NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ел Акса

Ел Акса (арап. المسجد الأقصى; хебр. מִסְגַּד אַל-אַקְצָא) јесте џамија у Старом граду у Јерусалиму и једно од најпознатијих муслиманских светилишта. У дословном преводу са арапског језика име ове џамије гласи „најдаља џамија”. Ел Акса се налази на Храмовној гори, месту где се некада налазио Јерусалимски храм. Овај храм је до темеља срушен у 1. веку, након неуспеле јеврејске побуне против Римљана. Након разарања, Јеврејима је био забрањен улазак у Јерусалим. Пошто су га преотели од хришћанске Византије град су заузели муслимани, који су на месту некадашњег храма сазидали џамију. Западни зид који опасује узвишење на коме се налази Ел Акса, сматра се јединим остатком Иродовог храма и представља најсветије место за Јевреје који га називају и Зидом плача. Историја Ел Акса се налази на брду Морији, где је, према Библији, праотац Аврам (Ибрахим) довео сина Исака (Исхака) да га жртвује, како би показао своју верност Богу. Та стена се још увек налази у средини Ел Аксе. Јеврејски краљ Соломон на том месту у 10. веку пХ подигао је Први велики јерусалимски храм, који су 586. године пре Христа порушили Вавилонци. На истом месту је крајем 6. века пХ поново изграђен Други храм, али он је порушен 70. године (нове ере) од стране Римљана. Након муслиманског освајања Јерусалима у 7. веку, омејадски халиф Абд ел Малик наредио је изградњу исламске светиње на овом месту. Првобитно, на овом месту се налазила мала кућа од стране праведног халифа Омера, али је 691. године подигнута и Купола на стени. Године 705, Ел Валид I је подигао и Ел Аксу, која се налазила у дворишту некадашњег храма. После земљотреса који је Јерусалим погодио 746. године, џамија је потпуно уништена, а нову џамију је обновио абасидски халиф Ел Мансур 754, те његов наследник Ел Махди. Нови земљотрес који је погодио Јерусалим 1033. поново је уништио ову џамију. Две године касније фатимидски халиф Али аз Захир подигао је нову џамију која стоји на данашњем месту. Нова џамија је битније проширена и улепшана у односу на претходне. Када су крсташи освојили Јерусалим 1099. године, они су џамијске просторије користили као палату са црквом, али када је Саладин поново освојио Јерусалим 1187. године, џамији је враћена стара функција. Касније током времена, џамија је доживела више реновирања, поправки и допуна од стране владајућих Ајубида, Мамлука, Османлија, те на крају Јорданске државе. Данас, Стари град у Јерусалиму је под израелском контролом, али џамија остаје под управом јорданско-палестинске исламске заједнице. Занимљивости Са платоа Ел Аксе јасно се види Златна капија, која је некада звана и Источна. То је била главна капија за улазак у Јерусалим и Исус Христос је кроз њу ушао на магарету. Треба споменути да муслимани негирају тврдњу да се Ел Акса налази на месту старозаветног храма. За такву тврдњу, међутим, нема много основа. Галерија Референце Спољашње везе
Al-Aqsamoskén

al-Aqsamoskén (arabiska: المسجد الاقصى, [æl'mæsʒɪd æl'ɑqsˁɑ] , Den mest avlägsna moskén) är en moské på Tempelberget i Jerusalem som uppfördes av kalifen Umar ibn al-Khattab år 638. Den var ursprungligen uppförd av trä men ersattes av en moské i sten av kalif Abd al-Malik efter färdigställandet av den närbelägna Klippdomen och var klar omkring 705. al-Aqsamoskén är den tredje viktigaste moskén inom islam efter Masjid al-Haram (moskén som omger Kaba) i Mecka och al-Masjid an-Nabawi (profeten Muhammeds moské) i Medina. Den nattliga resan Muhammed företog enligt Koranens sura 17 en nattlig resa från den heliga moskén i Mecka till, enligt traditionen, nuvarande Tempelberget i Jerusalem där al-Aqsa nu är belägen. Böneriktning Under islams första tid bad muslimerna med böneriktning mot Jerusalem och Tempelberget, men ändrade enligt Koranens sura 2:142-151 senare riktningen mot Kaba. Kristet högkvarter När Jerusalem intogs av de kristna 1099 gjorde de al-Aqsamoskén till högkvarter för Tempelherreorden tills Saladin återtog staden 1187. Galleri Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Al-Aqsamoskén.﻿
Zalafa

Zalafa (en arabe : زلفة, en hébreu : זלפה) est un village arabe du district israélien de Haïfa. Il se situe dans la région du Wadi Ara, dans le nord du Triangle, à 4 km au nord-est d'Umm al-Fahm. Depuis 1996, il est placé sous la juridiction du conseil local de Ma'ale Iron, dont il abrite le siège. Le village se divise en trois quartiers : Est, Ouest et al-Murtafi'a. À la mi-2016, la population de Zalafa comptait 4 639 habitants, tous musulmans. Notes et références Articles connexes Localités arabes en Israël Liens externes Bienvenue à Zalafa Bienvenue à al-Murtafi'a Survey of Western Palestine, carte 8 : AAI, Wikimedia commons Portail d’Israël
Shabtin

Shabtin is a Palestinian village in the Ramallah and al-Bireh Governorate of the State of Palestine, in the central West Bank. Shabtin is located 14.4 kilometres (9 mi) north-west of Ramallah. Shabtin is bordered by Al Itihad to the east, Shuqba to the north, Ni'lin to the west, and Deir Qaddis to the south. Etymology The name Šabtīn /Šibtīn/ is Aramaic, and means ““sticks, canes”. History Just southeast of the village (at grid no. 1544/1528) is Kh. Shabtin, where pottery sherds from the Persian, Persian/Hellenistic, late Roman, Byzantine Umayyad/Abbasid eras have been found. The SWP noted "Traces of ruins" here. Pottery sherds from the Roman/Byzantine eras have been found at Shabtin. During the Crusader era, the area was a Crusader stronghold, centred around Aboud. Remains of a house from Crusader era have been identified in the centre of Shabtin. Sherds from the Mamluk era have been found in Shabtin, together with a hoard of 45 Mamluk gold coins. Ottoman era The current village was founded in the 18th century or in the early 19th century. Sherds from the early Ottoman Empire has also been found here. In the 1840s, the village got caught up in the Qays–Yaman rivalry and was at one time plundered. In 1870, Victor Guérin noted the village, Cheptin, on the slopes of a hill in the distance. An Ottoman village list of the same year, 1870, showed that Schetin had 16 houses and a population of 42, though the population count only included men. In 1882, the PEF's Survey of Western Palestine (SWP) described ‘’Shebtin’’ as: "a small village in a valley, with a well to the east. It appears to be an ancient site, and has rock cut tombs south of it." British Mandate era In the 1922 census of Palestine, conducted by the British Mandate authorities, Shebtin had a population of 63 inhabitants, all Muslims, increasing in the 1931 census to a population of 110, still all Muslim, in 20 houses. In 1945 statistics the population of Shabtin was 150 Muslims, with 4,423 dunams of land, according to an official land and population survey. Of this, 27 dunams were used for plantations and irrigable land, 1,158 dunams for cereals, while 7 dunams were built-up (urban) land. Jordanian era In the wake of the 1948 Arab–Israeli War, Shabtin came under Jordanian rule. The Jordanian census of 1961 found 232 inhabitants. Post-1967 During the Six-Day War in 1967, Shabtin came under Israeli occupation. After the 1995 accords, 7.2% of Shabtin land was classified as Area B, the remaining 92.8% as Area C. Israel has confiscated 1,781 dunams of land from Shabtin in order to construct two settlements, Nili and Na'aleh. References Bibliography External links Welcome To Shabtin Survey of Western Palestine, Map 14: IAA, Wikimedia commons Shabtin Village (Fact Sheet), Applied Research Institute–Jerusalem (ARIJ) Shabtin Village Profile, ARIJ Shabtin photo, ARIJ
Shabtin

Shabtin (en árabe: شبتين‎) es una localidad palestina de la gobernación de Ramala y Al Bireh en Cisjordania, Estado de Palestina. La Oficina Central de Estadísticas de Palestina (PCBS) estima que en 2023 su población era de 1278 habitantes.​ Geografía Shabtin se encuentra a 16,4 kilómetros al noroeste de Ramala. La superficie total del municipio era de 4478 dunams (447,8 ha) en 2012. Limita al este con Al-Itihad, al norte con Shuqba, al oeste con Ni'lin y Deir Qaddis al sur.​ Se sitúa a una altitud de 243 m sobre el nivel del mar, y recibe 554,3 mm de precipitación media anual, con aproximadamente 61 % de humedad media anual. La temperatura media anual es de 19° C.​ Administración israelí En virtud del acuerdo de Oslo II firmado en 1995, 32,4 ha (7,2% de la superficie total) corresponden al Área B, donde el Estado de Palestina ejerce el control civil pero Israel se encarga del poder militar. La mayoría de los habitantes de Shabtin residen en el Área B. Las 415,4 ha restantes (92,8% de la superficie total) corresponden al Área C, bajo control absoluto de Israel.​ El gobierno israelí confiscó 374 dunams de tierra de Shabtin para la construcción de los asentamientos israelíes de Nili y Na'aleh al sur del pueblo, asentamientos que se extienden también sobre tierras de los pueblos de Deir Qaddis y Al-Itihad.​ Referencias
Shabtin

Shabtin, en arabe : شبتين, est un village du gouvernorat de Ramallah et Al-Bireh en Palestine. Il est situé à 14,4 km au nord-ouest de Ramallah et au centre de la Cisjordanie. Selon le recensement du bureau central palestinien des statistiques, la localité compte une population de 1 136 habitants en 2017. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Shabtin » (voir la liste des auteurs). Liens externes Portail de la Palestine
Al-Qasemi Academic College of Education

The Al-Qasemi Academic College of Education is an academic college located in the city of Baqa al-Gharbiyye in the Haifa District in Israel. The College was founded in 1989 as a college for Sharia and Islamic Studies, is authorized by the Council for Higher Education in Israel and specializes in the following fields: Islamic Studies, Arabic Language and Literature, English Language and Literature, Mathematics and Computers in the elementary and secondary tracks, Early Childhood Education track, Special Education track. The college employs 120 faculty members, both Arabs and Jews. In 2008, it had a student population of 1,600 from all over Israel. See also Education in Israel References External links Al-Qasemi College Official homepage The Only Jew In The Room: Searching For Understanding In An Arab Islamic College
Saint George Greek Orthodox Cathedral, Acre

Saint George Greek Orthodox Cathedral (Greek: Εκκλησία και Μοναστήρι του Αγίου Γεωργίου) is an Orthodox church and monastery located in Acre, Israel. It dates back to 16th century and is built on the ruins of a Byzantine church. The walls of the church were covered with carved wood. To the east of the church, and five blocks away, there is another monastery built on the ruins of the Crusader buildings. The clergy in this monastery reside in the church because it is to the Bishop of Galilee for the Greek Orthodox. There is a list of marble monastery inscribed with the name of two British marines officers who fell during the battles of Acre in 1799 and 1840. The church is the cathedral of the Metropolis of Ptolemais (Acre), a diocese of the Greek Orthodox Church of Jerusalem. Gallery References
Cerkiew św. Jerzego w Akce

Cerkiew św. Jerzego – świątynia prawosławna tradycji greckiej (w jurysdykcji Patriarchatu Jerozolimskiego), zlokalizowana na Starym Mieście Akki, na północy Izraela. Historia Cerkiew została wybudowana w 1545 i jest uznawana za najstarszą świątynię chrześcijańską zbudowaną w Akce w okresie osmańskim. Prawdopodobnie stoi on na gruzach wcześniejszego kościoła krzyżowców, jednak dotychczasowe badania archeologiczne nie potwierdziły tego. Jednak pierwsze historyczne dowody istnienia tej cerkwi w Akce pochodzą dopiero z 1631. Miasto odwiedził wówczas mnich Eugene Roger, który opisał klasztor i cerkiew prawosławną poświęconą św. Grzegorzowi. W 1666 miasto odwiedził lekarz Gabriel Bremond, który opisał cerkiew jako najpiękniejszą świątynię chrześcijańską w krajach Lewantu. Architektura Cerkiew sprawia niepozorne wrażenie. Jest to stosunkowo niski budynek, który prawie jest pozbawiony zewnętrznych zdobień. Prowadzą do niego niewielkie drzwi, nad którymi umieszczono kamienne reliefy. We wnętrzu zachowały się zdobienia. Przypisy Linki zewnętrzne St George Church-Acre Virtual Tours. [w:] Yourway Ltd. [on-line]. [dostęp 2013-01-08]. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-02-10)]. (ang.).
Marj Sanur

Marj Sanur (Arabic: مرج صانور, translation: "Sanur Valley"; also called Marj al-Ghuruq, translation: "Drowning Valley" is a closed basin within the northern mountains of the West Bank, located entirely in the southern Jenin Governorate, in between the cities of Jenin (to the north) and Nablus (to the south). Adam Zertal theorized that Majr Sanur was the territory of the Milcah clan of the Israelite tribe of Manasseh during the Iron Age. Today Seven villages border the valley: Sanur, Meithalun, Siris, al-Judeida, Sir, Misilyah and Zawiya. Meithalun is the largest village around the valley and it has the largest share of Marj Sanur's land. Name In Arabic, marj translates as the "fertile valley" or "meadow". The valley is named after the village of Sanur, one of seven Palestinian villages that border the valley. Geography Marj Sanur's maximum length is 7.5 kilometers and maximum width is 3.5 kilometers. The average elevation in the valley is between 350 and 360 meters above sea level, with the highest elevation at 370 meters and the lowest elevation at 348 meters. Surrounding the valley on all sides are mountains and hills with a range of elevation from 450 meters above sea level to Mount Hureish, which has an elevation of 764 meters above sea level. Marj Sanur is also a seasonal lake, usually between December and April, as the basin has no drainage outlet. It typically becomes flooded when rainfall is higher than 600 millimeters per year. There are five entrances into Marj Sanur. Its total area is roughly 20 square kilometers, while its drainage basin is about 55 square kilometers, most of which is in the Jenin Governorate, with two square kilometers extending into the Tubas Governorate. Marj Sanur abuts the Qabatiya Mountains to the north, the Zawiya Hills to the west and the Musheirif Highlands to the south. Further to the northwest is the Sahl Arraba valley and further to the east, past the towns of Aqqaba and Tubas, is the Jordan Valley. Seven villages border the valley: Sanur, Meithalun, Siris, al-Judeida, Sir, Misilyah and Zawiya. Meithalun is the largest village around the valley and it has the largest share of Marj Sanur's land. The larger towns of Qabatiya and Jenin are located further north of Marj Sanur. History Zertal suggested that Majr Sanur was the territory of the Milcah clan of the Israelite tribe of Manasseh during the Iron Age. He also proposed that Khirbet Kheibar, an archeological site and tell located on a hill overlooking Meithalun, served as the capital of Milcha's territory during the Iron Age. References Bibliography
Meczet ar-Raml

Meczet ar-Raml – meczet na Starym Mieście Akki, na północy Izraela. Historia Meczet ar-Raml został wybudowany w 1702 roku na ruinach kościoła z okresu krzyżowców. W późniejszym czasie został rozbudowany, aby zaspokoić potrzeby rosnącej populacji miasta. Wchodził on w skład kompleksu magazynów i sklepów Chan asz-Szawarda. Architektura Meczet wraz z dziedzińcem przylega od wschodu do Chan asz-Szawarda. Nad meczetem góruje biała kopuła i wysoki minaret. Przypisy
Musheirifa

Musheirifa (en arabe : المشيرفة, en hébreu : מושיריפה ou מושיירפה) est un village arabe du district israélien de Haïfa. Il est situé dans la région du Wadi Ara, dans le nord du Triangle, à 4 km au nord-est d'Umm al-Fahm. Depuis 1996, il est sous la juridiction du conseil local de Ma'ale Iron. À la mi-2016, la population de Musheirifa était de 3472 habitants, tous musulmans. Le village est divisé en quatre quartiers: Ighbarieh, El-Manshya, Jabbarin et le vieux village. Les habitants sont pour une grande part membres du clan Ighbarieh, qui habite les parties supérieures du village, et du clan Jabbarin, qui habite les parties inférieures. Bayada, qui était un quartier du village, s'en est séparé et est devenu un nouveau village. Musheirifa est médiocrement loti en infrastructures et, comme beaucoup d'autres villages de la région du Wadi Ara, manque de beaucoup d'équipements sociaux et de loisirs. Notes et références Articles connexes Localités arabes en Israël Liens externes Bienvenue à Musheirifa Survey of Western Palestine, carte 8 : AAI, Wikimedia commons Portail d’Israël
Bab al-Rahma Cemetery

Bab al-Rahma cemetery, also known as Golden Gate Cemetery, is located along the outside of the eastern wall of Al Aqsa Mosque in Jerusalem. It extends from Bab Al-Asbat (Lions' Gate) to the end of the Al-Aqsa Mosque wall near the Umayyad palaces on the southern side. It has an area of about 23 acres. The Bab al-Rahma cemetery contains many graves of the Companions, most notably Ubadah ibn al-Samit and Shadad ibn Aus, and the graves of Mujahideen who participated in the conquest of Jerusalem during the Omari and Ayyubid conquests. The road to Lions' Gate separates the cemetery in two, Bab al-Rahma Cemetery to the south and Al-Asbat Gate Cemetery to the North. Since at least 2011, Palestinian sources assert that the Israeli government intends to convert part of the cemetery into a biblical garden. According to Israel's courts and Nature and Parks Authority, work near the cemetery is minor and no displacement of graves is allowed. References External links Media related to Bab al-Rahmah Cemetery at Wikimedia Commons
Ministry of National Economy (Palestine)

The Ministry of National Economy is a government agency in Palestine responsible for overseeing the country's economic policies and programs. Its primary role is to promote economic development and growth through the implementation of various economic policies and programs. The current minister is Mohammed al-Amour. The ministry is responsible for a range of functions, including the development and implementation of economic policies, the management of public finances, the regulation of economic activity, and the promotion of trade and investment. Some of the specific areas of focus for the Ministry of National Economy in Palestine include: Promoting private sector development and entrepreneurship Encouraging foreign investment and trade Developing and implementing policies to support economic growth and development Managing public finances and ensuring fiscal sustainability Regulating economic activity to ensure fair competition and protect consumers List of ministers All-Palestine Government Government of Palestine References
Letecká základna Tel Nof

Základna Izraelského vojenského letectva Tel Nof (hebrejsky בסיס חיל-האוויר תל נוף‎, Besis chejl ha-avir Tel Nof) (ICAO: LLEK), též známá jako Air Force Base 8 (doslova „základna letectva 8“), je jedna ze tří hlavních leteckých základen Izraelského vojenského letectva (IAF). Tel Nof se nachází poblíž města Rechovot. Základna byla založena během Britského mandátu Palestina pod názvem RAF Aqir a sloužila jako hlavní základna Královského letectva (anglicky: Royal Air Force, RAF) v Palestině. Během války za nezávislost byla pojmenována základna Ekron. Dnes je Tel Nof domovskou základnou několika bojových a vrtulníkových letek. Zároveň je domovskou základnou několika speciálních jednotek Izraelských obranných sil, včetně Jednotky 669 (letecká záchranná a evakuační jednotka) a výcvikového centra parašutistů. Do dubna 1966 byla domovskou základnou pro leteckou akademii IAF, která se poté přestěhovala na leteckou základnu Chacerim. Jednotky 106. peruť – F-15C/D 114. peruť – CH-53 118. peruť – CH-53 133. peruť – F-15C/D 210. peruť – IAI Ejtan Letecké zkušební centrum Jednotka 669, letecká záchranná a evakuační jednotka Parašutistické výcvikové centrum Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Tel Nof Airbase na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letecká základna Tel Nof na Wikimedia Commons (anglicky) Global Security.org – Tel Nof (Tel Nov) (anglicky) Airports Worldwide – Tel Nof (anglicky) Britains Small Wars – RAF in Palestine
Base Aérea de Tel Nof

La base aérea de Tel Nof (en hebreo: בָּסִיס חֵיל-הַאֲוִויר תֵּל נוֹף, en inglés: Lookout hill) (OACI: LLEK), también conocida como Base Aérea 8, es la base más antigua y principal de la Fuerza Aérea de Israel (IAF) ubicada a 5 km al sur de Rehovot, Israel.​​ Tel Nof alberga dos escuadrones de cazas de ataque, dos helicópteros y un UAV. También se encuentran en la base el Centro de Pruebas de Vuelo Manat y varias unidades especiales de las Fuerzas de Defensa de Israel (IDF), entre otras la Unidad 669 (Búsqueda y Rescate de Combate helitransportado, CSAR) y el centro de entrenamiento de la Brigada de Paracaidistas y su cuartel general. Referencias Enlaces externos
Base aérienne de Tel Nof

La base aérienne de Tel Nof, également connue sous le nom d'Air Force Base 8, est l'une des trois principales bases aériennes de l'armée de l'air israélienne. Elle est située près de Rehovot. Tel Nof était à l'origine RAF Aqir, la principale base de la Royal Air Force en Palestine mandataire. Au cours de la guerre israélo-arabe de 1948, il lui a été donné le nom de base aérienne d'Ékron. Elle est établie sur les terres du village arabe d’Aqir, expulsé en 1948. Aujourd'hui, Tel Nof héberge plusieurs escadrons d'hélicoptères de combat. Plusieurs unités spéciales des Forces de défense israéliennes y sont également situées, notamment l'Unité 669, aéronefs de combat de recherche et de sauvetage, et le centre de formation des parachutistes. Notes et références Liens externes https://www.globalsecurity.org/military/world/israel/tel_nof.htm Portail d’Israël Portail de l’histoire militaire Portail de l’aéronautique
Base aerea di Tel Nof

La base aerea di Tel Nof ,(in ebraico: עברית ; in inglese: Tel Nof Israeli Air Force Base) , nota in Israele anche come Air Force Base 8, è una delle tre principali basi aeree della Israeli Air Force. Tel Nof si trova nei pressi della "città della scienza" Rehovot nella parte centrale di Israele. Venne fondata durante il Mandato britannico della Palestina come RAF Aqir ed è stata la principale base della Royal Air Force in Palestina per molti decenni. Durante la guerra arabo-israeliana del 1948, gli venne dato il nome Base Aerea Ekron. Oggi Tel Nof ospita alcuni squadroni di caccia-bombardieri ed elicotteri. Alcune unità speciali delle Israel Defense Forces hanno la base operativa qui, includendo l'Unit 669 (airborne combat search and rescue) e il centro di addestramento dei paracadutisti. Tel Nof era la sede dell'accademia di volo della IAF fino all'aprile del 1966 quando venne trasferita alla Hatzerim Airbase. Alcuni analisti militari sostengono che molte armi nucleari di Israele sono stoccate dentro oppure attorno alla Tel Nof Airbase. In aggiunta, alcuni sostengono che aerei caccia-bombardieri (in passato F-4 Phantom II e attualmente soprattutto F-15) capaci di trasportare e compiere attacchi con questi carichi nucleari siano stati in stato di allerta 24/24 ore 7/7 giorni per gli ultimi 30 anni. Unità 106 Squadron F-15C/D 114 Squadron CH-53 118 Squadron CH-53 133 Squadron F-15C/D Flight Test Center Unit 669, COMBATSAR (search & rescue aerotrasportato da combattimento). Centro addestramento paracadutisti Depositi di bombe nucleari aviolanciabili (dal deposito di Tirosh) Note Voci correlate Base aerea di Palmachim Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Base aerea di Tel Nof Collegamenti esterni (EN) Mappa dell'aeroporto di Tel Nof, su maplandia.com. (EN) Tel Nof from globalsecurity.org, su globalsecurity.org. (EN) Aeroflight World Airforces, su aeroflight.co.uk. URL consultato il 30 maggio 2006 (archiviato dall'url originale il 20 maggio 2006). (EN) The RAF in Palestine, su britains-smallwars.com. URL consultato il 21 luglio 2007 (archiviato dall'url originale il 6 agosto 2007).