NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Башта Шалом-Меїр

Башта Шалом Меїр (івр. מגדל שלום מאיר, Мігдаль Шалом Меїр; скорочено зазвичай מגדל שלום, Мігдаль Шалом) — перший хмарочос Ізраїлю, збудований 1965 року в Тель-Авіві. Будівля має 34 поверхи і є 142 метри заввишки. У Башті Шалом Меїр містяться численні офіси, а також невеликий комерційний центр. До 1999 року хмарочос мав оглядовий майданчик. Споруду зведено за проектами архітекторів Іцкаха Перлштейна і Гідона Зіва 1965 року (будівництво почато за 2 роки до того — в 1963 році). Башта Шалом Меїр на момент спорудження вважалась досконалою в технічному плані — мала численні ескалатори, центральну систему кондиціонування, десять швидкісних ліфтів, підземне паркування для авто і місце під майбутню станцію тель-авівського метротраму, яке, втім навряд чи знайде коли-небудь пряме застосування. Будівлю було спроєктовано за всіма нормами сейсмостійкості. По завершенні будівництва, Шалом Меїр лишався якийсь час найвищою спорудою на Близькому Сході і однією з найвищих у Європі. Так тривало майже 30 років, доти 1999 року не спорудили Центр Азріелі, що складався з трьох башт, найвища з яких сягнула 187 м заввишки. Оскільки комплекс Азріелі теж був обладнаний оглядовим майданчиком, то в «Шалом Меїр» його закрили з огляду на брак відвідувачів. У 2001 році в Рамат-Гані було споруджено 68-поверхову будівлю «Міська брама» заввишки 244 метрів, яка лишається найвищою в Ізраїлі дотепер. Посилання Про Башту Шалом Меїр на Emporis.com [Архівовано 29 вересня 2007 у Wayback Machine.] (англ.) Башта Шалом Меїр на SkyscraperPage.com [Архівовано 21 травня 2022 у Wayback Machine.] (англ.) Tel-Aviv in Focus (рос.)
Immanuel

Immanuel (en hebreu: עמנואל) és un assentament israelià localitzat a l'Àrea de Judea i Samaria. Fundat en 1983, va ser declarat consell local en 1985. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques d'Israel, en desembre de 2010 comptava amb una població total de 2.900 habitants. Referències Enllaços externs Immanuel - Lloc web oficial (hebreu) Immanuel en YouTube
Imanu'el (město)

Imanu'el (hebrejsky עִמָּנוּאֵל, podle hebrejského mužského jména – doslova „Bůh je s námi“, v oficiálním přepisu do angličtiny Immanu'el) je izraelská osada a místní rada (malé město) na Západním břehu Jordánu v distriktu Judea a Samaří. Geografie Leží cca 45 kilometrů severozápadně od historického jádra Jeruzaléma, cca 35 kilometrů severovýchodně od centra Tel Avivu a cca 7 kilometrů severozápadně od města Ariel. Nachází se v nadmořské výšce 400 metrů na plošině na vrcholu pahorku v hornatině Samařska nad kaňonem vádí Nachal Kana. Spolu s nejbližšími osadami Jakir a Nofim a s nedalekými většími osadami Karnej Šomron a Kedumim vytváří souvislý blok izraelských obcí, který je někdy řazen do širšího bloku osad Guš Ari'el). Podle plánů z počátku 21. století měl být tento blok začleněn do Izraelské bezpečnostní bariéry. Dle stavu k roku 2009 ale tato bariéra nebyla ještě zbudována. Dějiny Obec Imanu'el byla založena roku 1983. Původní plány počítaly se vznikem většího města a centra širšího regionu. Obec má proto vysokou úroveň občanské vybavenosti včetně banky, kliniky, poštovního úřadu a obchodů. Existuje zde osmnáct synagog a šest vzdělávacích ústavů s 1 800 žáky. V roce 1985 získala obec status |místní rady. Během druhé intifády bylo okolí osady dějištěm častých palestinských útoků. Přímo v Imanu'el došlo k teroristickému útoku v prosinci 2001, kdy při útoku na autobus zemřelo deset lidí. V červenci 2002 opět palestinští teroristé přepadli před vjezdem do osady izraelský autobus a zabili devět lidí. Starostou obce je Ezra Gerši, který v komunálních volbách roku 2008 získal 57 %. Demografie Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel Židé (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství). Mezi populací v Imanu'el převažují ultraortodoxní Židé včetně skupin chasidů. Jde o menší obec městského typu s dlouhodobě stagnující populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 3 197 lidí. Během roku 2014 populace stoupla o 2,6 %. Plány na vznik velkého městského sídla ale zatím Imanu'el nenaplnil. Severně od zastavěného území obce stále zůstává rozsáhlá nevyužitá plocha. Počátkem 21. století populace dokonce výrazně klesala. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Imanu'el na Wikimedia Commons Profil obce na portálu Yesha Communities
Immanuel (israelische Siedlung)

Immanuel ist eine israelische Siedlung mit 4.416 Einwohnern (Stand: Januar 2022) im Westjordanland. 2016 betrug die Einwohnerzahl 3.309. Immanuel liegt etwa sieben Kilometer nordwestlich der Siedlung Ariel und als strategischer Sperrriegel israelischer Siedler zwischen den palästinensischen Städten Nablus und Qalqiliya. Die Einwohner sind orthodoxe Juden. Die Siedlung wurde 1983 gegründet und nach dem symbolischen, biblischen Namen eines Sohnes in Jesaja 7,14 benannt. Nach Angaben des Applied Research Institute – Jerusalem (ARIJ) beschlagnahmte die israelische Regierung Land von zwei palästinensischen Dörfern, um die Siedlung zu errichten: 951 Dunam (95,1 Hektar) von Deir Istiya (دير إستيا) 163 Dunam (16,3 Hektar) von Immatain (إماتين). Seit 1985 ist Immanuel auch Verwaltungssitz der gleichnamigen israelischen Gemeindeverwaltung (מועצה מקומית עמנואל). Bei einem palästinensischen Überfall auf einen Bus am 12. Dezember 2001 wurden elf Israelis getötet und etwa 30 verletzt. Der israelische Bus wurde bei seiner Einfahrt nach Immanuel durch zwei Bombenexplosionen gestoppt, die nach Polizeiangaben vier Insassen in den Tod rissen. Anschließend beschoss mindestens ein Palästinenser den Bus und andere Fahrzeuge und tötete sechs weitere Israelis, bevor er selbst erschossen wurde. Eine weitere Person erlag am 25. März 2002 ihren Verletzungen. Nach diesem und einem weiteren Anschlag auf einen israelischen Siedler-Bus im Jahr 2002 verließ rund ein Drittel der 4000 Bewohner die Siedlung. Im Jahr 2007 wurde bekannt, dass eine staatlich finanzierte orthodoxe Mädchenschule in Immanuel auf Betreiben des Rabbiners Samuel Berzovski aschkenasische und sefardische Schülerinnen trennte; aschkenasische und sefardische Schülerinnen mussten Uniformen in verschiedenen Farben tragen. Das Oberste Gericht Israels urteilte 2009, dass die Diskriminierung illegal ist und wies die Schule an, die Trennung aufzuheben. Im Jahr 2016 ließ sich Malka Leifer, eine ehemalige Schuldirektorin in Australien, die des sexuellen Missbrauches und Vergewaltigung ihrer Schülerinnen in 74 Fällen angeklagt war, in Immanuel nieder. Der Sydney Morning Herald bezeichnete Immanuel als »Zufluchtsort für Pädophile« und schrieb, dass Leifer in Immanuel unbehelligt weiterhin Kinder missbrauche. 2018 wurde Leifer festgenommen. Sie hatte sich zehn Jahre lang der strafrechtlichen Verfolgung entzogen. Einzelnachweise Weblinks
Immanuel

Immanuel (en en hebreo: עִמָּנוּאֵל) es un asentamiento israelí localizado en Cisjordania (Palestina). Según el sistema administrativo palestino, se ubica en la gobernación de Kalkilia, mientras que según el israelí, está en el Área de Judea y Samaria. Fundado en el año 1983, fue declarado Concejo local en 1985. Según la Oficina Central de Estadísticas de Israel, en diciembre de 2010 contaba con una población total de 2900 habitantes.​ Numerosos tratados internacionales y resoluciones de Naciones Unidas prohíben la construcción de asentamientos israelíes. El 19 de julio de 2024, la Corte Penal Internacional dictaminó que los asentamientos israelíes «violan el derecho internacional», pues «equivalen a una anexión permanente que impide la autodeterminación de los palestinos», por lo que dictaminó que Israel debe «detener los asentamientos y evacuar a los colonos».​ Véase también Cisjordania Territorios ocupados por Israel Referencias Enlaces externos Official website (en hebreo) Immanuel en YouTube
Immanuel (Israëlische nederzetting)

Immanuel (Hebreeuws: עָתְנִיאֵל) is een Israëlische nederzetting op de Westelijke Jordaanoever. Het dorp heeft circa 3.600 inwoners en is genoemd naar de Bijbelse naam voor de Messias zoals genoemd in het bijbelboek Jesaja. Het dorp is gesticht in 1983. Geschiedenis Zowel in 2001 als in 2002 vond er een aanslag plaats op een bus in het dorp. Bij de eerste aanslag op 12 december 2001 vielen 11 doden, bij de tweede aanslag op 16 juli 2002 vielen 9 doden. In 2007 kwam het dorp in het nieuws doordat op scholen aparte klassen waren voor Asjkenazische en Sefardische studenten. Het Israëlisch hooggerechtshof kwam in 2009 unaniem tot het besluit dat deze scheiding onwettig was en moest worden teruggedraaid. Status De Europese Unie, de Verenigde Naties en de meerderheid van de internationale gemeenschap bestempelen de nederzettingen als illegaal volgens het internationaal recht. Een groot aantal VN-veiligheidsraadsresoluties (446, 452, 465, 471, 2334) hebben de kolonies dan ook als zodanig bestempeld. Israël bestrijdt dit.
Immanu’el

Immanu’el (hebr. ‏עמנואל‎) – samorząd lokalny położony w Dystrykcie Judei i Samarii, w środkowej części Samarii w Izraelu. Miejscowość jest położona pomiędzy terytoriami Autonomii Palestyńskiej. Osada została założona w 1983 roku. Według Izraelskiego Centrum Danych Statystycznych miejscowość zamieszkiwana była przez 2700 osób w 2006 r., głównie Żydów z ultraortodoksyjnego odłamu charedim. Powierzchnia miejscowości wynosi 2,75 km². Społeczność międzynarodowa twierdzi, że osiedla żydowskie budowane na Zachodnim Brzegu Jordanu są nielegalne w świetle prawa międzynarodowego, jednakże rząd izraelski kwestionuje to stanowisko prawne. Historia Osada została założona w 1982 roku. Status samorządu lokalnego uzyskała w 1985 roku. W latach 90. Immanu’el było osadą rozwijającą się bardzo prężnie, jednakże na mocy Porozumienia z Oslo inwestycje budowlane zostały zamrożone, czego skutkiem są nadal niedokończone budynki mieszkalne i infrastrukturalne. Mieszkańcy Immanu’el znajdują zatrudnienie w miejscowościach sąsiadujących z osadą, m.in. w mieście Ari’el znajdującym się w odległości 19,4 km. Demografia Zgodnie z danymi Izraelskiego Centrum Danych Statystycznych w 2006 roku w osadzie żyło 2700 mieszkańców. Populacja osady pod względem wieku (dane z 2006): Źródło danych: Central Bureau of Statistics. Przypisy Linki zewnętrzne Zdjęcie satelitarne Immanu’el Google Maps Mapa Immanu’el Official website (hebr.)
Иммануэль (местный совет)

Иммануэль, Эммануэль, Имануэль (ивр. עִמָּנוּאֵל‎) — израильское поселение и местный совет на Западном берегу реки Иордан, в Самарии. Имануэль был основан в 1983 году. В настоящее время главой является Элияху Гафни, племянник израильского политика Моше Гафни. Примерная площадь Имануэль составляет 5040 дунамов. Население По данным Центрального статистического бюро Израиля, население на сентябрь 2023 года составляло 4 969 человек. История Имануэль был основан в 1983 году и назван в честь легендарного ребёнка из книги пророка Исаии; в 1985 году получил статус местного совета. Примечания
Mekorot

Mekorot (en hebreu: מקורות) és la companyia nacional d'aigua d'Israel. Va ser fundada en 1937. Proveeix el 90% de l'aigua potable d'Israel i el 70% del proveïment d'aigua. La gran experiència de la companyia, els seus coneixements tècnics i solucions d'avançada permeten a Israel enfrontar amb èxit l'escassetat d'aigua, havent d'enfrontar èpoques de sequera, la seva localització en zona desèrtica i a l'avançat augment de consum. La companyia opera 3.000 instal·lacions a través del país per al proveïment d'aigua, la qualitat de l'aigua, la infraestructura, la purificació d'aigües residuals, la dessalinització, etc. Aqüeducte Nacional d'Israel L'Aqüeducte Nacional d'Israel és administrat per l'empresa Mekorot. La quantitat total d'aigua proveïda per l'Aqüeducte Nacional d'Israel des del seu establiment fa 40 anys és 12,4 bilions de metres cúbics. Transporta l'aigua del nord del país al centre i sud del mateix. La seva capacitat de bombament total és de 72.000 m³/h, i la seva altura màxima és d'aproximadament 400 metres. Dessalinització Mekorot ha desenvolupat una font d'aigua addicional, dessalant l'aigua de diversos vessants, augmentant permanentment l'eficàcia del procés. Mekorot posseeix una eficaç i avançada tecnologia en l'osmosi inversa per al proveïment d'aigua a Israel. Hi ha 31 plantes de la dessalinització, principalment en el sud del país. Aquestes plantes produeixen anualment 22,5 milions de m³ d'aigua salobre, 3,3 milions de m³ d'aigua de mar. S'estan construint noves plantes de dessalinització que produiran altres 8,8 milions de m³. Referències Enllaços externs Lloc web oficial de l'empresa (hebreu)
Mekorot

Mekorot (hebrejsky: מקורות, Prameny) je státní vodárenská společnost v Izraeli založená roku 1937. Dějiny Vznik podniku byl klíčový pro rozvoj židovského osidlování tehdejší mandátní Palestiny. Již v roce 1938 byl dokončen první významnější vodohospodářský projekt v oblasti povodí řeky Kišon. Od roku 1943 se podnik zaměřoval na využití objevu hloubkových zdrojů vody v jinak suché oblasti Negevské pouště, kde se díky tomu mohlo začít vytvářet židovské osídlení. Roku 1944 následovalo napojení židovských vesnic v Bejtše'anském údolí na vodovodní systém. Během první arabsko-izraelské války v roce 1948 se zaměstnanci Mekorotu podíleli na pokládce provizorního vodovodního řadu do obleženého Jeruzaléma, podél takzvané Barmské cesty. Po vzniku státu Izrael se objem inženýrských prací spojených se zajišťováním zásobování vodou rozšířil. Roku 1953 bylo zprovozněno trvalé vodovodní napojení Jeruzaléma, roku 1954 vyrostla vodní nádrž Ma'agar Tekuma (מאגר תקומה) a následujícího roku byl dokončen velký projekt propojující řeku Jarkon a severní část pouště Negev. Roku 1958 bylo dokončeno nové vodovodní zásobování metropolitní oblasti Tel Avivu. Největší investicí ale byl Národní rozvaděč vody, dokončený roku 1964, který převádí umělým korytem a potrubím vody Galilejského jezera do centerálních a jižních částí státu. Rok 1969 přinesl zprovoznění čistírny odpadních vod Šafdan v centrální části země. Zároveň začalo vrtání studní na Golanských výšinách. Roku 1979 bylo posíleno potrubí do Jeruzaléma. Roku 1984 se otevřela čistírna odpadních vod Kišon, která poskytuje užitkovou vodu pro potřeby zemědělského sektoru na severu státu. Roku 1989 byla otevřena nová vodovodní linie do pouště Negev, rok 1994 přinesl další posílení vodního systému pro Jeruzalém. Od 90. let 20. století se rozvíjí i technologie odsolování mořské vody. V roce 2007 prošla rekonstrukcí umělá vodní nádrž a úpravna vod Ma'agar Bejt Netofa na Národním rozvadeči vody. Profil podniku Podle údajů z roku 2006 zaměstnávala společnost 2150 lidí. Ročně produkovala 1,5 miliard kubických metrů vody (70 % celostátní spotřeby). Majetkově jde o podnik 100% vlastněný státem. Délka potrubí spravovaných Mekorotem dosahovala 10 500 kilometrů. Podnik provozoval 8 kontrolních středisek, 3000 výrobních a zásobovacích zařízení, 31 odsolovacích továren, 8 čistíren odpadních vod, 659 čerpacích stanic, 1042 studní a 91 vodních nádrží. S Mekorotem je propojena projekční a inženýrská společnost Tahal. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mekorot na Wikimedia Commons
Мекорот

Мекорот — национальная компания водоснабжения Израиля. Поставляет 80 % питьевой воды и около 70 % общего потребления воды в Израиле. Основана в 1937 году под названием «Хеврат ха-маим» («Водная компания»). Компания поставляет воду в бытовой, сельскохозяйственный и промышленный секторы, Израиля, а также в Иорданию и Палестинскую автономию, в соответствии с политическими обязательствами. Мекорот управляет примерно 3000 объектами водоснабжения, контроля качества воды, инфраструктуры, очистки сточных вод, опреснения и т. д. Система водоснабжения Мекорот объединяет большинство региональных водопроводных станций, Национального водопровода и водовода Яркон-Негев. Берет воду из Кинерета, водоносных горизонтов, скважин, морской воды, опресненной воды и солоноватой воды. Примечания
Мекорот

Мекорот (хе. מקורות; дословно Извори) је национална компанија за воду Израела и водећа агенција за управљање водним ресурсима. Мекорот је основан 1937. године. Снабдјева 90% Израела питком водом и 80% његових залиха воде. Компанија посједује 3.000 постројења широм земље за снабдјевање водом, контролу квалитета воде, инфраструктуру, канализације за пречишћавање, одслањивање, побољшање кишнице, и друго. Мекорот надгледа функционисање 800 пумпних станица, 1,200 извора, 2,400 пумпе, 10,500 км цјевовода великог пречника, 750 стоваришта бетона и челика и 90 великих депонија земље. Референце Спољашње везе Проблематичне Воде - палестинци одбили договор о води Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (12. октобар 2011) Mekorot сајт Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (4. август 2017)
Port d'Elat

El Port de Eilat (en hebreu: נמל אילת) És l'únic port israelià de la Mar Roja, està situat en l'extrem nord del Golf de Àqaba. El port de Elat és gestionat per l'Autoritat Portuària d'Israel, va ser inaugurat en 1947 i actualment es fa servir principalment per al comerç amb els països de l'Extrem Orient. Permet la navegació israeliana per arribar a l'oceà Índic sense haver de navegar a través del Canal de Suez. Els bloquejos navals egipcis dels Estrets de Tiran que controlen l'accés a Elat van ocupar un lloc destacat en els esdeveniments que van donar lloc a dos importants conflictes àraboisraelians: la Guerra del Sinaí i la Guerra dels Sis Dies.
Ejlatský přístav

Ejlatský přístav (hebrejsky נמל אילת‎, nemal Ejlat, anglicky: Eilat Port) je námořní přístav ve městě Ejlat v Izraeli. Poloha a profil přístavu Zaujímá část pobřeží Rudého moře na jihozápadním okraji Ejlatu. Sestává z několika terminálů pro překládku zboží, skladových ploch a umělých hrází. Přístavní areál má délku 520 m a poskytuje hloubku 12 m. Kapacita skladovacích prostor je 15 000 m², vnější skladové plochy zaujímají 200 000 m². V blízkosti vlastního přístavu se nachází ještě terminál pro překládku ropy. V roce 1968 vznikla firma provozující Transizraelský ropovod mezi přístavy Ejlat a Aškelon. V Ejlatu má k dispozici dvě přistávací mola. Přístav v Ejlatu patří spolu s přístavy v Ašdodu a v Haifě k hlavním námořním uzlům v Izraeli. Specializuje se na obchodní styky se zeměmi Afriky a Asie. Jen menší význam hraje osobní přeprava. V roce 1999 obsloužil přístav 74 osobních lodí a zpracoval 1 700 000 tun nákladu. V roce 2009 zpracoval 1 800 000 tun zboží, což představovalo výrazný pokles ve srovnání s objemem 2 570 000 tun v roce 2008. Na Ejlat připadá cca 5 % nákladního objemu izraelských přístavů, zajišťuje 50–60 % celkového dovozu automobilů do Izraele. Prochází tudy většina izraelského exportu potaše a fosfátů. Přístav zaměstnává 111 lidí. Dějiny Ejlatský přístav vznikl až ve 2. polovině 20. století, poté co Izrael ovládl tuto výspu na pobřeží Rudého moře a poté, co v důsledku suezské krize roku 1956 získal Izrael garance volné lodní dopravy v Akabském zálivu. Přístav byl založen roku 1957, roku 1965 se přemístil do nynější lokality. Od roku 2005 funguje jako samostatný podnik spadající pod Izraelskou správu přístavů. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu ejlatský přístav na Wikimedia Commons (hebrejsky) – Oficiální stránky
Puerto de Eilat

El puerto de Eilat​ (en hebreo: נמל אילת) es un puerto israelí que destaca por ser el único puerto que el país tiene en el mar Rojo; está situado en el extremo septentrional del golfo de Áqaba. El puerto de Eilat fue inaugurado en 1957 y hoy en día se utiliza principalmente para el comercio con los países del Extremo Oriente. La infraestructura es estratégica para Israel por permitir la navegación para llegar al océano Índico sin tener que navegar a través del canal de Suez. Los bloqueos navales egipcios de los estrechos de Tirán que controlan el acceso a Eilat ocuparon un lugar destacado en los acontecimientos que dieron lugar a dos importantes conflictos árabe-israelíes: La Agresión Tripartita y la guerra de junio de 1967. Véase también Puerto Transporte naval Referencias
Port d'Eilat

Le port d'Eilat est l'unique port israélien situé sur la façade de la Mer Rouge. Il est établi à l'extrémité nord du golfe d'Aqaba. Activité Le port d'Eilat a été établi en 1957. Il permet aux navires venant de l'océan Pacifique et l'océan Indien de desservir Israël sans passer par le canal de Suez. Le blocus par l'Égypte du détroit de Tiran qui contrôle l'accès au Port d'Eilat est l'un des principaux facteurs ayant conduit au déclenchement de deux importantes guerres israélo-arabes, la crise du canal de Suez et la guerre des Six Jours. Le volume de marchandises transitant par ce port est relativement faible en comparaison avec celui de Haïfa et Ashdod, les deux grands ports de la façade méditerranéenne. L'une des raisons expliquant cette activité moindre est l'éloignement entre ce port et le poumon économique du pays. Par ailleurs, il n'existe aucune connexion ferroviaire entre Eilat et le reste d'Israël, la tête de ligne la plus proche étant située à Dimona, à plus de 200 km au nord. Enfin, l'emprise du tourisme balnéaire sur la côte limite les perspectives de développement des infrastructures portuaires. En 2010, environ 6 % de commerce maritime d'Israël a transité par le port d'Eilat. Les principaux produits concernés sont les voitures importées d'Extrême-Orient (65 % de l'activité du port, 123 000 véhicules importés) et l'export de minéraux, phosphate et potasse (2,4 millions de tonnes). Projet de développement Afin de circonvenir les limitations spatiales prévenant le développement du port, le gouvernement israélien a élaboré un projet, la « Porte du sud », consistant en la construction d'un centre logistique intermodal rail-mer-air au nord de la ville, dans le désert. Le projet comprendrait le déplacement du port dans une zone excavée, reliée au golfe d'Aqaba par un canal long de 7,5 km et large de 70 m, construit le long de la frontière avec la Jordanie, la construction d'un nouvel aéroport international à proximité et l'extension du réseau ferré israélien jusqu'à Eilat grâce à la construction d'une nouvelle ligne traversant le désert du Néguev. Des investisseurs internationaux tels Donald Trump et l'entreprise sud-africaine South African Harris Group of Companies ont exprimé de l'intérêt pour ce projet. Selon les instigateurs de ce projet, le déplacement du port permettrait de réaffecter une partie de la côte au développement touristique et la connexion de ce nouveau port au réseau ferré conduirait à une augmentation significative du fret transitant par cette interface. En janvier 2012, le ministre israélien des transports a chargé l'autorité portuaire israélienne de mettre en œuvre des enquêtes de terrain préparatoires afin de déterminer l'emplacement optimal de ce nouveau port creusé au nord d'Eilat. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Port of Eilat » (voir la liste des auteurs). Liens externes Site officiel Portail des ports Portail de l’océan Indien Portail d’Israël
Porto de Eilat

O porto de Eilat é o único porto israelense no Mar Vermelho, localizado no extremo norte do Golfo de Aqaba, na cidade de Eilat. Tem significativa importância econômica e estratégica. O porto de Eilat, foi aberto em 1957 e é hoje usado principalmente para o comércio com países do Extremo Oriente, que permite navegação israelense para chegar ao Oceano Índico, sem ter que navegar pelo Canal de Suez. Os bloqueios navais egípcios no Estreito de Tiran controlam o acesso a Eilat, com destaque aos eventos que levaram a duas grandes guerras árabe-israelenses: a Guerra do Sinai e a Guerra dos Seis Dias.
Nemal Elat

Nemal Elat (hebreiska: נמל אילת) är en hamn i Israel. Den ligger i distriktet Södra distriktet, i den södra delen av landet. Nemal Elat ligger 7 meter över havet. Närmaste större samhälle är Eilat, 2,7 km norr om Nemal Elat. Kommentarer Källor