NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Monasterio Ratisbonne

El Monasterio Ratisbonne​​ (en hebreo: מנזר רטיסבון) es un monasterio en el barrio de Rehavia de Jerusalén, Israel, creado por Marie-Alphonse Ratisbonne, un converso francés del judaísmo. Los trabajos en el edificio, diseñado por el arquitecto francés M. Daumat, comenzaron en 1874 en una colina yerma, ahora en el centro de Jerusalén Oeste. En 1843, junto con su hermano mayor, Marie-Theodore, también converso al catolicismo, Marie-Alphonse Ratisbona fundó la Congregación de Nuestra Señora de Sion. El objetivo era lograr una mejor comprensión entre los judíos y los cristianos y convertir judíos. En 1855 se trasladó a Palestina, donde pasó el resto de su vida trabajando para la conversión de los judíos y musulmanes. En 1856 se estableció el convento de Ecce Homo de las Hermanas de Sion, en la Vía Dolorosa en la Ciudad Vieja. En 1874, fundó el orfanato San Pedro de Sion en el recinto de este convento. El Instituto comenzó como una la escuela primaria que también enseñó idiomas como el: francés, inglés, árabe y hebreo. Véase también Monasterio Abadía Priorato Referencias
Monastère Ratisbonne

Le monastère Ratisbonne de Rehavia, à Jérusalem, en Israël, est un monastère fondé par Alphonse Ratisbonne pour la congrégation de Notre-Dame de Sion et construit par l'architecte Daumat en 1874. Historique En 1843, Alphonse Ratisbonne et son frère Marie-Théodore, tous deux juifs alsaciens, convertis au catholicisme et entrés dans les ordres, fondent la congrégation Notre-Dame de Sion. En 1856, est établi le couvent Ecce Homo des sœurs de Sion sur la Via Dolorosa dans la vieille ville de Jérusalem. En 1874, l'orphelinat Saint Pierre de Sion est fondé sous le couvent. En 1984, l'Institut catholique de Paris le renomme Institut Saint-Pierre de Sion – Ratisbonne, Centre chrétien d’études juives (CCEJ). En juin 1995, monseigneur Andrea di Montezemolo, nonce apostolique en Israël (en) supervise l'institution. En 1998, le centre devient un institut pontifical. Trois ans plus tard, en 2001, le centre est fermé. En 2004, les Salésiens de Saint-Jean-Bosco de Crémisan emménagent dans le monastère qui devient le Studium Theologicum Salesianum (STS). Liens externes Monastère Ratisbonne sur OpenStreetMap Portail du catholicisme Portail du monachisme Portail de Jérusalem
Maják Reading

Maják Reading (hebrejsky: מגדלור רדינג‎, anglicky: Reading Light, znám také jako Tel Kudadi Light, Hayarkon Light a Tel Aviv Light) se nachází v Tel Avivu v Izraeli ve východní části Středozemního moře, v blízkosti pláže na severní straně ústí řeky Jarkon. Název je odvozen od názvu blízké elektrárny Reading. Maják se objevil na známce vydané v roce 2009 a v několika izraelských filmech. Historie Maják byl postaven v letech 1936–1938 britskými úřady, aby se lodě vyhýbaly písčitým mělčinám u pobřeží. Stavbu realizovala francouzská firma. Při výkopech základů byly objeveny pozůstatky asyrské pevnosti z 8. století. V letech 1937–1938 byla v blízkosti postavena elektrárna Reading, její vysoký osvětlený komín byl výraznější než maják, přesto maják sloužil dál k navádění lodí do přístavu elektrárny. V roce 1965 byl otevřen Ašdodský přístav a přístav elektrárny v ústí řeky Jarkon byl uzavřen a maják vypnut. V roce 2007 bylo okolí majáku upraveno a zpřístupněno. Věž majáku je uzavřena. Popis Maják má širokou válcovou základnu, na které byla postavena čtyřboká věž ukončená lucernou. Válcová část měla bílou barvu, hranolová věž červeno-bílý šachovnicový vzor. Data Maják je nečinný. Vysílal dva světelné záblesky, jeden dlouhý a jeden krátký v intervalu 7 sekund (Morseovo písmeno N). označení: Admiralty E5958 Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Reading Light na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Maják Reading na Wikimedia Commons
Leuchtturm Reading

p4 Der Leuchtturm Reading (hebräisch מִגְדַּלּוֹר רֶדִינְג Migdalōr Redīng; auch Leuchtturm Tell Kudadi, Leuchtturm Ha-Yarkon oder Leuchtturm Tel Aviv) ist ein stillgelegter Leuchtturm in Tel Aviv, Israel. Er befindet sich in der Nähe des Strandes der Nordseite der Mündung des Flusses Yarkon am Fuß des südlichen Wellenbrechers von Tel Aviv. Er bekam seinen Namen vom nahe gelegenen Kraftwerk Reading. Geschichte Den Leuchtturm ließen die britischen Behörden 1934–1935 errichten, um Schiffen das sichere Passieren des Ufers zu ermöglichen und vor den Sandbänken zu warnen. Der Bau wurde durch eine französische Firma unter Heranziehung lokaler arabischer Arbeitskräfte realisiert. Während der Bauarbeiten wurde ein Tell gefunden, welche als Tell Kudadi benannt wurde. Das Tell wurde von 1936 bis 1938 ausgehoben, wobei zwei Überreste assyrischer Festungen aus dem 8. Jahrhundert v. Chr. gefunden wurden. Am 19. April 1936 brach ein arabischer Aufstand aus, inklusive eines Streiks, welcher den Hafen von Jaffa lahm legte und den Export von Zitrusfrüchten unterbrach. Entgegen den Wünschen der Britischen Behörden, die eine Finanzierung aus ihren Steuermitteln ablehnten, haben die Stadt Tel Aviv, Politiker und Institutionen des Jischuv (wie die Repräsentantenversammlung (Palästina) und dem aus ihrer Mitte gewählten Nationalausschuss [hebräisch הַוַּעַד הַלְּאֻמִּי Ha-Waʿad ha-Ləʾummī]) die Gründung eines privatrechtlichen Unternehmens (hebräisch אוֹצָר מִפְעֲלֵי יָם Otzar Mifʿalej Jam, deutsch ‚Schatz der Seewerke‘) initiiert, das die Mittel einwarb und bis 1938 den Hafen von Tel Aviv als Konkurrenz zum Hafen von Jaffa errichtete. Der gewählte Ort war die Mündung des Flusses Yarkon, in der Nähe des Leuchtturms und dieser diente nunmehr als Navigationshilfe für den Hafen. Zwischen 1937 und 1938 wurde in der Nähe das Kraftwerk Reading gebaut. Die Beleuchtung des hohen Schornsteins hat den Leuchtturm überflüssig gemacht, allerdings war der Leuchtturm weiterhin in Betrieb. In 1965, als der Hafen offiziell geschlossen und durch den Hafen Ashdod ersetzt wurde, wurde auch der Leuchtturm außer Betrieb genommen. In 2007 baute die israelische Altertümerbehörde einen Holzsteg um den Tell und den Leuchtturm, wodurch diese für die Öffentlichkeit einfacher zu erreichen sind. Der Turm selbst ist allerdings geschlossen, ebenso wie alle Fenster. Ursprünglich war der Leuchtturm in einem Schachbrettmuster in schwarz und weiß gestrichen, Spuren dieser Bemalung sind noch heute zu erkennen. Rezeption Der Leuchtturm spielte in einigen israelischen Filmen eine Rolle, bspw. Late Summer Blues, und wurde auf einer israelischen Briefmarke abgebildet, welche am 26. November 2009 ausgegeben wurde. Weblinks Einzelnachweise
Reading Light

Reading Light (Hebrew: מגדלור רדינג), also known as Tell Qudadi Light (sometimes spelled Tel Kudadi Light), HaYarkon Light, Auja Light and Tel Aviv Light, is an inactive lighthouse in Tel Aviv, Israel. It is located near the beach on the north side of the Yarkon River estuary, on the foot of the Tel Aviv south breakwater, next to the Tel Aviv Port and the Levant Fair buildings area. It takes its name from the Reading Power Station. The lighthouse played a role in several Israel films, such as Late Summer Blues, and appeared on an Israeli stamp issued 26 November 2009. History The lighthouse was built by the British authorities in 1934–1935 to help ships approaching the shore pass local sandbars safely. The company performing the construction was a French company, assisted by Arab locals. During its construction, a tell was found, and was named Tell Qudadi. The tell was excavated in 1936–1938 and remains of two Assyrian fortresses from the 8th century BCE were discovered. On 19 April 1936 the Arab revolt broke out and a general strike began, crippling the Jaffa port and threatening to stop the citrus fruit export. Initially against the wishes of the British authorities, the Jewish establishment decided to open Tel Aviv port as a competing port to Jaffa. The location chosen was at the Yarkon River estuary, close to the lighthouse, and the lighthouse served as a navigation aid for the port. Between 1937 and 1938 the Reading Power Station was built nearby. Its tall lighted chimney made the lighthouse somewhat redundant and also obscured the light through a sector. However, the light continued to work, serving the adjacent electricity plant harbor as well. In 1965, when the port was officially closed due to the opening of the Ashdod Port in the south, the light was shut down. In 2007 the Israeli Antiquities Authority built a wooden boardwalk around the tell and the lighthouse, which makes it now easily accessible to the public, though the tower itself is closed and all the windows barred. The lighthouse was formerly painted in a black and white checkerboard pattern, and traces of the paint remain. In 2021, after 55 years of inactivity, the lighthouse was converted into a cafe. See also List of lighthouses in Israel References
Phare Reading

Le phare Reading est un phare inactif situé à Tel Aviv dans le District de Tel Aviv de l'État d'Israël, sur la côte méditerranéenne. Il est situé près de la plage du côté nord de l'estuaire de la rivière Yarkon, au pied du brise-lames sud du Port de Tel Aviv et de la zone de la Foire du Levant. Il tire son nom de la centrale électrique de Reading. Histoire Le phare a été construit par les autorités britanniques en 1934-1935 pour aider les navires approchant le littoral à traverser les bancs de sable locaux en toute sécurité. L'entreprise réalisant la construction était une société française, assistée par des locaux arabes. Pendant sa construction les restes de deux forteresses assyriennes du VIIIe siècle av. J.-C. ont été découverts. Le 19 avril 1936, la révolte arabe éclate et une grève générale paralyse le port de Jaffa menaçant d'arrêter l'exportation des agrumes. Contre la volonté des autorités britanniques, l'établissement juif a décidé d'ouvrir le port de Tel Aviv en tant que port concurrent de Jaffa. L'emplacement choisi se trouvait à l'estuaire de la rivière Yarkon, près du phare, et le phare servait d'aide à la navigation pour le port. Entre 1937 et 1938, la centrale électrique de Reading a été construite à proximité. Sa grande cheminée allumée a rendu le phare quelque peu redondant et a également obscurci la lumière à travers un secteur. Cependant, la lumière a continué de fonctionner, desservant également le port de l'usine électrique adjacente. En 1965, lorsque le port a été officiellement fermé en raison de l'ouverture du port d'Ashdod dans le sud, la lumière a été désactivée. En 2007, l'Autorité israélienne des antiquités a construit une promenade en bois autour du phare restauré, et il est maintenant facilement accessible au public, bien que la tour elle-même soit fermée et toutes les fenêtres barrées. Le phare a joué un rôle dans plusieurs films israéliens, tels que Late Summer Blues (en), et est apparu sur un timbre israélien émis le 26 novembre 2009. Description Le phare est une tourelle carrée supportant une lanterne, au-dessus d'une base circulaire avec balcon. La tourelle est peinte en carré blanc et noir. Identifiant : Amirauté : ex-N5958. Voir aussi Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Reading Light » (voir la liste des auteurs). Lien connexe Liste des phares d'Israël Liens externes University of North Carolina at Chapel Hill's The Lighthouse Directory: Lighthouses of Israel (en) Liste ARLHS - Israel (en) Israel Online list of Light (en) Reading Lighthouse - Site Lightphotos.net Portail des phares Portail de la mer Méditerranée Portail d’Israël
Ejn Mahil

Ejn Mahil (hebrejsky עֵין מָאהִל‎) nebo Ajn Máhil (arabsky عين ماهل‎, v oficiálním přepisu do angličtiny Ein Mahel, přepisováno též Ein Mahil) je místní rada (malé město) v Izraeli, v Severním distriktu. Geografie Leží v nadmořské výšce 465 metrů v Dolní Galileji, v pohoří Harej Nacrat (Nazaretské hory), které na západním okraji města graduje vrcholem Har Jona. Na jih od města terén spadá postupně u vrcholku Har Dvora do Jizre'elského údolí, respektive do jeho severovýchodní části nazývané Bik'at Ksulot. Tam také hluboce zaříznutými soutěskami směřují vádí Nachal Dvora a Nachal Barak Ben Avino'am. Město je situováno přibližně 90 km severovýchodně od centra Tel Avivu a 35 km jihovýchodně od centra Haify, v hustě zalidněné aglomeraci Nazaretu, 5 km severovýchodně od centra Nazaretu. Osídlení v tomto regionu je etnicky smíšené. Vlastní město je osídleno izraelskými Araby stejně jako samotný Nazaret, ale aglomerace je tvořena i židovskými sídly. Na západě je to město Nazaret Ilit. Ejn Mahil je na dopravní síť napojen pomocí místních komunikací v rámci aglomerace, které vedou přes čtvrť Nazaretu Ilit zvanou Har Jona. Dějiny Ejn Mahil vznikl patrně ve středověku, zmiňuje se v dobách křižáckých válek. Podle jedné teorie ale obec navazuje na město Mahir (מהיר‎) připomínané v Talmudu. V obci funguje devět mateřských škol, dvě základní školy a další základní škola je ve výstavbě. Stojí tu tři mešity. Původně šlo o zemědělskou vesnici, ale růst obyvatelstva v aglomeraci Nazaretu vedl k zastavění většiny zemědělských pozemků. Ejn Mahil byl stejně jako celá oblast okolo Nazaretu dobyt izraelskou armádou během první arabsko-izraelské války v červenci 1948 v rámci Operace Dekel. Obyvatelstvo nebylo vysídleno a vesnice si udržela svůj arabský ráz. V roce 1964 byla povýšena na místní radu (malé město). Ejn Mahil čelí vážným ekonomickým problémům. V roce 1999 tu nezaměstnanost dosahovala 19 %. Obyvatelé uvádějí jako jeden z důvodů zábor zemědělské půdy na úkor okolních židovských obcí. V roce 2009 ohlásil starosta židovského města Nazaret Ilit záměr výstavby nové čtvrti určené pro ultraortodoxní Židy, která má vyrůst při stávající čtvrti Har Jona a má mít kapacitu 3050 bytových jednotek. Har Jona leží na území, které bylo v roce 1967 odděleno od správních hranic arabských měst Ejn Mahil, Kafr Kanna a Mašhad, což představitelé těchto arabských obcí trvale kritizují. Demografie Ejn Mahil je etnicky čistě arabské město. Podle údajů z roku 2005 tvořili 100 % obyvatel arabští muslimové. Jde o sídlo městského typu, byť zástavba má zejména na okrajích obce rozvolněný a spíše venkovský ráz. K 31. prosinci 2015 zde žilo 12 500 lidí. Odkazy Reference Související články Severní distrikt (Izrael) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ejn Mahil na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Bet Alon
Ein Mahil

Ein Mahil (Arabic: عين ماهل; Hebrew: עֵין מָהִל) is an Arab local council in the Northern District of Israel, located about five kilometers north-east of Nazareth. It was declared a local council in 1964. In 2024 it had a population of 14,029; 100% were Muslims. History Ottoman Empire In 1596, Ein Mahil appeared in Ottoman tax registers as being in the Nahiya of Tabariyya, part of Safad Sanjak. It had a population of 28 Muslim households. They paid a fixed tax rate of 20% on agricultural products, which included wheat, barley, fruit trees, and goats or beehives; a total of 1,355 akçe. A map by Pierre Jacotin, from 1799 showed the place named Ain el Mahel. In 1838 it was noted as a Muslim village in the Nazareth district. The French explorer Victor Guérin passed by the village in the 1875, and described it as having 10 poor dwellings, surrounded by gardens of olives, figs and pomegranates. In 1881 the PEF's Survey of Western Palestine (SWP) described it as a "Stone village, situated on very high ground, surrounded by figs and olives and arable land. It contains about 200 Moslems, and has near it a fine group of springs." A population list from about 1887 showed that ’Ain Mahil had about 195 Muslim inhabitants. British Mandate In the 1922 census of Palestine conducted by the British Mandate authorities, 'Ain Mahel had a population of 516, all Muslims. The population increased in the 1931 census of Palestine to 628, of whom 1 was Christian and the rest Muslims, in a total of 109 occupied houses. In the 1945 statistics the population was 1,040 Muslims, with 13,390 dunams of land, according to an official land and population survey. Of this, 1,486 dunams were for plantations and irrigable land, 6,748 for cereals, while 35 dunams were built-up land. See also Arab localities in Israel References Bibliography External links Welcome To 'Ayn Mahil Survey of Western Palestine, Map 6: IAA, Wikimedia commons
Эйн-Махель

Эйн-Махель (ивр. עין מאהל‎, араб. عين ماهل‎) — местный совет в Северном округе Израиля. Получил статус местного совета в 1964 году. Расположен примерно в 5 км к северу от города Назарет, на высоте 465 м над уровнем моря. Площадь совета составляет 5,203 км². Население По данным Центрального статистического бюро Израиля, население на начало 2020 года составляло 305 человек. По данным на 2005 год 100 % населения составляли арабы-мусульмане. Динамика численности населения по годам: Примечания
Rena Costa Center for Yiddish Studies

The Rena Costa Center for Yiddish Studies, a part of Bar-Ilan University, is dedicated to the academic study of Yiddish language and culture. The center's home is in the Faculty of Jewish Studies in the Bar-Ilan University campus in Ramat Gan, Israel. The center was named after Rena Costa, a philanthropist and refugee from German-occupied Europe circa World War II. Activities The center is the largest university center for Yiddish language instruction in the world. Every year, hundreds of Bar-Ilan University students enroll in courses in Yiddish language and culture. The center's distinguished Yiddish scholars are mentors to a new generation of Yiddish students. They expand the spheres of Yiddish studies through research chairs and original publications which generate renewed interest in all areas of Yiddish studies. Bar-Ilan University's Rena Costa Center is unique in its requirement that master's and doctoral students submit their dissertations in Yiddish. The center conducts activities both within the university and in the outside world. Israel's Ministry of Education has appointed Bar-Ilan University to supervise Yiddish instruction in all of Israel's public elementary and high schools. The Rena Costa Center certifies Yiddish teachers and provides in-service programs to help them enhance and enliven their school curricula. Through the center, hundreds of Israel schoolchildren—native Israelis, immigrants from the former Soviet Union, and children of immigrants of Ashkenazic and Sephardic heritage—learn to speak Yiddish and appreciate Yiddish culture. Many students qualify for their high school matriculation exams in Yiddish. The Rena Costa Center participates in educating a new generation of Yiddish scholars and pedagogues to teach in communities across the globe. The Rena Costa Center distributes study guides to a wide range of educational institutions, and has conducted college-level seminars in the Yiddish language in Moscow, Kyiv and Odessa. In Israel, the Center brings together people from all over the world to participate in special study programs. Many of the center's seminars and symposia are open to the public, fostering interest and active participation by the community at large. Libraries The Center comprise two main libraries. The Central Yiddish Library, located on the premises of the Bar-Ilan Central Library, encompasses some 30,000 books, as well as a collection of Yiddish films and musical performances. The other, The Lasowsky-Bronstein Seminar Library, is on the premises of the Yiddish Center. It houses, among other things, the personal archives of Emma Schaver, Dina Halpern, Yosef José Maurer, Yitzhak Shmulevitz, Mordechai Halamish, Eliezer Podriatchik, and Rabbi Dr. Heshil Klepfish. References External links The Rena Costa Center for Yiddish Studies, hebrew-literature.biu.ac.il
Consell Regional de Menashe

El Consell Regional de Menashe (en hebreu: מועצה אזורית מנשה) (transliterat: Moatza Azorit Menashe) és un consell regional proper a la ciutat de Hadera, al districte de Haifa d'Israel. El nom fou agafat d'una de les dotze tribus d'Israel. El clima plujós de la zona va afavorir l'agricultura, però actualment els habitants dels diferents nuclis de població es dediquen més aviat al comerç i a la indústria. Al consell regional s'hi troben moltes reserves naturals i restes arqueològiques, cosa que fa que cada setmana hi passin desenes de milers de turistes. Entitats de població Kibbutz: Barqay, En Shemer, Gan Shemu'el, Kefar Glikson, Lahavot Haviva, Ma'anit, Maggal, Mezer, Mishmarot, Regavim. Moshav: En Iron, Gan Hashomeron, Kefar Pines, Ma'or, Me Ammi, Sede Yizhaq, Talme El'azar. Viles àrabs: Al-Aryan, Meiser, Umm Al-Qutuf. Viles jueves: Alonei Yitzhak, Mitzpe Ilan, Katzir, Hospital psiquiàtric: Sha'ar Menashe. Referències
Oblastní rada Menaše

Oblastní rada Menaše (hebrejsky מועצה אזורית מנשה, Mo'aca azorit Menaše) je oblastní rada v Haifském distriktu v Izraeli. Nachází se v hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní planině poblíž měst Chadera a Pardes Chana-Karkur, a dále v prostoru odtud k východu, při ústí Vádí Ara. Dějiny Novověké židovské osídlení v této oblasti začalo vznikat již za mandátní Palestiny, ale sídelní síť byla dotvořena až po vzniku státu Izrael. Oblastní rada Menaše vznikla roku 1950. Pojmenována je podle biblického kmene Manases, který sídlil v tomto regionu. Během války za nezávislost v roce 1948 opustila pobřežní nížinu arabská populace. Ta se ale uchovala v kompaktním území ve Vádí Ara, jehož okrajová západní část spadá pod jurisdikci Oblastní rady Menaše. Sídlo úřadů oblastní rady leží v novém komplexu poblíž vesnice Ejn Šemer na východním okraji aglomerace města Pardes Chana-Karkur (které ovšem stejně jako Chadera pod jurisdikci oblastní rady nespadá). Starostou rady je אילן שדה – Ilan Sade. Oblastní rada má velké pravomoci zejména v provozování škol, územním plánování a stavebním řízení nebo v ekologických otázkách. Seznam sídel Oblastní rada Menaše sdružuje celkem 25 sídel. Z toho je deset kibuců, sedm mošavů, dvě společné osady, tři arabské vesnice a tři další sídla. Demografie K 31. prosinci 2014 žilo v Oblastní radě Menaše 18 600 obyvatel. Z celkové populace bylo 14 900 Židů. Včetně statistické kategorie "ostatní" tedy nearabští obyvatelé židovského původu, ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství jich bylo 15 400. Ostatní jsou většinou izraelští Arabové. Podle Centrálního statistického úřadu k roku 2007 obyvatelstvo rady tvořili ze 76,5 % Židé a z 21,9 % izraelští Arabové. Roční přírůstek byl 2,1 %. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Oblastní rada Menaše na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální internetové stránky Archivováno 2. 2. 2008 na Wayback Machine. (anglicky) Židovská agentura – Oblastní rada Menaše Archivováno 13. 5. 2010 na Wayback Machine.
Menashe Regional Council

The Menashe Regional Council (Hebrew: מועצה אזורית מנשה, Mo'atza Azorit Menasheh) is a regional council near the city of Hadera, on Israel's north-central coastal plain in the southern Haifa District. It is named after the tribe of Menashe which had been allotted this region (and a much larger territory around) according to the Book of Joshua (17:1-10). List of localities This regional council provides various municipal services for the 21 communities within its territory: See also Wadi Ara External links Official website (in Hebrew)
Concejo Regional Menashe

Menashe (Hebreo: מנשה) es un Concejo Regional en el sudeste del Distrito de Haifa en Israel, cerca de la ciudad de Hadera. Listado de asentamientos Este concejo regional ofrece servicios municipales a las 30 comunidades que se encuentran dentro de su territorio: Aldeas árabes Al-Arian (Aldea árabe) Meiser (Aldea árabe) Umm Al-Qutuf (Aldea árabe) Aldeas judías Alonei Yitzhak (Aldea juvenil) Katzir (Aldea judía) Mitzpe Ilan (Aldea judía) Hospitales Shaar Menashe (Hospital psiquiátrico) Kibutz Barkai (kibutz) Ein Shemer (kibutz) Gan Shmuel (kibutz) Kfar Glikson (kibutz) Lahavot Haviva (kibutz) Magal (kibutz) Ma'anit (kibutz) Metzer (kibutz) Mishmarot (kibutz) Regavim (kibutz) Moshavim Ein Iron (moshav) Gan HaShomron (moshav) Maor (moshav) Mei Ami (moshav) Sde Yitzhak (moshav) Talmei Elazar (moshav) Enlaces externos Website oficial Archivado el 19 de abril de 2015 en Wayback Machine. (en hebreo)