NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Organització Mundial de Dones Sionistes

Organització Mundial de Dones Sionistes (en anglès: Women's International Zionist Organisation) (WIZO), hebreu: ויצו‎) és una organització de voluntaris dedicada a la política de benestar social en tots els sectors de la societat israeliana, l'avenç de la condició de la dona i l'educació jueva a Israel i la diàspora. Història WIZO es va fundar a Anglaterra en 1920 per Rebecca Sieff, Vera Weizmann (esposa de Chaim Weizmann, primer president d'Israel), Edith Eder, Romana Goodman i Henrietta Irwell per a prestar serveis comunitaris als residents del Mandat Britànic de Palestina. WIZO va obrir sucursals a tot Europa, però moltes van ser tancades arran de l'ocupació nazi i l'Holocaust. Les sucursals a Amèrica Llatina va seguir funcionant durant la guerra. En 1949, després de la creació de l'Estat d'Israel, WIZO va traslladar la seva seu a Israel i Sieff va esdevenir presidenta de l'Organització Mundial de WIZO. En 1966, va ser substituïda per Rosa Ginossar. Altres presidentes anteriors foren Raya Jaglom i Michal Modai. Entre els primers projectes de benestar social de WIZO a la Palestina del Mandat van ser l'establiment de les clíniques infantils Tipat Halav i centres de distribució de roba, molts encara en l'actualitat. WIZO va obrir el centre d'atenció de dia del país a Tel-Aviv en 1926. El 2008, WIZO, juntament amb d'altres dues organitzacions de dones, va rebre el Premi Israel pels seus èxits en la trajectòria i la seva contribució especial a la societat i l'Estat d'Israel. L'activitat política a Israel WIZO va formar un partit i es presentà a les eleccions legislatives d'Israel de 1949 en una llista conjunta amb la Unió de Dones per la Igualtat de Drets, rebent l'1,2% de la votació. Va obtenir un escó per a Rachel Cohen-Kagan, aleshores presidenta de WIZO. El 1952, a iniciativa de WIZO es va aprovar la llei d'igualtat de drets per a les dones. Cohen-Kagan va participar més tard a la cinquena Kenésset com a membre del Partit Liberal (encara que ella era un membre del grup que es va separar per formar els liberals independents). Actualitat Avui en dia, WIZO s'ocupa de 170 centres de cura diürns a Israel, amb cura de 14.000 nens de mares que treballen, nous immigrants i famílies necessitades. L'organització també dirigeix campaments d'estiu, cursos per a famílies monoparentals i marcs de terapèutica per als nens retirats de les seves llars per ordre judicial. [4] Actualment WIZO és l'organització sionista de dones més gran del món. En 2008, 36 països van enviar delegats a Israel per celebrar el 88 aniversari de l'organització. Referències Enllaços externs Organització Mundial de Dones Sionistes - Lloc web oficial (anglès)
Women’s International Zionist Organisation

Women’s International Zionist Organisation (WIZO) ist eine international tätige, karitative Frauenorganisation mit Verbänden in 50 Ländern, 800 Institutionen und etwa 250.000 Mitgliedern. Sie ist die größte internationale Frauenorganisation der Welt. Die WIZO ist von den Vereinten Nationen als nichtstaatliche Organisation anerkannt und hat einen Konsultativstatus im Wirtschafts- und Sozialrat (ECOSOC) der Vereinten Nationen und in der UNICEF. Ziele Die WIZO nimmt sich in zahlreichen Projekten der Frauen, Kinder und Jugendliche, Neu-Einwanderer und älteren Menschen in Israel an ungeachtet deren Nationalität und Religionszugehörigkeit. Hauptanliegen sind Integration und Wohlergehen von Müttern und Kindern. Zu diesem Zweck unterhält sie Beratungsstellen für Frauen, Kindertagesstätten sowie Jugendzentren. Für Senioren werden Betreuungs- und Wohnmöglichkeiten geboten. Neueinwanderer erhalten umfassende Hilfe bei der privaten und beruflichen Integration. Geschichte Die WIZO wurde 1920 in Großbritannien durch Rebecca Sieff, Vera Weizmann (Gattin von Chaim Weizmann), Edith Eder, Romana Goodman und Henrietta Irwell gegründet. Ziel war es ursprünglich ein Dachverband für alle zionistischen Frauen der Welt zu sein. 1949 wurde der Hauptsitz von London nach Israel verlegt. 1951 wurde auf Betreiben der WIZO das Gleichstellungsgesetz für Frauen im israelischen Parlament verabschiedet. 1991 trat das Gesetz zur Bekämpfung von häuslicher Gewalt in der Familie in Kraft, an dem die WIZO maßgeblich beteiligt war. WIZO Deutschland Seit 1960 gibt es die Wizo auch in Deutschland. Die WIZO Deutschland betreut in Israel zahlreiche Projekte. Die meisten sind der Erziehung von Kindern gewidmet, wie Tageszentren, Kindergärten, Schulen, Internate und Therapiezentren. Jugendliche werden in Jugendclubs betreut. Für Frauen reicht das Hilfsangebot von Krisenmanagement wie Frauenhäusern, telefonische Hotlines, über juristische Beratungsstellen, bis hin zu politischen Schulungszentren. In jenen Ausbildungsstätten sollen Frauen ermutigt werden, sich politisch weiterzubilden und sich auf lokaler oder nationaler Ebene zu engagieren und/oder für öffentliche Ämter zu kandidieren. Das wichtigste Projekte der WIZO Deutschland ist das Theodor-Heuss-Müttergenesungsheim in Herzlia das 1967 gegründet wurde. WIZO Österreich Im Jahr 1921 wurde der 1899 gegründete zionistische Frauenverein in Österreich der internationalen Organisation eingegliedert. Im Jahr 1938 hatte die Bewegung etwa 1.850 Mitglieder, davon 1.600 in Wien. Nach dem Jahr 1945 wurde WIZO in Österreich neu organisiert und aufgebaut. Funktionärinnen der Bewegung waren beispielsweise Erna Patak und Martha Hofmann. Literatur Martha Hofmann (Hrsg.): Zehn Jahre Wizo : Festschrift anlässlich des zehnjährigen Bestandes der Weltorganisation zionistischer Frauen, 1930, Wien Rebels with a cause. Denn sie wissen, was sie tun. mfk corporate publishing GmbH 2021 ISBN 978-3-98234-670-0. Weblinks Women’s International Zionist Organisation Einzelnachweise
Organisation internationale des femmes sionistes

L'Organisation internationale des femmes sionistes (en anglais : Women's International Zionist Organization), plus connue sous le sigle WIZO (en hébreu : ויצו, Vitzo), est une organisation internationale qui œuvre pour la promotion des femmes dans la société juive aussi bien en Israël que dans la diaspora. Histoire L'Organisation internationale des femmes sionistes est fondée en Angleterre en 1920 par cinq femmes, Rebecca Sieff, Vera Weizmann (femme du futur premier président d’Israël, Chaim Weizmann), Edith Eder, Romana Goodman et Henrietta Irwell, dans le but d’aider la population juive du nouveau protectorat britannique de Palestine. Dans les années suivantes, de nombreuses branches de la WIZO sont créées à travers l’Europe. En France, Juliette Stern est la secrétaire générale de l'Union des femmes juives de France pour la Palestine (UFJFPP), qui devient la section française de la WIZO. La montée du nazisme et le début de la Shoah entraînent leur fermeture ou leur entrée dans la clandestinité. D’autres branches continuent d’ouvrir en Amérique latine. Après l’indépendance d’Israël en 1948, la WIZO y installe son siège et Rebecca Sieff obtient la présidence internationale. Elle occupe ce poste jusqu’en 1966, date à laquelle elle cède la place à Rosa Ginossar. Depuis, Raya Jaglom et Michal Modai ont occupé ce poste. Depuis les années 1960, la WIZO a ouvert des filiales aux États-Unis, à Hong Kong, en Hongrie ou encore en République tchèque. Activité politique en Israël L'Organisation internationale des femmes sionistes se présente aux premières élections à la Knesset en 1949. Elle obtient 1,2 % des voix et décroche un siège, confié à Rachel Cohen-Kagan, alors chairwoman de l'Organisation. Elle n’aura plus aucun siège au Parlement depuis lors, bien que Rachel Cohen-Kagan soit à nouveau élue députée en 1961, mais sous la bannière du Parti libéral. Notes et références Annexes Articles connexes Théomir Devaux Liselotte Grschebina Betty Halff-Epstein Liens externes Sites officiels : www.wizo.org et www.wizo.org.il Site de WIZO France (en) La WIZO sur le site de la Knesset Portail des femmes et du féminisme Portail du judaïsme Portail d’Israël
Międzynarodowa Syjonistyczna Organizacja Kobiet

Międzynarodowa Syjonistyczna Organizacja Kobiet, WIZO (od ang. Women’s International Zionist Organization) – organizacja międzynarodowa założona w Londynie w 1920. Obecnie ma siedzibę na osiedlu Ha-Cafon ha-Chadasz w Tel Awiwie. Jej celem było służenie potrzebom kobiet i dzieci na terenie Ziemi Izraela. Działalność koncentrowała się na poprawie opieki społecznej, zakładaniu instytucji społecznych oraz tworzeniu szkół dla panien, w których przyuczano je do zawodu. W następstwie utworzenia w 1948 niepodległego państwa Izrael siedziba WIZO została przeniesiona z Wielkiej Brytanii do Izraela. Politycy Poseł wybrany w wyborach w 1949 do pierwszego Knesetu: Rachel Kohen-Kagan Zobacz też Światowa Organizacja Syjonistyczna Uwagi Przypisy Linki zewnętrzne Witryna internetowa Międzynarodowej Syjonistycznej Organizacji Kobiet (ang.)
Международная женская сионистская организация

Международная женская сионистская организация (ивр. ויצו‎, англ. Women's International Zionist Organization, WIZO) — неправительственная женская организация, ведущая деятельность в сфере социального обеспечения израильского общества, улучшения положения женщин и образования в Израиле и диаспоре. История Международная женская сионистская организация (WIZO) была основана в Великобритании 7 июля 1920 года группой женщин — деятельниц сионистского движения, в которую входили Ребекка Зиф, Вера Вейцман (жена будущего президента Израиля Хаима Вейцмана), Эдит Эдер, Романа Гудман и Генриетта Ирвелл; первоначальной задачей организации стало оказание услуг для жителей британской подмандатной Палестины. Среди первых проектов WIZO в подмандатной Палестины были создание Типат Халав — детских клиник и центров раздачи одежды, многие из которых действуют до сих пор. Первый центр дневного ухода был открыт WIZO в Тель-Авиве в 1926 году. В 1920—1930-х годах была создана широкая сеть филиалов WIZO по всей Европе, но многие из них были закрыты в результате нацистской оккупации и Холокоста. Филиалы в Латинской Америке продолжали действовать во время второй мировой войны. В 1949 году, после создания государства Израиль, штаб-квартира WIZO была перемещена туда, а президентом организации стала Ребекка Зиф. WIZO сформировала собственную политическую партию, которая принимала участие в выборах в Кнессет 1-го созыва в 1949 году, получив 1,2 % голосов и одно место в Кнессете. Депутатом от WIZO стала Рахель Коэн-Каган. В настоящее время WIZO курирует деятельность 180 центров дневного ухода в Израиле и уход за 14000 детей работающих матерей, новых иммигрантов и малообеспеченных семей. WIZO также организует летние лагеря, курсы для семей с одним родителем и оказывает другие виды социальной поддержки детям. WIZO является крупнейшей женской сионистской организацией в мире. В 2008 году 36 стран-членов прислали делегатов в Израиль, чтобы отпраздновать 88-ю годовщину создания организации. В 2008 году WIZO, вместе с двумя другими женскими организациями, удостоена Премии Израиля за особый вклад в жизнь общества и государства Израиль. Президентом WIZO с 2012 года является Това Бен-Дов. Руководительницы Ребекка Зиф — 1949—1966 Роза Гиноссар — 1966—1970 Райя Яглом — 1970—1996 Мишель Модаи — 1996—2004 Хелена Глейзер — 2004—2012 Това Бен-Дов — 2012—2016 Примечания Ссылки Официальный сайт (англ.)
Women's International Zionist Organization

Women's International Zionist Organization (WIZO), är en judisk kvinnoförening i Israel, grundad i London 7 juni 1920. Den verkar för social välfärd i Israel, kvinnors rättigheter, och för judisk utbildning i både Israel och den judiska diasporan. WIZO grundades av Rebecca Sieff, Vera Weizmann, Edith Eder, Romana Goodman och Henrietta Irwell för att förse judiska immigranter till det Brittiska Palestinamandatet med sociala tjänster. Den verkade parallellt med sin sociala verksamhet även för kvinnors rättigheter: syftet var att säkerställa att kvinnor representerades inom sionismen och fick en stark roll men lika rättigheter i den framtida staten Israel. WIZO var länge baserat i London, men bildade lokalavdelningar i flera delar av världen utöver Palestina: både i Europa, USA och Latinamerika. I Palestina drev WIZO många sociala verksamheter, så som barnkliniker, dagis och distribution av kläder. Den grundade 1926 ett dagis i Tel Aviv, som blev känt som Israels äldsta. Efter grundandet av den nya staten Israel flyttade WIZO sitt högkvarter från London till Tel Aviv. Organisationen bildade ett parti (1949-1951) som fick Rachel Cohen-Kagan invald i Knesset som sin representant, och medverkade till införandet av könens lika rättigheter i den nya statens konstitution. Rörelsen överförde många av sina verksamheter till regeringen, och de kom att utgöra en grund för den nya statens sociala program. Källor
Міжнародна жіноча сіоністська організація

Міжнародна жіноча сіоністська організація (івр. ויצו, англ. Women's International Zionist Organization, WIZO) — неурядова жіноча організація, яка проводить свою діяльність у сфері соціального забезпечення суспільства, поліпшення становища жінок та освіти в Ізраїлі і діаспорі. Історія Міжнародна жіноча сіоністська організація (WIZO) була заснована у Великій Британії 7 липня 1920 року групою жінок — діячок сіоністського руху, в яку входили Ребекка Зіф, Віра Вейцман (дружина майбутнього президента Ізраїлю Хаїма Вейцмана), Едіт Едер, Романа Гудман, Батшева Кацнельсон та Генрієтта Ірвелл. Першочерговим завданням організації стало надання послуг для жителів Британської підмандатної Палестини. Серед перших проектів WIZO в підмандатній Палестини стало створення Типат Халав — дитячих клінік і центрів роздачі одягу, багато з яких діють і досі. Перший центр денного догляду був відкритий WIZO в Тель-Авіві в 1926 році. У 1920-1930-х роках була створена широка мережа філій WIZO по всій Європі, гловою Єрусалимської філії після 1926 року була Батшева Кацнельсон. Багато філій були закриті в результаті нацистської окупації та Голокосту. Філії в Латинській Америці продовжували діяти під час Другої світової війни. У 1949 році, після створення держави Ізраїль, штаб-квартира WIZO була переміщена туди, а президентом організації стала Ребекка Зіф. WIZO сформувала власну політичну партію, яка брала участь у виборах до Кнесету 1-го скликання в 1949 році, отримавши 1,2 % голосів і одне місце в Кнесеті. Депутатом від WIZO стала Рахель Коен-Каган. В даний час WIZO курирує діяльність 180 центрів денного догляду в Ізраїлі і догляд за 14000 дітей працюючих матерів, нових іммігрантів і малозабезпечених сімей. WIZO також організовує літні табори, курси для сімей з одним батьком і надає інші види соціальної підтримки дітям. WIZO є найбільшою жіночою сіоністською організацією в світі. У 2008 році 36 країн-членів надіслали делегатів в Ізраїль, щоб відсвяткувати 88-му річницю створення організації. У 2008 році WIZO, разом з двома іншими жіночими організаціями, удостоєна Премії Ізраїлю за особливий внесок у життя суспільства та держави Ізраїль. Президентом WIZO з 2012 року є Това Бен-Дов. Керівники Ребекка Зіф — 1949—1966 Роза Гіноссар — 1966—1970 Райя Яглом — 1970—1996 Мішель Модаї — 1996—2004 Гелена Глейзер — 2004—2012 Това Бен-Дов — 2012 — теперішній час Примітки Посилання www.wizo.org — офіційний сайт WIZO [Архівовано 21 травня 2018 у Wayback Machine.] (англ.)
Modiin-Maccabim-Reut

Modi'in-Maccabim-Re'ut (en hebreu: מודיעין-מכבים-רעות) és la més nova de les ciutats de l'Estat d'Israel, està situada en el centre geogràfic del país, a 300 metres d'altitud sobre el nivell del mar. La seva pedra fonamental va ser col·locada el 1993 pel primer ministre Yitshaq Rabbín, i les seves obres de construcció van començar el 1994. En juliol de 1996 va començar el seu procés de població, sent proclamada ciutat en 2003. El 2007 comptava amb una població de 67.100 habitants, després de la seva unificació amb les poblacions de la rodalia de Macabim (מכבים) i Re'ut (רעות). La ciutat es troba en ple procés de desenvolupament i expansió, amb una mitjana de construcció de 4.000 habitatges anuals, al cap del qual es té previst que arribi a acollir fins a 250.000 habitants, arribant així a ser la quarta ciutat del país darrere de Jerusalem, Tel-Aviv i Haifa. La seva estratègica situació geogràfica la situa al centre mateix del país, a mig camí entre les dues majors ciutats, la capital Jerusalem i Tel-Aviv, distant uns 25 quilòmetres de cadascuna d'aquestes ciutats, i a uns 10 quilòmetres a l'est del camí troncal d'Israel, l'autovia 6, que a la seva conclusió haurà de recórrer l'Estat de sud a nord i és l'única via ràpida de peatge del país. Es troba en plena construcció la línia fèrria Tel-Aviv - Aeroport Internacional de Ben Gurion (aquest tram ja ha estat inaugurat en 2005) - Modi'ín, que haurà de connectar aquesta ciutat amb la zona costanera del país cap a mitjans de 2006, i conclourà a Jerusalem cap a finals del 2008. Concebuda com una ciutat-jardí, la seva planificació obeeix a conceptes urbanístics d'avançada, entre els quals s'aprecien àmplies avingudes que respecten l'orografia; integració dels habitatges i les zones públiques en el paisatge i les abundants restes arqueològiques de la zona; soterrament de la totalitat de les infraestructures i cablejats, incloent la seva futura estació central de ferrocarril; separació clara de zones residencials, comercials, de serveis i polígons industrials; reciclat d'aigües pluvials per a la seva utilització en el reg de parcs i posterior reinserció en l'aqüífer, entre altres característiques excel·lents. Emplaçada en el lloc històric de Modi'ín, va ser llar dels macabeus, capdavanters de la rebel·lió en contra de la conquesta hel·lènica de Judea, al cap de la qual es van erigir triomfadors, instal·lant el Regne Asmoneu. Aquest regnat jueu, la durada del qual va ser d'uns 100 anys (164 aC-63 aC), fins a la invasió romana de Gneu Pompeu Magne, va ser l'última etapa d'independència dels jueus, després de la qual va sobrevenir la pèrdua de la sobirania i la posterior diàspora de gairebé 1.900 anys, fins a la creació del modern Estat d'Israel en el segle xx. Enllaços externs Modiin-Maccabim-Reut - Lloc web oficial
Modi'ín

Modi'in-Maccabim-Re'ut (en hebreo: מוֹדִיעִין-מַכַּבִּים-רֵעוּת) es la más nueva de las ciudades del Estado de Israel, ubicada en el centro geográfico del país, a 300 metros de altitud sobre el nivel del mar. Su piedra fundamental fue colocada en 1993 por el primer ministro Isaac Rabin, y sus obras de construcción comenzaron en 1994. En julio de 1996 comenzó su proceso de población, siendo proclamada ciudad en 2003. A fines de 2007 y tras la unificación con las poblaciones aledañas de Macabim (מכבים) y Re'ut (רעות) contaba con una población de 67.100 habitantes. La ciudad se halla en pleno proceso de desarrollo y expansión, con un promedio de construcción de 4.000 viviendas anuales, al cabo del cual se tiene previsto que llegue a albergar hasta 250.000 habitantes, llegando a ser la cuarta ciudad del país detrás de Jerusalén, Tel Aviv y Haifa. Su estratégica situación geográfica la sitúa en el centro mismo del país, a mitad de camino entre las dos mayores ciudades: la capital, Jerusalén y Tel Aviv, distante unos 25 kilómetros de cada una y a unos 10 kilómetros al este del camino troncal de Israel, la autopista 6, que a su conclusión habrá de recorrer el Estado de sur a norte y es la única vía rápida de pago de peaje del país. Se halla en plena construcción la línea férrea Tel Aviv - Aeropuerto Ben-Gurión (este tramo ya inaugurado en 2005) - Modi'ín, que habrá de conectar esta ciudad con la zona costera del país hacia mediados de 2006, y concluirá en Jerusalén hacia fines de 2008. Concebida como una ciudad-jardín, su planificación obedece a conceptos urbanísticos de avanzada, entre los que se aprecian amplias avenidas parquizadas que respetan la orografía; integración de las viviendas y las zonas públicas en el paisaje y los abundantes restos arqueológicos de la zona; soterramiento de la totalidad de las infraestructuras y cableados, incluyendo su futura estación central de ferrocarril; separación clara de zonas residenciales, comerciales, de servicios y polígonos industriales; reciclado de aguas pluviales para su utilización en el riego de parques y posterior reinserción en el acuífero, entre otras características sobresalientes. Emplazada en el sitio histórico de Modi'ín, fue asiento de los hermanos Macabeos, líderes de la rebelión en contra de la conquista helénica de Judea, al cabo de la cual se erigieron triunfadores, instalando el reino Hasmoneo. Este reinado judío, cuya duración fue de unos 100 años (164 a. C.-63 a. C.), hasta la invasión romana de Pompeyo, fue la última etapa de independencia de los judíos, luego de la cual sobrevino la pérdida de la soberanía y la posterior diáspora de casi 1900 años, hasta la creación del moderno Estado de Israel en el siglo XX. Galería Véase también Laicismo en Israel Enlaces externos Sitio oficial (en hebreo, inglés y francés)
Modiin-Maccabim-Reout

Modiin-Maccabim-Reout (מודיעין-מכבים-רעות, en arabe موديعين مكابيم ريعوت) est une ville israélienne du District centre d'Israël, dont une partie est considérée comme une colonie par l'Union européenne. Elle résulte de la fusion en décembre 2003 de Modiin avec la municipalité voisine de Maccabim-Reout. Il y a plusieurs quartiers à Modiin : Haprarim, Givatsi, Buchman, Shimshoni, Kayser... Histoire La ville moderne de Modi'in est située près du site de l'ancienne Modi'in décrite dans le Talmud, bien que l'emplacement précis soit incertain. L'ancienne Modi'in pourrait se trouver à Suba près de Jérusalem, à Umm el-'Umdan près de la route 20 vers Canada Park dans le Latroun, à al-Midya, et à Khirbet el-Burj (Titura/Horbat Tittora). Modiin est célèbre pour avoir été la ville d'origine de la famille des Hasmonéens qui donnèrent l'indépendance puis dirigèrent la Judée aux premier et deuxième siècles avant l'ère chrétienne. La ville moderne n'a commencé à être construite qu'à partir de 1993. Controverse au sujet du quartier Maccabim En 2012, l'Union européenne a reclassé le quartier Maccabim, une partie de Modi'in, comme colonie de Cisjordanie Cette redéfinition a eu pour effet de priver la zone concernée (qui est exclusivement résidentielle) d'une série d'avantages fiscaux préférentiels qui seraient normalement accordés aux produits israéliens exportés vers l'Europe. Cette décision a été prise pour mettre en œuvre une décision de 2010 de la Cour de justice de l'Union européenne. Elle a déclenché une controverse diplomatique. Le quartier Maccabim avait été établi dans le no man's land conformément aux accords d'armistice de 1949 .. Géographie C'est une ville moderne avec un haut standard en matière d'urbanisme, d'environnement et de projets d'agrandissement. 50 % de la ville est constituée d'espaces verts. Transports Une ligne de chemin de fer relie la ville à l'aéroport international David-Ben-Gourion et à Tel-Aviv depuis 2008, puis à Rishon LeZion et Rehovot. Depuis 2022, la ville est desservie par une branche de la ligne entre Tel Aviv et Jérusalem. Population La population de la ville est de 110 000 habitants en 2025. Ses habitants appartiennent principalement à la classe moyenne et sont exclusivement juifs. Plus de 90 % des jeunes hommes et femmes effectuent leur service militaire, l'un des taux les plus élevés d’Israël. Parmi eux, près des deux tiers font le choix de s’engager dans des unités combattantes, appelées à servir en territoire palestinien occupé, au Liban sud et sur la partie occupée du Golan syrien. Le maire de la ville, Haim Bibas, élu du Likoud, explique que « les enfants apprennent que l’État d’Israël et son peuple passent avant tout ». Notes et références Liens externes Site officiel Portail d’Israël