Ma'alot-Tarșiha

Maalot–Tarshiha (în ebraică מַעֲלוֹת-תַּרְשִׁיחָא ,în arabă:معالوت ترشيحا) este un oraș din nordul Israelului, situat în vestul Galileei de Sus, la o altitudine de 600 metri, la câțiva kilometri distanță de granița cu Libanul,, la 19 km est de Nahariya, 15 km nord de Karmiel și 20 km vest de Safed (Tzfat). A fost fondat în 1963 prin fuziunea așezării evreiești Maalot cu satul arab Tarshiha. Circa 64% din locuitori sunt evrei și 21% - arabi musulmani și creștini. A primit statutul de oraș în 1995. În 2023 avea populația de 23.133 locuitori.Din cauza așezării pitorești, zona este poreclită uneori „Elveția Galileei”. Numele După tradiția locală, numele arab Tarshiha ar putea fi de origine canaaneană sau semită, provenind din cuvintele Tur însemnând munte, și Shih însemnând pelin (Artemisia) de unde Tur Shih = Muntele Pelinului, sau poate altă plantă aromatică, de exemplu bucsăul Edward Henry Palmer (1881) explica numele ca provenind din cuvintele arabe Teir cu sensul de fortăreață și Shīḥ, "iarba aromatică". Tradiția musulmană locală leagă denumirea de un erou al luptei împotriva cruciaților - Al Mujahid (luptătorul) Shiha Jamal Ad-Din din oastea lui Salah ad-Din și al cărui mormânt se află în apropiere, pe muntele Jebel-Al Mujahid. Tur Shiha ar fi însemnat «Shiha a zburat» sau „a dispărut”, fiind o remarcă populară la faptul ca a fost decapitat de cruciați și capul i s-a rostogolit de pe munte. Pentru creștinii locali numele Tarshiha ar proveni din cuvintele Deir a-Shiakh, adică „Mănăstirea Bucsăului” care în gura beduinilor a devenit Tur Shikha. Numele ar evoca o mănăstire existentă aici în vremea bizantină. Imaginația populară a legat numele localității și de o poveste din epoca islamică în care un poet ajuns în localitate și-a astâmpărat setea cu apa oferită de o tânără localnică. Aceasta a adăugat în apă un ingredient murdar pentru ca poetul să nu dea dintr-o dată toată apa pe gât și să o bea cu grijă, încetul cu încetul. Când fata i-a explicat rostul faptei, el a compus o poezie în care unul din versuri spune: Mi-a picurat fata din apa ei picătură cu picătură - în arabă - "Warashhatni al fataa memaaha tarshiha", de unde și numele pe care l-a primit așezarea - tarshiha. Istorie Antichitate Săpături la o grotă funerară cu mărturii, după câte se pare, de cult sincretist iudaic și creștin din secolul al IV-lea au descoperit o cruce și un fragment de sticlă pe care era gravată imaginea unei menora, candelabrul iudaic. Evul mediu Surse cruciate din secolul al-XII-lea-al XIII_lea menționează o localitate cu numele Terschia, Torsia (în 1160 , Tersigha (în 1220 ) ,Tersias (în 1229 ), un izvor cu numele de Tershia (în 1243) . Regele Ierusalimului a inițiat la Miiliya (Castellum Regis) așezarea de coloniști cruciați (latini sau franci) de unde localitatea s-a extins spre Tarshiha. În 1160 Torsia și alte câteva sate din jur au intrat în posesia unu cruciat numit Johannes din Haifa (Iohanni de Caypha) Pe la 1217 satul a fost probabil locuit de cruciați („franci”). În 1220 Beatrix de Courtenay, fiica lui Joscelin al III-lea, conte de Edessa, și soțul ei Otto von Botenlauben, conte Henneberg, și-au vândut moșia care includea Tersyha Cavalerilor Teutoni În 1266, Tarshiha a mai suferit raidul unor trupe cruciate. Epoca otomană În timpul administrației Imperiului Otoman (1517-1918), satul a fost jefuit în 1573 de feudalul libanez Mansur ibn Furayikh, Un "daftar" (registru oficial) din 1596 menționează Tarshiha ca făcând parte din nahiya Akka și având o populație musulmană de 107 familii (khana) și 3 celibatari. Locuitorii plăteau impozite pe „venituri ocazionale”, pe creșterea de albine și de capre. De asemenea satul a fost impozat pentru un teasc de ulei de măsline și pentru struguri. Venitul total al satului era 17.660 akçeץ La începutul secolului al XVIII-lea satul a fost controlat de Seikh Husayn. Mai târziu a fost cunoscut pentru producția de bumbac și a devenit centrul administrativ al unei nahiya. La începutul secolului al XVIII-lea, satul se afla sub controlul unui conducător numit Shaikh Husayn, în timp ce mai târziu, în perioada otomană, a devenit unul dintre principalele sate producătoare de bumbac din Galileea și centrul administrativ al nahiyei. Giovanni Mariti a vizitat satul (pe care l-a numit Terschia) în 1761 și a scris că acesta „abundă în apă; ceea ce contribuie foarte mult la fertilitatea plantelor de bumbac, a pomilor fructiferi și, mai presus de toate, a tutunului”. Victor Guérin, care a vizitat Tarșiha în 1875, a descoperit că Tarșiha „este formată din patru cartiere, sub jurisdicția a tot atâtor șeici diferiți. Există 2.000 de musulmani, care au moscheile lor. Creștinii ocupă propriile cartiere: cu excepția câtorva familii, toți sunt greci uniați sau melkiți și sunt în jur de 500.” În 1881, „Studiul Palestinei de Vest” realizat de Palestine Exploration Fund descria Tarshiha ca fiind: „un sat foarte mare, cu aproximativ 1.500 de musulmani și 300 de creștini; există o moschee frumoasă cu minarete construită recent, de asemenea, una veche; casele sunt bine construite; o biserică nouă și frumoasă a fost construită în cartierul creștin”. În 1883, Laurence Oliphant a vizitat și a scris că la „Tershicha” locuiau aproximativ 2.000 de oameni, majoritatea fiind adepți ai lui Ali Al-Mughrabi, un șeic musulman reformator, care a venise din Africa de Nord. O listă a populației din jurul anului 1887 arăta că „Tarshiha” avea aproximativ 4.855 de locuitori; 4.000 de musulmani și 855 de creștini. Ei posedau 5600 hectare de pământ. În perioada otomană și mai târziu în timpul Mandatului Britanic, Tarshiha a crescut în importanță ca așezare centrală între Safed și Akka. Administrația mandatului britanic În recensământul Palestinei din 1922 efectuat de autoritățile Mandatului Britanic, Tarshiha avea o populație de 1.880 de locuitori;1.521 musulmani , 358 creștini și 1 druz, unde creștinii erau 298 melkiți, 53 ortodocși și 7 membri ai Bisericii Anglicane. Populația crescuse în recensământul din 1931 la un total de 2522; 2047 musulmani și 475 creștini, într-un total de 584 de case. În statisticile satelor din 1945 populația din Tarshiha era de 3.840 de locuitori; 3140 de musulmani și 690 de creștini. Populația totală a orașului Tarshiha, combinată cu Al-Kabri, era de 5.360 de arabi, cu 4742.8 hectare de teren. Dintre acestea, un total de 74.3 hectare de teren în cele două locuri au fost folosiți pentru citrice și banane, 5.301 au fost plantații și terenuri irigabile, 14.123 pentru cereale, în timp ce 25.2 hectare erau terenuri construite (urbane). Locuitorii din Ma'alot-Tarshiha intervievați la începutul anilor 1980 își aminteau că Tarshiha era principalul sat din zonă, cu o populație de 3.000 de locuitori, inclusiv 700 de creștini. Creștinii au stabilit o industrie artizanală de succes în sat. Principala cultură a satului era tutunul. Exista un sindicat al cultivatorilor de tutun care conducea o cooperativă de transport. La mijlocul anilor 1930 s-a aflat că familia Sursock urma să vândă terenuri în valea Jaqtoun. O delegație din sat a călătorit la Beirut și a reușit să cumpere terenul. După curățare și drenare, acesta a fost împărțit în parcele care au fost distribuite prin loterie familiilor participante. Tarshiha a fost primul sat palestinian care a înființat un fond de dezvoltare prin colectarea a 1 liră palestiniană pe an de la fiecare rezident adult de sex masculin. Tarshiha a jucat un rol în campania sau operațiunea siriană Exporter în timpul celui de-al Doilea Război Mondial, în care Aliații au atacat Siria Mare (în prezent Siria și Libanul), care era controlată la acea vreme de guvernul de la Vichy și care, între iunie și iulie 1941,a servit drept bază pentru sprijinirea naziștilor în timpul Războiului Anglo-Irakian. În ziua ocupării orașului Tyr , 8 iunie 1941, înaintarea australienilor „a avut loc pe sol, duminică dimineața devreme. Ofensiva principală a fost în direcția Tarshiha dinspre nord. Ea a început la ora 6 dimineața, iar Tyrul a fost ocupat la ora 16:30.”[1] În recensământul din 1931 al Mandatului Britanic, satul avea o populație de 2.522 de locuitori, dintre care 2.047 erau musulmani și 455 erau creștini. În sat existau 584 de case. Un document din 1943 indică faptul că în jurul satului existau aproximativ 1000 de hectare de teren cultivat. Principalele culturi cultivate acolo erau tutunul, măslinii și pomii fructiferi. Satul era cunoscut în regiune la acea vreme pentru marele număr de meșteșugari, în principal cuțitari, fierari și lăcătuși. În anii 1930 și 1940, zona Tarshiha era cunoscută ca o zonă în care actionau bandiți înarmați, care se ocupau și de contrabanda transfrontalieră din Liban . În iulie 1938, membri ai unei bande din Tarshiha au atacat pe evreii din Pekiin, familia Zinati, plănuind să execute doi membri ai acesteia pe care îi capturaseră acolo. La intervenția lui Kamil Hussein Effendi și a unora dintre săteni, ei au renunțat la intenția lor, dar i-au forțat pe evreii din Pekiin să -și părăsească locuința. Tarshiha se afla pe teritoriul alocat palestinienilor în conformitate cu Planul de împărțire al ONU din 1947. Războiul din 1948-1949 Conform Planului de Împărțire a Palestinei adoptat la ONU în 29 noiembrie 1947,Tarshiha urma să facă parte din statul arab palestinian. Partea arabă a refuzat împărțirea. Locuitorii s-au organizat într-o miliție locală, care a primit întăriri din Liban și Siria -voluntari ai Armatei de Eliberare Arabă (ALA) a lui Fawzi Al Kawakji. La 9-10 ianuarie 1948 al Doilea batalion Yarmuk al Armatei de Eliberare Arabe lui Kawakji, a pătruns din Liban și s-a instalat la Tarshiha. Batalionul era format aproape totalmente din voluntari sirieni sub comanda maiorului Adib Shishakli. La 28 martie 1948 săteni din Tarshiha au participat, între alții, la masacrul unui convoi evreiesc spre kibuțul asediat Yehiam (47 luptători evrei uciși în ambuscadă). După înființarea statului Israel în mai 1948, Tarshiha a fost înconjurată pe trei laturi de Armata Israeliană și de granița cu Libanul la nord. Tarshiha și șaisprezece sate mai mici au înființat un comitet regional care a organizat redeschiderea școlilor, a reglementat importurile din Liban, precum și s-a ocupat de securitate și apărare. Lupte grele au avut loc acolo în cursul Operațiunii Dekel în iulie 1948 când forțe israeliene din Frontul de Nord nu au izbutit să cucerească Tarshiha și Meilia În 17-31 octombrie 1948 israelienii au lansat Operațiunea Hiram pentru a desăvârși cucerirea Galileei. la 28-30 octombrie brigada israeliană 9 Oded a cucerit localitatea după ce s-au lansat asupra satului bombardamente din trei avioane (unul din ele pilotate de viitorul „pilot al păcii”, Abie Nathan) și obuze de artilerie. Au fost distruse zeci de case, au fost ucise 24 persoane și 60 au fost îngropate sub dărămături Forțele lui Kawakji s-au retras spre nord, în Liban și circa 80% din locuitorii satului - aproximativ 4.000 - 5.000 de persoane, dintre care aproximativ 80% erau musulmani, au fugit împreună cu garnizoana Armatei de Eliberare Arabă, chiar înainte ca soldații Brigăzii Oded să intre în sat. Majoritatea creștinilor au rămas. Un observator ONU a raportat că, la 1 noiembrie 1948, satele arabe din jurul orașului Tarshiha erau pustii și jefuite pe scară largă de soldatesca israeliană. The New York Times a adăugat că jaful părea sistematic, deoarece s-au folosit camioane ale armatei israeliene pentru a transporta bunurile jefuite.În decembrie 1948, aproximativ 700 de locuitori au rămas în sat, dintre care aproximativ 600 erau creștini, iar printre ei se aflau și locuitori care fugiseră anterior și se infiltraseră înapoi. Din cauza apropierii satului de graniță, armata israeliană a dorit să evacueze locuitorii rămași, dar aceștia au refuzat să se evacueze și au rămas în sat. În Tarshiha s-au stabilit după război refugiati arabi interni din alte așezări din Galileea, inclusiv Suhmata și Amka , precum și beduini din Tefen și Gaaton. Familiile din Tarshiha au început să sosească la Beirut la scurt timp după cucerirea satului și au locuit în camere închiriate în jurul cartierului Bourj el Barajneh, care la acea vreme era o suburbie la marginea orașului. Aproximativ jumătate din cei 3.000 de săteni care au sosit în Liban s-au stabilit acolo, în ceea ce a devenit tabăra de refugiați palestinieni Burj al Barajneh. Aceștia au preluat majoritatea rolurilor de conducere și au rămas acolo populația majoritară timp de mulți ani. În 1981, se estima că 4-5.000 de locuitori ai taberei locuiau în tabără. Acei locuitori care nu au putut ajunge la Beirut în 1948 au fost trimiși cu trenul la Alep, unde au devenit cel mai mare grup din Tabăra de refugiați Al-Nayrab (fostă tabără franceză). Orice arab care nu se înregistrase, începând cu noiembrie 1948, era considerat ilegal și, dacă era prins, era expulzat. Statul Israel În casele abandonate din Tarshiha au fost inițial cazați imigranți evrei din România. Când au fost mutați în tabere de tip maabara în apropiere, casele au fost demolate. Aproximativ 600 de săteni arabi au rămas după 1948. Lor li s-au alăturat alții, refugiați interni, expulzați din alte nouă sate locale. În septembrie 1949, la Tarșiha locuiau mai puțin de 1.000 de arabi și aproximativ 130 de familii evreiești de imigranți din România. În decembrie 1949, ministrul israelian al poliției Bekhor Shitrit, precum și Walter Eitan, directorul general al Ministerului de Externe s-au opus unui plan al armatei, al lui Zalman Lif prezentat premierului David Ben Gurion, de a evacua Tarshiha și alte sate de-a lungul graniței cu Libanul de populațiile arabe rămase, cuprinzând mulți locuitori creștini și druzi. Și ministrul de externe Moshe Sharet și ministrul de finanțe Eliezer Kaplan, a căror opinie a fost cerută de Ben Gurion, s-au împotrivit și evacuarea propusă a fost împiedicată. . Arabii din Galileea au rămas sub Legea marțială până în 1966. Maalot Noilor imigranți evrei din România li s-au alăturat evrei veniți din Maroc, Tunisia, Liban și Iran. Având în vedere dificultățile economice cu care se confruntau noii veniți, la 1 august 1951 s-a decis împărțirea acestora în locuitori urbani și agricoli. 50 de familii, care au decis să se ocupe de agricultură au fost mutate din Tarshiha și au întemeiat în apropiere moșavul Maona , în timp ce aproximativ 100 de familii evreiești care au rămas în Tarshiha au fost încadrate la est de Tarshiha în așa numita „Ma'ona urbană”- tabără de tip maabara redenumită Maalot. În anii 1950, unii dintre repatrianții evrei au înființat mici pensiuni pentru turismul intern. Prima referință oficială la posibilitatea înființării unei noi așezări a apărut într-un document datat 18 octombrie 1950, de la Divizia de Planificare a Departamentului de Așezări al Agenției Evreiești.S-a atașat o hartă a zonei planificate pentru așezare. La o ședință din 9 martie 1952, comitetul guvernamental de denumiri a ales pentru viitorul oraș numele „Maalot (Trepte) inspirat de numele satului din apropiere Me'iliya și deoarece orașul urma să fie construit pe versanții munților. Pe teritoriul taberei(maabarat) Maalot a luat ființă o zonă industrială cu acest nume. În iulie 1957 cele 120 familii de evrei din maabarat Maalot au fost transferați în case construite pe dealul Bab al-Hawa (în arabă Poarta vânturilor), numit in ebraică Har Harakafot, care au format baza „orașului de dezvoltare” Maalot. Primele case au fost construite în apropierea amplasamentului actual al terenului de fotbal municipal, ele aveau o suprafață de 54 de metri pătrați cu toalete exterioare. La 29 octombrie 1959, Maalot a fost conectat la rețeaua electrică în cursul unei ceremonii la care a participat ministrul poliției, Bekhor Shitrit. Închiderea taberei (maabara) Maalot a durat până în 1961. În septembrie 1961 rămăseseră în ea trei familii. Evreii din Tarshiha au părăsit și ei așezarea până în anii 1960 mutându-se la Maalot. Unirea localităților Maalot și Tarshiha La 16 mai 1963 localitatea Maalot a fost unit cu satul Tarshiha sub numele Maalot-Tarshiha, și a devenit un orășel mixt evreiesc și arab, la început, cu statut de consiliu local. Aria localității unite era de 250 hectare. În momentul înființării consiliului local, în Ma'alot locuiau aproximativ 520 de familii evreiești, majoritatea din Africa de Nord, iar la Tarshiha locuiau 61 de familii evreiești și aproximativ 200 de familii arabe. Primul consiliu local avea 15 membri, dintre care cinci erau arabi. Primul președinte al consiliului, numit Tzemach Sasson, un locuitor din Acra numit de partidul Mapai.În 1966, a fost înlocuit sub presiunea locuitorilor, după trei ani de mandat, de Eli Benita, care a fost primul șef ales al consiliului din Ma'alot-Tarshiha. Michael Elias Musa Daud, conducătorul comunității catolice din Tarshiha, a fost ales primul vicepreședinte al consiliului. La 13 mai 1993 într-un zbor direct din Habarovsk au fost aduși în Israel 280 noi imigranți evrei din Regiunea Autonomă Evreiască Birobidjan din Uniunea Sovietică. O parte din ei au fost cazați la Maalot.În total s-au stabilit la Maalot circa 8.500 imigranți din Rusia, Ucraina și alte ex-republici sovietice de asemenea, membri ai tribului Bnei Menashe din India etc. Pe 21 noiembrie 1995, Ma'alot-Tarshiha a primit statutul de oraș. Așezarea aparține Grupului de municipalități al Galileei de vest. Atacuri palestiniene și șiite din Liban Masacrul de la Maalot:La 15 mai 1974, în așezare a avut loc un atac terorist al Frontului Popular pentru Eliberarea Palestinei, asupra școlii Netiv Meir din Maalot, în care trei luptători palestinieni înarmați, veniți din Liban, au luat ostatici 85 persoane, majoritatea liceeni, cerând eliberarea a 20 din tovarășii lor din inchisorile israeliene. În cursul asaltului de către militari israelieni, teroriștii au apucat să omoare 21 elevi de liceu (17 eleve si 4 elevi), veniți din Tzfat, și un soldat, și să rănească zeci de persoane.Înainte de a ajunge la scoala din Maalot, teroriștii au omorât doi tineri căsătoriți și unul din copiii al lor. În 1975 ca replică la acest măcel, mișcarea de tineret evreiesc Bnei Akiva, a înființat la Maalot o școala superioară religioasă - Yeshivat Maalot, o ieșivă de tip „ieshivat hesder” pentru tineri militari religioși. Într-o zi de sâmbătă 13 ianuarie 1979 trei teroriști palestinieni veniți din Liban s-au infiltrat în sanatoriul din Maalot, dar au fost lichidați de soldați israelieni înainte de a provoca un nou măcel. Unul din soldați a fost distins cu medalia de merit. În 2006, în timpul celui de-al Doilea Război din Liban, orașul a fost bombardat de Hezbollah cu peste 600 de rachete Katiușa. Una dintre acestea a lovit Tarshiha, ucigând trei adolescenți. În 2024, în urma Operațiunii israeliene de represalii Săgețile Nordului (Hitzei Hatzafon) orașul a fost bombardat din Liban de Hezbollah cu sute de rachete. La 13 august, o casă a fost lovită de o rachetă fără a provoca victime, iar pe 29 octombrie, un locuitor din Tarshiha a fost ucis de o rachetă a Hezbollah. În martie-aprilie 2026 în timpul Războiului din Iran orașul a fost din nou ținta unor atacuri cu rachete și drone din partea Hezbollahului din Liban, aliat al Iranului. Geografia Poziția geografică Localitatea se află la o altitudine de 523 metri. Tarshiha se află în vestul Galileei Superioare, în Districtul de Nord al Israelului, în raionul (nafa) Akko, zona Yehiam, la vest de Maalot într-o vâlcea, la poalele versantului de nord al Muntelui Meona, la poalele versantului de est al Muntelui Betakh, și la poalele versantului de vest al Muntelui Meikhal, La fel, Maalot este așezat la est de Tarshiha, între Muntele Rakefet la nord și Muntele Meikhal la sud. Zonele rezidențiale ale orașului se întind pe cinci dealuri situate la sud de wadiul adânc al pârâului Keziv. Tarshiha și Maalot sunt separate de șoseaua 89 dintre Nahariya și Tzfat (Safed). Pârâul Pekiin curge de-a lungul graniței de est a orașului, vărsându-se în pârâul Keziv în nord. Rezervorul de apă „Lacul Monfort” (Agam Monfort) este situat pe pârâul Pekiin. Relieful Terenul este abrupt ondulat. În partea de nord-est a orașului se află dealul Har Rakafot (Bab al Hawa - 591 de metri deasupra nivelului mării), iar la sud se află dealul Har Meikhal (612 metri deasupra nivelului mării) și dealul Har Meona (615 metri deasupra nivelului mării). În vecinătatea sa se află localitățile Mi'iliya, Fasuta, Hurfeish, Kfar Vradim, moșavurile Me'ona, Elkosh, Tzuriel, Hosen și Ein Ya'akov, kibuțul Yehiam și satul Abirim. Climă Iarna vremea este răcoroasă și ploioasă, iar uneori ninge. Vara este caldă și confortabilă, cu procente de umiditate relativ scăzute. Demografia Evoluția populației sursa de date: Central Bureau of Statistics. în 2016 - 25.000 din care 17.000 în Maalot în 2024 - 23.193 Componența etnică-religioasă în 2017: מורכבת מן הקבוצות evrei: 66.7% arabi: 20.7% arabi musulmani: 10.3% arabi creștini: 10.1% druzi: 0.3% alții: 12.6% După retragerea completă a trupelor israeliene din sudul Libanului localitatea a găzduit circa 2000 de libanezi care au luptat împotriva Hezbollah în rândurile Armatei Libanului de Sud și care au fost nevoiți să se refugieze in Israel. Vreme de 31 ani între 1983-2014 rabinul evreilor din Maalot-Tarshiha a fost Itzhak Vaknin. Din decembrie 2015 rabinul orașului este Meir Sayag. În oraș funcționează o ieshivat hesder a Bnei Akiva și o yeshiva mare ultraortodoxă de rit sefard cu un kolel pentru bărbați însurați. Exista o Casa Habad a hasizilor Habad, precum și o comunitate de hasidim Braslav, majoritatea "întorși la practica religiei". Creștinii aparțin comunității melkite (greco-catolice) , greco-ortodoxe (cea mai veche, din vreme imperiului bizantin) și, de asemenea, unor comunități mai mici - cea episcopaliană și maroniți (250 membri) . Economia La Maalot a funcționat intre 1960-1967 fabrica Avnei Hen de șlefuire a pietrelor prețioase. De asemenea au existat fabrica Ganor (apoi Ghibor Maalot) de dresuri care a angajat 200 muncitori, fabrica MGT de articole de nirosta, fabrica Telrad de telefoane și centrale telefonice, o filială a industriei de armament Taas, de asemenea cariere de piatră și var. Localitatea a fost confruntat cu o cifră de șomaj ridicată. Locuitorii au fost angajați adesea în lucrări publice, inclusiv în împăduriri sub auspiciile Fondului Național Evreiesc KKL. În anii 1990-2000 situatia economica a localitatii a devenit foarte bună. Jumătate din locuitori lucrau in zona industrială din Maalot și din Migdal Tefen, iar ceilalți lucrau în comerț, în servicii și în afara orașului. Învățământul În anul 1963 funcționau la Maalot o școală de stat cu 350 elevi, o școală religioasă de stat cu 250 elevi , o gradiniță de stat cu 50 elevi și o grădiniță a mamelor muncitoare (a sindicatului Histadrut) cu 50 elevi. Între 1956-1962 cu întreruperi a funcționat și o școală religioasă ultraortodoxă (haredită). Există un centru didactic al Societății pentru Ocrotirea Naturii. În localitate activează mișcări de tineret precum Bnei Akiva, cercetașii și mișcarea de tineret a Societății pentru ocrotirea naturii. În Tarshiha funcționează în limba arabă o școală elementară de stat și un liceu profesional ORT. In domeniul serviciilor și comertului, în 1965 s-a înființat primul centru comercial, iar în august 2012 primul mall. Sănătate În 1968 Casa de sănătate Klalit a înființat la Maalot un sanatoriu (casa de odihnă) care a funcționat pana in anii 1980 cans s-au închis toate casele de odihna ale sindicatului Histadrut. În locul lui există un hotel particular Hacienda. În localitate funcționează policlinici ale celor patru case israeliene de sănătate și un centru al Maghen David Adom (serviciul public de ambulanțe). Cultură și agrement În localitate funcționează o orchestră de muzică andaluză clasică Al Moghrabiya, de asemenea un ansamblu de circ artistic, și ansamblul Dance Studio. Exista un muzeu al fondatorilor Yaakov Hazan, și din - 2011 un palat cultural. Evenimente culturale: Festivalul internațional de sculptură Even Bagalil (Piatră în Galileea) în 2008 concursul de dansuri de salon in sala de pe marginea lacului Monfort din 2002 - Festivalul Bibliei Festivalul Docaviv Maalot de filme documentare - toamna în aprilie - Festivalul Live at the Lake, lângă Lacul Monfort Festivalul „Gusturi de cultură” (Toamim Tarbut) –de sărbătoarea Sukkot -lângă lacul Monfort Festivalul de iarnă al Galileei de Vest Festivalul de primăvară al Galileei de Vest Târgul de sâmbătă din Tarshiha evenimentele de Crăciun Ziua Tarshihei - zi de conservare a moștenirii culturale arabe - aniversarea amintirii zilei de 18-19 octombrie 1948 când a fost bombardată Tarshiha in Războiul din 1948-1949 și majoritatea populației arabe a părăsit localitatea. Obiective însemnate, monumente și atracții turistice Lăcașuri religioase: musulmane: Moscheea cea veche Abdallah Pașa - construită in centrul istoric al Tarshihei de către guvernatorul otoman al Acrei, Abdallah Pașa Moscheea nouă din Tarshiha - construită în a doua jumatate a secolului al XIX_lea, în 2023 i-a căzut minaretul și reconstruirea acestuia a început în 2025. Mormântul șeicului Mujahid Shiha - în sudul localității Zawiya sufită creștine 'Biserica greco-catolică (melkită) Sfânta Maria Notre Dame Statuia Sfintei Maria la casa familiei Huri - devenită un loc de pelerinaj în 2014 când a lăcrimat lacrimi de ulei. Biserica ortodoxă Sfântul Proroc Ilie - clădită în 1903-1914 în locul unei vechi biserici din vremea cruciadelor - clădire înaltă cu acoperis roșu vizibilă de la distanță Biserica ortodoxă veche Sfântul George (Kanisat al Kiddis Jorjius) Biserica episcopaliană evanghelică Hristos Rege - clădire modernă inaugurată în 2021, prima a acestui cult din Galileea de Nord centrul comunitar maronit - ( a fost vandalizat în 2021) iudaice: sinagoga centrală - în strada Ben Gurion numeroase sinagogi de rit sefard- inclusiv ale evreilor marocani, tunisieni (Yosef Cohen), yemeniți (Moreshet Avot), indieni (Kehilat hahodim), ale hasizilor Habad (Beit Habad), hasizilor Braslav, al ieșivei hesder (Bnei Akiva) alte obiective: Parcul de agrement Lacul Montfort parc pe o arie de 35 hectare având în centru Lacul Monfort (de 5 hectare,numit așa de locuitori după o cetățuie cruciată din apropiere - Montfort; oficial numit ]n trecut Lacul Maalot sau Hosen), un lac artificial cu ambarcații și locuri de agrement și de sport. Cuprinde un patinoar, o zonă pentru barbicue, și o alee spre grădină cu statui. fostul sanatoriu - astăzi Hotel Hacienda Forest View in pădure Statui făurite cu prilejul Festivalului Even bagalil se pot vedea în: Strada Kalanit cu un punct belvedere spre lacul Monfort și spre Galileea Piața primăriei Strada Maale Habanim cu un punct de observație spre Galileea și Liban Piata Shalom în centrul orașului Bulevardul Mem Ghimel Maapilim Politica Lista primarilor Orașe înfrățite Birobidjan, Rusia Harrisburg, Pennsylvania, Statele Unite Asti, Italia Reichenbach im Vogtland, Germania Perpignan, Franța Quba, Azerbaidjan Český Krumlov, Cehia Personalități Mahmud Hawari (n.1953) arheolog palestinian, născut în Israel, profesor la Universitatea palestiniană Bir Zeit Simon Shahin (n.1955) instrumentist (mai ales la ud și la vioară) și compozitor palestinian-american, în domeniul world music, născut în Israel Zuheir Andreus (n.1958) ziarist palestinian-israelian, activist al Ligii național democrate Balad Amal Bishara - medic hematolog palestinian-israelian, la Spitalul Hadassa din Ierusalim Rana Bishara (n.1971) artista palestiniană-israeliană in domeniul videoart Nisreen Faour (n.1972) actriță și regizoare palestiniană, născută în Israel Yahel Sherman zis Yahel (n.1976) DJ israelian în domeniul muzicii trance Kobi Aflalo (n.1976) cantautor israelian de muzică ușoară Avi Sabah (n.1977) artist plastic israelian Ashraf Barhom (n 1979), actor palestinian-israelian Porat Salomon (n.1982) artist și curator israelian în domeniul video art Orian Shukrun (n.1992) cantautor, compozitor și pianist israelian Reghev Dahan - cântăreț, compozitor și aranjor israelian de muzică ușoară Dov Vilenski (n.2004) scrimeur israelian Note Lecturi suplimentare Amer Dahamshe - Makom ladur bo veshem lo - Kriá sifrutit vetarbutit bashemot harviim shel haaretz (în ebraică) (Un locaș de locuit și având un nume - Lectură literară și culturală a toponimelor arabe din Israel) - Heksherim,, Institutul de cercetare a literaturii și a culturii evreiești și israeliene, Universitatea Ben-Gurion, Beer Sheva, 2017 p.160-168 Amir Doron - Maalot Tarshiha - yehudim vearavim betzavta, (Maalot Tarshiha - evrei și arabi laolaltă) în Zeev Aner (red) - Sipurei arim (Sipuran shel shishim vearba arim) (Poveștile unor orașe - povestea a șaizeci și patru orașe), Editura Ministerului Aprării al Israelului, 2001 Yuval Elezri (redactor) - Leksikon Mappa Eretz Israel (Lexiconul Mappá al Țării Israelului), Tel Aviv 2003 (Map's Concise Gazetteer of Israel Today) în ebraică. Imanuel Hareuveni, Leksikon Eretz Israel, Yediot Aharonot, Sifrey Hemed, 1999 Tel Aviv, ISBN 965-448-413-7 p.954-955 (în ebraică). Benny Morris - 1948 - The First Arab-Israeli War, Yale University Press, New Haven and London, 2008 Legături externe saitul oficial al primăriei Arhivat în 31 august 2025, la Wayback Machine. Petersen Buildings in Moslem Palestine Gazetteer 6. S-Z Jewish Virtual Library - Maalot-Tarshiha după Encyclopedia Judaica Imagini din Maalot-Tarshiha