NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Levante-Messe

Die Levante-Messe (hebräisch יְרִיד הַמִּזְרָח Jərīd ha-Mizrach, deutsch ‚Orient-Messe‘; arabisch معرض الشرق, DMG maʿriḍ aš-šarq ‚Orient-Ausstellung‘; englisch Levant Fair oder Orient Fair) war eine internationale Fachmesse in Tel Aviv, die in den Jahren 1929 bis 1936 stattfand. Geschichte und Beschreibung Ein Schaufenster für den Jischuv Die Levante-Messe wurde nach einer Reihe von Ausstellungen und Messen 1932 erstmals Levant Fair genannt, nach der Levante, die die Länder des östlichen Mittelmeers bezeichnet. Die Ausstellungen hatten internationale und anfänglich insbesondere auch arabische Beteiligung, sie wurden zum wirtschaftlichen Mittelpunkt des Jischuv, des zunehmend zionistischen jüdischen Bevölkerungsteils. Im Norden von Tel Aviv war sie ab 1934 im permanenten Ausstellungspavillon beheimatet und erhielt Unterstützung von Arthur Grenfell Wauchope, dem britischen Hochkommissar für Palästina und Transjordanien. Kommerzieller Erfolg und künstlerische Modernität „Ein Kristallisationspunkt bei der erfolgreichen Durchsetzung des architektonischen Modernismus ist die Levante-Messe von 1934.“ Bedeutende Architekten wie Arieh Elhanani, Genia Awerbuch, Richard Kauffmann, Josef Neufeld und Arieh Sharon planten und errichteten Ausstellungspavillons im Stil der Moderne. Für die Messe wurden Medaillen hergestellt und vergeben, die als Motiv wie das Plakat ein stilisiertes fliegendes Kamel – das Flying Camel – zeigen. Die Medaillen von 1932 und 1936 hatte der israelische Künstler und Kameenschneider Moshe Murro nach dem Entwurf El-Chananis, der auch Grafiker war, hergestellt. Das später in Tel Aviv errichtete Ausstellungszentrum Israel Trade Fairs & Convention Center verwendet dieses Motiv noch immer als Logo. 1934 fand die Messe in der Zeit vom 26. April bis zum 26. Mai statt. Das Plakat für die Messe des Jahres 1936 hatte der in Österreich geborene israelische Grafiker Franz Krausz (1905–1998) entworfen. Vom Niedergang zur Neuauflage Während dem Arabischen Aufstand (1936–1939) wurde der Betrieb eingestellt. Im Zweiten Weltkrieg wurde das Gelände von der britischen Armee als Trainings-Camp requiriert. Ab 1959 wurde der Versuch gemacht, die Tradition der Messe wieder aufleben zu lassen. Doch war die vom 5. Juni bis 5. Juli 1962 abgehaltene Schau im Tel Aviver Messepark, die mit rund 700.000 Besuchern eigentlich ein Erfolg war, bald die letzte ihrer Art. Das Plakat gestaltete Dan Reisinger. Bibliographie Jaques Adler: Die Levante-Messe in Tel Aviv, in: Palästina: Zeitschrift für den Aufbau Palästinas, Heft 5 (1936), S. 254–257. Schweiz-Palästina – Levant Fair-Levantemesse, 26. IV.-26. V. 1934 (Tel Aviv): Die Schweiz auf der Levantemesse, Zürich: Jüdische Pressezentrale, 1934. Weblinks The Levant Fair in Tel Aviv (1934–6). In: ny27.com. Archiviert vom Original am 16. Februar 2011; abgerufen am 2. September 2024 (englisch). “City of Work and Prosperity”: The Levant Fair. In: Stanford University. Archiviert vom Original am 10. März 2016; abgerufen am 2. September 2024 (englisch). Einzelnachweise
La Feria de Levante

La Feria de Levante (en hebreo: יריד המזרח; Yarid HaMizrach) fue una feria internacional celebrada en Tel Aviv en los años 1930. Es también el apodo del lugar donde se celebró la feria. Véase también Centro de Convenciones de Tel Aviv Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre La Feria de Levante. Levant Fair - official website The Levant Fair in Tel Aviv (1934-6). "City of Work and Prosperity": The Levant Fair. Orient Fair posters.
Foire du Levant

La Foire du Levant (יריד המזרח - Yarid HaMizrah) est une foire commerciale internationale qui s'est tenue à Tel Aviv dans les années 1930 (en 1932, 1934 et 1936). C'est aussi le surnom de l'endroit où a eu lieu la foire. Annexes Articles connexes Israel Trade Fairs & Convention Center Liens externes (en) The Levant Fair in Tel Aviv (1934-6). (en) "City of Work and Prosperity": The Levant Fair. Orient Fair posters. Portail du commerce Portail de l’entre-deux-guerres
Fiera del Levante (Tel Aviv)

La Fiera del Levante (in ebraico יריד המזרח - Yerid HaMizrach) è stata una fiera internazionale che si è svolta a Tel Aviv tra il 1933 e il 1934. È anche il nome del sito che l'ha ospitata. Voci correlate Centro congressi di Tel Aviv Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Orient Fiera Collegamenti esterni The Levant Fair in Tel Aviv (1934-6). "City of Work and Prosperity": The Levant Fair. Orient Fair posters.
Ярмарка Востока

Ярмарка Востока (Levant Fair, ивр. יריד המזרח‎, «Ерид ха-Мизрах») — международная торговая ярмарка, проходившая в районе Тель-Авивского порта в 1920-х и 1930-х годах. В 1936 году была закрыта, на её месте действовала другая ярмарка. После обретения Израилем независимости торговля на месте прежней ярмарки прекратилась, вместо этого появились мастерские и гаражи. В 1959 году ярмарка была возобновлена в комплексе Тель-Авивского центра ярмарок (ныне Экспо Тель-Авив). Галерея Ссылки Ярмарка Востока — official website Архивная копия от 3 августа 2017 на Wayback Machine The Levant Fair in Tel Aviv (1934—1936). «City of Work and Prosperity»: The Levant Fair. Levant Fair posters Архивная копия от 23 января 2014 на Wayback Machine.
Левант Фаир

Левант Фаир (Levant Fair - יריד המזרח - Yarid HaMizrach) био је међународни сајам одржан у близини Тел Авив Порта 1920-их и 1930-их. То је такође надимак локације на којој је одржан сајам. Галерија Спољашње везе Levant Fair - official website Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (3. август 2017) The Levant Fair in Tel Aviv (1934-6). "City of Work and Prosperity": The Levant Fair. Orient Fair posters.
Левант Ярмарок

Ярмарок Левант (Levant Fair — יריד המזרח, Yarid HaMizrach) — міжнародний торговельний виставковий зал, який розташовувався у порту Тель-Авіва у 1920-х та 1930-х роках. Це також назва місця проведення ярмарку. Галерея Див. також Тель-Авів (порт) Ізраїльський Центр торгових ярмарків і виставок Посилання Levant Fair - official website [Архівовано 3 серпня 2017 у Wayback Machine.] The Levant Fair in Tel Aviv (1934-6). «City of Work and Prosperity»: The Levant Fair. Orient Fair posters [Архівовано 23 січня 2014 у Wayback Machine.].
Kettingkoepel

De Kettingkoepel (Arabisch: Qubbet as-Silsilla) is een paviljoen op de Tempelberg (Haram al-Sharif) in Jeruzalem. De Kettingkoepel staat ten oosten van de Rotskoepel (Qubbet as-Sakhra) en ten noorden van de al-Aqsa Moskee en is de plaats waar op de Dag des Oordeels de goeden van de kwaden gescheiden zullen worden. Het paviljoen zou zijn naam te danken hebben aan de ketting die er gehangen zou hebben toen er werd rechtgesproken, en waarom die niet meer bestaat. De ketting kon aangeraakt worden door iedereen die de waarheid sprak. Indien iemand loog ging de ketting omhoog, waardoor hij buiten zijn bereik kwam. Externe link Rotskoepel en Kettingkoepel - columbusmagazine.nl
Domo da Cadeia

O Domo da Cadeia (em árabe: قبة السلسلة, Qubbat al-Silsila) é uma pequena construção localizada adjacente ao leste da Cúpula da Rocha no Monte do Templo, em Jerusalém. Uma das estruturas mais antigas do Haram ash-Sharif (o nome árabe do Monte do Templo), não é uma mesquita ou santuário, mas é usado como uma casa de oração. Foi construído pelos califas omíadas, posteriormente tornando-se uma capela cristã sob a administração Cruzada, sendo restaurado como uma casa de oração pelas Aiúbidas e sendo renovado pelos mamelucos, otomanos e os palestinos baseados na administração Waqf. História Algumas estruturas dentro do Monte do Templo datam de períodos pré-islâmicos, mas é amplamente aceito pelos estudiosos, tanto árabes como acadêmicos ocidentais que o Domo da Cadeia foi construído originalmente durante o governo Omíada, à mando do califa Abedal Maleque ibne Maruane, em 691. O projeto Omíada do edifício, em grande parte, permaneceu inalterado por restaurações posteriores. Além de ser uma casa de oração, a cúpula foi usada como um tesouro para a comunidade muçulmana local. Quando os cruzados conquistaram Jerusalém em 1099, eles identificaram a cúpula como o local onde São Tiago foi martirizado e, transformaram o edifício em uma capela dedicada a ele. Em 1187, o prédio foi devolvido as funções de edifício muçulmano depois que Saladino reconquistou Jerusalém para os muçulmanos seljúcidas. Em 1199, foram renovados o teto e os pavimentos, e mármore foi adicionado às colunas pelos dirigentes Aiúbidas. Os cruzados reconquistaram Jerusalém em 1238, mas eles foram derrotados pelos mamelucos. O sultão mameluco Baibars reformou e reduziu ligeiramente o número de colunas no século 13, bem como o mirabe com mármore. Em 1561, sob a direção do sultão otomano Solimão, o Magnífico, os azulejos do mirabe foram vidrados e, cerca de 200 anos depois, em 1760, mais peças foram adicionados a ele. A última grande reforma foi realizada pelo waqf islâmico de Jerusalém entre os anos de 1975 a 1976. Arquitetura do Edifício O edifício é constituído por uma estrutura hexagonal abaulada com arcos abertos. A cúpula, que consiste num tambor sextavado interior, é feito de madeira e é suportado por seis colunas, delimitada por uma parede inferior do telhado. O telhado está situado no topo de onze colunas apoiadas por uma galeria exterior poligonal. O plano da estrutura é uma base triangular com dois espaços intercolunares da parte interior do domo, que correspondem a três dos polígonos exteriores nos lados nordeste e noroeste. A parede quibla contém o mirabe ou nicho de oração e é ladeado por duas colunas menores. Há um total de dezessete colunas na estrutura, excluindo o mirabe, ao contrário da quantidade original, que tinha vinte anos. O Domo da Cadeia tem um diâmetro de 14 metros, tornando-se o terceiro maior prédio no Monte do Templo após a Mesquita de al-Aqsa e a Cúpula da Rocha. Ver também Mesquita de al-Aqsa Referências
Купол Цепи

Купол Цепи (араб. قبة السلسلة‎; ивр. כיפת השלשלת‎) — отдельностоящий купол, располагающийся в Старом городе в Иерусалиме. Одна из старейших структур на Храмовой горе. Он не является мечетью или храмом, но используется в качестве молельного дома. Купол имеет диаметр 14 метров, что делает его третьим по величине зданием на Храмовой горе после мечети аль-Акса и Купола Скалы. История создания Некоторые структуры внутри купола датируются доисламскими временами, но среди ученых широко принята гипотеза, что Купол Цепи был построен в эпоху вхождения территории Палестины в Омейядский халифат, во время правления Абдул-Малик ибн Мервана. После вторжения крестоносцев в Левант в 1099 году купол стал часовней, посвященной Иакову Зеведееву. В 1187 году здание было возвращено мусульманам после того, как Саладин отбил Иерусалим у крестоносцев. Последний капитальный ремонт был проведен в 1975—76 годах. По мнению арабских историков Купол Цепи (без учёта внешней стены) был использован в качестве модели для Купола Скалы. Подобно последнему Купол Цепи имеет колонны, связанные между собой деревянными балками, и поддержку из аркад. Купол Скалы в три раза выше Купола Цепи, занимаемые ими площади и высоты пропорциональны. Примечания
Купол Ланцюга

Купол Ланцюга (араб. قبة السلسلة), Qubbat al-Silsilah) — окремо стоячий купол, розташований на схід біля Купола Скелі в Старому місті Єрусалиму. Одна з найдавніших споруд на Харам-аш-Шаріфі (Храмова гора), це не мечеть чи святиня, але використовується як будинок молитви. НазваЗа словами ізраїльського археолога Дана Багата, мусульманський письменник Ібн Абу Рабія, який писав про Єрусалим у 913 році лише через 200 років після того, як був побудований Купол скелі, засвідчив, що Купол ланцюга був «купол незалежний на Храмовій горі» і сьогодні названий так завдяки легенді, що датується часами царя Соломона. Він сказав, що в цьому місці між небом і землею був підвішений ланцюг. Якби двоє людей хотіли зхопити ланцюг, то тільки чесний міг це зробити; брехун чи несправедлива людина не змогли б цього зробити ІсторіяДеякі структури всередині купола датуються доісламським часом, але як серед арабських, так і серед західних вчених широко прийнята гіпотеза, що Купол Ланцюга був побудований в епоху входження території Палестини в Омеядський халіфат, під час правління Абд аль-Малік ібн Марвана. Після вторгнення хрестоносців в Левант у 1099 році купол став каплицею, присвяченій Якову Зеведеївому. Але у 1187 році будівлю було повернуто мусульманам після того, як Саладін відбив Єрусалим у хрестоносців. Останній капітальний ремонт був проведений в 1975-76 роках. АрхітектураБудівля складається з куполоподібної конструкції з двома концентричними відкритими аркадами, без бічних стінок, що могли її закривати. Купол, спирається на шестикутний барабан, виготовлений з бруса і підтримується шістьма колонами, які разом утворюють внутрішню аркаду. Другий, зовнішній ряд з одинадцяти колон створює одинадцятигранну зовнішню аркаду. Стіна кібли містить міхраб або молитовну нішу і є обрамлена двома меншими колонами. У структурі будівлі є загалом сімнадцять стовпців, виключаючи міхраб. З історичних джерел відомо, що спочатку там було двадцять колон, що свідчить про радикальну фазу перебудови, ймовірно у 13 столітті. Купол має діаметр 14 метрів, що робить його третім за величиною будівлею на Храмовій горі, після мечеті аль-Акса і Купола Скелі Галерея Примітки ДжерелаMurphy-O'Connor, Jerome (2008).The Holy Land: An Oxford Archaeological Guide from Earliest Times to 1700 Oxford University Press. p. 97. ISBN 0-19-923666-6.
Наблус

Наблус (на иврит: שְׁכֶם‎ /Шхем/, на латински: Flavia Neapolis /Флавия Неаполис/, на арабски: نابلس‎‎, Набулус) е втори по големина град в Западния бряг на река Йордан в Палестинската автономия. Населението на града е 134 116 души (2006). Население Населението на града е 134 116 души (2006), по-голямата част от които мъже: 50 945 (50,92 %), жените са: 49 089 (49,07 %) (1997). Приблизително половината от населението са под 20-годишна възраст, 28,4 % под 10 години, 20,8 % 10-19 години, 17,7% 20-29 години, 18 % 30-44 години, 11,1% 45-64 и 3,7 % са с над 65-годишна възраст (1997). Галерия Побратимени градове Вижте също Списък на градовете в Палестинската автономия Външни препратки Официален сайт на общината Архив на оригинала от 2009-12-03 в Wayback Machine. Източници
Nablus

Nablus (arapski: نابلس‎ Nāblus IPA: [næːblʊs]) , povijesni hebrejski naziv שכם‎ Šəḵem, ) je grad na Zapadnoj obali. Ima preko 100.000 stanovnika. Jedan je od najvećih gradova Palestinaca. Osnovan od strane rimskog cara Vespazijana godine 72. kao Flavia Neapolis, Nablusom su vladala mnoga carstvas tijekom njegove gotovo 2.000 godina duge povijesti. U 5. i 6. stoljeća, sukob između gradskih kršćana i Samaritanaca doživio je vrhunac u nizu samaritanskih pobuna protiv bizantske vladavine, prije njihova nasilnog gušenja godine 529. drastično smanjio broj Samaritanaca u gradu. Godine 636., Neapolis, zajedno s većinom Palestine, došao je pod vlast islamskog arapskog kalifata od Umara ibn el-Hattaba, a njegovo ime arabizirano u Nablus. Godine 1099., križari su preuzeli kontrolu nad gradom, za manje od jednog stoljeća, ostavivši njegovo mješovito muslimansko, kršćansko i samaritansko stanovništvo relativno nesmetano. Nakon što su Saladinove je Ajubidske snage preuzele kontrolu nad unutrašnjosti u Palestini 1187., islamska vladavina je ponovno uspostavljena, i nastavila se pod mamelučkim i kasnije osmanskim carstvom. Nakon njegovog uklapanja u Osmansko Carstvo godine 1517., Nablus je bio određen glavni grad okruga Jabal Nablus ("Planina Nablus"). Godine 1657., nakon niza preokreta, dio arapskih plemena iz sjevernog i istočnog Levanta je otpremljen u grad da potvrdi osmansku vlast, a lojalnost iz redova tih klanova odbijala je regionalne suparnike carstva u regiji je, kao što je Dhaher al-Omar u 18. stoljeću, i Muhamed Ali-koji je kratko vladao Nablusom, u 19. stoljeću. Kada je osmanska vlast ponovno čvrsto uspostavljena godine 1841, Nablusa je napredovao kao središte trgovine. Nakon gubitka grada i njegove predaje britanskim snagama tijekom Prvog svjetskog rata, Nablus je uključen u Britanski mandat Palestinu godine 1922., a kasnije je određeno da se formira dio Arapske države u Palestini pod UN-om planu podjele iz 1947 . Danas, stanovništvo je pretežno muslimansko, s malim kršćanskim i samaritanskim manjinama. Od 1995, gradom vlada palestinskinacionalnog saveza. U Starom Gradu, postoje brojna nalazišta arheološkog značaja, u rasponu od 1. do 15. stoljeća.Grad je poznat po svojoj kanafeh, popularnom slatkišu diljem Bliskog istoka, i industriji sapuna. Nezaposlenost je 60%. Lokacija Nablusa se povezuje s biblijskim Šekemom, gradom manašeova plemena i prijestolnicom kralja Šaula i ujedno prvom prijestolnicom drevnog Izraela.
Náblusz

Náblusz (arabul: نابلس Nablusz, héberül: שכם Schem, görögül: Νεάπολις Νeapolisz) Ciszjordánia második legnagyobb városa és egyben az azonos nevű, Náblusz kormányzóság székhelye. Jeruzsálemtől kb. 50 km-re északra egy keskeny völgyben fekszik, beékelve a Garizim és az Ebál hegyek közé. A város fő gazdasági ágazata a szappanipar és az olajkészítés. A lakosság túlnyomórészt muzulmán arab, csekély létszámú keresztény és szamaritánus közösséggel. A szamaritánusok szent helye a város melletti Garizim-hegy, itt állt a templomuk, amelyet Johannesz Hürkánosz Kr. e. 128 körül leromboltatott Szikem városával együtt, amely a mai Náblusz szomszédságában állt. 200 évvel később, Kr. u. 72-ben, Vespasianus római császár egy új várost a korábbi Szikemtől mintegy 2 km-re Flavia Neapolis néven alapított. A kora középkorban az arab hódítók a Neapolis névből adták neki az arabosított Náblusz nevet. 1927-ben egy földrengés nagy pusztítást okozott, amely után a várost szép terekkel, széles utcákkal építették újra fel. Népessége 2007-ben a népessége mintegy 126 000 fő volt. Azóta gyorsan nőtt. Városkép Jegyzetek Források Komjáthy Aladárné: A Szentföldön jártunk (Református Zsinati Iroda, 1985)
Nablus

Nablus (arab. نابلس, Nābulus) – miasto w Autonomii Palestyńskiej, na Zachodnim Brzegu Jordanu, w Samarii, na północ od Jerozolimy. Według danych szacunkowych na rok 2016 liczyło 153 061 mieszkańców. Historia Nablus to biblijne Sychem wzmiankowane w egipskich dokumentach z XIX wieku p.n.e., zasiedlone przez Samarytan, którzy przetrwali w grupach do dziś; zburzone w II wieku p.n.e., odbudowane jako Flavia Neapolis. W 636 roku podbite przez Arabów, miasto rozwijało się na wzór Damaszku, stolicy Omajjadow. W X wieku n.e. arabski geograf al-Muqaddassi nadal miastu miano „małego Damaszku”. 1099–1187 pod panowaniem krzyżowców i jako Naples przez krótki czas stolica ich królestwa; od XV wieku w imperium osmańskim; 1923–1948 należało do brytyjskiego mandatu Palestyny. W 1927 roku zostało poważnie zniszczone podczas trzęsienia ziemi; podczas palestyńskiego powstania narodowego w 1936 siedziba pierwszego Palestyńskiego Komitetu Narodowego. Czołowa pozycja miasta w ruchu oporu przeciw kolonializmowi i okupacji przyniosła mu miano „Góry Ognia” (arab. Jabal en-Nar). Od 1949 w Jordanii, od 1967 pod okupacją Izraela (jeden z trzech głównych ośrodków ruchu oporu Palestyńczyków); od 1993 w Autonomii Palestyńskiej; od 1995 autonomiczne miasto palestyńskie, jednak otoczone nielegalnymi osiedlami żydowskimi i posterunkami izraelskiej armii, nękane licznymi inwazjami. Miasto jest zablokowane siedmioma posterunkami izraelskiej armii, tzw. checkpointami, z których najgorszą sławę mają Beit Iba, Huwwara i Zaatara. Nablus w kwietniu 2002 roku, wraz z innymi miastami Zachodniego Brzegu, stał się celem izraelskiego ataku – tzw. operacji „Defensive Shield”, „Tarcza ochronna”. W odwecie za palestyński zamach bombowy w Netanii w Święto Paschy (30 ofiar śmiertelnych, 140 rannych), od 3 do 21 kwietnia izraelska armia, wspomagana przez F-16, śmigłowce, czołgi i buldożery zaatakowała mieszkalne dzielnice Nablusu, głównie zabytkowe Stare Miasto, zabijając dziesiątki i raniąc setki Palestyńczyków (w tym cywili). Niektórzy zostali pogrzebani żywcem w ruinach burzonych domów. Ponad 500 budynków zostało uszkodzonych, 60 całkowicie zburzonych, 221 nie nadawało się do użytku i groziło natychmiastowym zawaleniem. Gospodarka W mieście istnieją przedsiębiorstwa z gałęzi przemysłu spożywczego, drzewnego i mydlarskiego. Jest to również ośrodek handlu, rzemiosła (w tym wyrobów skórzanych), intensywnego sadownictwa (głównie drzewa cytrusowe) oraz funkcjonuje jako ośrodek turystyczny (znajdują się tu liczne zabytki: ruiny rzymskie, wielki meczet Salah El-Dien; w kościele znajduje się rękopis Pięcioksięgu Samarytan zwany Zwojem Abiszy; na wschód – znajduje się studnia Jakuba, a niedaleko grób Józefa). Transport Na zachód od miasta przebiega droga ekspresowa nr 55 (Kefar Sawa – Nablus). W pobliżu miasta znajduje się droga ekspresowa nr 60 prowadząca z Jerozolimy do Nazaretu. Współpraca Miejscowości partnerskie: Chasawiurt, Rosja Dundee, Szkocja Lille, Francja Nazaret, Izrael Neapol, Włochy Poznań, Polska Rabat, Maroko Schaerbeek, Belgia Stavanger, Norwegia Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona miasta (ang. • arab.)
Nablus

Nablus ( نابلس em árabe; שכם em hebraico, translit. Shechem ou Sichem) ou, menos comum, Naplusa (do francês Naplouse) é uma importante cidade da Palestina, na Cisjordânia, com 134.100 habitantes (2006), preponderantemente palestinos. Além de muçulmanos e cristãos, há cerca de 300 samaritanos palestinos. É um centro comercial e cultural palestino. Situada a aproximadamente 63 quilômetros ao norte de Jerusalém, está em uma posição estratégica, entre o Monte Ebal e o Monte Gerizim, lugares sagrados para diferentes religiões. Nablus foi a primeira capital do Reino de Israel. História Fundada no ano de 72, pelos romanos, situava-se a cerca de dois quilômetros a leste da antiga cidade bíblica de Siquém, tendo sido nomeada Flávia Neápolis ("nova cidade de Flávio") em homenagem ao imperador Vespasiano (Titus Flavius Vespasianus), fundador da dinastia Flávia. Em 636, depois de conquistada pelos árabes, a cidade foi por eles chamada Nablus ( نابلس) transcrição fonética do antigo nome romano. Os cruzados a chamaram « Naples » (a etimologia de Nápoles, Itália, é a mesma: Neápolis). A cidade tornou-se um dos centros principais do Reino de Jerusalém até sua destruição pelos cruzados, em 1202. Foi reconstruída pelos árabes. Economia Nablus tem um movimentado centro comercial, com restaurantes e um shopping center . As indústrias tradicionais continuam a operar em Nablus, tais como a produção de sabão, azeite e artesanato . Outras indústrias incluem a produção de móveis, a produção de azulejo, de transformação têxtil e de curtimento de couro . A cidade também é um centro de comércio regional de produtos em feiras. A maioria dessas indústrias estão localizadas na parte antiga da cidade. Referências Ligações externas Site sobre Nablus (em inglês)