NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Horvat Etri

Horvat Etri est un site archéologique d'Israël datant pour l'essentiel de la période du Second Temple. Il est situé dans la Shefelah à l'intérieur du parc d'Adoulam. Le site a été fouillé en 1999 sous la direction des archéologues Boaz Zissu et Amir Ganor de l'Autorité des Antiquités d'Israël, avant l'ouverture du site au public. Les vestiges dégagés constituent un témoignage de la vie campagnarde à cette époque. Horvat Etri se trouve sur une colline à 406 m d'altitude à 8 km au nord-est de Beth Guvrin. On y a trouvé de nombreux mikvaot, des édifices publics (peut-être une synagogue) et des pressoirs à vin. La culture de la vigne était l'activité principale de cet établissement. On a également trouvé un colombarium pour l'élevage des pigeons et la production d'engrais, et des métiers à tisser. L'intérêt du site vient du fait qu'il n'a pas été réoccupé par la suite, sauf pour une courte période à la fin de l'époque romaine. Le plan original du village n'a donc pas été altéré. Le nom original du site n'est pas connu avec exactitude. Le nom Etri est tiré d'un ostracon retrouvé sur le site servant semble-t-il de reçu et portant peut-être le nom du lieu. Il est possible que ce nom soit mentionné par Flavius Josèphe. Lorsqu'il décrit la destruction de la Shefelah par les troupes romaines, il cite le nom de Caphétra (en grec Κάφεθρα) qui peut être une transcription de kfar Etri. « De son côté, Céréalis, un de ses généraux [de Vespasien], avec une partie des cavaliers et des fantassins, ravageait l'Idumée supérieure : il prit d'assaut et incendia Caphétra, qui prétendait mériter le nom de ville » — Flavius Josèphe, Guerre des Juifs, livre 4 (9:9) Les quatre mikvaot retrouvés témoignent de la taille de cet établissement juif avant sa destruction pendant la Grande révolte juive. Après la révolte, le site est à nouveau occupé, mais il ne retrouve pas l'importance qu'il avait précédemment. 60 ans plus tard, en préparation de la révolte de bar Kokhba, des grottes-refuges et des citernes d'eau sont aménagées sur le site. Au sommet de la colline se trouve un grand complexe de bâtiments comprenant un mikvé, un bâtiment à usage public (une synagogue ?) et une grotte refuge dont une des entrées se situe à l'angle du grand bâtiment public et du quartier d'habitation. En plus du pressoir qui témoigne de la production de vin, d'autres vestiges indiquent une production d'huile d'olive et de figues. Des fuseaux indiquent une activité de filage textile. Notes et références Bibliographie Boaz Zissu et Amir Ganor, « Horvat Etri », Hadashot Arkheologiyot : excavations and surveys in Israel, Autorité des antiquités d'Israël, vol. 113,‎ 2001 Portail d’Israël Portail de l’Israël antique et des Juifs dans l’Antiquité
Adam's Rock

Adam's Rock (Hebrew: סלע אדם – Sela Adam; Arabic: حجر آدم) or Adam's Island (Hebrew: סלע אדם – Ie Adam; Arabic: جزيرة آدم) is a tiny Israeli island about half a kilometer west of Bat Yam. A smaller rock (island) is located 10 m west of Adam Rock. Geology and geomorphology Adam's Rock is a protrusion in an abrasion platform, a remnant of an ancient kurkar ridge. This ridge was unevenly destroyed in abrasion, a process of grinding and erosion. History The beach near the island is known as Rock Beach, after the tiny island opposite the beach. Until the breakwaters at the Rock Beach in Bat Yam were built in the late 1960s, the rock could only be reached swimming or sailing. Swimming there was and still is a common activity among bathers. The nature researcher and tour guide Yehuda Ziv wrote about the island: The southernmost of Jaffa's reefs, opposite the beach of Bat Yam, is known in Arabic as 'Hajar Adam' – Adam's Rock. The legend tells us that the fish in the Mediterranean come here in bands, kiss the rock, and continue on their way... The island was swallowed up among the large stone boulders that were piled up in front of Bat Yam's seashore to protect its beach, barely visible from the promenade". The legend and name were previously mentioned by Zev Vilnay, who dates these back to the Middle Ages. References External links Adam's rock exhibition, MoBY
Rocher d’Adam (Bat Yam)

Le rocher d’Adam (hébreu : סלע אדם ; également hébreu : אי אדם) est un affleurement rocheux côtier situé en mer Méditerranée, à environ 500 mètres à l’ouest du littoral de Bat Yam, en Israël. La plage urbaine voisine de Hof HaSela («plage du rocher») tire son nom de cet îlot rocheux. Du point de vue géomorphologique, le rocher est un vestige d’un ancien relief littoral de kurkar, modelé par l’érosion marine. Histoire Du point de vue géologique, le rocher d’Adam est un vestige d’une ancienne crête de kurkar ayant subi une longue dégradation naturelle. L’origine du nom «rocher d’Adam» (en arabe «Hadjar Adam») est liée aux légendes locales et au folklore. Selon l’une d’elles, c’est à cet endroit que Adam et Ève auraient été précipités après leur expulsion du paradis. Une autre légende, rapportée par Yehuda Ziv, affirme que les poissons de la Méditerranée viennent en bancs jusqu’à ce rocher pour le « embrasser » avant de poursuivre leur route. Le rocher est également mentionné dans la chanson « Bat Yam » du compositeur Alon Olearchik sur des paroles d’Eldad Ziv: Les poissons près du rocher d’Adam, quand nous venions à la mer le samedi, disaient : « Nous aussi sommes de Bat Yam » — et baissaient les yeux. Zeev Vilnay rattache cette tradition et le nom du rocher au Moyen Âge. Le paysage côtier actuel de Hof HaSela a été fortement modifié au XXe siècle par l’aménagement de brise-lames et d’ouvrages de protection, les structures visibles aujourd’hui autour de la plage — bassin protégé, brise-lames et enrochements — sont en grande partie artificielles, tandis que le rocher d’Adam demeure l’élément naturel le plus emblématique du site. Le rocher, qui porte traditionnellement un drapeau israélien à son sommet, est devenu l’un des repères paysagers les plus connus du front de mer de Bat Yam. Liens externes « Adam’s Rock — septembre 2019 — février 2020 », MOBY Museum (he) אסף קמר, « בחוף הזה כמעט אף פעם אין דגל שחור », Ynet,‎ 1er août 2025 Notes et Références Portail d’Israël Portail de la géologie
Скала Адама

Скала Ада́ма (ивр. סלע אדם‎) — прибрежная скала (рифовое образование; в геоморфологическом отношении — выступ абразионной платформы) в Средиземном море, расположенная примерно в 500 метрах к западу от береговой линии города Бат-Ям. В честь неё назван один из главных пляжей города — «Хоф ха-Села» («Пляж скалы»). Объект представляет собой остаток древнего хребта, сформированного из цементированных прибрежных песков и разрушенного в результате процессов эрозии и абразии. Подобные образования характерны для побережья Израиля и часто формируют рифовые выступы История С геологической точки зрения Скала Адама является остатком древнего куркарового хребта, подвергшегося длительным естественным процессам разрушения. Происхождение названия «Скала Адама» (или по-арабски «Хаджар Адам») связано с местными легендами и фольклором. Согласно одной из них, именно сюда были низвергнуты Адам и Ева после изгнания из рая. Другая легенда, зафиксированная Йехудой Зивом, утверждает, что рыбы Средиземного моря приплывают к этой скале стаями, чтобы «поцеловать» её: Южная из рифовых скал Яффо, напротив побережья Бат-Яма, называется по-арабски «Хаджар-Адам» — «Скала Адама (первого)». Легенда гласит, что рыбы Средиземного моря приплывают сюда стаями, касаются скалы и продолжают свой путь. Скала упоминается в песне «Бат-Ям» композитора Алона Оларчика на слова Эльдада Зива: Рыбы напротив Скалы Адама, когда мы приходили к морю в субботу, говорили: мы тоже из Бат-Яма — и опускали взгляд. Зеэв Вильнаи относит предание и название скалы к Средневековью. В конце 1960-х годов для защиты побережья Бат-Яма был сооружён волнолом, в состав которого была включена и Скала Адама. До этого добраться до скалы можно было только вплавь или на лодке. Примерно в десяти метрах к западу расположен ещё один плоский каменный выступ, известный как «остров». Скала возвышается над уровнем моря, и традиционно на её вершине установлен флаг Израиля. Ссылки Скала Адама — сентябрь 2019 — февраль 2020 . MOBY Museum. Скала Адама в 1967 году, фото: Яаков Эгор . «השקמה» (26 июля 2016). אסף קמר. בחוף הזה כמעט אף פעם אין דגל שחור (ивр.). Ynet (1 августа 2025). Примечания
Сионска горница

Сионската горница е помещение на горен етаж на сграда в Ерусалим, където се счита, че се е състояла Тайната вечеря на Исус Христос и апостолите, Петдесетница и други важни събития за началото на Християнството. Сградата е на 2 етажа и се намира в по-голям комплекс на върха на хълма Сион. Сградата може да се посети, но не се ползва за молитви и християнски обреди. Била е възстановена от францисканците през 1335 г., след това е ползвана за джамия и синагога. След посещение на папа Йоан Павел II израелското правителство урежда връщането на собствеността на католическата църква в замяна на връщането на църква в Толедо, която е строена за синагога. Външни препратки Галерия със снимки от Сионската горница Архив на оригинала от 2009-06-01 в Wayback Machine. (френски)
Cenacle

Cenacle, de la paraula llatina Coenaculum, la paraula indicava el lloc on es sopava, però més generalment designava el pis superior de la casa al qual s'accedia per unes escales. D'acord amb el costum dels antics romans aquesta era una habitació bastant gran i servia normalment a l'hora de sopar, ja que era l'àpat principal del dia, al qual participaven tots els membres de la família i on els convidats podien ser convidats. En el context de la narració evangèlica es refereix a la planta superior de la casa, ja que tradueix la paraula grega anágaíon (veure Marc 14:15, Lluc 22:12) que indica, de fet, la part superior de la casa. Actualment el terme generalment s'indica el lloc a Jerusalem, on Jesús va menjar l'Últim Sopar de la seva vida terrenal amb els Apòstols, abans de morir a la Creu. Després de la resurrecció de Jesús fou el lloc on els apòstols realitzaven els seus encontres (Evangeli de Joan 20,19-29) i Pentecosta (2,1-4). Viccionari
Večeřadlo

Večeřadlo je označení pro místo konání Poslední večeře Páně, při které Ježíš Kristus pojedl s apoštoly velikonočního beránka před svým ukřižováním. V přeneseném významu se jako večeřadlo označuje místo, kde se shromažďují křesťané, aby setrvali ve společných modlitbách, nebo samotné toto shromáždění. Související články Coenaculum Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Večeřadlo na Wikimedia Commons
Cenáculo

O Cenáculo (do latim Cenaculum) é o termo usado para o sítio ou local onde ocorreu, de acordo com os cristãos, a Última Ceia e onde atualmente se encontra um grande templo. A palavra é um derivado da palavra latina cena, que significa "jantar". História do edifício O Cenáculo reside no andar superior de um edifício no Monte Sião, em Jerusalém, o edifício está agora na Igreja da Dormição, atrás da casa franciscana. O atual quarto tem um estilo gótico particular de século XIV. Segundo o arqueólogo Bargil Pixner, no decurso dos séculos diversos edifícios foram construídas sobre o cenáculo: O edifício original foi uma sinagoga provavelmente utilizada por judeus e cristãos. O edifício foi poupado durante a destruição de Jerusalém sob Tito (70), e três paredes originais ainda existem: o Norte, Leste e Sul. O imperador romano Teodósio I construiu uma igreja octogonal (o "Igreja de Teodósio" ou "Santa Igreja de Sião") ao lado da sinagoga (que foi chamada de "Igreja dos Apóstolos"). A construção da Igreja de Teodósio, provavelmente começou em 382, foi consagrada por João II, bispo de Jerusalém, em 394 Alguns anos mais tarde, em 415, o bispo João II alarga a Santa Igreja de Sião, transformando-na em uma grande e retangular basílica com cinco naves, sempre ao lado da Igreja dos Apóstolos. Este edifício foi mais tarde destruído por invasores persas, em 614 e, pouco depois parcialmente reconstruída pelo patriarca Modesto. Em 1009, o edifício foi arrasado pelos muçulmanos sob o comando do califa fatímida Aláqueme Bianre Alá e pouco tempo depois reconstruído pelos Cruzados, sendo uma basílica com três naves e uma alusão a Santa Maria. Este edifício, pela primeira vez incluiu e preservou os muros da antiga sinagoga judaico-cristã. No lado oeste da sinagoga. A basílica foi destruída em 1219 pelo sultão de Damasco. Monges Franciscanos cuidaram do Cenáculo, restaurando também o edifício com abóbadas góticas, de 1333 a 1552, quando os turcos capturaram Jerusalém e baniram todos os cristãos. Após isso, os frades franciscanos foram despejados, e o cenáculo foi transformado em uma mesquita, conforme evidenciado pela mirabe na direção de Meca e uma inscrição árabe proibindo orações públicas no local. Os cristãos não foram autorizados a voltar até o estabelecimento do Estado de Israel em 1948 e, mesmo assim, até a atualidade a realização de missas no local é proibida, apesar de ser o local em que, segundo a Bíblia, Jesus instituiu o sacramento da Eucaristia. Arquitetura O Cenáculo é dividido por três pilares em três naves. Os pilares e os arcos, janelas e outros elementos arquitetônicos gótico, uma clara indicação da sala foi construída pelos cruzados no início do século XII, em cima de uma estrutura muito mais antiga. A estrutura mais velha, de acordo com a pesquisas arqueológicas, foi uma igreja-sinagoga das primeiras comunidades cristãs de Jerusalém. Imagens do cenáculo Referências
Сионска Горница

Сионска Горница (лат. Coenaculum), такође позната и као Горња соба, кућа је Светог Јована Богослова, која је имала два спрата, и где је на спрату одржана Тајна вечера где су се састали Исус Христос и апостоли, и то је место где су се десили и други догађаји везани за хришћанство, а описани су у Новом завету. Зграда, Сионска горница је на Сионској Гори, у граду Јерусалиму, и поред то га што је ту одржана Тајна вечера, то је место где су иначе често боравили апостоли, приликом својих боравака у Јерусалиму. Историја Рана историја Сионске Горнице је неизвесна, било је више покушаја од стране научника да се успостави хронологија заснована на археолошким доказима и неким историјским изворима. Зграда је током времена рушена и обнављана. Највероватније су је запалили темплари у последњем крсташком рату. Обновили су је фрањевци у 14. веку (1335). У прво време је била црква, касније џамија, синагога. Свети Сава као ктитор Свети Сава је, приликом свог првог ходочашћа у Свету земљу, био велики дародавац манастира и цркава. Приликом обиласка Сиона, са патријархом Атанасијем из Јерусалимске патријаршије, архиепископ Сава је купио кућу (Св. Јована Богослова) тј. Сионска Горницу, од Сарацена (мухамеданаца) и платио је златом и сребром које је добио од краља Радослава. На Сиону је купио и земљиште за српски манастир, подигао је и Цркву Светог Јована коју ће, заједно с кућом, манастиром, даривати као метох Лаври Светог Саве Освећеног, Јерусалимској патријаршији. У потоњим крсташким ратовима и црква и кућа, српски манастир, су порушени. Данас Зграда је данас је у власништву израелске владе. Испод Сионске Горнице је Давидов гроб. Улаз је слободан, али се не може користити за молитву и друге хришћанске обреде. Референце Спољашње везе В. Новости- о Св. Сави и Јерусалиму Српско наслеђе - Св. Сава у Светој земљи Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (2. фебруар 2011)
Сіонська світлиця

Сіонська світлиця, Світлиця Таємної вечері, Світлиця Тайної вечері або сенакулюм (лат. Coenaculum; івр. חדר הסעודה האחרונה) — кімната в якій згідно Біблії проходила Тайна вечеря та сходження Святого Духа на апостолів. Названа світлиця Сіонською, бо знаходиться над гробом царя Давида на пагорбі «Сіон» міста Єрусалиму. Назва «Таємної вечері» мала два значення: встановлення святого Таїнства Євхаристії та секретної зустрічі під час переслідування. Історія Будівля, на яку Святе Передання вказує як на Сіонську світлицю, розташована на вершині гори Сіон, поза стінами Старого міста, неподалік від Сіонських воріт. За минулі століття вона руйнувалася і перебудовувалася. На цьому місці була споруджена церква, зведена Святою рівноапостольної Оленою в IV столітті, згодом зруйнована. Нинішнє приміщення Сіонської світлиці зведено хрестоносцями у XII столітті. До XVI століття Сіонська світлиця знаходилась у володінні францисканців, потім була перетворена на мечеть. У світлиці є дві каплиці, розташовані одна над іншою. Світлицею є другий поверх будівлі, на першому поверсі сьогодні знаходиться гробниця царя Давида та синагога. Від середньовічних будівель збереглося кілька колон і зведення з зображенням «пасхального ягня». Нині Сіонська світлиця не належить жодній з церков і знаходиться у веденні Ізраїльського уряду, вхід для всіх відвідувачів вільний і безкоштовний. У християнстві У християнській традиції, вважається (Дії 1:13), що Сіонська світлиця була не тільки місцем де Ісус Христос і його дванадцять апостолів влаштували пасхальну трапезу «Таємну вечерю», після якої Ісус був заарештований (Мат. 26:17-29), а й місцем, де перебували апостоли в Єрусалимі, а також першою християнською церквою. У цьому самому місці стались Явління Христа учням після Воскресіння (Мр. 16:14, Лк. 24:33, Ів. 20:19-23, Ів. 20:26-28); відбулись збори учнів після Вознесіння Христа (Дії 1:13); обрання Маттія до числа дванадцяти апостолів (Дії 1:15-26); сходження Святого Духа на учнів в день П'ятидесятниці (Дії 2:1-4). Галерея Примітки Джерела Світлиця Таємної Вечері [Архівовано 2 квітня 2015 у Wayback Machine.]
Universitat de Tel-Aviv

La Universitat de Tel-Aviv (en hebreu, אוניברסיטת תל אביב) és una universitat pública i una de les més importants d'Israel. La universitat té nou facultats, 106 departaments i 90 instituts de recerca. Història La Universitat de Tel-Aviv es fundà l'any 1956 unint la Universitat de Dret i Economia (fundada el 1935), l'Institut de Biologia i Pedagogia (fundat el 1931) —els dos primers centres d'educació superior de Tel-Aviv— i l'Institut de Judaisme. La universitat esdevingué independent de l'ajuntament de Tel-Aviv el 1963, i aquell mateix any es construí el campus al barri de Ramat Aviv. En aquesta zona hi havia, anteriorment, el poblat àrab d'Al-Shaikh Muannes (en àrab, الشيخ مؤنس), els habitants del qual van fugir durant la guerra araboisraeliana de 1948. Una gran part del campus es troba en els terrenys d'aquest poblat. La universitat va comprar legalment part dels terrenys, però una altra part no. La qüestió encara segueix generant crítiques tant de la part palestina com dels grups de defensa dels drets humans, especialment tenint en compte que a la Universitat hi ha l'Institut Eva i Marc Besen de Memòria Històrica. L'única casa àrab que queda del poblat al campus la fa servir actualment l'associació d'estudiants de la Universitat. Alumnes destacats Etgar Keret Ilan Ramon Guilad Zuckermann Referències Vegeu també Bet ha-Tefutsot Enllaços externs Pàgina web de la Universitat de Tel-Aviv (hebreu) (àrab) (anglès) (rus)
Telavivská univerzita

Telavivská univerzita (hebrejsky אוניברסיטת תל אביב; anglicky Tel Aviv University, TAU) je největší izraelská univerzita uznávaná a proslulá v oblastech výzkumu fyziky, počítačových technologií, lingvistiky a chemie. Časopis Times ji zařadil mezi 200 nejlepších univerzit na světě, kde se v žebříčku umístila na 151. místě. Založena byla v roce 1956 a v současné době se na ní nachází 9 fakult, 106 kateder a 90 výzkumných pracovišť. Slavní absolventi Omer Bartov (* 1954), izraelsko-americký historik, se zaměřením na holokaust a genocidu Etgar Keret (* 1967), izraelský spisovatel Ilan Ramon (1954–2003), bojový pilot Izraelského vojenského letectva, první izraelský kosmonaut a izraelský národní hrdina Ghil'ad Zuckermann (* 1971), jazykovědec, hebraista, profesor lingvistiky a ohrožených jazyků na univerzitě v Adelaide v Austrálii Odkazy Reference Literatura BARD, Mitchell Geoffrey; SCHWARTZ, Moshe. 1001 Facts Everyone Should Know about Israel. Lanham: Rowman & Littlefield Publishers, 2005. 200 s. Dostupné online. ISBN 0-7425-4358-7. (anglicky) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Telavivská univerzita na Wikimedia Commons (anglicky)(hebrejsky) Oficiální internetové stránky
Universitetet i Tel Aviv

Universitetet i Tel Aviv (hebraisk: אוניברסיטת תל־אביב, את"א) er Israels største universitet samlet på et sted. Omkring 29 000 studenter studerer ved universitetet (2006). Universitetet i Tel Aviv blev grundlagt i 1956 da Tel Aviv-skolen for retsvidenskab og økonomi, instituttet for naturvidenskab og instituttet for jødiske studier slog sig sammen for at holde et universitet. Det blev selvstændigt fra bykommunen Tel Aviv i 1963 da universitetsområdet blev etableret i Ramat Aviv, nord for Tel Aviv. Universitetet i Tel Aviv består af ni faktulteter, 106 departementer og 90 forskningsinstitutter. Berømte studerende Etgar Keret Ilan Ramon Silvan Shalom Ariel Sharon Ghil'ad Zuckermann Referencer Ekstern henvisning Universitetet i Tel Aviv officiel hjemmeside
Universidad de Tel Aviv

La Universidad de Tel Aviv (TAU) (en hebreo: אוניברסיטת תל אביב‎, Universitat Tel Aviv) es una universidad pública localizada en Ramat Aviv, Israel. En 2006 estudiaban en la TAU 29.000 estudiantes. Historia Fue fundada en 1956, como resultado de la unión de las escuelas de economía y leyes, así como de los institutos de ciencias naturales y de estudios jurídicos de Tel Aviv. En 1963 recibe la autonomía de la municipalidad de Tel Aviv y sus campus fueron establecidos en Ramat Aviv, un suburbio al norte de Tel Aviv. TAU International es un programa de intercambio internacional de la universidad, se caracteriza por la impartición de clases en inglés para estudiantes de intercambio. Tiene disponibles programas de grado y cursos semestrales.​ Clasificación En 2010 QS World University Rankings​ clasificó a la Universidad de Tel Aviv en el puesto 138.º en el mundo, siendo así la segunda universidad de más alta clasificación en Israel. Sus clasificaciones por asignatura fueron: 184.º en Artes y Humanidades, 175.º en Ingeniería y Tecnología de la información (IT), 226.º en Biología y Biomedicina, 75.º en Ciencias Naturales, y 121.º en Ciencias Sociales. La universidad tiene programas de estudio para alumnos de países como Estados Unidos, Francia, Brasil, Argentina y México, además mantiene acuerdos de intercambio con 35 universidad internacionales.​ Facultades La universidad posee actualmente 9 facultades, 106 departamentos y 90 institutos de investigación. En ella estudian alrededor de 29.000 estudiantes.​ Facultad Yolanda y David Katz, de Artes;​ Facultad Iby y Aladar Fleischman, de Ingeniería;​ Facultad Raymond y Beverly Sackler, de Ciencias Exactas;​ Observatorio Wise en Mitzpe Ramon Facultad Lester y Sally Entin de Humanidades;​ Facultad Buchmann, de Derecho;​ Facultad George S. Wise, de Biología;​ Facultad de Graduación de Administración de Empresas Leon Recanati, de Administración;​ Facultad Sackler, de Medicina;​ Facultad Gershon H. Gordon, de Ciencias Sociales;​ Véase también Universidades de Israel Jardín Botánico de la Universidad de Tel Aviv Anexo:Doctores honorarios de la Universidad de Tel Aviv Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Universidad de Tel Aviv. Tel Aviv University website (inglés y hebreo)
Università di Tel Aviv

L'Università di Tel Aviv (in ebraico אוניברסיטת תל־אביב‎?; in inglese: Tel Aviv University, da cui l'acronimo "TAU") è il più grande ateneo pubblico d'Israele. Stephen Roth Institute Presso l'università è insediato lo Stephen Roth Institute, un istituto di ricerca che ha come missione lo studio dell'antisemitismo contemporaneo e il razzismo, fondato nell'autunno del 1991. Funge da risorsa d'informazioni, offre un forum di discussione accademica, e promuove la ricerca sull'antisemitismo e sul razzismo. Obiettivo principale dell'Istituto è, infatti, la valorizzazione sociale e politica di questi fenomeni, nel periodo che va dalla fine della seconda guerra mondiale ad oggi, e l'influenza nel relativo contesto storico. Attraverso internet promuove il mantenimento di una banca dati sugli incidenti antisemiti in tutto il mondo. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sull'Università di Tel Aviv Wikispecies contiene informazioni sull'Università di Tel Aviv Collegamenti esterni (HE, EN, RU, AR) Sito ufficiale, su tau.ac.il. TAUVOD (canale), su YouTube. Università di Tel Aviv, su ISIL. Tel-Aviv University Botanical Garden [1]