NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Be'er Ora

Be'er Ora (Hebrew: באר אורה, lit. 'Well of light') is a community settlement in the Arava valley, near Eilat, in the far south of Israel. Located in the west of Highway 90, north of kibbutz Eilot, and south of Elifaz and Timna Park, it falls under the jurisdiction of Hevel Eilot Regional Council. In 2024 its population was 1,378. Etymology The word Be'er means "well of water". Before the community was established, there was a well within its area that served as the first source of freshwater for Eilat, before Eilat was connected to the national water network. The word Ora (light) is borrowed from the nearby Ora Mountain and Ora Creek. History Before the settlement was founded, Be'er Ora was previously the site of an Israeli army base. In 1968, Be'er Ora was the site of the bombing of a school bus carrying Israeli high school students, an incident that led to IDF retaliating against a Palestine Liberation Organization base in neighboring Jordan in the Battle of Karameh. The current Be'er Ora settlement was founded in 2001 as part of a program to populate the Arava valley and to bring people from central Israel to the Negev desert, which was determined to be a preferred place for new settlement. Previously there was a Gadna army base, also called Be'er Ora, in that location. In 2004, the government decided to move the activity of Eilat Airport to a then empty area near Be'er Ora. Ramon Airport opened in 2019. References External links Official website (in Hebrew)
Be’er Ora

Be’er Ora (hebr.: באר אורה) – wieś położona w samorządzie regionu Chewel Elot, w Dystrykcie Południowym, w Izraelu. Leży w południowej części pustyni Negew, na północ od miasta Ejlat. Historia Osadę założono w 2001. Linki zewnętrzne Zdjęcie satelitarne Be'er Ora Google Maps Mapa Be'er Ora
Bejt El'azari

Bejt El'azari (hebrejsky בֵּית אֶלְעָזָרִי, doslova „El'azariho dům“, v oficiálním přepisu do angličtiny Bet El'azari, přepisováno též Beit El'azari) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Centrálním distriktu, v Oblastní radě Brenner. Geografie Leží v nadmořské výšce 44 metrů v hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížině (region Šefela), na jižním okraji aglomerace Tel Avivu. Obec se nachází 13 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 25 kilometrů jihovýchodně od centra Tel Avivu, cca 41 kilometrů západně od Jeruzalému a 4 kilometry jižně od města Rechovot. Na východní straně vesnici lemuje areál letecké základny Tel Nof. Bejt El'azari obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. Bejt El'azari je na dopravní síť napojen pomocí místní silnice číslo 4103, která západně od mošavu ústí do dálnice číslo 40. Dějiny Bejt El'azari byl založen v roce 1948. Zpočátku se vesnice nazývala Arugot (ערוגות), pak Ekron ha-Chadaša (עקרון החדשה). Současné jméno je připomínkou Jicchaka El'azariho-Volcaniho, jednoho ze zakladatelů moderní agronomie v Izraeli. Prvními osadníky v nové vesnici byli od prosince 1948 Židé z Polska a Rumunska, kteří předtím procházeli agrárním výcvikem v Kfar Bilu. Správní území mošavu dosahuje cca 4700 dunamů (4,7 kilometru čtverečního). Místní ekonomika je zčásti stále založena na zemědělství, cca polovina populace je tvořena novými rezidenty bez vazby na zemědělský styl života. Židovští vesničané se zde usadili na pozemcích vysídlené arabské vesnice al-Maghar, jež tu stávala až do války za nezávislost roku 1948. Nacházela se na jihozápadním okraji nynějšího mošavu. V 8. století se tu narodil islámský učenec Abu al-Hasan Muhamad al-Maghari. Stávala tu mešita a chlapecká základní škola založená roku 1945. Roku 1931 měla vesnice 1211 obyvatel a 255 domů. Počátkem války byla tato oblast v květnu 1948 ovládnuta židovskými silami a arabské osídlení zde skončilo. Zástavba vesnice pak byla v červnu 1948 zbořena na příkaz funkcionáře Židovského národního fondu Josefa Weitze. Zůstalo jen několik ruin domů. Demografie Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Bejt El'azari Židé (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství). Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě výrazně rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 1441 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 3,0 %. Odkazy Reference Související články mošav Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bejt El'azari na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální stránky obce Archivováno 12. 7. 2015 na Wayback Machine.
Beit Elazari

Beit El'azari (Hebrew: בֵּית אֶלְעָזָרִי, lit. House of El'azari; Arabic: بيت إلعزاري) is a moshav in central Israel. Located three miles south of the city of Rehovot, it falls under the jurisdiction of Brenner Regional Council. In 2024 it had a population of 1,629. History It was founded in 1948 by Jewish immigrants from eastern Europe, on the site of the depopulated Palestinian village of al-Maghar. Initially named Arugot (Hebrew: ערוגות), it was later renamed Ekron HaHadasha (Hebrew: עקרון החדשה, lit. New Ekron), and finally Beit El'azari in memory of the agronomist Yitzhak Elazari Volcani, founder of modern agriculture in Israel. Notable people Avraham Zilberberg, MK See also Agricultural research in Israel Benjamin Elazari Volcani References External links Moshav website (in Hebrew)
Bet Elazari

Bet Elazari (hebr. בית אלעזרי) – moszaw położony w samorządzie regionu Brenner, w Dystrykcie Centralnym, w Izraelu. Na wschód od moszawu znajduje się duża baza sił powietrznych izraelskiej armii. Historia Moszaw został założony w 1948 przez imigrantów ze Europy Wschodniej. Gospodarka Gospodarka moszawu opiera się na intensywnym rolnictwie. Komunikacja Przy moszawie przebiega droga ekspresowa nr 40 (Kefar Sawa-Ketura). Linki zewnętrzne Zdjęcie satelitarne moszawu Bet Elazari Google Maps Mapa moszawu Bet Elazari
Бейт-Эльазари

Бейт-Эльазари (ивр. בֵּית אֶלְעָזָרִי‎) — мошав в центральной части Израиля. Расположенный в трех милях к югу от города Реховот, он находится под юрисдикцией регионального совета Бреннера. В 2020 году его население составляло 1 568 человек. История Он был основан в 1948 году еврейскими репатриантами из Восточной Европы (из Румынии и Польши), на месте заброшенной арабской деревни Аль-Магар. Первоначально назывался «Аругот» (ивр. ערוגות‎), позже он был переименован в Экрон ха-Хадаша (ивр. עקרון החדשה‎, дословно — «Новый Экрон»), и, наконец, «Бейт-Эльазари» в память об агрономе Ицхаке Эльазари Вулкани, основоположнике современного земледелия в Израиле. Экономика поселка основана на классическом сельском хозяйстве, которое в основном включает молочные фермы и теплицы, а также ряд малых предприятий. Население По данным Центрального статистического бюро Израиля, население на начало 2020 года составляло 1 568 человек. Известные жители Авраам Зильверберг, депутат Кнессета Примечания
Ginegar

Ginegar (hebrejsky גִּנֵּיגָר, anglicky Ginegar, v oficiálním seznamu sídel Ginnegar) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Severním distriktu, v Oblastní radě Jizre'elské údolí. Geografie Leží v nadmořské výšce 109 metrů v Dolní Galileji, na pomezí severního okraje Jizre'elského údolí s intenzivním zemědělstvím a pohoří Harej Nacrat (Nazaretské hory), jejichž svahy jsou pokryty lesním komplexem Ja'ar Balfour. Jižně od vesnice protéká údolím vádí Nachal Mizra. Vesnice se nachází cca 7 kilometrů severoseverozápadně od města Afula, 1 kilometr jihovýchodně od města Migdal ha-Emek, cca 80 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu a cca 30 kilometrů jihovýchodně od centra Haify. Ginegar obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je převážně židovské. Aglomerace Nazaretu, kterou obývají převážně izraelští Arabové, ale začíná jen cca 2 kilometry severovýchodním směrem. Ginegar je na dopravní síť napojen pomocí dálnice číslo 73. Dějiny Ginegar byl založen v roce 1922 v rámci třetí aliji. Nazván byl podle židovského sídla Niginar nebo Nignigar (נגינר ,נגניגר) z počátku letopočtu, zmiňovaného v Talmudu. Jméno této zaniklé obce se uchovalo v arabském místním názvu Džindžir (ג'נג'אר). Roku 1896 se zde o zemědělské aktivity pokoušeli templeři – členové německé křesťanské sekty. Roku 1916 zdejší pozemky vykoupil Židovský národní fond a provedl první přípravné práce pro budoucí osidlování. Zakladateli Ginegaru byli Židé původem z Ruska a Polska, kteří do tehdejší mandátní Palestiny přišli v rámci druhé aliji a kteří za sebou už měli zkušenost se zakládáním zemědělských osad. Roku 1920 zřídili nedaleko Deganije u Galilejského jezera kibuc Deganija Gimel, který ale pro nedostatek půdy byl roku 1922 opuštěn a jeho obyvatelé se přesunuli sem. Zakladatelská skupina pak byla posílena o židovské přistěhovalce z Německa, Československa a USA. Ve 40. letech 20. století byla vesnice jedním z center židovských jednotek Palmach. Roku 1949 měl Ginegar 401 obyvatel a rozlohu katastrálního území 2550 dunamů (2,55 kilometrů čtverečních). Ekonomika Ginegaru je založena na zemědělství a průmyslu. V obci fungují zařízení předškolní péče o děti a základní škola. Je tu k dispozici plavecký bazén a společenské centrum. Demografie Obyvatelstvo kibucu Ginegar je sekulární. Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Ginegar Židé (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství). Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 642 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 5,8 %. Odkazy Reference Související články kibuc Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ginegar na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Bet Alon (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Galil (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Rom Galil (hebrejsky) Oficiální internetové stránky obce Archivováno 19. 1. 2015 na Wayback Machine.
Ginegar

Ginegar (Hebrew: גִּנֵּיגָר), is a kibbutz in northern Israel not far from Nazareth. Located near Migdal HaEmek, it falls under the jurisdiction of Jezreel Valley Regional Council. In 2024 it had a population of 750. History Ottoman period In the Ottoman era, there was an Arab village here called Junjar, probably preserving the name of the ancient Jewish village Nigenar or Neginegar, traditionally considered the seat of rabbi Johanan ben Nuri. The village was mentioned in the defter (tax register) for the year 1555–6, named Junjar, located in the nahiya of Tabariyya of the liwa of Safad. The village was designated as timar land. In 1882, the PEF's Survey of Western Palestine (SWP) described Junjar as a small adobe village, at the foot of the hills, supplied by a well. A population list from about 1887 showed that Junjar had about 125 inhabitants; all Muslims. Gottlieb Schumacher, as part of surveying for the construction of the Jezreel Valley railway, noted in 1900 that Junjar had about 70 inhabitants living in 16 huts, a slight increase compared to the SWP findings. British Mandate Jinjar (Arab village) The area was acquired by the Jewish community as part of the Sursock Purchase. In 1921, 4,000 dunums of land in Jinjar were sold to Zionist groups by the Sursock family, its absentee landlords from Lebanon. At the time, there were 25 families living there. At the time of the 1922 census of Palestine, Jenjar had a population of 175: 13 Jews, 118 Muslims and 44 Christians, the latter comprising 31 Orthodox and 13 Roman Catholics. Kibbutz Ginegar The kibbutz was established in 1922 in the Lower Galilee on the eve of Rosh Hashanah. The kibbutz was named after the ancient well of Gingar, which can today still be found under the laundry. The kibbutz founders, working at moshavim in the area at the time, came in the Second and Third Aliyahs. They united in 1920 to establish Degania Gimel ("Degania 3") south of Degania Bet ("Degania 2"), at a site later used by kibbutz Beit Zera. From here they needed to move due to a lack of land, and so they arrived at Ginegar, which is believed to be a distortion of Nagnager, a village in the Galilee cited in the Talmud. In 1928, the Jewish National Fund recruited members of Ginegar to plant the Balfour Forest, its first forestation project. In the 1931 census it had a population of 109, all Jews, in a total of 17 houses. Economy On the kibbutz is a large plastics factory, also named Ginegar. The factory produces mainly plastic products for agriculture. Ginegar accepted volunteers who lived and worked on the kibbutz for many years, but the volunteer program was eventually phased out. References Bibliography External links Official website Archived 2015-01-19 at the Wayback Machine (in Hebrew) Pictures: the first years of the kibbutz, landscape Pictures: the first years of the kibbutz, daily life "Ginnegar". The Levantine Ceramics Project. Survey of Western Palestine, Map 8: IAA, Wikimedia commons
Zrachja

Zrachja (hebrejsky זְרַחְיָה‎, v oficiálním přepisu do angličtiny Zerahya, přepisováno též Zrahia) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Jižním distriktu, v Oblastní radě Šafir. Geografie Leží v nadmořské výšce 72 metrů v pobřežní nížině, v regionu Šefela. Východně od obce probíhá vádí Nachal Guvrin. Obec se nachází 15 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 44 kilometrů jižně od centra Tel Avivu, cca 47 kilometrů jihozápadně od historického jádra Jeruzalému a 5 kilometrů jižně od města Kirjat Mal'achi. Zrachji obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. Zrachja je na dopravní síť napojena pomocí lokální silnice číslo 3613, která východně od vesnice ústí do dálnice číslo 40. Dějiny Zrachja byla založena v roce 1950. Novověké židovské osidlování tohoto regionu začalo po válce za nezávislost tedy po roce 1948, kdy oblast ovládla izraelská armáda. Tehdy také zanikla arabská vesnice al-Džaladija, jež do té doby stála na severním okraji nynější židovské vesnice. Zakladatelem mošavu byli Židé z Íránu. Místní ekonomika je založena na zemědělství (rostlinná výroba, chov drůbeže). Obec prochází stavební expanzí (67 bytových jednotek pro mladou generaci usedlíků). Pojmenována je podle biblické postavy Serajáše připomínaného v Knize Ezdráš 7,1 coby otec kněze Ezdráše. Demografie Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Zrachja Židé (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství). Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 695 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 1,5 %. Odkazy Reference Související články mošav Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zrachja na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální stránky Oblastní rady Šafir Archivováno 12. 8. 2010 na Wayback Machine.
Serachja

Serachja (hebräisch זְרַחְיָה Sərachjah, englisch Zrahia/Zerachia) ist ein Moschav, der zur Regionalverwaltung Schafir im Südbezirk des Staates Israel gehört. Die 1950 gegründete Siedlung wurde nach Serachja, einem Vorfahren von Esra im biblischen Buch Esra 7,4 benannt. 2022 hatte die Siedlung 833 Einwohner. Quellen Offizielle Website (hebräisch) מושב זרחיה של הפועל המזרחי תרם אלף ל"י ל"קרן המן” Artikel in HaTzofe, 1. November 1955 jpress.org.il (hebräisch) Einzelnachweise
Zrahia

Zrahia (Hebrew: זְרַחְיָה) is a religious moshav in southern Israel. Located near Kiryat Malakhi, it falls under the jurisdiction of Shafir Regional Council. In 2024 it had a population of 891. History The village was established in 1950 on land that had belonged to the depopulated Palestinian village of al-Sawafir al-Sharqiyya. Most of the founders were immigrants from Iran, although there were also some from the Maghreb, particularly Morocco. It was named after Zrahia, an ancestor of Ezra (Ezra 7:4), who came to the Land of Israel after the Babylonian captivity. References
Zerachja

Zerachja (hebr. זרחיה) – moszaw położony w samorządzie regionu Szafir, w Dystrykcie Południowym, w Izraelu. Leży w północno-zachodniej części pustyni Negew w pobliżu miasta Kirjat Gat. Historia Moszaw został założony w 1950 przez imigrantów z Iranu i Afryki Północnej. Gospodarka Gospodarka moszawu opiera się na intensywnym rolnictwie, sadownictwie i uprawach szklarniach. Linki zewnętrzne Zdjęcie satelitarne moszawu Zerachja Google Maps Mapa moszawu Zerachja
Geva Karmel

Geva Karmel (hebrejsky גֶּבַע כַּרְמֶל, doslova „Vrch Karmelu“, v oficiálním přepisu do angličtiny Geva Karmel, přepisováno též Geva Carmel) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Haifském distriktu, v Oblastní radě Chof ha-Karmel. Geografie Leží v nadmořské výšce 21 metrů v hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížině, nedaleko úpatí zalesněných svahů pohoří Karmel, ze kterých sem podél severního okraje obce přitéká vádí Nachal Me'arot s turisticky atraktivními jeskyněmi, v nichž byly objeveny stopy pravěkého osídlení. Ústí tu do něj od jihovýchodu krátké vádí Nachal Chabalbal. Obec se nachází 3 kilometry od břehu Středozemního moře, cca 67 kilometrů severoseverovýchodně od centra Tel Avivu, cca 17 kilometrů jihojihozápadně od centra Haify a 25 kilometrů severoseverovýchodně od města Chadera. Geva Karmel obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je převážně židovské. Pouze 7 kilometrů jižně odtud stojí město Furejdis osídlené izraelskými Araby. Geva Karmel je na dopravní síť napojen pomocí dálnice číslo 4. Západně od vesnice rovněž prochází železniční trať z Tel Avivu do Haify, ale není zde zastávka (nejbližší je v Atlit). Dějiny Geva Karmel byl založen v roce 1949. Zakladateli osady byli židovští přistěhovalci z Turecka a Tuniska. Mezi nimi i pozdější poslanec Knesetu Moše Sardines. Na přelomu 20. a 21. století prošla obec stavební expanzí. Místní ekonomika je zčásti stále založena na zemědělství. Jméno mošavu navazuje na název arabské vesnice Džaba', která do roku 1948 stávala cca 1 kilometr jihovýchodně od dnešní vesnice Geva Karmel a která uchovávala starší tradici osídlení. Římské prameny ji nazývaly Gabata. V Džabě stávala od roku 1885 základní chlapecká škola. V roce 1931 zde žilo 762 lidí v 158 domech. V červenci 1948 během války za nezávislost byla vesnice v rámci Operace Šoter ovládnuta izraelskými silami a arabské osídlení tu skončilo. Většina zástavby arabské vesnice pak byla zbořena. Demografie Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Geva Karmel Židé (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství). Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě rychle rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 1102 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 0,0 %. Odkazy Reference Související články mošav Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Geva Karmel na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální stránky Oblastní rady Chof ha-Karmel
Geva Carmel

Geva Carmel (Hebrew: גֶּבַע כַּרְמֶל, lit. 'Carmel Hill') is a moshav in northern Israel. Located near Atlit, it falls under the jurisdiction of Hof HaCarmel Regional Council. In 2024 it had a population of 1,179. Etymology The moshav takes its name from the Hellenistic Jewish city of Geba, which according to Josephus was situated in a large plain near Galilee and Mount Carmel. It is also mentioned in Pliny the Elder's Natural History. History Geva Carmel was established in 1949 by immigrants from Tunisia and Turkey, including Moshe Sardines, who later served as a member of the Knesset for Mapai. According to Walid Khalidi, it was built east of the village of al-Sarafand, named for and built on the land of the depopulated Palestinian village of Jaba', about 1/2 km northwest of the village site. See also Nahal Me'arot Nature Reserve References
Gewa Karmel

Gewa Karmel (hebr. גבע כרמל) – moszaw położony w Samorządzie Regionu Chof ha-Karmel, w dystrykcie Hajfa, w Izraelu. Położenie Moszaw Gewa Karmel leży w północnej części równiny Szaron na południe od masywu Góry Karmel, w otoczeniu moszawu Cerufa, kibuców En Karmel i Newe Jam, oraz wioski Atlit. Historia Pierwotnie w miejscu tym znajdowała się arabska wioska Dżaba. Podczas I wojny izraelsko-arabskiej w 1948 roku, położone w tym obszarze trzy arabskie wioski Ajn Ghazal, Idżzim i Jaba nazywano „Małym Trójkątem”. Wioski te odmówiły współpracy z Arabską Armią Wyzwoleńczą, ale jednocześnie odmawiały zawarcia porozumienia z Izraelczykami. Ze względów bezpieczeństwa wszystkie żydowskie konwoje musiały omijać ten obszar i wybierały dłuższą drogę przez położoną na wschodzie wadi Milk. Droga ta przebiegała stosunkowo blisko pozycji wojsk irackich i również była niebezpieczna. Podczas operacji Szoter w dniu 26 lipca 1948 roku wioska Jaba została zdobyta. Po ustaniu walk wysiedlono mieszkańców wioski, a następnie wyburzono domy. Współczesny moszaw został założony w 1949 roku przez imigrantów z Turcji i Tunezji. Sport i kultura W moszawie znajduje się dom kultury oraz ośrodek sportowy z boiskiem do piłki nożnej. Gospodarka Gospodarka moszawu opiera się na intensywnym rolnictwie, uprawach w szklarniach i sadownictwie. Znajduje się tutaj firma Zikukit-Garber Ltd. specjalizująca się w efektach pirotechnicznych. Spółka YazaMedia Ltd. produkuje różnorodne gadżety reklamowe i przygotowuje kampanie promocyjne. Komunikacja Wzdłuż zachodniej granicy moszawu przebiega autostrada nr 2, brak jednak możliwości wjazdu na nią. Przy wschodniej granicy moszawu przebiega droga ekspresowa nr 4. Lokalna droga prowadząca na południe prowadzi do moszawu Cerufa, a lokalna droga prowadząca na wschód, a następnie wzdłuż autostrady nr 2 na północ prowadzi do kibuców En Karmel i Newe Jam, oraz wioski Atlit. Przypisy Linki zewnętrzne Zdjęcie satelitarne moszawu Gewa Karmel Google Maps Mapa moszawu Gewa Karmel Amudanan