NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ibei HaNahal

Ibei HaNahal, en hébreu : איבי הנחל, est un avant-poste israélien, situé à proximité de la colonie Ma'ale Amos (en), en Cisjordanie. La communauté forme un écovillage, rattaché administrativement, au conseil régional de Goush Etzion, dans le district de Judée et Samarie. Situation juridique En application de la IVe Convention de Genève dans les Territoires palestiniens, la communauté internationale, considère les colonies israéliennes de Cisjordanie comme illégales au regard du droit international mais le gouvernement israélien conteste ce point de vue. Références Source de la traduction (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Ibei HaNahal » (voir la liste des auteurs). Portail de la Palestine Portail d’Israël Portail du conflit israélo-arabe
Ibbe ha-Nachal

Ibbe ha-Nachal (hebr. איבי הנחל, Ibej ha-Nachal) – nieautoryzowane osiedle żydowskie położone w Samorządzie Regionu Gusz Ecjon, w Dystrykcie Judei i Samarii, w Izraelu. Położenie Osiedle jest położone w bloku Gusz Ecjon na Wyżynie Judzkiej, w odległości 15 kilometrów na południe od Jerozolimy, w Judei w otoczeniu terytoriów Autonomii Palestyńskiej. Historia Osadę założyli w 1999 żydowscy osadnicy.
Ибей-ха-Нахаль

Ибей-ха-Нахаль (ивр. איבי הנחל‎) — израильское поселение в Гуш-Эционе, на средней высоте около 800 метров над уровнем моря; входит в региональный совет Гуш-Эцион. Из посёлка открывается вид на Мёртвое море и горы Моава на востоке, Иродион и Иерусалим на севере и ручей Аругот на западе; с южной стороны расположены заповедник Эль-Кануб и хребет Кануб. Основан в 1999 году как форпост; в 2022 году был признан кварталом соседнего поселения Маале-Амос, а в ноябре 2025 года получил статус самостоятельного населённого пункта. Название Посёлок назван по книге рава Исраэля Дова Одесера «Ибей ха-нахаль», название которой восходит к стиху из Песни песней: «Я сошла в ореховый сад посмотреть на зелень долины, поглядеть, распустилась ли виноградная лоза, расцвели ли гранатовые яблоки» (Песн. 6:11); словами «ибей ха-нахаль» в оригинале обозначена «зелень долины». Слово «ибей» (אב"י) содержит инициалы имени Исраэль Бер Одесер, а слово «нахаль» (ивр. נחל‎ — «ручей») отсылает к раву Нахману из Брацлава, сказавшему о себе: «Нахаль новеа мекор хохма» («ручей текущий, источник мудрости»). Книга включает письма и заметки рава Одесера; её основу составляют 152 письма президенту Израиля Залману Шазару. История Посёлок был основан как форпост в начале 1999 года брацлавскими хасидами из числа учеников рава Исраэля Дова Одесера, стремившимися жить ближе к природе. С момента основания форпост пользовался поддержкой государственных структур: министерство строительства профинансировало создание инфраструктуры на сумму 950 тысяч шекелей, было утверждено подключение к электросети, линия охранных сооружений была утверждена по оперативному требованию Армии обороны Израиля, а десять мобильных домов доставлены на место с разрешения помощника министра обороны по вопросам поселенчества. У поселенцев есть договор о выделении земли со Всемирной сионистской организацией сроком до января 2029 года. С 2002 года к посёлку начали присоединяться семьи, не относящиеся к брацлавским хасидам. Сегодня в посёлке живут около 56 семей, в большинстве своём религиозных сионистов; все жители живут в караванах. В посёлке действуют ясли, детский сад, отделение молодёжного движения Бней-Акива для детей и подростков, а также миквы для женщин и мужчин. В августе 2019 года высшая комиссия по планированию при гражданской администрации утвердила продвижение строительства 98 единиц жилья в посёлке. В апреле 2021 года начались работы по строительству постоянных домов. В 2022 году посёлок был признан кварталом поселения Маале-Амос. В марте 2025 года военно-политический кабинет принял решение предоставить Ибей-ха-Нахалю и ещё двенадцати населённым пунктам с аналогичным статусом статус самостоятельных поселений. В ноябре 2025 года посёлок получил официальный статус: командующий Центральным военным округом генерал-майор Ави Блут подписал приказ о границах юрисдикции посёлка, и тем самым Ибей-ха-Нахаль был признан самостоятельным населённым пунктом. Примечания
Ma'agar Šikma

Ma'agar Šikma (hebrejsky מאגר שקמה, doslova Nádrž Šikma) je umělá vodní nádrž v Izraeli. Nachází se v písečných dunách v nadmořské výšce cca 10 metrů při ústí vádí Nachal Šikma do Středozemního moře, jižně od vesnice Zikim a cca 10 kilometrů jihozápadně od města Aškelon. Zřídila ji státní vodárenská společnost Mekorot v roce 1958. Shromažďuje přebytky vody z celého povodí Nachal Šikma, jež dosahuje plochy 750 čtverečních kilometrů a které má roční průměrné srážky cca 450 mm (ovšem s velkými výkyvy mezi zimní a letní sezónou). Nádrž má kapacitu 6 miliónů kubických metrů vody (původně byla jen 3 milióny ale postupně došlo k rozšíření její kapacity). Prosakuje odtud do písečného podloží (až 3 milióny kubíků ročně) a zlepšuje tak kvalitu podzemní vody. Délka hráze dosahuje 1 kilometr. Uprostřed je betonový přepad, který umožňuje automatický odtok přebytečné vody. V okolí nádrže žije populace ptáků a další drobné fauny. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ma'agar Šikma na Wikimedia Commons Reference Související články Šefela
Migdal he-chazon

Migdal ha-Chazon (hebrejsky: מגדל החזון, doslova Věž vize, anglicky: Vision Tower) je mrakodrap v průmyslové zóně Kirjat Atidim v severovýchodní části Tel Avivu v Izraeli. Geografie Leží na severovýchodním okraji Tel Avivu, cca 5,5 kilometru od pobřeží Středozemního moře, nedaleko severního břehu řeky Jarkon, v nadmořské výšce cca 20 metrů. Je součástí souboru výškových budov Migdalej Atidim, které tvoří zdejší průmyslovou zónu. V tomto případě jde o věž Migdal Atidim 8. Popis stavby Měří 149,8 metru, má 40 pater (podle jiných údajů 33 pater). Projekt vypracoval ateliér Zarhy Architects, který navazuje na práci Moše Zarhyho. Budova byla navržena podle požavadků klientů tak, aby maximalizovala okenní plochu a podíl kanceláří s přístupem k dennímu světlu. Je proto vystavěna na členitém půdorysu kombinujícím kříž a čtverec. Má 110 000 čtverečních metrů plochy. V budově jsou dvě obchodní patra, pět pater podzemních garáží s 1500 parkovacími místy, dva hlavní vchody a jedenáct výtahů. Odkazy Reference Související články Kirjat Atidim Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Migdal he-chazon na Wikimedia Commons (anglicky) Oficiální stránky provozovatele průmyslové zóny
Vision Tower

La Vision Tower est un gratte-ciel de bureaux de 150 mètres de hauteur construit à Tel Aviv en Israël de 2007 à 2010. À son achèvement c'était l'un des dix plus hauts immeubles de l'agglomération de Tel Aviv. Il y a un parking souterrain d'une surface de 55 000 m2 et de 1 320 place, desservi par 3 ascenseurs. Un étage typique comprend 1 700 m2. L'immeuble desservi par 19 ascenseurs a coûté 125 millions de $. L'architecte est l'agence Zarhy Architects Articles connexes Liste des plus hauts immeubles de l'agglomération de Tel Aviv Liens externes Ressource relative à l'architecture : The Skyscraper Center Notes et références Portail du bâtiment et des travaux publics Portail des gratte-ciel Portail d’Israël
Vision Tower

Vision Tower (hebr. מגדל החזון) – drapacz chmur w strefie przemysłowej Kirjat Atidim, w mieście Tel Awiw w Izraelu. Jeden z najwyższych wieżowców w Izraelu, wyraźnie dominujący nad północno-wschodnią dzielnicą Tel Awiwu. Budynek powstał według projektu biura architektonicznego Zarhy Architects z przeznaczeniem pod centrum biznesowe. Dane techniczne Powierzchnia biurowa: 42 300 m² Powierzchnia handlowa: 2100 m² 3 poziomy parkingu 35 pięter biurowych, 2 piętra handlowe, 6 pięter technicznych Wieżowiec ma 42 kondygnacje i wysokość 149,8 metrów. Budynek posiada dwa luksusowe wejścia położone na parterze. Każde piętro zajmuje powierzchnię 1911 m², na których urządzono 12 przestronnych pokoi biurowych. Stworzono tutaj unikatowy ekologiczny system klimatyzacji, który nie zanieczyszcza powietrza ani wód podziemnych. Całość budynku obsługuje 11 szybkobieżnych wind oraz dodatkowe windy towarowe. Wieżowiec posiada pięciokondygnacyjny podziemny parking o powierzchni 110 000 m², mogący pomieścić 1500 samochodów. Parking posiada swoje własne 3 przeszklone windy. Dwie kondygnacje zajmuje centrum handlowe. Gospodarka W budynku swoje siedziby mają następujące firmy: Arenson Ltd., Malibu Israel Ltd., ESL – Eng. S. Lustig Consulting Engineers Ltd., Ben Avraham Engineers Ltd, Dagesh Engineering – Road and Traffic Planning Ltd., Nizan Inbar Project Management Ltd., Landman Aluminium Ltd., RTLD Lighting Design, David David Engineers Ltd., Israel David, M.G. Acoustic Consultants Ltd., Brener – Patael, Zvi Ronen Air Conditioning, A. Papish & Co. Engineers Ltd., A. Papish & Co. Engineers Ltd., Galtal Safety Engineering Ltd., Bitelman Architects Ltd., KAMN Ltd., Y. Greenfeld, Access Israel – Accessibility Consulting, Lihu Suzzana Landscape Architect, Technosoft Datentechnik, E.S.H.L Environmental & Acoustics Ltd. Zobacz też wieżowce Tel Awiwu Przypisy Linki zewnętrzne Prezentacja Vision Tower. atidim.co.il. [zarchiwizowane z tego adresu (2010-10-26)]. (hebr.)
Stepped Stone Structure

The Stepped Stone Structure is the name given to the remains at a particular archaeological site (sometimes termed Area G) on the eastern side of the City of David, the oldest part of Jerusalem. The curved, 60-foot-high (18 m), narrow stone structure is built over a series of terraces (hence the name). A casemate wall adjoins the structure from a northerly direction at the upper levels, and may have been the original city wall. Excavation and interpretation R. A. Stewart Macalister, the first to excavate the structure in the 1920s, called the remains he had found a "ramp" and believed it to be Jebusite. Work continued in the 1960s with Kathleen Kenyon, who dated the structure to the start of Iron Age II (1000–900 BCE). Yigal Shiloh excavated in the 1970s–80s. After the discoveries by Kenyon and Shiloh, some scholars have suggested that the structure might be a retaining wall of a large administrative building or fortress. Israel Finkelstein et al. propose and argue that the upper part of the structure was either built, or substantially rebuilt in the Hasmonean period. However, Jodi Magness argues that the archaeological evidence suggests that the structure was initially built in the 12th century BCE (Iron Age I). Millo theory It is hypothesized that the structure may be the Biblical Millo. A recent excavation by Eilat Mazar directly above the Stepped Stone Structure shows that the structure connects with and supports the Large Stone Structure. Mazar's interpretation of the evidence yields her hypothesis that the Large Stone Structure was an Israelite royal palace in continuous use from the tenth century until 586 BCE. She motivates her conclusion that the stepped stone structure and the large stone structure are parts of a single, massive royal palace by citing the biblical reference to the House of Millo in 2 Kings 12:21 as the place where King Joash was assassinated in 799 BCE while he slept in his bed. Millo is derived from "fill", (Hebrew milui). The stepped stone support structure is built of fills. See also Large Stone Structure Millo References
Structure en pierre à degré

La structure en pierre à degrés (Stepped Stone Structure) est le nom donné à une structure courbée, haute de 20 m, découverte à Jérusalem sur le flanc de la cité de David. L'ensemble est formé d'une série de terrasses recouvertes par un manteau de pierres. Un mur à casemate rejoint la partie supérieure de la structure et pourrait avoir soutenu le rempart de la ville. L'ensemble se trouve au nord-est de la Cité de David, la partie la plus ancienne de Jérusalem. Elle a été découverte par R.A.S. Macalister dans les années 1920, puis fouillée par Kathleen Kenyon dans les années 1960, et par Yigal Shiloh dans les années 1970-1980. Macalister l'appela la "rampe" et pensa qu'il s'agissait d'une construction jébuséenne, le peuple qui habitait la cité avant sa conquête par David selon la Bible. Après les découvertes de Kenyon et de Shiloh, on a pensé qu'il pouvait s'agir d'un mur de soutènement ou d'une fortification. Entre le roc et la structure (donc antérieur à la structure), Kathleen Kenyon retrouve des murs et des poteries qu'elle date de la fin du Bronze récent, mais que Jane Cahill redate du début du Fer I (1200-1000 BC). La structure a été construite entre la transition Bronze Récent - Fer I et le Fer II. Elle faisait probablement partie des fortifications du Fer I. Israël Finkelstein pense qu'elle a été en partie reconstruite pendant la période hasmonéenne. Il pourrait potentiellement s'agir de ce que la Bible appelle le Millo, un terme hébreu qui signifie "remblai" ou "rempart". D'après les fouilles récentes d'Eilat Mazar, elle aurait pu être bâtie pour supporter la grande structure de pierres qu'elle a exhumée juste au-dessus de la structure à degrés, et qu'elle assimile au palais du roi David. Eilat Mazar montre que ces constructions sont reliées entre elles. Voir aussi Palais de David Millo Cité de David Jérusalem Références Portail de l’archéologie Portail du Proche-Orient ancien Portail de la Bible Portail de l’Israël antique et des Juifs dans l’Antiquité Portail de Jérusalem
Adamit

Adamit též Idmit (hebrejsky אֲדָמִית, v oficiálním přepisu do angličtiny Adamit) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Severním distriktu, v Oblastní radě Mate Ašer. Geografie Leží v nadmořské výšce 453 metrů, v hornaté oblasti v západní části Horní Galileji, cca 10 kilometrů od břehů Středozemního moře a 1 kilometr od libanonských hranic. Je situován na okraji prudkého svahu Ramat Adamit, který jižně od vesnice spadá do údolí vádí Nachal Becet. Do něj přitéká ze severu, od mezinárodní hranice vádí Nachal Namer. Obec se nachází cca 10 kilometrů severozápadně od města Ma'alot-Taršicha, cca 118 kilometrů severoseverovýchodně od centra Tel Avivu a cca 35 kilometrů severovýchodně od centra Haify. Adamit obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je převážně židovské. Zcela židovská je oblast západně odtud, směrem k Izraelské pobřežní planině, i na jižní straně. Pouze na severovýchodní straně sousedí s kibucem vesnice Arab al-Aramša, kterou obývají izraelští Arabové, respektive Beduíni. Centrální oblasti Galileji obývané z velké části Araby začínají až dále jihovýchodním směrem. Adamit je na dopravní síť napojen pomocí místní silnice číslo 8993. Dějiny Adamit byl založen v roce 1958. Pojmenován byl podle arabského místního názvu lokality Chirbet Idmit, která se nacházela cca 1 kilometr západně od nynějšího Adamitu. Šlo zpočátku o polovojenskou osadu typu Nachal, která byla součástí pásu židovských vesnic podél neklidných libanonských hranic. Zakladateli vesnice byli členové mládežnického hnutí ha-Šomer ha-Ca'ir a židovští přistěhovalci z Francie. Ti ale v roce 1967 tuto osadu opustili. Znovu byl Adamit osídlen roku 1971. Jeho novými obyvateli byli židovští přistěhovalci z USA a Evropy. V 80. letech 20. století kibuc procházel ekonomickými problémy a dluhy a byl postaven pod nucenou správu konkurzního správce. Původně se kibuc zaměřoval na zemědělství, postupně roste význam turistického ruchu. Kibuc je v procesu změny směrem k méně kolektivistickému hospodaření. Obec nabízí stavební pozemky soukromým zájemcům. V Adamit fungují zařízení předškolní péče, základní škola je ve vesnici Kabri. V kibucu je k dispozici plavecký bazén. Demografie Obyvatelstvo kibucu Adamit je sekulární. Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Adamit Židé (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství). Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě kolísající populací, která počátkem 21. století prudce klesla, ale po roce 2006 začala opět narůstat. K 31. prosinci 2014 zde žilo 135 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 15,4 %. Odkazy Reference Související články kibuc Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Adamit na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Bet Alon (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Galil (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Rom Galil
Adamit (Kibbuz)

Adamit (hebräisch אֲדָמִית Adamīt) ist ein Kibbuz im nordisraelischen Galiläa in der Nähe der libanesischen Grenze; er hatte 2022 396 Einwohner. Geschichte Adamit wurde ursprünglich 1958 von Mitgliedern der sozialistisch-zionistischen Jugendorganisation HaSchomer haZaʿir gegründet. 1967 wurde der Kibbuz aufgegeben und 1971 von Immigranten aus Großbritannien, den USA und Kanada wieder besiedelt, nachdem sie sich ein Jahr im Kibbuz Mischmar haʿEmeq darauf vorbereitet hatten. Wirtschaft Wurde früher noch Hühnerzucht betrieben sowie Tabak, Wein und Bananen angebaut, verdienen sich die Einwohner ihren Lebensunterhalt heute hauptsächlich durch Ackerbau sowie den Anbau von Streuobst und Avocados. Daneben betreibt der Kibbuz noch eine Metallfabrik und ein Gästehaus für Touristen. Weblinks Homepage des Kibbuz (hebräisch) Homepage zur Geschichte Adamits (Memento vom 18. Januar 2013 im Internet Archive) (englisch) Einzelnachweise
Adamit

Adamit (Hebrew: אֲדָמִית) is a kibbutz in northern Israel. Located in the western Galilee in Israel near the border with Lebanon, it falls under the jurisdiction of Mateh Asher Regional Council. In 2024 it had a population of 368. History Kibbutz Adamit was founded in August 1958 by members of Hashomer Hatzair, and was named after a Second Temple period town whose ruins were found in the area. The kibbutz was founded on the land of the depopulated Palestinian village of Khirbat Iribbin, to the west of the village site. In 1971, the kibbutz was resettled by new immigrants from England, United States and Canada, after a year of training at kibbutz Mishmar HaEmek. During the 1980s, the kibbutz suffering from financial problems and was put under administrative receivership. Since the 1990s, a new build-your-own-home neighborhood has been developed along the hillside. 2023 war During the 2023 war between Hamas and Israel, northern Israeli border communities, including Adamit, faced targeted attacks by Hezbollah and Palestinian factions based in Lebanon, and were evacuated. Geography and climate The kibbutz is situated on a hill, offering a panoramic view of the Galilee. On one side lies the Nahal Betzet nature reserve, and to the north, Nahal Namer. The region receives 750 millimeters of rainfall per annum, which is relatively high for Israel. Economy The kibbutz operates a chicken coop, orchards and a metalwork factory. It also rents out vacation cabins to tourists. References
Adamit

Adamit (Hebreeuws: אֲדָמִית) is een kibboets in het noorden van Israël. Gelegen in het westen van Galilea in Israël, nabij de grens met Libanon, en valt onder de jurisdictie van de Regionale raad van Mateh Asher. In 2019 telde de kibboets 216 inwoners. Geschiedenis Kibboets Adamit werd in augustus 1958 opgericht door leden van de Oost-Europese socialistisch-zionistische jeugdbeweging Hashomer Hatzair en is vernoemd naar een stad uit de Tweede Tempelperiode waarvan de ruïnes in het gebied zijn gevonden. De kibboets werd gesticht op het land van het ontvolkte Palestijnse dorp Khirbat Iribbin, ten westen van het dorp. In 1967 stond de kibboets leeg op de Nahal-soldaten na. In 1971 werd de kibboets hervestigd door Canadese, Amerikaanse en Engelse immigranten, wie een één-jarige opleiding hadden gedaan bij kibboets Mishmar HaEmek. In de jaren tachtig kampten de kibboets met financiële problemen en werden ze onder administratief bewind gesteld. Sinds de jaren negentig is er langs de heuvel een nieuwbouwwijk ontwikkeld. Geografie en klimaat De kibboets is gelegen op een heuvel en biedt een panoramisch uitzicht over Galilea. Aan de ene kant ligt het natuurreservaat Nahal Betzet en aan de noordkant Nahal Namer. Per jaar regent het gemiddeld 750 millimeter regen per jaar, wat relatief hoog is voor Israël. Economie De kibboets exploiteert een kippenhok, boomgaarden en een metaalbewerkingsfabriek. Het verhuurt ook vakantiecabines aan toeristen. Referenties
Адамит (кибуц)

Адамит (ивр. אדמית‎) — кибуц на севере Израиля, в Западной Галилее, относящийся к национальному кибуцному движению, административно входящий в региональный совет Мате-Ашер. Кибуц расположен в Западной Галилее недалеко от границы с Ливаном, к востоку от города Нагария, на высоте около 474 метров над уровнем моря. Название кибуца Название «Адамит» часто путают с «Идмитом». Кибуц назван в честь близлежащего места — «Хирбет-Идмит», что, вероятно, и является причиной путаницы. Название Адамит также используется для обозначения плато над реками Немер и Бецет, откуда открывается вид на Галилею и Ливан. Происхождение названия до конца не выяснено. Похожие библейские топонимы — Адам, Адама, Адами и Маале-Адумим. История Основатели кибуца, принадлежавшие к движению «Ха-шомер ха-цаир», уроженцы страны и репатрианты из Франции, прибыли на следующий день после Йом-кипура, в сентябре 1958 года. Дома в кибуце были построены ещё до прибытия жителей. Кибуц основан как поселение недалеко от ливанской границы. Он назван в честь близлежащих руин под названием Идмит. В 1969 году кибуц был заброшен, и на его месте в течение года служили члены национального кибуца. В 1971 году кибуц был вновь заселён новыми репатриантами из Англии, США и Канады, прошедшими год обучения в «Мишмар-ха-Эмек». В то время члены кибуца зарабатывали на жизнь в основном сельским хозяйством, основу которого составляли полевые культуры, плантации лиственных деревьев, сады, выращивание авокадо, табака, хумуса, курятины, бананов и винограда. Позднее кибуц расширился за счёт присоединения дополнительных поселений. В 1980-х годах экономическое положение кибуца ухудшилось в результате накопления долгов, и был начат процесс урегулирования задолженности с банками, который завершился в 2011 году. В 2003 году кибуц инициировал создание района расширения, включающего 187 участков для самостоятельного строительства, и в настоящее время идёт ускоренный процесс заселения. Сегодня экономика кибуца основана на откормочных загонах, лиственных плантациях, авокадовом саду и полевых культурах. Там же расположен завод «Метад», занимающийся механической обработкой. Кибуц прошел процесс приватизации и открыл свои двери для присоединения. В кибуце есть бассейн. Раньше на территории кибуца действовала клиника Клалит. С 2016 года в кибуце начал действовать филиал подготовительного военного училища имени Рабина. Население По данным Центрального статистического бюро Израиля, население на начало 2020 года составляло 216 человек. Галерея Примечания