NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Regavim

Regavim (hebrejsky רְגָבִים‎, doslova „Hroudy“, v oficiálním přepisu do angličtiny Regavim) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Haifském distriktu, v Oblastní radě Menaše. Geografie Leží v nadmořské výšce 104 metrů na pomezí hustě osídlené a zemědělsky intenzivně využívané pobřežní nížiny, respektive jejího výběžku – údolí Bik'at ha-Nadiv, a planiny Ramat Menaše. Na severním okraji vesnice do údolí vyúsťuje vádí Nachal Ada, do kterého zde od východu ústí Nachal Chatmit. Jihozápadně od obce stojí vrch Tel Eran. Jižně od obce terén klesá do údolí vádí Nachal Barkan. Dál k jihu začíná region Vádí Ara. Obec se nachází 12 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 55 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu, cca 32 kilometrů jihojihovýchodně od centra Haify a 13 kilometrů severovýchodně od města Chadera. Regavim obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky smíšené. Pobřežní nížina i vysočina Ramat Menaše je převážně židovská, ovšem 2 kilometry jihovýchodně od kibucu začíná pás měst ve Vádí Ara obydlených izraelskými Araby. Regavim je na dopravní síť napojen pomocí místní silnice číslo 653, jež vede do sousední obce Giv'at Ada. Západně od vesnice byl roku 2009 otevřen nový úsek dálnice číslo 6 (Transizraelská dálnice). Dějiny Regavim byl založen v roce 1948. Podle jiného zdroje došlo k jeho zřízení již roku 1947. Zakladateli kibucu byla skupina židovských přistěhovalců ze severní Afriky napojená na hnutí ha-Bonim Dror. Ta procházela předtím výcvikem v kibucech Bejt Oren a Bejt ha-Šita. Mezi zakladateli osady byli i židovští přistěhovalci z Itálie. Teprve v roce 1949 se osadníci přestěhovali do nynějši lokality. V červenci 1997 prošel kibuc privatizací a zbavil se většiny kolektivních prvků v hospodaření. V téže době prošla vesnice stavební expanzí, kdy byla na její jižní straně založena nová obytná čtvrť nazvaná אלוני רגבים – Alonej Regavim. Místní ekonomika je založena na zemědělství a průmyslu (továrna na plasty). V obci funguje muzeum dějin regionu s expozicí archeologických nálezů z doby kamenné objevených v této oblasti. Dále je tu veřejná knihovna a obchod. Demografie Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Regavim Židé (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství). Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 394 lidí. Během roku 2014 registrovaná populace stoupla o 6,8 %. Odkazy Reference Související články kibuc Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Regavim na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální stránky obce
Regavim

Regavim (Hebrew: רְגָבִים) is a kibbutz in northern Israel. Located near Umm al-Fahm, it falls under the jurisdiction of Menashe Regional Council. In 2024 it had a population of 671. Etymology The name Regavim is taken from the Hebrew word 'regev', meaning a very small piece of land or patch of soil, a word used in a Zionist poem about reclaiming the Land of Israel, "dunam by dunam, regev by regev." History The kibbutz group was established in 1947 by immigrants from Italy and North Africa who were members of the Habonim Dror youth movement. They first settled on the land of the depopulated Palestinian village of al-Butaymat in July 1948, before moving to the land of another depopulated Palestinian village, Qannir, in 1949. References External links Kibbutz website
Regavim

Regavim est un kibboutz du conseil régional de Ménashé créé en 1947 par les immigrants de Tunisie et d'Italie issus du mouvement Habonim Dror. Régavim dont l'appellation signifie "mottes de terre" est situé entre Hadera et la ville arabe d'Um el Fahm. Lien externe Site du Kibbutz Régavim Portail d’Israël
Regawim

Regawim (hebr. רגבים) – kibuc położony w Samorządzie Regionu Menasze, w dystrykcie Hajfa, w Izraelu. Członek Ruchu Kibucowego (Ha-Tenu’a ha-Kibbucit). Położenie Kibuc Regawim leży na południe od masywu Góry Karmel, w otoczeniu miasteczek Kafr Kara i Binjamina-Giwat Ada, kibucu Kefar Glikson, oraz moszawu Giwat Nili. Na wschód od kibucu znajduje się wojskowa baza szkoleniowa Sił Obronnych Izraela. Historia Pierwotnie w miejscu tym znajdowała się arabska wioska Qannir (arab. قنْير). Podczas wojny domowej w Palestynie (1947–1948) w wiosce stacjonował oddział Arabskiej Armii Wyzwoleńczej, który atakował pobliskie osiedla żydowskie. W dniach 22-25 kwietnia 1948 roku wioskę szturmowały żydowskie oddziały Hagany, które ostatecznie zdobyły Qannir. 9 maja 1948 roku do wioski wkroczyła Brygada Aleksandroni, która wysadziła w powietrze 55 domów. Prawdopodobnie wówczas wszyscy mieszkańcy wioski uciekli. Współczesny kibuc został założony w 1949 roku przez żydowskich imigrantów z Afryki Północnej i Włoch. Kultura i sport W kibucu jest ośrodek kultury, basen pływacki i boisko do piłki nożnej. Gospodarka Gospodarka kibucu opiera się na intensywnym rolnictwie i sadownictwie. Komunikacja Na zachód od kibucu przebiega autostrada nr 6, brak jednak możliwości bezpośredniego wjazdu na nią. Z kibucu wyjeżdża się na zachód drogą nr 653, którą dojeżdża się do miasteczka Binjamina-Giwat Ada. Przypisy Linki zewnętrzne Zdjęcie satelitarne kibucu Regawim Google Maps Mapa kibucu Regawim Amudanan
Nain (Israel)

Nain o Naim fou una població de Galilea esmentada a la Bíblia. El seu nom derivaria de l'hebreu naim que vol dir ‘agradable’. Estava prop de Natzaret i a uns 40 km de Cafarnaum. Se suposa que es tracta del modern llogaret de Nein (àrab: نين, Nayn; hebreu: ניין‎), al districte de Natzaret, al Consell regional de Bustan al-Marj, amb uns 1.600 habitants (2005), tots àrabs. Les ruïnes de l'antiga població són més grans que el lloc mateix. Al Nou Testament s'esmenta perquè allà Jesús de Natzaret hauria ressuscitat el jove fill únic d'una dona vídua (Lluc 7, 11-17). A la població moderna hi ha una església regentada per franciscans, que commemora el miracle; es va construir sobre un temple de l'edat mitjana, ja construït sobre un de més antic, probablement romà d'Orient. Bibliografia Carta (1999). The River Jordan: An Illustrated Guide from Bible Days to the Present, Kregel Publications. ISBN 0825423767, 9780825423765. Robinson, E.; Smith, E. Biblical Researches in Palestine, Mount Sinai and Arabia Petraea: A Journal of Travels in the year 1838. 3. Boston: Crocker & Brewster, 1841. Robinson, E.; Smith, E. (1856). Biblical researches in Palestine and the adjacent regions: a journal of travels in the years 1838 & 1852 by Edward Robinson, Eli Smith and others, Volum 2, J. Murray. Enllaços externs Welcome To Na'in Survey of Western Palestine, Map 9: IAA, Wikimedia commons
Najn

Najn (hebrejsky ניין‎, arabsky نين‎, anglicky Nein) je arabská vesnice v Izraeli, v Severním distriktu, v oblastní radě Bustán al-mardž. Geografie Leží v nadmořské výšce 228 metrů v Galileji, na severních svazích masivu Giv'at ha-More, nedaleko od okraje Jizre'elského údolí respektive jeho podčásti nazývané údolí Bik'at Ksulot. Z Giv'at ha-More sem stéká vádí Nachal Tevet. Vesnice se nachází cca 6 kilometrů severovýchodně od centra Afuly ale jen 1 kilometr od okraje jejích předměstí Giv'at ha-More a Afula ha-Ce'ira, cca 80 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu a cca 40 kilometrů jihovýchodně od Haify. Najn obývají izraelští Arabové, přičemž osídlení v tomto regionu je převážně židovské. Oblast s vyšším etnickým podílem Arabů začíná až na severovýchodních svazích Giv'at ha-More. Najn je na dopravní síť napojen pomocí místní komunikace, která ústí do dálnice číslo 75. Dějiny Najn bývá identifikován jako místo biblického sídla Naim, které zmiňuje Evangelium podle Lukáše coby místo konání Ježíšových zázraků. Ve středověku místo osídlili arabští Beduíni z klanu Zuabija. Ti sem dorazili poté, co překročili řeku Jordán. Část klanu se potom usadila zde a postupně zde utvořila trvalou osadu. Evropský cestovatel, který vesnici navštívil v 19. století, ji popsal jako zanedbanou chudou osadu. V roce 1880 vyrostl v centru obce křesťanský kostel provozovaný řádem františkánů. Po skončení britského mandátu během války za nezávislost v roce 1948 byla tato oblast ovládnuta izraelskou armádou, ale obyvatelé této vesnice nebyli vysídleni. Najn si tak zachoval svůj arabský ráz i ve státě Izrael. V Najn sídlí úřady oblastní rady Bustán al-mardž. Funguje tu základní škola. Vesnice je obklopena přírodní rezervací, která pokrývá vrcholové partie Giv'at ha-More a je částečně zalesněna. Demografie Podle údajů z roku 2014 tvořili populaci v Najn výlučně Arabové. Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 1744 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 1,0 %. Odkazy Reference Související články Izraelští Arabové Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Najn na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Bet Alon (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu oblastní rady
Naïn

Naïn (arabisch نين Nain, wörtlich ‚bezaubernd‘; hebräisch ניין Najin, wörtlich 'lieblich', 'grüne Weiden'; in der Vulgata lateinisch Naim) ist eine im Neuen Testament der Bibel ausschließlich im Evangelium nach Lukas erwähnte Kleinstadt. Naïn gehört seit 2000 zum Regionalverband Bustan al-Mardsch. Biblische Erzählung In Naïn hat nach Lk 7,11–17 Jesus von Nazaret einen verstorbenen jungen Mann vor den Augen seiner bereits verwitweten Mutter zum Leben erweckt. Die biblische Erzählung wird üblicherweise als Der Jüngling von Naïn tituliert. Lage von Naïn Naïn liegt knapp 20 km südwestlich vom See Genezareth und 7 km südwestlich vom Berge Tabor entfernt, in einer bergigen Region, an der südlichen Grenze Galiläas zu Samarien. Jesus selbst könnte Naïn passiert haben, als er, von Kafarnaum kommend, nach Nazareth (10 km nordwestlich von Naïn) unterwegs war. Im Jahre 1880 errichteten Franziskaner eine Kirche zum Andenken an Jesu Totenerweckung in Naïn. Heute ist Naïn trotz der Bekanntheit, die es durch seine Geschichte genießt, nach wie vor eine kleine Stadt, die Touristen frequentieren. In Naïn lebten nach dem Zensus 1931: 189 Menschen, allesamt Muslime, in 34 Häusern. Im Ort lebten 2022 1942 Einwohner. Weblinks Census of Palestine 1931. (PDF) Population of Villages, Towns and Administrative Areas. E. Mills, 1932, S. 75, abgerufen am 13. Dezember 2014 (englisch). Einzelnachweise
Naín

Naín o Naim (hebreo: Naín, «deleitoso [belleza]» o «pasto [prado]»; tal vez una transliteración del hebreo antiguo nîn, «descendiente»). Pueblo o aldea de Galilea donde Jesús resucitó al hijo de una viuda (Lc. 7:11). El lugar es ahora la aldea llamada Nein, y está a unos 8 km al norte de Jezreel, sobre una meseta, al pie del collado de Moré, ahora llamado Pequeño Hermón Era un poblado situado en el sur de Galilea, cerca de Nazaret y a cuarenta kilómetros de Cafarnaún. Es normalmente identificada con la aldea de Nein que aparece como un distrito de Nazaret. Sin embargo, aun existe mucho más amplias que la envergadura de la localidad indican que se trató de un asentamiento mucho más extenso. Bibliografía Comentario bíblico electrónico: Fundamentos de Esperanza. CASA
Naïm

Naïm (ou Naïn) est un village de Galilée cité par saint Luc dans son évangile (chapitre 7, versets 11 à 17) comme le lieu d'un miracle, la Résurrection à Naïn. Elle est probablement à identifier avec le village arabe de Nein, au sud de Nazareth. « Près de la porte » de cette ville, juste après avoir rassemblé ses disciples, Jésus y ressuscite le fils unique d'une veuve éplorée et sans ressource. Jésus interpelle le jeune homme :« réveille-toi » (ou lève-toi). Lorsqu'il se mit à parler Jésus « le rendit à sa mère » (Luc 7,15). Notes Liens externes Portail d’Israël Portail de la Bible
Nein

Nein, conosciuto anche come Nain o Naim, è un villaggio arabo situato in Israele. Si trova in Galilea, nel Distretto Settentrionale, nel Sottodistretto di Jezreel, a circa 14 Km da Nazareth e a breve distanza dal Monte Tabor. Dipende dal Consiglio regionale di Bustan al-Marj. Secondo il censimento del 2017, Nein ha 1 814 abitanti. Nel Vangelo secondo Luca è citato come il luogo in cui avvenne il miracolo della risurrezione del figlio della vedova di Nain. Storia Nain è menzionata negli scritti di Eusebio di Cesarea, che la localizza vicino al Monte Tabor e al villaggio di Endor. I Crociati la identificarono come la località menzionata nel Nuovo Testamento e costruirono una chiesa nel luogo dove sorgeva la casa della vedova in cui accadde il miracolo di Gesù. La chiesa andò successivamente in rovina. Nell’Ottocento, lo studioso Edward Robinson confermò l’identificazione di Nein con la Nain menzionata dal Vangelo di Luca. Nel 1881 i Francescani di Terra Santa acquistarono le rovine della chiesa e costruirono una nuova chiesa dove sorgeva la vecchia chiesa. Note Bibliografia Edward Robinson, Ely Smith, Biblical Researches in Palestine, Mount Sinai and Arabia Petraea: A Journal of Travels in the year 1838, Crocker & Brewster, 1841 Denys Pringle, The Churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem, Vol. 2, Cambridge University Press, 1993 Altri progetti Wikiquote contiene citazioni di o su Nein Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Nein
Naïn

Naïn (Hebreeuws: ניין, Arabisch: نين) ligt circa 20 km zuidwestelijk van het Meer van Genezaret en 7 km zuidwestelijk van de Taborberg, in een bergachtige regio, aan de zuidelijke grens van Galilea naar Samaria. Naïn wordt in het Nieuwe Testament van de Bijbel vermeld, het stadje geniet vooral bekendheid wegens een van de wonderen van Jezus. Gedurende de tijd nam Naïn in betekenis af. Op een bepaald moment was het niet meer dan een gehucht, waar slechts enkele families woonden. Aan het eind van de 19e eeuw werd Naïn beschreven als een klein dorp. Naïn wordt tegenwoordig regelmatig door pelgrims en toeristen bezocht. Het Bijbelverhaal Volgens het evangelie van Lucas 7:11-17 ging Jezus samen met de apostelen en een grote mensenschare naar Naïn. Net voor de stadspoort kwam Hij een grote rouwstoet tegen, het betrof de begrafenis van de enige zoon van een weduwe. Jezus kreeg medelijden met de vrouw en beval de dode jongen op te staan. In aanwezigheid van de weduwe en een grote menigte stond de dode jongen op en begon te spreken. Jezus moet ook via Naïn gereisd hebben, toen Hij volgens het evangelieboek Matteüs, vanuit Nazareth komend, onderweg was naar Kafarnaüm. In het jaar 1880 bouwden franciscanen hier een kapel ter herinnering aan de opwekking van de jongeling van Naïn.
Nein

Nein (hebreiska: נין, Na‘im, נעים) är en by i norra Israel cirka 14 km söder om Nasaret. Den är belägen i Norra distriktet, i den norra delen av landet. Nein ligger 234 meter över havet och antalet invånare är 1 588. Nein omnämns som Nain i Lukasevangeliet 7:11–17. Där bodde en änka som hade mist sin son. När Jesus såg änkan och den döde sonen som bars ut ur staden fylldes han av medlidande med henne. Han gick fram till båren, rörde vid den och sade till mannen: ”Unge man, jag säger dig: Stig upp!” Mannen satte sig upp. Han levde. Han kunde tala. Och folket som stod runt omkring blev alla mycket tagna. Terrängen runt Nein är kuperad åt nordost, men åt sydväst är den platt. Runt Nein är det ganska tätbefolkat, med 80 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är ‘Afula ‘Illit, 2,2 km väster om Nein. Trakten runt Nein består till största delen av jordbruksmark. Medelhavsklimat råder i trakten. Årsmedeltemperaturen i trakten är 23 °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är 34 °C, och den kallaste är januari, med 11 °C. Genomsnittlig årsnederbörd är 553 millimeter. Den regnigaste månaden är januari, med i genomsnitt 165 mm nederbörd, och den torraste är juli, med 1 mm nederbörd. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Nein.
Štula

Štula (hebrejsky שְׁתוּלָה, v oficiálním přepisu do angličtiny Shetula, přepisováno též jako Shtula) je vesnice typu mošav v Izraeli, v Severním distriktu, v Oblastní radě Ma'ale Josef. Geografie Leží v nadmořské výšce 664 metrů, v hornaté oblasti v centrální části Horní Galileji, cca 20 kilometrů od břehů Středozemního moře, přímo na libanonské hranici. Podél ní se v severojižním směru východně od vesnice táhne pás vrcholků zvaných Har Ajta. Konkrétně jde o kopce Har Rahav, Har Magor a Har Amiram. Mezi posledními dvěma jmenovanými vede k západu horní tok vádí Nachal Becet. Jižně od vesnice terén prudce klesá do údolí Nachal Šarach, které je tu lemováno strmým terénním zlomem. Obec se nachází cca 8 kilometrů severovýchodně od města Ma'alot-Taršicha, cca 122 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu a cca 42 kilometrů severovýchodně od centra Haify. Štulu obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je převážně židovské. Štula tvoří společně s dalšími zemědělskými osadami Even Menachem, Zar'it a Šomera kompaktní blok osídlení. Zcela židovská je oblast západně odtud, směrem k Izraelské pobřežní planině. Pouze na jižní straně začíná území s vyšším podílem obcí, které obývají izraelští Arabové (například město Fassuta). Štula je na dopravní síť napojena pomocí místní silnice číslo 8994. Dějiny Štula byla založena v roce 1969. Zakladateli osady byla skupina židovských obyvatel z okolních, již zavedených mošavů. Cílem bylo posílit židovské osídlení v bezprostřední blízkosti libanonské hranice. Usadilo se tu i 17 rodin židovských přistěhovalců z Kurdistánu, kteří do té doby sídlili v nedaleké vesnici Elkoš. Šlo o součást Operace Sof Sof (סוף סוף), kterou inicioval tehdejší premiér Levi Eškol. V obcí fungují zařízení předškolní péče, základní školy se využívají v okolních obcích jako je Becet nebo Šlomi. K dispozici je tu zdravotní středisko, obchod, sportovní areály, plavecký bazén, společenské centrum, synagoga a knihovna. Místní ekonomika je založena na zemědělství, službách a turistickém ruchu. Část obyvatel za prací dojíždí mimo obec. Mošav prochází stavební expanzí. Nabízí se 30 stavebních pozemků. Demografie Obyvatelstvo mošavu Štula je smíšené, tedy sekulární i nábožensky orientované. Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Štule Židé (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství). Jde o menší sídlo vesnického typu s dlouhodobě stagnující populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 265 lidí. Během roku 2014 populace klesla o 2,9 %. Odkazy Reference Související články mošav Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Štula na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Bet Alon (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Galil (hebrejsky) Oficiální profil obce na portálu Rom Galil (hebrejsky) Oficiální internetové stránky obce Archivováno 26. 2. 2021 na Wayback Machine.
Shtula

Shtula (Hebrew: שְׁתוּלָה, lit. 'Planted') is a moshav in northern Israel. Located in the Upper Galilee near the Lebanese border, it falls under the jurisdiction of Ma'ale Yosef Regional Council. In 2024, it had a population of 374. History Moshav Shtula was established in 1967 as part of a program to strengthen the Jewish presence in the Galilee. Many members of the community were immigrants from the Iraqi town of Koy Sanjaq and children in the moshav were taught Jewish Neo-Aramaic. The moshav is located on the land of the Palestinian villages of Suruh and Tarbikha, which were depopulated in the 1948 Arab–Israeli War. The village was the site of Hezbollah's cross-border raid in the 2006 Lebanon War, in which three Israeli soldiers were killed and two captured. In 2006, a resident of Shtula, Sara Khatan, was honored with lighting a torch on Israel Independence Day for her contribution to Upper Galilee tourism. In 2014, a resident of Shtula alerted the Hebrew University Cave Research Unit to a deep cave near the moshav. The researchers declared it a record for Israel at 187-meters deep. Amidst the Israeli war on Gaza, Hezbollah militants targeting northern Israeli border communities, necessitated the evacuation of several, including Shtula. On October 14, a Hezbollah-launched anti-tank missile struck Shtula, resulting in the death of one person and the injury of three others. References External links Official website (in Hebrew)
Trade Tower (Tel Awiw)

Trade Tower (hebr. טרייד טאוור) – biurowiec w osiedlu Menaszijja w mieście Tel Awiw, w Izraelu. Historia W latach 70. XX wieku rozpoczęto tworzenie centrum biznesowo-handlowego Centrum Tekstylne, które znajdowało się w bezpośrednim sąsiedztwie Parku Charlesa Clore’a. Na wzór amerykańskich obszarów metropolitalnych przygotowano plan architektoniczny, który przewidywał budowę wysokich biurowców, szerokich dróg dojazdowych i dużych parkingów. Pierwsze wieżowce zaczęły powstawać w 1978. Obecnie znajduje się tutaj duże centrum biznesowe miasta. Całe centrum zostało wybudowane na jednej wspólnej platformie, będącej podstawą do budowy kolejnych budynków. W podstawie mieszczą się centra handlowe, parkingi oraz wejścia do biurowców. Pomiędzy biurowcami znajduje się duży centralny dziedziniec. Wokół niego wzniesiono parami sześć wieżowców: dwa po stronie południowej, dwa po stronie północnej i dwa pośrodku. Pierwszym wieżowcem, który powstał w 1978 w północno-zachodnim rogu kompleksu, był Dom Gibor. W 1980 po jego wschodniej stronie wybudowano prawie bliźniaczy wieżowiec Dom Przemysłu. Następnie w 1984 w południowo-zachodnim rogu kompleksu wybudowano Textile and Fashion Center, który odgrywa centralną funkcję w Centrum Tekstylnym. W 1990 po zachodniej stronie środkowej części kompleksu wybudowano biurowiec Sharbat House 1. W 1992 wybudowano jego bliźniaczą wieżę Sharbat House 2, położoną po wschodniej stronie środkowej części kompleksu. W ostatnim, południowo-wschodnim rogu kompleksu planowano wybudowanie bliźniaczego wieżowca Textile and Fashion Center. Ostatecznie zdecydowano się na zupełnie odmienną koncepcję i w miejscu tym wzniesiono Trade Tower, który od strony wewnętrznego dziedzińca przypomina Textile and Fashion Center, natomiast po stronie zewnętrznych ulic ma zaokrąglone kształty. Dane techniczne Budynek ma 21 kondygnacji i wysokość 68 metrów. Wieżowiec wybudowano w stylu modernistycznym. Wzniesiono go ze stali i betonu. Elewacja jest wykonana z granitu i szkła, w kolorach granatowym i jasnym brązie. Wieżowiec jest wykorzystywany jako biura prywatnych firm handlowych. Znajduje się tu także ambasada Włoch. Zobacz też lista wieżowców w Tel Awiwie Przypisy Linki zewnętrzne Galeria zdjęć Textile Center Complex. [w:] Tel Aviv in Focus [on-line]. [dostęp 2011-01-17]. (ang.). Textile Center Complex. [w:] Galeria 3D Google [on-line]. [dostęp 2011-01-17]. [zarchiwizowane z tego adresu]. (ang.).