Náblus

Náblus (arabsky نابلس, Náblus; hebrejsky שכם, Šchem či Šekem, dříve či v obecném českém užití také Nábulus) je arabské a druhé největší město na Západním břehu Jordánu a významné obchodní centrum Samařska. Na území města se nacházejí památky architektury od antiky až po novověk. Působí zde několik uprchlických táborů, které byly roku 1965 připojeny k městu. Historie Starověk Jméno Šekem je poprvé doloženo v egyptských klatbových textech z 19. století př. n. l.. V době Římské říše bylo město roku 72 n. l. pojmenováno podle císaře Tita Flavia Vespasiána Flavia Neapolis (Flaviovo Nové Město), z čehož byl později zkomolením odvozen jeho moderní název. Podle Tóry zde má být pohřben patriarcha Josef. Podle židovské agadické tradice se uvádí, že si Josef přál být pohřben v Hebronu, a také podle islámských tradic je pohřben v hebronské Jeskyni patriarchů. Středověk Již v 10. století město prosperovalo tak, že bylo nazýváno Malý Damašek. Křižáci město dobyli v roce 1099 pod velením prince Tankreda a přejmenovali je na Neapol. Pravděpodobně tam již nalezli křesťanskou komunitu, a proto město nevydrancovali. Připojili Náblus k panství Jeruzalémského království. Muslimské, ortodoxní křesťané a samaritánské obyvatelstvo ve městě zůstalo a připojili se k nim někteří křižáci, kteří se tam usadili a využívali bohaté hospodářské zdroje města. V roce 1120 křižáci svolali Nábluský koncil, z něhož byly vydány první psané zákony království. Samaritánskou synagogu v Náblusu přeměnili na kostel. Samaritánská komunita si ve 30. letech 12. století postavila novou synagogu. V roce 1137 Náblus přepadly arabské a turecké jednotky z Damašku, pozabíjely mnoho křesťanů a vypálily městské kostely. Ovládnout město se jim přesto nepodařilo. V Náblusu bydlela v letech 1150–1161 jeruzalémská královna Melisanda († 1162), kontrolovala město a řešila spor se svým synem Balduinem III. Křižáci začali v Náblusu budovat křesťanské kostely sv. Jana Křtitele, Jana Evangelisty a Umučení a Zmrtvýchvstání Krista, a v roce 1170 postavili hospic pro poutníky. V letech 1182, 1201 a 1202 město zasáhlo ničivé zeměstředení. a v roce 1242 je vypálili templáři. Po pádu Antiochey, Bejrútu a Tripolisu se město roku 1291 dostalo pod kontrolu Ajjúbovců a mamlúckého sultanátu. Novověk Za osmanských Turků, kteří město dobyli v roce 1517, sloužil Náblus jako administrativní a obchodní centrum pro okolní oblast, odpovídající dnešnímu severnímu Západnímu břehu Jordánu. Během první světové války město dobyli Britové a v roce 1922 byl Nábulus začleněn do Palestiny. Arabsko-izraelská válka v roce 1948 vedla k obsazení celého Západního břehu Jordánu, včetně Nábulusu. Od sedmidenní arabsko-izraelské války v roce 1967 je Západní břeh okupován Izraelem. Obyvatelstvo je převážně muslimské s křesťanskými a samaritánskými menšinami. Památky Velká mešita, původně byzantský chrám, postavený v 11. století křižáky, byl v roce 1170 muslimy vypálen a později přestavěný na mešitu, o které roku 1335 vydal svědectví italský poutník Jacopo z Verony. jíž slouží dosud. 'Mešita Al-Khadr, přestavěna údajně z věže synagógy samaritánů roku 1288 Mešita An-Nasr, největší chrám v Náblusu, modrá kupole je dominantoiu města; původem byzantský chrám, roku 1300 jej mamlúci přestavěli a rozšířili na mešitu, dosud slouží sunnitům. Mešita Abú-Bakr, stavba otomanského období Hodinová věž Mannara, postavená roku 1906, vyznačuje střed starého města Archeologické lokality, fragmenty zdiva různých středověkých staveb Partnerská města Dundee, Velká Británie Neapol, Itálie Poznaň, Polsko Stavanger, Norsko Galerie Odkazy Reference Literatura Westrem, Scott D., Broader Horizons. A Study of Johannes Witte de Hese's Itinerarius, Massachusetts 2001 online Pringle, Denys, The Churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem: L-Z (excluding Tyre). Cambridge University Press 1998. ISBN 0-521-39037-0, s. 95-104 (dostupné online). Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Náblus na Wikimedia Commons