14. století se chrám málo opravoval, ale vždy byl zachován přístup ke kapli s posvátným pramenem. Pozemek po určitou dobu vlastnili františkáni a řečtí katolíci. V roce 1741, při oslabení osmanské vlády Galileje, získala od arabsko-beduínského vládce Dahíra al-Umarana stavební právo na pozemek řecká ortodoxní komunita. V roce 1750 postavila tato pravoslavná komunita současný kostel a na jižní straně kapli s pramenem. Interiér Kostel je dvouetážový. Nástropní a nástěnné malby – nejstarší pocházejí ze 2. poloviny 18. století, mnohé jsou vícekrát přemalované Dřevěný ikonostas z roku 1767, s malovanými ikonami. Ze severní uličky u kostela se sestupuje po sedmi schodech do dolní kaple pramene. Je klenutá valenou klenbou a lemována slepými arkádami, s výzdobou barevným mramorem a glazovanou keramikou z doby kolem roku 1750. Z kaple pod oltářem lze nahlédnout do studny Mariina pramene. U ní visí lampa a mnoho mariánských ikon. Podle zprávy ze 17. století vedlo původně zablokované schodiště vpravo ke klášteru a ve východní stěně (nyní pod arkádami) byl oltář. Nedaleko odtud byly odkryty pozůstatky byzantského domu lázní. Odkazy Reference Literatura GONEN, Rivka: Biblical Holy Places: An Illustrated Guide. Paulist Press New York/Mahwall – New Jersey 2000, s. 205, ISBN 0-8091-3974-X Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu chrám archanděla Gabriela na Wikimedia Commons
Iglesia ortodoxa griega de la Anunciación

La Iglesia ortodoxa griega de la Anunciación (en hebreo: כנסיית גבריאל הקדוש) también conocida como la iglesia de San Gabriel o la iglesia ortodoxa griega de San Gabriel, es una iglesia ortodoxa al este de Nazaret, Israel. Probablemente se estableció por primera vez en la era de la Palestina bizantina, fue reconstruida durante la época de las Cruzadas, y de nuevo en el siglo XVIII bajo el gobierno de Daher el-Omar, el gobernador árabe de Galilea.​ Conocida coloquialmente entre los fieles ortodoxos griegos de Galilea como Kniset el-Rum, la Iglesia de los romanos de Oriente en el levantino árabe, la iglesia está situada sobre un manantial subterráneo, que según la creencia ortodoxa oriental es donde la Virgen María estaba sacando agua en el momento de la Anunciación.​ Véase también Palestina en tiempos de Jesús Tierra Santa Referencias
Dorad Power Station

The Dorad power station is a power station in Ashkelon, Israel. It is a combined cycle power station powered by natural gas. Overview Dorad is the second largest independent power station in the country. It can generate up to a total of 840 megawatts of electricity, which is sold to the IEC and to large industrial/institutional customers through the IEC's distribution grid. The major owners of the station are the EAPC, the Turkish Zorlu Energy and a group of Israeli businessmen. The station is located near the IEC's Rutenberg Power Station (a large thermal power station), and is situated on the grounds of the EAPC's complex in Ashkelon. It features twelve General Electric LM6000-PC Sprint 48MW gas turbines arranged in two blocks of six turbines each, with each block connected to a 140MW combined cycle steam turbine manufactured by Škoda Power. The gas turbines' operation will be enhanced through the injection of ultra-purified water supplied from the adjacent Ashkelon desalinization plant, one of the largest of its kind in the world. As of 2020, Dorad is seeking approval from the national planning authorities for the addition of a 650MW generation unit and a 80MWh grid energy storage battery installation to the site. In May 2023, it was announced that Prime Minister Netanyahu's Government approved an expansion of the Dorad power station. References
ТЕС Дорад

ТЕС Дорад – теплова електростанція у центральній частині Ізраїлю поблизу міста Ашкелон. Використовує технологію комбінованого парогазового циклу. Введена у експлуатацію у 2014 році, станція має два енергоблоки потужністю по 420 МВт. Кожен з них складається із 6 газових турбін потужністю по 50 МВт, які через котли-утилізатори живлять одну парову турбіну потужністю 140 МВт. Як паливо станція використовує природний газ, на постачання якого уклали довгостроковий контракт з власниками офшорного газового родовища Тамар. Подача палива здійснюється через Центральний газопровід. Для охолодження використовується морська вода. Зв‘язок із енергосистемою відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 400 кВ. Проект реалізували через компанію Dorad Energy, яка належить державній Eilat Ashkelon Pipeline Company (EAPC, 37,5%), Zorlu Energy (25%), U. Dori Energy (18.75%) та Edelcom (18.75%). Примітки
Йерусалимска латинска патриаршия

Латинската патриаршия на Йерусалим (на латински: Archidioecesis Hierosolymitanus Latinorum) е поделение на римо-католическата църква. Нейният глава e латинският патриарх на Йерусалим. През 1099 г. Йерусалим е завладян от кръстоносците и се създава Кралство Йерусалим. Латинският патриарх замества православния патриарх, който умира малко преди завладяването на Йерусалим. С разгрома на Йерусалимското кралство през 1291 г. латинският патриарх не е повече необходим, но римският папа дава съответната почетна титла, към която от 1374 г. принадлежат базилика „Сан Лоренцо фуори ле мура“ в Рим като титуларна църква. През 1847 г. Османската империя разрешава на католическата църква отново да създаде своята йерархия в Палестина. Латинският патриарх на Йерусалим става глава на римските католици в Израел, Палестина, Йордания и Кипър. Римските католици в този регион са най-вече палестински християни. Последният патриарх е йорданецът Фуад Туал, но той подава оставка през 2016 г. поради напреднала възраст. Източници Литература Hans Eberhard Mayer, Bistümer, Klöster und Stifte im Königreich Jerusalem (Schriften der Monumenta Germaniae Historica 26). Stuttgart: Hiersemann 1977. ISBN 3-7772-7719-3 Pringle, Denys, The churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem: a corpus. Cambridge University Press. Bd. I (A-K) 1993 ISBN 0-521-39036-2/Bd. II (L-Z) 1998 ISBN 0-521-39037-0 Kirstein, Klaus-Peter, Die lateinischen Patriarchen von Jerusalem. Von der Eroberung der Heiligen Stadt durc h die Kreuzfahrer 1099 bis zum Ende der Kreuzfahrerstaaten 1291. Berlin: Duncker u. Humblot 2002. ISBN 3-428-09964-8 Pieraccini, Paolo, Il ristabilimento del Patriarcato Latino di Gerusalemme e la Custodia di Terra Santa. La dialettica istituzionale al tempo del primo Patriarca, Giuseppe Valerga (1847 – 1972). Cairo-Jerusalem: Franciscan Printing Press 2006. 678 S. Външни препратки Страница на Патриаршията catholic-hierarchy.org
Latinski patrijarhat Jeruzalema

Latinski patrijarh Jeruzalema (lat.: Patriarcha Hierosolymitanus Latinorum) titula je koji koristi nadbiskup Jeruzalema. Njegova Nadbiskupija pod svojom nadležnošću ima sve katolike latinskog obreda u Izraelu, na Palestinskim teritorijama, u Jordanu i na Cipru. Jeruzalemski patrijarhat nasljednik je prve Crkve u Jeruzalemu, s prvim biskupom Jakovom apostolom. Zauzima osobito mjesto u povijesti kršćanstva. U njemu traje neprekinuti kontinuitet kršćanske zajednice i nalaze se sveta mjesta, crkva sv. Groba u Jeruzalemu i bazilika Rođenja Kristova u Betlehemu. Na Kaledonskom koncilu 451. jeruzalemska Crkva uzdignuta je na razinu patrijarhata, a njen biskup dobio je naslov patrijarha. Jeruzalemski patrijarhat osvajali su Arapi, Turci, Britanci. Za vrijeme križarskih ratova uspostavljen je paralelni latinski ili katolički patrijarhat Jeruzalema, a još ranije postoji i armenski kršćanski patrijarhat Jeruzalema, koji i danas postoje. Sve su Crkve u Jeruzalemu htjele imati svog biskupa. Patrijarhati i kršćanske Crkve u Svetoj Zemlji danas su ugroženi velikim iseljavanjem svojih vjernika zbog političkih i sigurnosnih prilika. Grčki pravoslavni patrijarhat sve kršćanske Crkve poštuju kao najstarijeg i nasljednika prve kršćanske zajednice Jeruzalema. Stoga taj patrijarhat zauzima čelno mjesto u upravljanju bazilikama sv. Groba u Jeruzalemu i Rođenja u Betlehemu te drugim svetim mjestima. Grčki pravoslavni patrijarhat je jedan od devet pravoslavnih patrijarhata u svijetu. Ostali su: carigradski, antiohijski, aleksandrijski, ruski, rumunjski, srpski, bugarski i gruzijski U samom Jeruzalemu katolici čine relativnu većinu među oko 11.000 kršćanskih stanovnika grada. Od lipnja 2008. dužnost patrijarha drži Fouad Twal. Latinski patrijarh Jeruzalema također obnaša dužnost Velikog priora Reda svetoga groba. U Katoličkoj Crkvi se titula patrijarh obično koristi za najviše dužnosnike Crkvi istočnog obreda. Jeruzalemski patrijarh jedan je od četiri patrijarha latinskog obreda - uz njega su to patrijarh Venecije, patrijarh Lisabona i patrijarh Istočne Indije (sa sjedištem u Goi). Uz ove titule postojale su ranije počasne titule latinskog patrijarha Carigrada, Aleksandrije i Antiohije, službeno ukinute 1964. Latinski patrijah Jeruzalema Luigi Piavi (1833. – 1905.) Izvori
Jeruzsálemi latin patriarkátus

A Jeruzsálemi latin patriarchátus (latinul: Patriarchatus Latinus Hierosolymitanus, héberül: הפטריארכיה בירושלים, arabul: بطريركية القدس) a latin rítusú katolikus egyház jeruzsálemi székhelyű főegyházmegyéje. Izrael, a Palesztin Hatóság, Jordánia és Ciprus területét foglalja magába. A pátriárka 2020. október 24-től Pierbattista Pizzaballa OFM. Terület A patriarchátus jelenleg négy állam területét foglalja magába; ezek: Izrael, Palesztin Hatóság, Jordánia és Ciprus. Szomszédos egyházmegyék Anatóliai apostoli vikariátus (észak) Bejrúti apostoli vikariátus (észak) Bagdadi latin főegyházmegye (kelet) Észak-arábiai apostoli vikariátus (délkelet) Történelem A Jeruzsálemi latin patriarchátust a nagy egyházszakadás és az első keresztes háború után, 1099-ben alapították. A keresztesek felfogása szerint nem volt Jeruzsálemben lakó pátriárka, amikor bejutottak a városba (a görög pátriárkát szakadárnak tekintették), ezért kineveztek egy latin pátriárkát, hogy kormányozza a keresztényeket. Amikor Jeruzsálemet Szaladin 1187-ben elfoglalta, a patriarchátus székhelye Tírusz, majd Akko városába került. 1261-ben egyesítették az Akkói püspökséggel. Akko 1291-es elestét követően Ciprusra, végül pedig Rómába kellett áthelyezni, ezzel címzetes patriarchátussá vált. A keresztesek elvonulását követően csak a karmeliták és a ferencesek maradtak Jeruzsálemben, mint a Szent Sír őrei. VI. Kelemen pápa 1342-ben a ferenceseket nevezte ki a Szentföld szent helyeinek őreivé, akik felállították a Szentföldi Ferences Kusztódiát. A kusztosz egyben pápai vikárius és delegátus volt. Több mint hat évszázad után, 1847-ben állította helyre IX. Piusz pápa a jeruzsálemi székhelyű patriarchátust. Első helyben lakó pátriárkája Giuseppe Valerga lett. Az ő feladata lett a Jeruzsálemi Szent Sír Lovagrend újjászervezése is, hogy világszerte támogassa az új egyházmegye működését. Ezt követően számos további szerzetesrend tért vissza vagy telepedett le a Szentföldön. A jeruzsálemi pátriárkák és a keresztény közösségek vezetői 1994-ben közös memorandumot adtak ki Jeruzsálem jelentőségéről a keresztények számára, valamint az ezekre alapozott jogos követeléseikről (úgy mint: szabadság a szent helyek megközelítésében és az istentiszteletben, zarándoklatok lehetősége) és a város különleges státuszára irányuló javaslatról. Szervezet Az egyházmegyében szolgálatot teljesítő püspökök Nyugalmazott püspökök Szerzetesrendek A legjelentősebb továbbra is a ferences rend Szentföldi Kusztódiája. A patriarchátus területén ezen kívül további harmincegy férfi és hetvenkét női szerzetesrend működik, különféle szolgálatokat – szent helyek gondozását, zarándokok fogadását, bibliai tanulmányokat, lelkipásztori és szociális munkát – végezve. Jegyzetek További információk Hivatalos honlap (angol, arab, francia, olasz, spanyol, német, portugál) Zimányi Ágnes (2010. augusztus 29.). "Jeruzsálem üzenete". Új Ember. Hozzáférés: 2017. december 26.. : Cite has empty unknown parameter: |month= (súgó)
Latijns patriarchaat van Jeruzalem

Het Latijns patriarchaat Jeruzalem (Latijn: Patriarchatus Hierosolymitanus Latinorum) is een bisdom van de Katholieke Kerk, onder de leiding van de Latijnse patriarch van Jeruzalem. Het beslaat al de gebieden van het Heilig Land: Israël, de Palestijnse gebieden en Jordanië, alsook Cyprus. De titel werd in 1099 ingevoerd tijdens de kruistochten. Van 1099 tot 1187 verbleven de patriarchen in Jeruzalem, dan in Akko tot bij de val van de stad in 1291 en vervolgens in Europa tot 1847. De basiliek van Sint-Laurentius-buiten-de-muren in Rome was van 1374 tot 1847 de zetel van de patriarch van Jeruzalem. De zetel in Jeruzalem zelf werd in 1847 door paus Pius IX opnieuw ingesteld. Sinds 2020 is Pierbattista Pizzaballa patriarch. Behalve dit Latijnse patriarchaat is er binnen de Katholieke Kerk nog het Melkitische Grieks-katholiek aartsbisdom met zetel in Jeruzalem. Zie ook Lijst van Latijnse patriarchen van Jeruzalem Grieks-orthodox patriarchaat van Jeruzalem Armeens patriarchaat van Jeruzalem Melkitische Grieks-katholiek aartsbisdom in Jeruzalem
Dubnow Garden

Dubnow Garden (alternative spelling Dubnov) (Hebrew: גינת דובנוב) is a public park and garden located in the center of Tel Aviv, Israel, lying at the back of the Tel Aviv Performing Arts Center. The park is named for Simon Dubnow, a Jewish Belarusian historian, writer and activist. The street sharing its name (Dubnow Street) makes up the western border of the garden. Dubnow Garden is very popular with young families, students and dog owners. It contains playgrounds and outdoor exercise equipment. External links
Ginnat Dubnow

Ginnat Dubnow – park miejski położony w osiedlu Ha-Cafon ha-Chadasz, we wschodniej części Tel Awiwu, w Izraelu. Nazwa Park został nazwany na cześć Szymona Dubnowa, żydowskiego historyka z Białorusi. Środowisko naturalne Teren parku Dubnowa jest w większości porośnięte trawami, a drzewostan jest zdominowany przez oleandry i agawy. Kultura W bezpośrednim sąsiedztwie parku znajduje się centrum kultury Tel Awiw Performing Arts Center.