NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Netanja-Stadion

Das Netanja-Stadion (hebräisch אִצְטַדְיוֹן נְתַנְיָה Itzṭadjōn Nɘtanjah, deutsch Stadion Netanjahs) ist ein Fußballstadion in der israelischen Stadt Netanja, das ab der Saison 2012/13 das Sar-Tov-Stadion als Heimspielstätte des Fußballerstligisten Maccabi Netanja ersetzte. Geschichte Der gesamte Komplex des Stadions entstand auf einer Fläche von 16,3 ha. Es soll mit der Bahn verbunden werden und einen Parkplatz für rund 1000 Fahrzeuge beherbergen. Innerhalb des Stadions befinden sich 36 Logen sowie V.I.P.- und Presse-Plätze. Für den Entwurf des Stadions war die israelische Architekturfirma GAB (Goldschmidt Arditty Ben Nayin) verantwortlich. Die Firma war ebenfalls zuständig für die Renovierung des Petach-Tikwa-Stadions. Die Baukosten beliefen sich auf 240 Millionen Schekel (rund 60 Millionen Euro). Am 30. Oktober 2012 wurde das Stadion, nach dem Baubeginn 2005, eröffnet. Derzeit bietet es auf den zwei Längstribünen Platz für 13.610 Besucher. Die Sportstätte soll in einer zweiten Bauphase mit einem Ausbau der Hintertortribünen auf 24.000 Plätze erweitert werden. Das erste Spiel trug Maccabi Netanja gegen Hapoel Tel Aviv im Neubau aus. Das Spiel endete mit einem 2:1-Sieg der Gastgeber. Das Stadion war ein Austragungsort der U-21-Fußball-Europameisterschaft 2013 im Juni des Jahres. Galerie Weblinks gab-arch.co.il: Stadionprojekt auf der Website der Architekten (englisch) europlan-online.de: Daten und Bilder des Stadions Daten zum Bauprojekt (Memento vom 30. Oktober 2013 im Internet Archive) (englisch) info-stades.fr: Bildergalerie (französisch) Einzelnachweise
Estadio de Netanya

El Estadio Netanya (en hebreo: אצטדיון נתניה‎, Itztadi'on Netanya), es un recinto deportivo localizado en la ciudad de Netanya, Israel. Fue inaugurado el 4 de noviembre de 2012 y es propiedad de la Municipalidad de Netanya, su aforo actual es de 13 610 espectadores sentados y ampliable a 24 000 personas a futuro. Es un estadio de Categoría 4 de acuerdo a las normativas que aplica la UEFA para clasificar los estadios de fútbol. Sus principales usuarios son el club de fútbol Maccabi Netanya y el Hapoel Hadera FC, temporalmente, ambos de la Liga Premier de Israel.​ Los diseñadores de este nuevo estadio, GAB Arquitectos (Goldshmidt - Arditty - Ben Nayim), es una de las principales firmas de arquitectura deportiva de Israel, que también diseñó el nuevo Estadio Hamoshava. El estadio albergó la final de la Copa de Israel 2012-13 y fue también una de las cuatro sedes de la Eurocopa Sub-21 de 2013, en donde vio la celebración de tres partidos de fase de grupos y una semifinal. Véase también Anexo:Estadios de fútbol de Israel Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estadio de Netanya.
Stadio Natanya

Lo stadio Natanya (in ebraico: אצטדיון נתניה, Itztadi'on Natanya) è uno stadio di calcio della città di Natanya, Israele, ed ospita le partite casalinghe del Maccabi Natanya. L'inaugurazione è avvenuta il 4 novembre 2012 con lo svolgimento della partita di campionato israeliano tra Maccabi Natanya e Hapoel Tel Aviv terminata con il punteggio di 2-1 per i padroni di casa. Ha ospitato quattro incontri del Campionato europeo di calcio Under-21 2013, tra cui una semifinale. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Stadio Natanya
Netanjastadion

Het Netanjastadion (Hebreeuws: אצטדיון מרים) is een stadion in Netanja in Israël. Vaste bespeler is voetbalclub Maccabi Netanja. Het stadion werd geopend in 2012 en biedt plaats aan 13.800 toeschouwers. Het vervangt een eerder stadion in Netanja, het Sar-Tovstadion. Het stadion bestaat nu uit twee grote tribunes aan de lange zijden van het veld. Er zijn plannen om het verder uit te bouwen aan de korte zijden achter de doelen, zodat er plaats is voor 24.000 mensen. Het stadion werd gebruikt voor het EK onder 21 in 2013. Interlands
Stadion Netanja

Stadion Netanja (hebr. האצטדיון העירוני נתניה) – stadion piłkarski w Netanji. Charakterystyka Pierwszy mecz na stadionie odbył się 4 listopada 2012 roku, pomiędzy Maccabi Netanja i Hapoelem Tel Awiw. Przed otwarciem stadionu piłkarze klubu Maccabi Netanja występowali na Sar-Tov Stadium. Przypisy
Estádio Netanya

32° 17′ 39,6″ N, 34° 51′ 52,47″ L O Estádio Netanya ( em hebraico: אצטדיון נתניה ), comumente conhecido como The Diamond Stadium, é um estádio multiuso em Netanya, Israel . É usado como residência permanente do Maccabi Netanya e também como residência temporária do Hapoel Hadera . História O estádio de jogos quase exclusivamente amistosos da Seleção Israelense de Futebol O primeiro jogo foi disputado em 4 de novembro de 2012, diante de uma multidão com ingressos esgotados, enquanto o Maccabi Netanya derrotava o Hapoel Tel Aviv por 2–1. Achmad Saba'a, de Netanya, foi o primeiro jogador a marcar um gol no novo estádio. O estádio sediou as finais da Copa do Estado de Israel de 2012–13 para 8.621 pessoas. Uma semana depois, as finais da Youth State Cup foram realizadas no estádio para 4.600 pessoas. Foi uma das quatro sedes do Campeonato da Europa de Futebol de Sub-21 de 2013, com três jogos da primeira fase e uma semifinal. Foi também um dos quatro estádios que acolheram o Campeonato da Europa de Futebol Feminino Sub-19 de 2015 e a final do torneio. O estádio foi palco de dois dias abertos e o jogo do campeonato do Campeonato Mundial de Lacrosse 2018 . O primeiro amistoso da seleção israelense de futebol foi disputado em 6 de fevereiro de 2013. Israel sediou a seleção nacional de futebol da Finlândia e venceu a partida por 2–1. Planejamento O financiamento do estádio veio com a venda do terreno onde ficava o antigo Estádio Sar-Tov, antes de ser demolido para uso em um projeto habitacional. Em 30 de setembro de 2003, o Ministro de Assuntos Internos, Avraham Poraz, aprovou o plano para construir o estádio em uma área chamada Birkat Hanoun . O plano era para um estádio de 24.000 lugares, consistindo em quatro arquibancadas separadas. As duas primeiras arquibancadas em construção serão as arquibancadas principais leste e oeste. Ele abrigará 36 camarotes, uma seção VIP e as áreas de imprensa. Seguir-se-á a construção das restantes arquibancadas, juntamente com os campos de treino. Distribuído por 16,3 hectares, todo o complexo será interligado por trem e terá estacionamento para cerca de 1.000 carros. Os arquitetos do estádio são GAB (Goldschmidt Arditty Ben Nayin) Architects, uma das principais firmas de arquitetura esportiva de Israel com sede em Jerusalém. A construção está sendo gerenciada pela Netanya Development Company, que cuidou do planejamento do projeto por três anos antes da construção. Atendimento médio Ver também Esportes em Israel Referências
Стадион Нетанја

Стадион Нетанја (хебр. איצטדיון נתניה, Itztadion Netanya) је нови вишенаменски стадион који се тренутно гради у Нетанји. Након завршетка новог стадиона, стадион Сар-Тов ће бити срушен, а земљиште ће се користити за стамбене пројекте. Овај стадион ће имати капацитет за 24.000 гледалаца, а своје домаћинске утакмице на њему ће играти ФК Макаби Нетанја. Види још ФК Макаби Нетанја Референце Спољашње везе
Нетанья (стадіон)

Стадіон Нетанії (івр. אצטדיון נתניה), широко відомий як The Diamond Stadium — багатофункціональний стадіон у Нетанії, Ізраїль. Він використовується як постійна домашня арена «Маккабі» (Нетанія) та тимчасова арена «Хапоель Хадера». Стадіон також служить національній збірній Ізраїлю з футболу для деяких окремих домашніх матчів, а також є основним домашнім полем юнацької збірної Ізраїлю з футболу з 2021 року. Історія Фінансування стадіону відбувалося шляхом продажу землі, на якій знаходився старий стадіон Сар-Тов до того, як його було знесено для використання під житловий проєкт. 30 вересня 2003 року міністр внутрішніх справ Авраам Пораз затвердив план будівництва стадіону в районі під назвою Біркат Ханун. План передбачав будівництво стадіону на 24 000 місць, що складається з чотирьох окремих трибун. Перші дві трибуни, які будуються, будуть основними східною та західною трибунами. На них розмістяться 36 приватних лож, VIP-зона та зони для преси. Після цього розпочнеться будівництво решти трибун, а також тренувальних майданчиків.. Розкинувшись на 163 дунамах (16,3 га), весь комплекс планується з'єднати залізничним сполученням і мати паркінг на близько 1 000 автомобілів. Архітекторами стадіону були GAB (Goldschmidt Arditty Ben Nayin) Architects, одна з провідних спортивних архітектурних фірм Ізраїлю, що базується в Єрусалимі. Будівництвом керувала компанія Netanya Development Company, яка займалася плануванням проєкту протягом трьох років до початку будівництва. Будівництво почалося у 2005 році, офіційне відкриття стадіону відбулося 30 жовтня 2012 року. Перша гра була зіграна 4 листопада 2012 року перед переповненим стадіоном, коли «Маккабі» з Нетанії переміг «Хапоель» Тель-Авів з рахунком 2:1. Ахмад Сабаа з Нетанії став першим гравцем, який забив гол на новому стадіоні. Стадіон прийняв фінал Кубка Ізраїлю 2012–13 перед 8621 глядачем. Через тиждень на стадіоні в присутності 4600 глядачів відбувся фінал Молодіжного Кубка. Це було одне з чотирьох місць проведення Чемпіонату Європи з футболу серед молоді до 21 року 2013, де проводилися три групові матчі та півфінал. Це також був один з чотирьох стадіонів, які приймав Чемпіонат Європи з футболу серед жінок до 19 років 2015 року та фінал турніру. На стадіоні відбулися два дні відкритих дверей і чемпіонат Чемпіонату світу з лакросу 2018 року. Перший товариський матч збірна Ізраїлю з футболу провела 6 лютого 2013 року. Ізраїль приймав збірну Фінляндії з футболу та виграв матч з рахунком 2–1. Середня відвідуваність Міжнародні матчі Галерея Див. також Спорт в Ізраїлі Примітки
Ashdot Ya'akov Ihud

Ashdot Ya'akov Ihud (Hebrew: אַשְׁדוֹת יַעֲקֹב אִחוּד) is a kibbutz in northern Israel. Located to the south of the Sea of Galilee near the Jordanian border and covering 4,200 dunams, it falls under the jurisdiction of Emek HaYarden Regional Council. In 2024 it had a population of 960. History The kibbutz was established in 1953 by members of Ihud HaKvutzot VeHaKibbutzim as a result of a split in the original kibbutz of Ashdot Ya'akov (members of HaKibbutz HaMeuhad established Ashdot Ya'akov Meuhad). References
Aszdot Ja’akow Ichud

Aszdot Ja’akow Ichud (hebr.: אשדות יעקב איחוד) – kibuc położony w Samorządzie Regionu Doliny Jordanu w Dystrykcie Północnym, w Izraelu. Członek Ruchu Kibuców (Ha-Tenu’a ha-Kibbucit). Położenie Leży na południe od Jeziora Tyberiadzkiego w Dolnej Galilei. Historia Kibuc został założony w 1933 roku. Gospodarka Gospodarka kibucu opiera się na intensywnym rolnictwie. Linki zewnętrzne Zdjęcie satelitarne kibucu Aszdot Ja’akow Ichud Google Maps Mapa kibucu Aszdot Ja’akow Ichud
Iglesia de San Pedro en Gallicantu

La Iglesia de San Pedro en Gallicantu​ es una iglesia católica ubicada en la ladera oriental del monte Sion, a las afueras de las paredes de la ciudad vieja de Jerusalén. La iglesia toma su nombre de la palabra latina "Gallicantu", que significa "Canto de Gallo". Esto es, en conmemoración de la negación triple de Simón Pedro a Jesús descrita en el Evangelio de Marcos 14, 30: "... antes de que el gallo cante dos veces, me negarás tres veces", también presente en los otros evangelios canónicos (Mateo 26, 34; Lucas 22, 34; Juan 13, 38). Un santuario bizantino dedicado al arrepentimiento de Pedro fue erigido en este lugar en el año 457 dC, pero fue destruido por el califa fatimí Al-Hakim bi-Amr Allah en 1010. La capilla fue reconstruida por los cruzados en 1102 y recibió su nombre actual. Después de la caída de Jerusalén, la iglesia volvió a caer en la ruina y no fue reconstruida hasta 1931. Véase también Iglesia católica en Israel Tierra Santa Cristianismo en Oriente Medio Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Pedro en Gallicantu.
Église Saint-Pierre en Gallicante

L’église Saint-Pierre en Gallicante est une église catholique de Jérusalem. Elle a été construite en 1931 sur le versant oriental du mont Sion. Elle est de style néobyzantin. Son nom provient de l'épisode évangélique qui raconte comment saint Pierre a pleuré après avoir renié trois fois son Seigneur après le chant du coq (gallus en latin), alors qu'il lui avait donné sa foi. Jésus avait prévenu pendant la dernière Cène que l'un de ses disciples le renierait. Cette église est bâtie sur le site où la tradition chrétienne fixe l'emplacement du palais de Caïphe. Historique Le terrain dans lequel se trouve l'église a été acheté en 1888 par les assomptionnistes français. Ils procèdent à des fouilles et découvrent les ruines d'un ancien monastère byzantin et une grotte au sous-sol, cachot dans laquelle, selon la tradition byzantine, Jésus aurait été descendu depuis la cour à l'aide de cordes, en attendant son procès devant le Sanhédrin. Ce monastère avait été construit au Ve siècle et fut détruit à l'époque des invasions arabes. Les croisés construisirent à cet emplacement une petite église qu'ils dénommèrent de son nom actuel (en Gallicante provient du latin in Gallicantu, c'est-à-dire au chant du coq), ce que rappelle le coq qui se trouve au-dessus de la croix de la coupole de l'église actuelle. L'église des croisés est en ruines et les assomptionnistes font reconstruire une nouvelle église néobyzantine terminée en 1931. En 2016, deux communautés religieuses occupent le site adorné d'un parc de voitures privé : les pères Assomptionnistes et les Sœurs oblates. Elles accueillent six jours sur sept de nombreux pèlerins, soit environ 250 000 visiteurs en 2015. L'intérieur de l'église est décoré de fresques relatant l'arrestation et le procès de Jésus, avec des inscriptions en français. L'église ne correspond vraisemblablement pas à au site du procès de Jésus car le Sanhédrin se réunissait près du temple dans une salle de la place nommée Xystus. L'escalier Un escalier est présent à quelques mètres de l'église. Il date de l'époque romaine, mais a été daté aux environs de l'empereur Hadrien (135) et donc n'est pas contemporain de l'époque de Jésus[réf. nécessaire]. Une ancienne tradition disait qu'il en avait gravi les marches, notamment après la dernière Cène pour se rendre à Gethsémani pendant la nuit de son Agonie. Mémorial Joseph Germer-Durand Le 28 juin 2018 a été inauguré le mémorial Joseph Germer-Durand (1845-1917) à l'occasion du centenaire de sa mort. Ce musée rassemble pièces archéologiques trouvées lors de ses fouilles au Mont Sion de 1887 à 1911. Bibliographie L'Assomption et ses œuvres, édition de la revue assomptionniste du 3ème trimestre 2016, incluant un reportage de Thomas Duclert de quatre pages sur l'hospitalité du sanctuaire, assorti de sept photos en couleur. Notes et références Voir aussi Articles connexes Lieux de station de la liturgie de Jérusalem Ma'aleh Hashalom Liens externes (de) Album de photographies Siméon Vailhé, La maison de Caïphe et l'église saint-Pierre, sur http://www.persee.fr Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail de Jérusalem
Chiesa di San Pietro in Gallicantu

La chiesa di San Pietro in Gallicantu è un luogo di culto cattolico costruito nel 1931 sul versante orientale del monte Sion a Gerusalemme. Il nome deriva dal ricordo dell'episodio evangelico del pianto di Pietro subito dopo aver sentito il gallo cantare (Vangelo secondo Luca 22,56-62), dopo aver negato per tre volte di conoscere Gesù, come Gesù stesso gli aveva preannunciato durante l'ultima cena (Lc 22,34). Storia Nel sito scavi archeologici compiuti nel 1888 da padri assunzionisti portarono alla luce le rovine di un monastero cristiano bizantino e una grotta nel sottosuolo. Il luogo è stato indicato da alcuni, e viene tuttora indicato ai turisti, come sede dove sorgeva il palazzo di Caifa, sommo sacerdote ai tempi di Gesù, e si crede che la grotta sia la cella usata per la detenzione di Gesù durante il suo processo. Nella grotta ci sono diverse immagini di croci che risalgono ai primi secoli del cristianesimo. Questa identificazione tuttavia non è sicura ed è rigettata dalla maggior parte degli studiosi, che in accordo con i resoconti pervenutici di antichi pellegrini collocano il palazzo di Caifa sul versante nord del monte Sion, poco distante dal cenacolo e dalla chiesa della dormizione di Maria. Il monastero bizantino dedicato al pentimento di San Pietro, di cui sono stati ritrovati i resti fu costruito alla metà del V secolo e fu distrutto dalle invasioni arabe. La cappella fu ricostruita dai crociati che gli diedero il nome attuale, (in latino galli cantu significa il canto del gallo). Sul tetto della chiesa attuale c'è un gallo d'oro. La scalinata A pochi metri dalla chiesa ci sono i resti di una scalinata risalente al periodo romano, forse uno dei pochi posti dove potrebbe essere passato davvero Gesù, recandosi dal luogo dell'ultima cena al Getsemani. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Pietro in Gallicantu Collegamenti esterni Foto della chiesa e della grotta sottostante, su fotos.web.de.
St. Petrus in Gallicantu

Sint-Petrus in Gallicantu of Kerk van het Hanengekraai is een rooms-katholieke kerk ten zuiden van de Oude stad van Jeruzalem. Volgens de overlevering zou Petrus hier tot driemaal toe Jezus verloochend hebben, zoals Jezus van tevoren had voorspeld (Matteüs 26:57-75, Markus 14:68-72, Lukas 22:56-61, Johannes 18:17-27). Op deze plaats zou volgens de overlevering het huis van de hogepriester Kajafas hebben gestaan, waar Jezus gevangen heeft gezeten en door het Sanhedrin berecht werd. De discipel Petrus, in de tuin aanwezig, zou tot driemaal toe (voordat de haan gekraaid heeft in de ochtend) ontkend hebben dat hij bij Jezus hoorde. De huidige kerk is in 1931 gebouwd, op de plaats waar ook in de Byzantijnse tijd een heiligdom heeft gestaan. Bij opgravingen werden tombes gevonden waarin Jezus gevangen zou zijn gehouden.
Kościół św. Piotra in Gallicantu

Kościół św. Piotra in Gallicantu lub w Gallicantu (dosłownie: św. Piotra w [miejscu] śpiewu koguta), hebr. ‏כנסיית פטרוס אין ליקנטו‎) – trzypoziomowy kościół katolicki w Jerozolimie na wschodnim zboczu góry Syjon. Nazwa kościoła pochodzi od epizodu ewangelicznego (Łk XXII 56-62), według którego św. Piotr trzykrotnie zaparł się pojmanego Chrystusa, „zanim kur (kogut) zapiał”, spełniając w ten sposób wcześniejsze proroctwo Chrystusa. Obiekt został zbudowany w miejscu, które część chrześcijan utożsamia z lokalizacją pałacu Kajfasza, czyli miejscem dokąd przyprowadzono Jezusa po aresztowaniu i gdzie Piotr miał się go wyprzeć. Na pamiątkę tego wydarzenia na dachu świątyni widnieje złoty kogut nad czarnym krzyżem. Historia Podczas prac wykopaliskowych odkryto tutaj pozostałości funkcjonującego w VI w. bizantyńskiego klasztoru oraz groty, w której, zgodnie z tradycją, Jezus spędził noc w oczekiwaniu na doprowadzenie przed sąd Piłata. Klasztor został zniszczony w czasie najazdu perskiego w 614 roku. Jego istnienie potwierdza późny dokument z około 675 roku, który identyfikujący ten teren jako miejsce ewangelicznego epizodu, jednak równocześnie umieszcza biblijne spotkanie Jezusa z Kajfaszem (i zaparcia się Piotra) w bezpośrednim sąsiedztwie kościoła Świętego Syjonu. Zdaniem biblisty Jerome’a Murphy’ego-O’Connora, bardziej prawdopodobne jest lokalizacja pałacu Kajfasza na szczycie wzgórza, gdzie w bezpośrednim sąsiedztwie Bazyliki Zaśnięcia NMP, na terenie należącym do Kościoła ormiańskiego, archeolodzy odkryli pozostałości luksusowych domów z okresu herodiańskiego. W miejscu, w którym obecnie znajduje się kościół św. Piotra in Gallicantu, krzyżowcy wznieśli małą świątynię pod tym samym wezwaniem, która nie przetrwała po zakończeniu krucjat. Teren pod kościół został zakupiony w 1888 roku przez zakon asumpcjonistów. W 1932 roku ukończono nową świątynię, wybudowaną w stylu neobizantyńskim. Jej wnętrze zdobią mozaiki, ukazujące pojmanie i proces Jezusa. Obecnie kościół należy do zakonu asumpcjonistów. Z tarasu widokowego można podziwiać panoramę Góry Oliwnej, Doliny Cedronu oraz Ofel – najstarszą część miasta. Uwagi Przypisy
Церква Святого Петра в Ґаліканту

Церква Святого Петра в Ґаліканту (івр. כנסיית פטרוס אין גליקנטו) — католицька церква у Єрусалимі. Побудована у 1931 році на східній стороні гори Сіон. Історія Назва церкви нагадує про епізод з Євангелія, коли апостол Петро плакав, як він відмовився від Господа Ісуса Христа тричі, перше ніж півень двічі заспівав (лат. gallus — півень, Gallicantu — крик півня) (Мк. 14:30). Візантійська церква, присвячена покаянню апостола Петра була зведена на цьому місці у 457 р. н. е.. Була зруйнована халіфом фатимідів Аль-Хакім бі-Амр Аллахом у 1010 році. Каплиця була перебудована хрестоносцями у 1102 році і отримала свою нинішню назву. Після падіння Єрусалиму, церква знову була зруйнована і не відновлювалася до 1931 року. Золотий півень виступає помітно з даху сучасної будівлі на честь своєї біблійної ролі. Це місце також вважається розташуванням палацу первосвященика Каяфи. За словами паломника з Бордо в «Itinerarium Burdigalense»: «… йдучи з силоамської купелі на гору Сіон можна було зустріти будинок першосвященика Кайяфи». Сучасну будівлю церкви освячено у 1931 році. Купол округлої будівлі має вікно у вигляді хреста. Мозаїки в церкві показують Ісуса Христа перед Синедріоном та апостола Петра який плаче у різних ракурсах, нагадуючи про відмову його від Господа (Мт. 26:69-75, Лк. 22:56-63, Ів. 18:15-18). Особливо виділяються сходи біля церкви. За переданням по них йшов Ісус після тайної вечері на Оливкову гору. Також ці сходи вели в палац первосвященика. Галерея Див. також Список церков Єрусалима Джерела Das Heilige Land. Das Land Jesu. Palphot. Herzlia. Israel. ст. 140. ISBN 965-280-103-8 (нім.)
Масада

Масада (на иврит: מצדה; на арабски: مسادا) е археологически обект в Източен Израел с останки от древни дворци и укрепления. Разположен е на скално плато в източния край на Юдейската пустиня, издигащо се над Мъртво море. Според историка Йосиф Флавий крепостта Масада е изградена от Ирод Велики през 37 – 30 г. пр.н.е. за собствено укриване в случай на бунт на еврейския народ или външно нападение от страна на Египет. В крепостта винаги присъствал военен гарнизон и имало големи складове с храни и оръжия. Античният град е известен с масовото самоубийство през 73 г. на еврейските въстаници – сикарии, обсадени там по време на Първата юдейско-римска война. През същата година по нареждане на императора бил сринат от римските легиони в Египет и храма в Леонтопол. Вижте също Задачата на Йосиф Флавий Източници Масада – там, където израелските войници се кълнат да бранят земите си