NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Международный конференц-центр (Иерусалим)

Международный конференц-центр, или Международный центр конгрессов «Биньяней Ха-Ума» (ивр. מרכז הקונגרסים הבינלאומי — בנייני האומה‎ — Биньяней ха-ума — Дворец Нации) — основной конгресс-центр в Иерусалиме и центральный зрительный зал в Израиле. Расположен недалеко от Центральной автобусной станции Иерусалима, но проход между ними частично перекрыт из-за того, что на глубине 80 метров ведется строительство подземной станции железной дороги. Представляет собой серое здание в конструктивистском стиле. Зал конгрессов в Иерусалиме — первый современный концертный зал и конгресс-холл в Израиле. В этом зале проходил 23-й сионистский конгресс — первый сионистский конгресс на территории Израиля. Зал «Усышкин» вмещает более 3000 человек. История Зал был построен в 1951 году архитектором З. Рехтером, который выиграл дизайнерский конкурс в 1949 году. Строительство продолжалось с 1950 по 1963 год, но центр начал действовать уже с 1956 года. Согласно первоначальному плану Рехтера, здание должно было быть покрыто иерусалимским камнем, но вместо монументального рельефа Иосифа Зарицкого и Ицхака Данцингера здание было решено покрыть стеклянными панелями цвета лазури. Функции В зале даёт концерты Иерусалимский симфонический оркестр, выступают известные зарубежные исполнители, проводятся музыкальные фестивали, конгрессы, устраиваются ярмарки и съезды. В этом здании проходили Евровидение-1979, Евровидение-1999 и многие другие важные события, включая суд над Демьянюком[значимость факта?]. Примечания Ссылки Международный конференц-центр (Иерусалим)
Цион

Цион (на иврит: צִיּוֹן) или Сион е хълм в град Йерусалим, Израел, разположен непосредствено извън стените на Стария град. Наименованието се използва често и като синоним на града Йерусалим или на целия Ерец Израел. Вижте също Ционизъм
Mont Sió

El Mont Sió, també anomenat de vegades Montsió o Monti-sion (grec antic: Σιών, Sĭṓn; llatí: Siōn; hebreu: הר ציון, Har Tzion‎, ‘turó erm’; àrab: جبل صِهْيَوْن, Jabal Ṣihyawn), fou una fortalesa o turó de 765 m situat als afores de les actuals murades de la ciutat antiga de Jerusalem, però que en temps bíblics era part íntegra de la Ciutat. El mot Sió es convertí en un sinònim de Jerusalem i d'Israel per als jueus que en vivien lluny. Hi ha raons per creure que en temps bíblics el nom de Sió es referia a l'àrea que actualment és coneguda pels jueus com la Ciutat de David, i no al turó que actualment porta aquest nom i que és just a la vora occidental de la vall de Guehinnom, que la separa de la Ciutat de David. Els llocs importants situats en el mont Sió són la tomba del rei David i l'habitació de la Santa Cena. La cambra de l'holocaust (Martef HaShoah) també està situada en el mont Sió. Un altre lloc d'interès és el cementiri catòlic, on és enterrat Oskar Schindler, que salvà les vides de 1.200 jueus durant la Segona Guerra Mundial. El sinuós camí que porta cap al cim del mont Sió s'anomena el camí del papa (Derekh Ha'apifyor), perquè va ser pavimentat en honor de la històrica visita a Jerusalem per part del papa Pau VI l'any 1964. Entre els anys 1948 i 1967, aquesta franja de terra va ser considerada com a terra de ningú per part d'Israel i Jordània. El moviment sionista pren el seu nom d'aquest turó. Etimologia L'etimologia de la paraula Sió és incerta. Esmentat a la Bíblia al Llibre de Samuel (2Sa 5:7) com el nom de la fortalesa jebusita conquerida pel rei David, el seu origen probablement és anterior als israelites. Si és semític, pot estar associat amb l'arrel hebrea ṣiyyôn (‘castell’). Encara que l'àrab no es parlarà a Jerusalem fins mil set-cents anys més tard, el nom en aquesta llengua és similar i pot estar connectat amb l'arrel ṣiyya (‘terra seca’) o amb xanā (‘protegir’ o ‘ciutadella’). També podria estar relacionat amb l'arrel àrab ṣahî (‘pujar al cim’) o ṣuhhay (‘torre’ o ‘cim de la muntanya’). També s'ha suggerit una relació no semítica amb la paraula hurrita šeya (‘riu’ o ‘rierol’). Referències Enllaços externs www.cityofdavid.org.il/ (hebreu) (anglès) (francès) (castellà) (rus) (àrab) (alemany) www.mountzion.co.il/ (anglès) (francès) (alemany) (hebreu) (rus)
Cion (planina)

Cion je brežuljak u Izraelu u jeruzalemskom distriktu u sjeveroistočnom dijelu zemlje. Vrh Ciona je 823 metra iznad razine mora. Zemljište oko Ciona se spušta prema jugu, ali prema sjeveru je ravno. Najviša točka u blizini je 992 metra iznad razine mora, jugoistočno od Ciona. Područje je gusto naseljenja s oko 982 st/km². Najbliže veće naselje je Zapadni Jeruzalem oko 0.55 km jugoistočno od Ciona. U neposrednoj blizini nalazi se znatan broj izvora i pećina. Klima Sredozemna klima preovladava u oblasti. Prosječna godišnja temparatua je oko 22°C. Najtopliji mjesec je srpanj s prosječnom temparaturom 32°C, dok je najhladniji mjesec siječanj s prosječnom temparaturom 9°C. Prosječne oborine su oko 820 mm. Najkišniji mjesec je veljača sa 161 mm oborina, dok je najmanje oborina u kolovozu 6 mm. Simbol Ciona Pojam Ciona se koristi kao simbol u judaizmu ali i u kršćanskim crkvama za Kraljevstvo nebesko. Ime Cion također se rabi za cijeli grad Jeruzalem, a ponekad simbolizira i cijeli Izrael ili Svetu zemlju. Znatan je broj crkvava i kapela koji se nazivaju Cion.
Sion (monte)

Con il nome di monte Sion è conosciuta un'altura di 765 metri sul livello del mare, posta a sud della Porta di Sion, immediatamente fuori dalla Città Vecchia di Gerusalemme. È circondata a est e a sud dalla valle del fiume Hinnon, detta Geenna, e a ovest dalla valle del Tyropoeon. Nei secoli il nome è stato attribuito a diverse alture, tra cui quella sulla quale nacque il nucleo originario della città, a sud-est dell'attuale Città Vecchia di Gerusalemme, nella zona chiamata Città di David. Storia La popolazione cananea dei Gebusei vi fondò un villaggio, il cui nome potrebbe essere stato già la variante locale di Gerusalemme, sebbene alcuni facciano derivare la paternità di questo appellativo al re Davide. Gerusalemme deriverebbe dalle radici ur, cioè altura, montagna, e shlm, pace: quindi monte (poi città) della pace. Il nome di Sion, meno altisonante e di uso più popolaresco, è rimasto comunque vivo nella memoria delle genti, utilizzato soprattutto nella poetica, affiancandolo più spesso a figure femminili, agili ed eteree. La figura da "desiderare" è stata nel tempo convertita, durante la diaspora ebraica, nella Terra Promessa, casa perduta tanto bramata. Nella Bibbia Per i cristiani il monte Sion era il luogo privilegiato delle loro riunioni in Gerusalemme, dov'era collocato il Cenacolo. Dal momento, però, che la tradizione cattolica individua il luogo del Cenacolo a sud-ovest dell'attuale Gerusalemme sul monte di Gareb, al di fuori quindi del monte Sion e dalla Città di David, nel IV secolo il monte di Gareb è stato rinominato dai cristiani la "Nuova Sion", la "Nuova Gerusalemme", ovvero il centro del nuovo popolo di Dio. Per tale motivo i cristiani cattolici chiamano "Monte Sion" o "Sion Cristiano" il monte "di Gareb" su cui sorge il Cenacolo. Per gli ebrei, il monte Sion è considerato la dimora terrestre di Dio, il monte da dove proviene la benedizione e il castigo divino. Il Sion israelita e il Sion Celeste sono due luoghi strettamente collegati tra loro: il primo è sacro a tutti i pellegrini, in quanto simbolo della vicinanza di Dio al suo popolo, il secondo invece è fuori dal firmamento e oltre ogni immaginazione ed è la dimora mitica dove vive e comanda il Signore. Monumenti e luoghi d'interesse Sul monte sorgono anche la Basilica della Dormizione di Maria e la Tomba di Davide. Voci correlate Città di David Geenna Ophel Porta di Sion Sionismo Storia di Gerusalemme Altri progetti Wikiquote contiene citazioni sul monte Sion Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul monte Sion Wikivoyage contiene informazioni turistiche sul monte Sion Collegamenti esterni Giuseppe Ricciotti, SION, in Enciclopedia Italiana, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1936. Sion, in Dizionario di storia, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2010. (EN) Zion, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Zion

Zion (Hebreeuws: ציון, Tsion; in Nederlandse Bijbelvertalingen: Sion) is in verhalen in de Hebreeuwse Bijbel een van de bergen van Jeruzalem. Volgens een verhaal veroverde koning David Jeruzalem op de Jebusieten en bouwde hij de Davidsburcht op de 'Zion' (2 Samuel 5:6,7; 1 Kronieken 11:4,5). Ook zou Salomo hier een tempel hebben gebouwd (1 Koningen 8), waardoor de benaming Tempelberg ontstond. JHWH zou wonen op de Zion (Psalm 9:12). In Psalm 76:3 wordt Salem gebruikt als parallel met Zion. Melchisedek was volgens het verhaal in Genesis 14 koning van Salem. De (huidige) berg Zion ligt buiten de muren van de oude stad Jeruzalem. Hier zou zich het graf van koning David bevinden, zou het Laatste Avondmaal hebben plaatsgevonden en zou Maria (moeder van Jezus) zijn gestorven. Zionisme Zion is later door orthodoxe joden vereenzelvigd met Jeruzalem en vervolgens het symbool geworden voor de plek waar het joodse volk zich met hun God verenigd voelt (vergelijk Psalm 53:7; 69:36). Het zionisme als ideologie is op deze gedachte gebaseerd. Andere betekenissen Rastafari's verstaan onder Zion het continent Afrika (of het daarvoor symbool staande Ethiopië) als het Beloofde Land. Externe link The Significance of Jerusalem: A Jewish Perspective op pij.org, 1995
Sion (gora)

Sion [síjon] (hebrejsko הר צִיּוֹן, Har Tsiyyon) je grič v Jeruzalemu v Izraelu. Ime se je uporabljalo tudi kot sopomenka za Tempeljski grič. Na območju griča se nahaja veliko cerkva in številnih majhnih krščanskih in judovskih pokopališč. Polovica Siona zaobsega staro mesto. Na njegovem vrhu se nahaja grob kralja Davida.
Сионска гора

Сионска гора или Сион (хебр. הַר צִיוֹן, арап. جبل صهيون), је назив за брдо, брежуљак у југоисточном делу, и непосредној близини Старог града у Јерусалиму, Израел. На Сионском брду се налази кућа, Сионска Горница, (соба на спрату), у којој се збила Тајна вечера (последња вечера), која је некада била црква, затим џамија, а сада је место обиласка свих поклоника Свете земље. У непосредној близини сале Тајне вечере је и Давидов гроб, Псалмописца. Непосредно поред зидина Старог града и Сионске порте (капије), на брду Сион је и црква Успења пресвете Богородице, а у близини је и старохришћанска јерменска црква. Библијски На брду Сион је био град Јевусеја који је Давид освојио. Када је град освојен назван је Давидовим градом. Сион је имао и друга библијска значења, као: Божији град, Јахвеов град, Свето брдо. Према Новом завету Исус је одржао говор на Сионској гори, познат као Беседа на гори Сионска гора се по Новом завету представља се и као место искупљених људи и симбол новог спасења. Свети Сава на Сионској гори Свети Сава је, приликом свог првог ходочашћа у Свету земљу, био велики дародавац манастира и цркава, па је и кућу где се збила последња Христова вечера, Сионска Горница (где се збила Тајна вечера) купио од Сарацена и платио је златом и сребром које је добио од краља Радослава. На Сиону је купио и земљиште за српски манастир, подигао је и Цркву светог Јована коју ће, заједно с кућом, манастиром, даривати као метох Лаври светог Саве Освећеног. У крсташким ратовима и црква и кућа, манастир, су порушени. Највероватније су је запалили темплари у последњем крсташком рату. Обновили су је фрањевци у 14. веку. То је место последњег одмора светог Стефана. Референце Спољашње везе City of David Срби и Јерусалим „православље”. Архивирано из оригинала 02. 09. 2009. г..
Sion

Sion är en kulle i Israel. Den är belägen i distriktet Jerusalem, i den nordöstra delen av landet. Toppen på Sion ligger 823 meter över havet. Terrängen runt Sion är kuperad söderut, men norrut är den platt. Området är tätbefolkat, med 982 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Västra Jerusalem, 0,55 km sydost om Sion. Klimat Medelhavsklimat råder i trakten. Årsmedeltemperaturen i trakten är 22 °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är 32 °C, och den kallaste är januari, med 9 °C. Genomsnittlig årsnederbörd är 820 millimeter. Den regnigaste månaden är februari, med i genomsnitt 161 mm nederbörd, och den torraste är augusti, med 6 mm nederbörd. Symbolen Sion Sion har använts som symbol för judarna, men även för den kristna kyrkan och för himmelriket. Namnet Sion har också använts för hela staden Jerusalem, och har ibland även fått symbolisera hela Israel eller Heliga landet. Många kyrkor och kapell inom väckelserörelsen kallas Sion. Ett exempel är Sionkyrkan, Björke. Kommentarer Se även Sionism Zion Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sion.
Сіон

|mapframe_масштаб Сіон (від івр. ציון, трансліт. Ційон, також араб. صهيون, кириліз.: Сох'юн) — пагорб в Єрусалимі, який розташований в південно-західній частині Старого міста. Термін здебільшого використовується для позначення південної частини Західного пагорба (більшу частину якого займає Вірменський квартал) за межами міської стіни Старого міста Єрусалиму, рідше – для усього пагорба. Вислів «гора Сіон» зустрічається в єврейських релігійних текстах, спочатку у значенні міста Давида в нижній частині Східного пагорба, а пізніше й усього пагорба. У ширшому розумінні термін Сіон також використовується юдеями для всієї Землі Ізраїльської. Західний пагорб з півночі межує з пагорбом Голгофа, із заходу та півдня – долиною Гінном, а зі сходу – з долиною Тиропеон. До завоювання Єрусалима царем Давидом там стояла фортеця міста-держави Єрусалим, заснованого євусеями (2 Сам. 5:7). Для євреїв Сіон став символом Єрусалима, сподівань і всієї Землі Обітованої, до якої єврейський народ прагнув з часу розсіяння після руйнування Єрусалимського храму. Згідно з Біблією, також альтернативна назва гори Гермон в Палестині (Втор. 4:48). Історія До завоювання Єрусалима царем Давидом, Сіон знаходився у владі євусеїв, які побудували там фортецю (2 Сам. 5:7). Ізраїльському народу до часів Давида не вдавалося заволодіти містом, і воно залишалося для них як пише Книга Суддів (Суд. 19:10–12) «містом чужинців». У ті часи місто перекривало сполучення між південними та північними ізраїльськими племенами. Вже після взяття фортеці Давидом, Сіон отримав ще одну назву — Ір-Давид (Місто Давида; напр. 1 Цар. 8:1). Місто Давида стало місцем перебування царя та політичним центром всього царства. У скелях Сіону були гробниці Давида та інших царів. Пізніше назва Сіон стала включати і пагорб Офел (Іс. 32:14), а іноді і Храмову гору ([[|Йоїл]] 4:17–21). В епоху Хасмонеїв, горою Сіон називали Верхнє місто Єрусалиму. З трьох стін, які оточують Єрусалим, стіна що оточує Сіон, була найдавнішою. Ця територія була обнесена муром вже до I століття н. е. У сучасному Єрусалимі по хребту Сіону проходить південна стіна Старого міста, побудована турками-османами у XVI столітті. До кінця XIX століття південна частина гори лежала поза містом. На вершині пагорба розташовані Сіонські ворота, що ведуть у Старе місто, перед якими стоїть Храм Успіння Пресвятої Богородиці в Сіоні. Див. також Сіонізм Примітки Посилання Сіон // Українська Релігієзнавча Енциклопедія Сіон // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1965. — Т. 7, кн. XIV : Літери Сен — Сті. — С. 1746. — 1000 екз. Tremper Longman, Peter Enns (2008). Tremper Longman, Peter Enns. ed. Dictionary of the Old Testament: wisdom, poetry & writings, Volume 3. InterVarsity Press. p. 936. ISBN 0-8308-1783-2(англ.)
Kolegium Akademickie Zachodniej Galilei

Kolegium Akademickie Zachodniej Galilei (hebr. המכללה האקדמית גליל מערבי) – izraelska uczelnia niepubliczna w Akce w Zachodniej Galilei. Historia Instytucja została założona w 1994 w oparciu o utworzone w 1974 Kolegium Regionalne Zachodniej Galilei, które początkowo umożliwiało mieszkańcom okolicznych osad rolniczych tylko uzupełnianie wykształcenia na poziomie szkoły średniej. W 1984 uruchomiono pierwszy program akademicki. W tym samym roku powstała szkoła techniczna. W 1987 otwarto bibliotekę akademicką. Informacje ogólne W 2013 kampus zajmował powierzchnię około 83 hektarów, a według planów przyszłej rozbudowy ma zajmować 162 hektary. Powierzchnia budynków w 2013 wynosiła 20 tys. m². W skład kompleksu budynków wchodzą sale akademickie, laboratoria naukowe, biblioteka, restauracja, kawiarnia, sklep, synagoga oraz biura. Ponieważ jest to uczelnia niepubliczna, studenci są zobowiązani opłacać czesne za naukę. Umożliwia ona zdobycie tytułu licencjata oraz dalszą kontynuację nauki na Uniwersytecie Bar-Ilana. Kolegium kształci w następujących kierunkach: socjologia, organizacja socjologii, socjoantropologia, politologia, ekonomia i administracja, informatyka, informacja, kryminologia, Bliski Wschód, edukacja, trudności w uczeniu się, poradnictwo zawodowe, administracja edukacji, wspieranie edukacji, pomoc społeczna, teatr i taniec, komunikacja interpersonalna, administracja publiczna, bezpieczeństwo, zarządzanie zasobami ludzkimi, Holocaust. Przypisy Linki zewnętrzne Mapa kampusu. wgalil.ac.il. [dostęp 2013-01-18]. (hebr.).
Maria Magdalena-kirken (Jerusalem)

Maria Magdalena-kirken (russisk: Храм Марии Магдалины, Khram Marii Magdaliny) er en russisk-ortodoks kirke, der ligger på Oliebjerget, nær Getsemane i Jerusalem. Kirken er dedikeret til Maria Magdalene, en af Jesu følgere. Ifølge Markusevangeliets 16. kapitel var Maria Magdalene den første, som så Kristus efter hans opstandelse (Markusevangeliet kap. 16, vers 9). I Bibelen fremstår hun som Jesu forreste kvindelige discipel, sammen med Maria af Betania. Kirken blev bygget i 1886 af tsar Aleksander III til minde om hans mor, kejserinde Maria Aleksandrovna af Rusland (1824–1880). Den blev bygget i den traditionelle neorussiske stil, der var populær i 1600- og 1700-tallets Rusland. Kirken har syv stilrene og forgyldte løgkupler. Foran ikonostasen er de sidste hvilesteder til to hellige i den russisk-ortodokse kirke, den martyrdræbte Elisabeth af Hessen- Darmstadt og hendes niece Alice af Battenberg, der havde bedt om at blev bisat nær sin tante «Ella». Hun døde på Buckingham Palace i 1969 og hendes jordiske rester blev i 1988 bragt til Jerusalem. Galleri Referencer Eksterne henvisninger
Maria-Magdalena-Kirche (Jerusalem)

Die Maria-Magdalena-Kirche ist eine russisch-orthodoxe Kirche auf dem Ölberg in Jerusalem. Erbaut wurde sie 1886 durch Zar Alexander III. im neorussischen Stil mit sieben vergoldeten Zwiebeltürmen. Die Baupläne lieferte der Architekt David Grimm und die Bauarbeiten von 1886 bis 1888 beaufsichtigten die Jerusalemer Architekten George Frangya (جورج فرنجية) und Conrad Schick. Vor der Ikonostase befinden sich die letzten Ruhestätten der von der russisch-orthodoxen Kirche als heilige Märtyrin verehrten Elisabeth von Hessen-Darmstadt und ihrer Nichte Alice von Battenberg. Weblinks Mount of Olives – Kirchen auf dem Ölberg – Photos und allgemeine Informationen (englisch) Jerusalem Photo Archive – Christliches Viertel (englisch) Russian Ecclesiastical Mission in Jerusalem – Offizielle Kirchenhomepage (englisch)
Church of Mary Magdalene

The Church of Mary Magdalene (Russian: Церковь Святой Марии Магдалины; Arabic: كنيسة القديسة مريم المجدلية; Hebrew: כנסיית מריה מגדלנה) is an Eastern Orthodox Christian church located on the Mount of Olives, directly across the Kidron Valley and near the Garden of Gethsemane in Jerusalem. The church, dedicated to Mary Magdalene, is part of the Convent of St. Mary Magdalene, a sisterhood established in 1936 by an English convert, and since the 1920s has been under the jurisdiction of the Russian Orthodox Church Outside Russia (ROCOR), an independent ecclesiastical entity until 2007 and part of the Moscow-based Russian Orthodox Church since then. History Construction The church was built in 1888 by Tsar Alexander III and his brothers to honour their mother, Empress Maria Alexandrovna of Russia. It was constructed to David Grimm's design in the traditional tented roof style popular in 16th- and 17th-century Russia, and includes seven distinctive, gilded onion domes. Dedication The church is dedicated to Mary Magdalene, the disciple of Jesus, the Apostle of the Apostles. According to the sixteenth chapter of the Gospel of Mark, Mary Magdalene was the first to see Christ after his resurrection (Mark 16:9). She is usually considered a crucial and important disciple of Jesus, along with Mary of Bethany, whom some believe to have been the same woman. Burials Saints Elisabeth and Varvara The relics of two martyred saints, Grand Duchess Elizabeth Feodorovna of Russia and her fellow nun Varvara Yakovleva, are displayed in the church. In 1982, the New-York-based Russian Orthodox Church Outside Russia, which was at the time administratively independent of the Moscow-based Russian Orthodox Church, canonised the new martyrs of the communist revolution and in May the bodies of Elizabeth and Barbara (Varvara) were moved from the crypt, where only private veneration was possible, to the upper church of St. Mary Magdalene. Since 1981, Elizabeth and Barbara are venerated as "new martyrs" by the Orthodox Church in Exile at St. Mary Magdalene, Gethsemane. A statue of Elizabeth is among those of the 20th-century martyrs above the West Door of Westminster Abbey installed in 1998. In the changed political situation of the 1990s, the Moscow Patriarchate considered recognition of the martyrs of this period including the members of the royal family and her status as a saint was also recognized in April 1992 by the Moscow Patriarchate. Princess Alice of Battenberg In the 1930s, Princess Alice of Battenberg, mother of Prince Philip, Duke of Edinburgh, visited the church and asked to be buried near her aunt "Ella", the Grand-Duchess Elizabeth. In 1969, she died at Buckingham Palace. In 1988, her remains were transferred to a crypt below the church. See also Category:Burials at the Church of Mary Magdalene Russian Compound Russian Orthodox Church Outside Russia Russians in Israel References External links Official website Virtual tour of church interior Archived 7 June 2008 at the Wayback Machine
Iglesia de Santa María Magdalena (Jerusalén)

La iglesia de Santa María Magdalena (en ruso: Храм Марии Магдалины, Jram Maríi Magdaliny) es un templo de la iglesia ortodoxa rusa situado en el Monte de los Olivos, cerca del Jardín de Getsemaní, en Jerusalén.​ Está dedicada a María Magdalena y en sus instalaciones se encuentran las reliquias de dos santos mártires ortodoxos. Historia Está dedicada a María Magdalena (María de Magdala) una seguidora de Jesús. De acuerdo con el versículo XVI del evangelio de Marcos, María Magdalena fue la primera en ver a Cristo después de su resurrección.​ Es considerada una de las discípulas importantes y cruciales de Jesús, y al parecer la mujer más allegada, junto con María de Betania, la algunos creen que se trata de la misma mujer.​ La iglesia fue construida en 1886 por el zar Alejandro III de Rusia, en honor a su madre, la emperatriz María Aleksándrovna de Rusia. Fue construida por David Grimm con el tradicional techo estilo tienda de campaña, popular en los siglos XVI y XVII en Rusia, e incluye siete distintivas cúpulas doradas tipo «cebolla».​ El convento está situado directamente enfrente del Monte del Templo cruzando el valle de Cedrón. Reliquias En la iglesia están enterrados los restos de dos santos mártires ortodoxos, la Gran Duquesa Isabel Fiódorovna Románova de Rusia y su compañera la monja Varvara Yákovleva. También está enterrada allí la princesa Alicia de Grecia —sobrina de la Gran Duquesa y suegra de la reina Isabel II del Reino Unido—, que prestó ayuda a miembros de la comunidad judía, durante la ocupación NS de Grecia.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa María Magdalena. Tour virtual del interior de la iglesia de Santa María Magdalena. Archivado el 7 de junio de 2008 en Wayback Machine. (en inglés)