NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Naẖshonim

Naẖshonim (hebreiska: נחשונים, נחשוהנים) är en kibbutz i Israel. Den ligger i distriktet Centrala distriktet, i den norra delen av landet. Naẖshonim ligger 85 meter över havet och antalet invånare är 325. Terrängen runt Naẖshonim är huvudsakligen platt, men österut är den kuperad. Terrängen runt Naẖshonim sluttar västerut. Runt Naẖshonim är det mycket tätbefolkat, med 1 632 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Tel Aviv, 16,0 km väster om Naẖshonim. Trakten runt Naẖshonim består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor
Be'er Ganim

Be'er Ganim (hebrejsky באר גנים, doslova „Pramen zahrad“, v oficiálním přepisu do angličtiny Be'er Gannim) je nově zřízená vesnice typu společná osada (jišuv kehilati) v Izraeli, v Jižním distriktu, v Oblastní radě Chof Aškelon, určená pro usídlení Židů vystěhovaných v roce 2005 z pásma Gazy. Geografie Leží v nadmořské výšce cca 30 metrů v pobřežní nížině, v regionu Šefela. Nachází se na rozmezí pásu intenzivně zemědělsky využívané krajiny a pruhu písečných dun lemujících pobřeží. Obec se nachází 3 kilometry od břehu Středozemního moře, cca 42 kilometrů jihojihozápadně od centra Tel Avivu, cca 60 kilometrů jihozápadně od historického jádra Jeruzalému a 3 kilometry severovýchodně od města Aškelon. Be'er Ganim obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. Be'er Ganim je na dopravní síť napojen pomocí dálnice číslo 4, jež vede podél východního okraje vesnice. S ní paralelně probíhá i železniční trať z Tel Avivu do Aškelonu. Ta zde ale nemá stanici. Dějiny Be'er Ganim je nová vesnice vzniklá v rámci širšího regionálního projektu usídlení židovských rodin vystěhovaných v roce 2005 v rámci izraelského jednostranného stažení z pásma Gazy. Tyto rodiny byly po několik let po vysídlení z Gazy ubytovány v provizorních podmínkách, zejména ve vesnici Nican Bet. Be'er Ganim má poskytnout podstatné části z vysídlenců trvalé bydlení. Pro udržení komunity se mají do zdejších jednotlivých čtvrtí přesunout pohromadě bývalí obyvatelé devíti židovských osad z Gazy. V první fázi se tu projektuje usídlení 700 rodin. Celkem tu má žít víc než 1000 rodin. V červenci 2015 se uvádí, že v Be'er Ganim žije už 170 rodin. Vesnice už disponuje nižším stupněm základní školy. Chybí ovšem zatím většina budov veřejného charakteru jako synagogy, společenská centra nebo mládežnické a sportovní kluby. Demografie Poprvé je Be'er Ganim evidována ve vládních statistických výkazech jako místo s trvalou populací roku 2014. Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Be'er Ganim Židé (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství). Jde o menší obec vesnického typu. K 31. prosinci 2014 zde žilo 186 lidí. Odkazy Reference Související články společná osada Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Be'er Ganim na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální stránky Be'er Ganim
Indonesia Hospital

Indonesia Hospital (Arabic: المستشفى الإندونيسي, romanized: al-Mustashfá al-Indūnīsī, Indonesian: Rumah Sakit Indonesia) is a hospital located in Bait Lahia, North Gaza Governorate, Gaza Strip. Facilities The hospital has 100 ward beds, 4 operating theaters, and a 10-bed intensive care unit. The hospital had 400 staff members employed by the Gaza Health Ministry (GHM), and several volunteers from Indonesia. History Construction Construction of the hospital began in 2011 on 16,000 square meters of land donated by the government of Gaza. The project cost IDR 126 billion and was funded by donations from Indonesian people and organizations such as the Indonesian Red Cross Society (PMI) and Muhammadiyah, collected through the Indonesian humanitarian organization Medical Emergency Rescue Committee (MER-C). Indonesia's then-Vice-President Jusuf Kalla inaugurated the hospital on 9 January 2016. Israeli invasion of Gaza On 20 November 2023, as part of the Israeli invasion of the Gaza Strip, the Israel Defense Forces (IDF) surrounded and besieged the hospital. That evening, projectiles fired into the second floor killed at least 12 people and destroyed the front entrance. The IDF denied that it was responsible. Israel claims that Hamas was using the hospital as a military base. From December 2023, the building was taken over by the IDF. The Indonesian Foreign Minister Retno Marsudi issued a harsh condemnation after the strike during a diplomatic visit to China. As president of the United Nations Security Council (UNSC) she pushed for a ceasefire on moral grounds. Al Jazeera reported that on Friday, 24 November, Israeli forces attacked the hospital, leaving much of it damaged. A Gaza Health Ministry (GHM) spokesperson and other reports said the patients and personnel were then evacuated. In June 2024, the hospital reopened to patients as the only medical facility in northern Gaza. In February 2025, an aid worker for Doctors Without Borders wrote that Israeli forces who previously occupied the hospital had smashed every medical care machine "to pieces, one by one, to make sure no medical care could be provided anymore". See also Gaza genocide List of hospitals in the State of Palestine Indonesia–Palestine relations References
Hospital Indonesio

El Hospital Indonesio (árabe: المستشفى الإندونيسي) es un centro hospitalario administrado por el gobierno de Indonesia que se encuentra en Beit Lahia (Franja de Gaza), al oeste de Palestina.​ Descripción La construcción del hospital comenzó en 2011 en 16.000 metros cuadrados de terreno donado por el gobierno de Gaza.​​ El proyecto costó 126 mil millones de IDR (unos 9 millones de dólares)​ y fue financiado con donaciones del pueblo indonesio y de organizaciones como la Cruz Roja Indonesia y Muhammadiyah, recaudadas a través de la organización humanitaria indonesia Comité de Rescate de Emergencia Médica.​​ El vicepresidente de Indonesia, Jusuf Kalla, inauguró el hospital el 9 de enero de 2016.​ En el momento de su inauguración el hospital contaba con cien camas, cuatro quirófanos y una unidad de cuidados intensivos de diez camas.​​​ El personal incluía unos 400 sanitarios palestinos pagados por el Ministerio de Salud de Gaza y varios voluntarios de Indonesia.​​ Historia El hospital quedó seriamente dañado por los bombardeos y el posterior asedio israelí durante la guerra de Gaza.​ Al menos doce personas murieron y decenas resultaron heridas en un bombardeo israelí del hospital el 20 de noviembre, según el ministerio de Salud de la Franja de Gaza.​ Cinco días después, el ejército israelí llevó a cabo un asalto del hospital que lo dejó en ruinas, destruyendo su principal generador, matando a una mujer e hiriendo a tres más. Un enfermero denunció que los soldados israelíes habían disparado a 25 pacientes que no podían moverse por tener la pelvis rota.​ En diciembre de 2023, el ejército israelí lo convirtió en una base militar.​ En febrero de 2025, un trabajador humanitario de Médicos Sin Fronteras escribió que las fuerzas israelíes que anteriormente ocupaban el hospital habían destrozado todas las máquinas de atención médica «en pedazos, una por una, para asegurarse de que ya no se pudiera brindar atención médica».​ En febrero de 2025, el hospital reanudó algunos de los servicios que ofrecía, después de las reparaciones al edificio y al equipo que fueron destruidos por las fuerzas israelíes. Desde el mes pasado, reanudó los servicios de emergencias, cirugías, radiología, laboratorio, tratamientos ambulatorios y hospitalarios, y en ese momento estaba operando al 30 % de su capacidad total.​ El 2 de julio, las FDI asesinaron al director del hospital, Maruan al Sultán, y a varios miembros de su familia, en un bombardeo contra su casa en la ciudad de Gaza. Al Sultán había denunciado en numerosas ocasiones durante los últimos meses la situación en el enclave a causa de la ofensiva de Israel y había reclamado a la comunidad internacional que garantizara la seguridad del personal médico palestino.​ Véase también Ataques israelíes contra el sector sanitario en la guerra de Gaza Crímenes de guerra en la guerra de Gaza Genocidio en Gaza Referencias
Kedem Arawa

Kedem Arawa (hebr. קדם ערבה) – izraelskie nieautoryzowane osiedle powstałe w 2017 roku na Zachodnim Brzegu w Samorządzie Regionu Megillot. W latach 80. XX wieku w miejscu, gdzie istnieje obecne osiedle, utworzono bazę wojskową dla Brygady Nachal. Później, w 1986 roku, koszary przekształcono w kibuc o nazwie Bet ha-Arawa. Po czternastu latach istnienia kibuc przeniesiono 2 kilometry na zachód od drogi numer 90. Niezamieszkane domy wykorzystano do zakwaterowania pracowników z Tajlandii zatrudnionych w okolicy. Latem 2017 roku pierwsze rodziny przyjechały zasiedlić ponownie pozostałe domy. Rada Samorządu Regionu Megillot nadała nową nazwę osiedlu – Kedem Arawa. Osiedle ma charakter mieszany, czyli nie jest związane z żadną grupą religijną czy polityczną. Osiedle posiada wsparcie Rady Jesza i Wydziału Osadniczego Światowej Organizacji Syjonistycznej. W osiedlu działa komitet ds. budowy, który zajmuje się kwestiami rozwoju osiedla i jego zagospodarowaniem przestrzennym. Edukacją i rozwojem placówek dla dzieci zajmuje się komitet ds. edukacji, z kolei komitet społeczny odpowiada za organizację świąt, życie kulturalne i towarzyskie osiedla. W grudniu 2018 roku Kneset przegłosował ustawę zobowiązującą rząd do podjęcia prac mających na celu legalizację 66 nieautoryzowanych osiedli, a wśród nich znalazło się Kedem Arawa. Przypisy Linki zewnętrzne Widok na Kedem Arawa na stronie Google Maps
Neve Šalom

Neve Šalom (hebrejsky נְוֵה שָׁלוֹם, doslova „Oáza míru“, arabsky واحة السلام, Vahat as-Salam, v oficiálním přepisu do angličtiny Newe Shalom, přepisováno též Neve Shalom) je vesnice v Izraeli, v Jeruzalémském distriktu, v Oblastní radě Mate Jehuda, obývaná Židy i Araby. Geografie Leží v nadmořské výšce 284 metrů na zalesněných svazích na západním okraji Judských hor v Jeruzalémském koridoru, v místech kde se terén začíná sklánět do pahorkatiny Šefela. Jižně od vesnice se rozkládá Ešta'olský les vysázený Židovským národním fondem, který je součástí rozsáhlejšího lesního komplexu zvaného Rabinův park. Na sever od obce se terén sklání do údolí toku Nachal Ajalon. Obec se nachází 29 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 35 kilometrů jihovýchodně od centra Tel Avivu a cca 25 kilometrů severozápadně od historického jádra Jeruzalému. Neve Šalom obývají Židé a izraelští Arabové, přičemž osídlení v okolním regionu je etnicky převážně židovské. Vesnice je situována v nárazníkovém pásmu, které leží v oblasti Latrunu podél Zelené linie a odděluje Izrael v jeho mezinárodně uznávaných hranicích a Západní břeh Jordánu. Roku 1967 byla v šestidenní válce tato oblast ovládnuta Izraelem a počátkem 21. století fakticky anektována k Izraeli pomocí bezpečnostní bariéry, jež fyzicky oddělila dále k severovýchodu ležící arabské (palestinské) oblasti Západního břehu. Neve Šalom je na dopravní síť napojen pomocí místní komunikace, která na západní straně ústí do dálnice číslo 3. Dějiny Neve Šalom byl založen v roce 1983. Podle jiného zdroje došlo k založení vesnice již roku 1969. Oficiálně byla uznána izraelskou vládou za administrativně samostatnou obec roku 1989. Vesnice byla zřízena jako unikátní projekt smíšeného židovsko-arabského sídla, které mělo přispět ke sblížení obou etnik. Myšlenku na zbudování takové osady inicioval Bruno Hussar, dominikánský kněz z Jeruzalému. Její jméno je inspirováno citátem z Bible z Knihy Izajáš 32,18: „Můj lid bude sídlit na nivách pokoje, v bezpečných příbytcích, v klidných místech odpočinku“ V obci funguje škola se smíšenou výukou v hebrejštině a arabštině. Dojíždějí do ní i některé děti z židovských vesnic v okolí. Chod vesnice je financován z darů od mezinárodních sponzorů. V čele je volená samospráva. Mezi arabskými a židovskými obyvateli se objevily některé rozpory, například v době druhé intifády nebo v hodnocení izraelského zásahu proti konvoji do Pásma Gazy v roce 2010. Demografie Podle údajů z roku 2014 tvořili obyvatelstvo v Neve Šalom z poloviny Židé (cca 100 osob) a Arabové (cca 100 osob). Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 243 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 3,8 %. Odkazy Reference Související články Zelená linie (Izrael) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Neve Šalom na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální stránky Oblastní rady Mate Jehuda (hebrejsky)(arabsky)(anglicky) Oficiální stránky obce
Newe Schalom

Newe Schalom / Wahat al-Salām (hebräisch נְוֵה שָׁלוֹם Nəweh Schalōm, arabisch واحة السلام, DMG Wāḥat as-Salām, dt. „Stätte des Friedens“; Umschrift auf englisch Neve Shalom) ist ein Friedensdorf in der Mitte Israels, etwa gleich weit entfernt von Tel Aviv-Jaffa und Jerusalem. Gründung und Aufgabe Newe Schalom wurde in den frühen 1970ern von Bruno Hussar auf dem Land gegründet, das ihm vom benachbarten Kloster in Latrun zur Pacht überlassen worden war. Das Dorf wird von jüdischen und arabischen Israelis bewohnt. „Sie setzen sich miteinander für Gleichberechtigung und Verständigung zwischen beiden Völkern ein.“ Bis 2012 ist das Dorf auf über 60 Familien angewachsen, mit gleicher Anzahl von Juden und Arabern. Geplant ist eine Einwohnerzahl von 140 Familien. Im Jahr 2022 hatte das Dorf 310 Einwohner. Der Name leitet sich von Jes 32,18 ab: „Mein Volk wird an einer Stätte des Friedens wohnen, in sicheren Wohnungen, an stillen und ruhigen Plätzen.“ Heute wird durch die Koexistenz im Friedensdorf gezeigt, dass friedliche Partnerschaft zwischen Juden und Arabern in einer auf Toleranz, gegenseitiger Achtung und Zusammenarbeit beruhenden Gemeinschaft möglich ist. Die Gemeinschaft wird demokratisch verwaltet und gehört den Mitgliedern, daher ist sie unabhängig von politischen Parteien und Bewegungen. Auszeichnungen Buber-Rosenzweig-Medaille 1987 Bruno Kreisky Preis für Verdienste um die Menschenrechte 1988 Beyond War Award 1989 Marcus Sieff Award 1991 Niwano-Friedenspreis 1993 Pfarrer-Georg-Fritze-Gedächtnisgabe 1994 Paul Harris Prize 1997 Festival of Excellence Award 2000 Mount Zion Award 2001 für Reuven Moskovitz (Mitgründer von Neve Schalom / Wahat Salam) Peacemaker Award 2002 Friedenspreis der Deutsch-Israelischen Gesellschaft 2003 fünf Nominierungen zum Friedensnobelpreis Aachener Friedenspreis 2003 für Reuven Moskovitz (Mitgründer von Neve Schalom / Wahat Salam) Literatur Evi Guggenheim-Shbeta, Eyas Shbeta: Oase des Friedens. Wie eine Jüdin und ein Palästinenser in Israel ihre Liebe leben. Heyne, 2004, ISBN 3-453-12008-6. Dennis Halft OP: „Seeking Fullness of Life in an ‘Oasis of Peace’: Bruno Hussar’s Vision of a Shared Jewish-Palestinian Community“, in: Ellen Van Stichel, Thomas Eggensperger, Manuela Kalsky und Ulrich Engel (Hrsg.), Fullness of Life and Justice for All: Dominican Perspectives, ATF Theology, Adelaide 2020, ISBN 978-1-9256-7941-0, 33–43 (Digitalisat). Besprechung von Die Oase des Friedens bei hagalil.com Weblinks Website von Newe Schalom School for Peace Neve Schalom/Wahat al Salam: Erfahrungen des jüdisch-arabischen Friedensdorfes in Israel Protest durch Präsenz Beitrag von Philipp Eins, Stern.de vom 18. Juli 2006 Besprechung von Die Oase des Friedens Felix Wellisch: Wo Frieden möglich scheint, taz, 18. Februar 2026. Einzelnachweise
Neve Shalom - Wāĥat as-Salām

Neve Shalom (Hebreeuws: נווה שלום) Wāĥat as-Salām (Arabisch: واحة السلام; Nederlands: Oase van Vrede) is een collectief dorp in Israël. Het is gelegen tussen Jeruzalem en Tel Aviv. Het dorp is in 1970 gesticht door de christen Bruno Hussar die de droom had dat er een andere weg naar vrede mogelijk moest worden gemaakt. Volgens Hussar zouden Joden en Arabieren c.q. Joodse en Palestijns-Arabische Israëli's met wederzijds respect voor elkaar in vrede samen moeten kunnen leven. Anno 2006 telt dit dorp ruim zestig gezinnen waarvan de helft Joods en de andere helft Arabisch is. Het kent een democratische bestuursvorm en is als een coöperatie georganiseerd. Als dorp is het officieel in Israël erkend en onderdeel van een grotere gemeente. Men is niet gelieerd aan enige politieke partij. Meer dan 300 families staan op een wachtlijst om toegelaten te worden tot het dorp. Het is bijzonder populair als vestigingsplaats voor gemengd Arabisch-Joodse families. In het dorp wordt tweetalig onderwijs gegeven (Hebreeuws / Arabisch) in een systeem dat inmiddels bestaat uit een peuterspeelzaal, kleuter- en lagere school. Ook staat er de School voor Vrede ('School for Peace'), een centrum voor Joods-Arabische ontmoetingen.
Neve Shalom/Wahat al Salam

Neve Shalom/Wahat al-Salam är avsett som en "fredens oas i konflikternas Israel". Namnet betyder just "Fredens oas" på hebreiska respektive arabiska. Här har ett 70-tal judiska och palestinska familjer valt att skapa en fredsby där de gemensamt, bland annat genom olika utbildningsinsatser, verkar för fredlig samlevnad och förståelse mellan de olika grupperna i Israel. Initiativtagare var Fader Bruno Hussar. Byn är belägen halvvägs mellan Tel Aviv och Jerusalem, invid Latrunklostret. Byns verksamhet har rönt stor internationell uppmärksamhet. Från svensk sida har Folke Bernadottes minnesfond gett avsevärda ekonomiska bidrag till utbildningsverksamheten. Verksamheten stöds också av vänföreningar i olika länder i Europa och USA. Se även Här lever israeliska och palestinska familjer sida vid sida Referenser Externa länkar http://nswas.com
Levinstein Tower

The Levinstein Tower is a skyscraper in Tel Aviv, Israel. At 125 metres in height, the tower has 35 floors. The tower was designed by Rapoport Architects, and was completed in 2000 drawing inspiration in its design from the Century Tower in the city. Originally, the tower was set to be a 74 metre tall, 17-storey tower, although this changed to a 35 floor tower, with 5 residential storeys at the top, with a total height of 145 metres. These were dropped, however, due to a lack of demand for luxury apartments at the time. Each floor in the tower is 1000 square metres in size, with the ground floor having a double-height 1,500 square metre lobby. See also Architecture of Israel Economy of Israel List of skyscrapers in Israel References Footnotes External links Levinstein Tower on Emporis Levinstein Tower on CTBUH Levinstein Tower on Skyscraperpage.com Levinstein Tower on Structurae
Torre Levinstein

La Torre Levinstein​ (en hebreo: מגדל לוינשטיין) es un rascacielos en Tel Aviv, Israel. Se eleva unos 125 metros de altura, y tiene 33 pisos. La torre fue diseñada por los Arquitectos de Rapoport, y se terminó en 2000 inspirándose en el diseño de la torre Century en la ciudad. Originalmente, la torre iba a ser de 74 metros de altura y 17 plantas, aunque esto se cambió a una torre de 38 pisos, con 5 plantas de viviendas en la parte superior, con una altura total de 145 metros. Estos fueron retirados, sin embargo, debido a la falta de demanda de apartamentos de lujo en el momento. Cada piso de la torre tiene 1000 metros cuadrados de tamaño, con la planta baja con un vestíbulo de 1.500 metros cuadrados a doble altura. Véase también Centro Azrieli Torre Electra Torre Isrotel Referencias
Levita Stadium

The Levita Stadium is a football stadium in Kfar Saba, Israel. It is currently used mostly for football matches and is the home stadium of Hapoel Kfar Saba and Beitar Kfar Saba. Initial plans for building this stadium were drawn in the late 1960s, and construction began in 1972. However, financial difficulties caused the construction to stop mid-way in 1973 after the Yom Kippur War. The stadium was eventually completed in 1986 and its capacity of 5,800. History Plans for the construction of the stadium began in 1966, when Hapoel Kfar Saba played at the *Orchards Ground* (Migrash HaPardesim) on Tchernichovsky Street in the city, near the Meir Medical Center. Several years later, the municipality approved the plan for its construction. The building of the stadium was delayed due to financial difficulties in raising funds for the project. The stadium walls were erected in 1976, and construction of the stands began about three years later. After some time, work was halted for several years due to budgetary constraints, and construction was completed in 1986. The stadium was inaugurated on 11 October 1986 with a league match between Hapoel Kfar Saba and Hapoel Tel Aviv, which ended in a 0–0 draw. On 26 October the first goal at the stadium was scored by Hapoel Kfar Saba player Meir Nezar, who scored in his team's 2–0 victory over Maccabi Netanya. The attendance record at the stadium was set on 18 April 1987, when 9,000 spectators watched Beitar Jerusalem—which went on to win the 1986–87 Liga Leumit championship—defeat Hapoel Kfar Saba 3–2. About 2,000 of the fans were relocated to an eastern dirt embankment after the western stand became completely full. References
Stadio Levita

Lo stadio Levita (ebr.: אצטדיון לויטה, Itztadion Levita) è uno stadio di calcio di Kfar Saba, in Israele. È l'impianto casalingo dei due club cittadini dell'Hapoel e del Beitar Kfar Saba. La sua costruzione ebbe inizio nel 1972 e fu ultimata nel 1986. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stadio Levita
Levitastadion

Het Levitastadion is een multifunctioneel stadion in Kefar Sava, een plaats in Israël. Tussen 1986 en 2000 heette dit stadion Hapoel Kfar-Sabastadion. In het stadion is plaats voor 5.500 toeschouwers. Het stadion werd geopend in 1986. Het stadion wordt vooral gebruikt voor voetbalwedstrijden, de voetbalclubs Hapoel Kefar Saba en Beitar Kfar Saba FC maken gebruik van dit stadion. EK onder 16 Het stadion werd ook gebruikt voor drie wedstrijden op het Europees kampioenschap voetbal onder 16 van 2000. Afbeeldingen
Petruskirche (Kafarnaum)

Die Petruskirche ist eine moderne römisch-katholische Wallfahrtskirche in Galiläa, Israel. Sie steht auf Strebestützen über der als Haus des Petrus bekannten Ausgrabungsstätte in Kafarnaum am Nordufer des Sees Genezareth. Das Kirchengebäude wurde in den 1980er Jahren nach Plänen des italienischen Architekten Ildo Avetta errichtet und untersteht mit dem Grabungsgelände der franziskanischen Kustodie des Heiligen Landes. Architektur Die Petruskirche ist als Schutz für die darunterliegenden antiken Gebäudereste, als Plattform zu deren Besichtigung und als Ort der Andacht sowie des Gottesdienstes konzipiert. Wie die in der Mitte unter dem gläsernen Boden sichtbaren Grundmauern der byzantinischen Kirche des 5. Jahrhunderts ist sie als oktogonaler Zentralbau gestaltet. Zugleich wurde sie in der Höhe begrenzt, um die Ruinen des biblischen Ortes nicht optisch zu beherrschen. Auf diese gibt sie auch seitlich durch wandfüllende Fensterflächen den Blick frei. Ausstattung Die sparsame Innengestaltung dient dem Zweck, die Bedeutung des Ortes hervorzuheben, dessen literarisch und archäologisch bezeugte Verehrung in die christliche Frühzeit zurückreicht. Außer der liturgischen Grundausstattung beschränkt sie sich auf acht Holzreliefs an den Gebäudestützen mit Szenen aus dem Evangelium. Weblinks Die Kirche des Petrushauses (Israelische Touristeninformation) Einzelnachweise