NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Yeshivá Mercaz HaRav Kook

La Yeshivá Mercaz HaRav Kook ( en hebreo: ישיבת מרכז הרב ) es una yeshivá sionista religiosa que está situada en la ciudad de Jerusalén, en el estado de Israel, fue fundada en el año 1924 por el Rabino Abraham Isaac Kook, desde entonces, muchos líderes sionistas han estudiado en esta yeshivá. En esta misma yeshivá tuvo lugar la Masacre de Mercaz HaRav, durante la noche del 6 de marzo de 2008, Alaa Abu Dhein, un ciudadano palestino del barrio de Jabel Mukaber en Jerusalén Este, entró en la yeshivá Mercaz HaRav con una arma de fuego y empezó a disparar, matando a ocho estudiantes e hiriendo a quince más, hasta que finalmente él también fue abatido por los disparos de una arma de fuego.​ Referencias
Merkaz Harav

A Yeshivat Merkaz Harav, também chamada somente de Mêrkaz, foi a primeira yeshivá sionista criada no atual Estado de Israel. O Rosh Yeshiva (reitor) é o Rabino Yaakov Shapira. Ela foi fundada em 1924 pelo Rabino Abraão Isaac Kook, o primeiro Rabino Chefe de Israel asquenaze. Ela funcionava na Casa do Rabino Kook, localizada no centro da cidade de Jerusalém, local utilizado hoje em dia como museu. Hoje em dia a Yeshivat Merkaz Harav é localizada no bairro de Kiryat Moshe em Jerusalém, e estudam nela por volta de 600 alunos. Referências
Мерказ ха-Рав

Мерка́з ха-Ра́в (ивр. מרכז הרב‎, «Центр Рава») — первая иешива религиозно-сионистской направленности. Основана главным раввином Эрец-Исраэль Авраамом Ицхаком Куком в 1924 году в подмандатной Палестине. Расположена в новом кампусе в Иерусалиме в районе Кирьят-Моше. Почти все крупнейшие деятели религиозного сионизма в Израиле являются выпускниками этой иешивы. В рамках своей философии создания в Израиле духовного центра еврейского народа рав Кук видел необходимость создания иешивы нового типа, предметы обучения в которой соответствовали бы новым жизненным условиям возрождения еврейского народа на его исторической родине. Практическая учёба совмещала традиционные рамки (изучение Талмуда с комментариями) с углубленным изучением ТАНАХа, основ веры, и еврейской философии. Во главе иешивы стояли рав Авраам Ицхак Кук, рав Цви Иехуда Кук, рав Раанан. С 1984 года по 2007 год иешиву возглавлял рав Авраам Элкана Кахана Шапира, а с 2007 года его сын рав Яков Кахана Шапира. Значение иешивы возросло после Шестидневной войны. После Войны Судного дня из её стен вышли лидеры движения Гуш Эмуним. 6 марта 2008 года в здании иешивы араб-террорист расстрелял из автомата студентов младшего отделения иешивы. 8 студентов были убиты, 11 получили ранения, пять из них — тяжелые. Газета «Гардиан» считает что «йешива Мерказ ха-Рав могла стать целью теракта, так как она известна как центр религиозно-поселенческого движения на Западном берегу р. Иордан и особенно тесно связана с группой Гуш Эмуним», но допускает, что это могло быть просто совпадением. Согласно МИД Израиля, «йешива Мерказ ха-Рав» — ведущая национально-религиозная йешива в Израиле, насчитывающая сотни студентов. Среди тысяч её выпускников есть видные политики, раввины высокого ранга и офицеры ЦАХАЛя. Примечания Ссылки Официальный сайт
Bik'at HaYarden

El consell regional de Bik'at Hayarden (en hebreu: מועצה אזורית בקעת הירדן, Mo'atza Azorit Bik'at Hayarden), també és anomenat Aravot Hayarden (en català: Planes del Jordà) és un consell regional que administra 21 assentaments israelians considerats il·legals segons la legislació internacional a la vall del Jordà a Cisjordània (Estat Palestí). El territori municipal del consell comença a Mehola en el nord, prop de la vall de Bet-Xean, i arriba fins a Jericó en el sud. La majoria dels assentaments se situen en els dos principals camins nord-sud que travessen el territori del consell. El camí d'Alon a l'oest i la carretera 90 a l'est. La ciutat de Ma'ale Efraim, un consell local, es troba dins de les fronteres del consell regional, però constitueix un municipi independent. Les oficines del consell regional es troben en el centre regional Shlomtzion. En 2006, Dovi Tal era el cap del consell regional. Assentaments Referències Enllaços externs Pàgina web (hebreu)
Oblastní rada Bik'at ha-Jarden

Oblastní rada Bik'at ha-Jarden (hebrejsky מועצה אזורית בקעת הירדן‎ – mo'aca ezorit Bik'at ha-Jarden nebo mo'aca ezorit Arvot ha-Jarden, anglicky Bik'at HaYarden Regional Council) je administrativní část izraelského distriktu Judea a Samaří, v jeho východní části podél Jordánského údolí. Geografie Rozkládá se na území Západního břehu Jordánu, který Izrael dobyl v roce 1967 během Šestidenní války. Většina zdejších izraelských osad vznikla už koncem 60. a během 70. let 20. století. Jordánské údolí totiž patřilo mezi oblasti, kde došlo k zakládání izraelských osad nejdříve. Takzvaný Alonův plán předpokládal jeho cílené osidlování a anexi. Mělo zde dojít ke vzniku dvou souvislých pásů izraelských osad. Jeden podél silnice číslo 90 (takzvaná Gándhího silnice), hlavní severojižní dopravní osy Jordánského údolí, druhý o něco dál na západě, na okraji prudkých svahů Samařské hornatiny, kudy byla vedena takzvaná Alonova silnice. Oblastní rada sdružuje 21 menších izraelských osad tomto regionu. Město Ma'ale Efrajim sice leží v stejném regionu, ale protože má statut místní rady (tedy menšího města), pod jurisdikci oblastní rady Bik'at ha-Jarden nespadá. Dějiny a pravomoci Samotná Oblastní rada Bik'at ha-Jarden vznikla roku 1979. Starostou je David Alchejni (דוד אלחייני). Oblastní úřady sídlí v komplexu Šlomcijon, umístěném při silnici číslo 90 jižně od vesnice Masu'a. Oblastní rada má velké pravomoci zejména v provozování škol, územním plánování a stavebním řízení nebo v ekologických otázkách. Počátkem 21. století nebylo území oblastní rady Bik'at ha-Jarden zahrnuto do Izraelské bezpečnostní bariéry. Seznam sídel Kibucy: Gilgal Niran Mošavy: Argaman Beka'ot Gitit Chamra Masu'a Mechola Mechora Na'ama Netiv ha-Gdud Peca'el Ro'i Šadmot Mechola Tomer Jafit Jitav Společné osady: Chemdat Malé neoficiální osady („outposty“): Maskijot Mevo'ot Jericho Rotem Eliša Poznámka: Tyto malé neoficiální osady nejsou většinou izraelskou vládou uznávány jako samostatné obce, třebaže jejich obyvatelé usilují o to, aby výhledově získaly takový statut. Mnoho dalších takových osad existuje v blízkosti stávajících osad a bývá považováno za jejich čtvrti. Demografie V oblasti ve velkých blocích demograficky a územně dominují izraelské osady, protože palestinská populace je v Jordánském údolí nepočetná (s výjimkou města Jericho). Ani izraelská populace ale není příliš velká a dlouhodobě stagnuje. Zdejší osídlení sestává z menších sídel vesnického typu. K 31. prosinci 2014 žilo v oblastní radě Bik'at ha-Jarden 4200 obyvatel. Z celkové populace bylo 4100 Židů. Včetně statistické kategorie „ostatní“ tedy nearabští obyvatelé židovského původu, ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství jich bylo 4200. Dalších přibližně 1400 žije ve městě Ma'ale Efrajim. Odkazy Reference Související články Jordánské údolí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu oblastní rada Bik'at ha-Jarden na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální stránky oblastní rady Bik'at ha-Jarden (anglicky) Seznam sídel v hranicích oblastní rady Bik'at ha-Jarden
Bikʿat HaJarden

Bik’at HaJarden (hebräisch מוֹעָצָה אֲזוֹרִית בִּקְעַת הַיַּרְדֵּן Mōʿatzah Asōrīt Biqʿat HaJarden, deutsch ‚Regionalrat Jordansenke‘) ist eine israelische Regionalverwaltung im Westjordanland, westlich des Jordans im Jordangraben. Der Sitz der Verwaltung ist in Schlomtzion, südlich von Massu'ah. Lage Bik'at HaJarden liegt im nordöstlichen Westjordanland, westlich des Jordans. Das Gebiet von Bik'at HaJarden reicht von Bet Sche’an im Norden bis nach Jericho im Süden. Die meisten Siedlungen liegen an den beiden großen von Norden nach Süden verlaufenden Straßen, der Allon-Straße, benannt nach Jigal Allon, im Westen und dem Highway 90 im Osten. Ma'ale Efrayim ist zwar vom Gebiet der Regionalverwaltung umschlossen, bildet aber seit 1989 eine eigenständige Kommunalverwaltung. Geschichte Israel besetzte im Sechstagekrieg von 1967 das Gebiet der heutigen Regionalverwaltung. Die meisten der israelischen Siedlungen wurden in den Jahren zwischen 1968 und 1982 gegründet. 1979 wurde für sie eine eigene Verwaltungseinheit eingerichtet. Am 6. Februar 2002 wurde in Chamra Miri Ohana und ihre 11-jährige Tochter Yael in ihrem Haus von einem als israelischen Soldaten verkleideten bewaffneten Terroristen ermordet. Bei dem Angriff wurde auch der Reservist, Hauptfeldwebel Moshe Mejos Mekonan aus Beit Shean getötet. Fatah und Hamas bekannten sich beide zu dem Anschlag. Die Regionalverwaltung wurde Anfang des 21. Jahrhunderts nicht in die israelische Sperranlage einbezogen. Das israelische Kabinett hat am 8. September 2019 seine letzte Sitzung vor den Parlamentswahlen symbolisch im Jordantal abgehalten. Dort verlieh es dem Außenposten Mewo'ot Jericho den Status einer legalen Siedlung. Die Siedlung wurde bereits 1999 als landwirtschaftliche Farm gegründet, auf Land, das Israel als staatlich betrachtet. Einwohner Die Einwohnerzahl beträgt 6.150 (Stand: Januar 2022). Das israelische Zentralbüro für Statistik gibt bei den Volkszählungen vom 4. Juni 1983, 4. November 1995 und vom 28. Dezember 2008 für Bik’at HaJarden folgende Einwohnerzahlen an: Gliederung 2 Kibbuzim: → Liste der Kibbuzim 15 Moschawim: → Tabelle der Moschawim 1 Gemeinschaftssiedlung: → Tabelle der Gemeinschaftssiedlungen 4 Außenposten: → Liste israelischer Siedlungen Bürgermeister 2006–2009 Dovi Tal Seit 2009 David Alchejni Einzelnachweise
Bik'at HaYarden Regional Council

Bik'at HaYarden Regional Council (Hebrew: מועצה אזורית בקעת הירדן, Mo'atza Azorit Bik'at HaYarden, lit. Jordan Valley Regional Council), also Aravot HaYarden (lit. Jordan Plains), is a regional council covering 21 Israeli settlements in the Jordan Valley in the West Bank. The municipal territory of the council reaches from Mehola in the north, near the Beit She'an Valley, to Jericho in the south. Most of the settlements are located on the two major north-south roads traversing the council's territory. The Allon Road on the west and Highway 90 on the east. The town of Ma'ale Efraim, a local council, is located within the regional council's borders, but constitutes an independent municipality. The regional council offices are located at the Shlomtzion regional centre. As of 2023, David Elhayani is the head of the council. List of villages This regional council provides various municipal services for the villages within its territory: References External links Council website (in Hebrew) Emblem and short explanation Flags of the World Aug 2008 Americans for Peace Now report on Jordan Valley settlements
Concejo Regional Valle del Jordán

El Concejo Regional del Valle del Jordán o Concejo Regional Bikat HaYarden (en hebreo: מועצה אזורית בקעת הירדן), (transliterado: Moatza Azorit Bikat HaYarden), es un consejo regional que abarca 21 asentamientos israelíes en el Valle del Jordán, en la Cisjordania ocupada. Su territorio municipal se extiende desde Mehola, al norte, cerca del Valle de Beit Shean, hasta Jericó, al sur. La mayoría de los asentamientos se ubican en las dos principales carreteras que atraviesan el territorio del consejo, de norte a sur: la carretera Allon al oeste y la autopista 90 al este. La ciudad de Ma'ale Efraim, un consejo local, se encuentra dentro de los límites del consejo regional, pero constituye un municipio independiente. Las oficinas del consejo regional se encuentran en el centro regional de Shlomtzion. La comunidad internacional considera que los asentamientos israelíes en Cisjordania son ilegales según la Cuarta Convención de Ginebra, de la que Israel es miembro y cuyo artículo 49 especifica que «la Potencia ocupante no podrá efectuar la evacuación o el traslado de una parte de la propia población civil al territorio por ella ocupado».​ Israel no está de acuerdo con esta afirmación.​ Lista de localidades Este concejo regional proporciona diversos servicios municipales a las localidades bajo su jurisdicción: Asentamientos comunitarios Hemdat (asentamiento comunitario) Maskiot (asentamiento comunitario) Mevo'ot Yericho (asentamiento comunitario) Rotem (asentamiento comunitario) Kibutz Gilgal (kibutz) Naaran (kibbutz) Moshavim Argaman (moshav) Beka'ot (moshav) Gitit (moshav) Hamra (moshav) Masua (moshav) Mehola (moshav) Mekhora (moshav) Netiv HaGdud (moshav) Na'omi (moshav) Petza'el (moshav) Ro'i (moshav) Shadmot Mehola (moshav) Tomer (moshav) Yafit (moshav) Yitav (moshav) Referencias Enlaces externos Página web del concejo regional (en hebreo)
Bik'at HaYarden (conseil général)

Le conseil régional de Bik'at HaYarden, en hébreu : מועצה אזורית בקעת הירדן, littéralement le conseil régional de la vallée du Jourdain, est situé dans la vallée du Jourdain, des pentes des collines de Samarie au Jourdain. Il fait partie du district de Judée et Samarie, Cisjordanie. Sa population s'élève à 4 699 habitants en 2016. Il est entièrement compris dans les limites des Territoires occupés. Liste des colonies Références Articles connexes Gilgal I Bik'at HaYarden Source de la traduction (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Bik'at HaYarden Regional Council » (voir la liste des auteurs). Portail d’Israël Portail de la Palestine
Regionale raad van Bik'at HaYarden

De regionale raad van Bik'at HaYarden (Hebreeuws: מועצה אזורית בקעת הירדן) is een regionale raad van Israël. De regionale raad vormt het lokale bestuur voor een aantal Israëlische nederzettingen op de bezette Westelijke Jordaanoever aan de Jordaanrivier. De Verenigde Naties bestempelen Israëlische nederzettingen als illegaal; Israël bestrijdt deze opvatting. Gemeenschappen
Samorząd Regionu Bika’at ha-Jarden

Samorząd Regionu Bika’at ha-Jarden (hebr. מועצה אזורית ערבות הירדן) – samorząd regionu położony w Dystrykcie Judei i Samarii, w Izraelu. Samorządowi podlegają osady rolnicze położone we wschodniej części Samarii, w otoczeniu terytoriów Autonomii Palestyńskiej. Osiedla W 2 kibucach, 18 moszawach i 7 nieautoryzowanych osiedlach żyje tutaj około 6900 Izraelczyków. Społeczność palestyńska zamieszkująca teren samorządu liczy 15 000 osób. Kibuce Moszawy Nieautoryzowane osiedla Przypisy
Арвот-ха-Ярден

Арвот-ха-Ярден (ивр. מועצה אזורית ערבות הירדן‎, а также Аравот-ха-Ярден (дословно — «Иорданские степи»), или Биркат-ха-Ярден) — региональный совет в Израиле. Входит в Округ Иудея и Самария. Создан в 1979 году. Население в 2024 году составляет 6 678 человек. Населённый пункт Маале-Эфраим расположен в административных границах совета, но независим от него. Население По статистическим данным Центрального статистического бюро Израиля население регионального совета на 2024 год составляет 6 678 человек. Список поселений Включает 21 поселение. Кибуцы: Гилгаль, Нааран. Мошавы: Аргаман, Бакаот, Гитит, Йитав, Масуа, Мехола, Мехора, Наоми, Нетив-ха-Гдуд, Пцаэль, Рои, Томер, Хамра, Шадмот-Мехола, Яфит. Общинные поселения: Хемдат, Маскийот, Мевоот-Йерихо, Ротем. Примечания
Transizraelský ropovod

Transizraelský ropovod (hebrejsky: קו צינור אילת אשקלון), též znám jako Tipline či ropovod Ejlat–Aškelon, je ropovod vybudovaný v roce 1968 za účelem transportu surové ropy z Íránu do Evropy. Dodávky ropy byly přerušeny v roce 1979 poté co byl během íránské islámské revoluce svržen dosavadní íránský vládce šáh Muhammad Rezá Pahlaví. Kapacita 42" a 254 kilometrů dlouhého ropovodu, vedoucího ze speciálního mola v Aškelonu do Ejlatského přístavu u Rudého moře je 400 tisíc barelů denně a 1,2 milionů barelů denně v opačném směru (tj. z Ejlatu do Aškelonu). Ropovod se však rozrůstal postupně: nejprve bylo položeno 8" potrubí (průměr 20 cm), následně 16" (40 cm) a až nakonec 42" (105 cm). Ropovod vlastní a provozuje společnost Eilat Ashkelon Pipeline Company (EAPC), která provozuje řadu dalších izraelských ropovodů. V roce 2003 byla podepsána dohoda mezi Izraelem a Ruskem týkající se zásobování asijského trhu ruskou ropou. Na základě této dohody bude ropa přepravena tankery z ruského Novorossijsku do Aškelonu, poté přepravena ropovodem do Ejlatu, kde bude přeložena na tankery mířící do Asie. Tato trasa je kratší než tradiční cesta kolem Afriky a levnější než skrze Suezský průplav. V prosinci 2014 došlo poblíž jižního konce Transizraelského ropovodu k masivnímu úniku surové ropy. Zástupci ministerstva životního prostředí to označili za jednu z největších ekologických katastrof v dějinách státu Izrael, jejíž odstraňování potrvá měsíce, ne-li roky. Vádím Nachal Avrona tekl po havárii sedm kilometrů dlouhý proud ropy. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Trans-Israel pipeline na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Transizraelský ropovod na Wikimedia Commons (anglicky) Oficiální internetové stránky EAPC (hebrejsky) Haaretz – הנפט איראני, הבנקאי נאצי - הצינור ישראלי (hebrejsky) Haaretz – כך הפסדנו לאיראנים
Trans-Israel pipeline

The Trans-Israel pipeline (Hebrew: קו צינור אילת אשקלון), also Tipline, Eilat–Ashkelon Pipeline, or Europe–Asia Pipeline is an oil pipeline in Israel extending from the Gulf of Aqaba on the Red Sea to the Mediterranean Sea. It was originally built to transport crude oil originating from Iran inside Israel and to Europe. The 254 km, 42" pipeline's capacity from a special pier in Ashkelon to Eilat's port on the Red Sea is 400,000 barrels (64,000 m3) per day, and 1.2 million barrels per day (190,000 m3/d) in the opposite direction. The pipeline is owned and operated by the Eilat Ashkelon Pipeline Company (EAPC) which also operates several other oil pipelines in Israel. History Following the 1956 Suez Crisis, the Israeli government started the country's first crude oil pipeline between the Red Sea and the Mediterranean Sea with a 24,000 bbl/day 8-inch pipe line from Eilat to Beersheba. Initially augmented by truck and rail transport to the Mediterranean coast and to Israel's only and underutilized refinery at Haifa, the link to the coast was completed in 1957 with a 16-inch line from Beersheba to Ashdod. Tankers were then carrying crude oil to Haifa. The final leg, a 90-mile 16-inch pipe line from Ashdod to Haifa along the coast was completed in July 1958. An expansion of capacity of the 125 mile section from the Red Sea to Beersheba was initiated in February 1960, raising the overall capacity of the system from 30,000 bbl/day to 100,000 bbl/day. The expansion coincided with the beginning of production for export at Haifa, which had been lacking a sufficient supply of crude oil since 1948 and was producing only for the local market. The large diameter pipeline was built in 1968 as a 50/50% joint-venture between Israel and Iran. However, Iran ceased using the pipeline after the overthrow of Shah Mohammad Reza Pahlavi in the Iranian Islamic Revolution of 1979 and the subsequent severing of relations between the two countries. In 2003, Israel and Russia made an agreement to supply Asian markets with Russian oil delivered by tankers from Novorossiysk to Ashkelon and then reloaded onto tankers in Eilat for shipment to Asia. The oil would therefore flow in the opposite direction to that intended originally. This route from Europe to Asia is shorter than the traditional one around Africa and cheaper than the one via the Suez Canal. In December 2014, a breach near the southern end of the pipeline led to a massive oil spill into the Evrona Nature Reserve. In September 2020, a preliminary agreement was reached to transport Emirati oil from the Red Sea to the Mediterranean through the pipeline. In May 2021, a storage tank in the Ashkelon depot of the pipeline was damaged by a rocket fired from Gaza in the 2021 Israel–Palestine crisis. Legal claim by Iran Following the seizure of the pipeline in 1979, Iran pursued a claim for compensation against Israel. On 27 June 2016, the Swiss Federal Tribunal decided the case in Iran's favor with an award of $1.1 billion plus interest. See also Sumed pipeline References External links Eilat Ashkelon Pipeline Company
Oleoducto Trans-Israel

El oleoducto Trans-Israel (en hebreo: קו צינור אילת אשקלון; en inglés: Trans-Israel pipeline) es un oleoducto que atraviesa Israel procedente del Golfo de Áqaba en el mar Rojo hasta el mar Mediterráneo. Originalmente fue construido para transportar petróleo desde Irán a Israel y Europa, pero también puede ser usado en sentido contrario. La longitud del oleoducto es de 254 km, partiendo de un muelle especial en Ascalón y llegando al puerto de Eilat en el mar Rojo con una capacidad de transporte de 400.000 barriles por día (64.000 m3) en un sentido y 1,2 millones de barriles por día (190.000 m3) en la dirección opuesta. Es propiedad y está operado por Eilat Ashkelon Pipeline Company (EAPC), que también opera otros oleoductos en Israel. Historia El oleoducto fue construido en 1968 fruto del acuerdo (joint venture) al 50% entre Israel e Irán. Desde la revolución islámica y la salida deReza Pahlavi de 1979, el oleoducto se paralizó. En 2003, Israel y Rusia celebraron un acuerdo para suministrar a los mercados asiáticos petróleo ruso entregado en buques cisterna desde Novorossiysk con destino a Ashkelon y luego recargado en buques cisterna en Eilat para su envío a Asia .​ El petróleo fluiría entonces en la dirección opuesta a la esperada originalmente. Esta ruta, de Europa a Asia, es más corta que la tradicional en África y más barata que la que pasa por el Canal de Suez . En diciembre de 2014, una brecha cerca del extremo sur del oleoducto provocó un derrame masivo de petróleo​ en la Reserva Natural de Evrona . En septiembre de 2020 se alcanzó un acuerdo preliminar para transportar petróleo emiratí desde el mar Rojo al mar Mediterráneo a través del oleoducto.​ Demanda judicial de Irán Tras la incautación del oleoducto en 1979, Irán presentó una reclamación de indemnización contra Israel. El 27 de junio de 2016, el Tribunal Federal Suizo sentenció el caso a favor de Irán, con una compensación de 1.100 millones de dólares, más intereses.​ Referencias
Oleodotto Trans-Israel

L'oleodotto Trans-Israel (in ebraico: קו צינור אילת אשקלון), anche Tipline, oleodotto Eilat-Ashkelon o oleodotto Europa-Asia è un oleodotto in Israele che si estende dal Golfo di Aqaba sul Mar Rosso al Mar Mediterraneo. È stato originariamente costruito per trasportare petrolio proveniente dall'Iran all'interno di Israele e in Europa. La capacità dell'oleodotto lungo 254 km, che parte da un molo speciale ad Ashkelon e giunge al porto di Eilat sul Mar Rosso è di 400.000 barili (64.000 m3) al giorno e 1,2 milioni di barili al giorno (190.000 m3/d) nella direzione opposta. La proprietà e la gestione sono della Eilat Ashkelon Pipeline Company (EAPC), che gestisce anche diversi altri oleodotti in Israele. Storia L'oleodotto è stato costruito nel 1968 come una joint venture al 50% tra Israele e Iran. Tuttavia, l'Iran ha cessato di utilizzare l'oleodotto dopo il rovesciamento dello scià Mohammad Reza Pahlavi dovuto alla rivoluzione islamica iraniana del 1979 e con la successiva interruzione delle relazioni tra i due paesi. Nel 2003, Israele e Russia hanno stipulato un accordo per fornire ai mercati asiatici il petrolio russo consegnato da petroliere provenienti da Novorossiysk e dirette ad Ashkelon e poi ricaricato su petroliere a Eilat per essere spedito in Asia. Il petrolio quindi fluirebbe in direzione opposta a quella originariamente prevista. Questo percorso, dall'Europa all'Asia, è più breve di quello tradizionale in Africa e più economico di quello attraverso il Canale di Suez. Nel dicembre 2014, una breccia vicino all'estremità meridionale dell'oleodotto ha provocato una massiccia fuoriuscita di petrolio nella Riserva naturale di Evrona. Nel settembre 2020 è stato raggiunto un accordo preliminare per il trasporto del petrolio degli Emirati dal Mar Rosso al Mediterraneo attraverso l'oleodotto. Reclamo giuridico da parte dell'Iran Dopo il sequestro del gasdotto nel 1979, l'Iran ha intentato una richiesta di risarcimento contro Israele. Il 27 giugno 2016, il Tribunale federale svizzero ha deciso il caso a favore dell'Iran con un risarcimento di $ 1,1 miliardi più interessi. Note Voci correlate Oleodotto Sumed Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Oleodotto Trans-Israel