NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bethlehem Psychiatric Hospital

Bethlehem Psychiatric Hospital, or Dr. Muhammad Saeed Kamal Psychiatric Hospital, (Arabic: مستشفى بيت لحم للطب النفسي) is a Palestinian medical institution located in the city of Bethlehem in the West Bank. It is the only hospital of its kind specializing in psychiatric treatment in the West Bank and has operated for over 100 years. History The hospitals main building was constructed in 1898 and had an area of 2 dunams, initially used as a charitable orphnage for Armenian children. The building was repurposed in 1922 by British Mandate authorities and converted into a hospital for mentally ill men. It was converted to a psychiatric hospital for men and women in 1957 by the Jordanian authorities. In 1992, it was named after the physician Dr. Muhammad Saeed Kamal in recognition of his efforts and administration of the hospital between 1959 and 1992. In 2004, the hospital was damaged during a raid by the IDF. The facility had 75 staff and 250 patients in 2004, at the time, there were a total of 9 psychiatrists and 15 clinical psychologists in the west bank, which had a population of 2.7 million. Between 2016 and 2019, the hospital was renovated as part of a European Union funded project in collaboration with the WHO. In 2025, it had been announced that the mens ward, which had been unused for years by then, had been renovated and reopened with support from the Korea International Cooperation Agency. Services Its clinical capacity is approximately 140 beds. As of 2020, 150-170 patients resided in the hospital. The hospital complex includes 4 buildings dedicated to the patients, and occupies an area of 60 dunams. Comprehensive treatment services include: Pharmacological treatment, psychotherapy, occupational rehabilitation therapy, community mental health services, outpatient clinics, electroencephalography (EEG), and forensic medicine. Educational and Training Services. The hospital is recognized as a teaching hospital by both the Jordanian and Palestinian Medical Councils. It offers programs for the qualification and training of psychiatry resident physicians, interns, medical students (especially from Al-Quds University), nursing college students, and students of humanities such as social work. See also List of hospitals in Palestine Mental health in Palestine References
Йерусалимска патриаршия

за еврейския патриархат виж Палестински патриархат Йерусалимската патриаршия (на гръцки: Πατριαρχείο Ιεροσολύμων; на арабски: كنيسة الروم الأرثوذكس في القدس) най-древната от всички православни църкви. Неин първи епископ е апостол Яков, брат Господен († ок. 63 г.) След Юдейската война от 66 – 70 г. е разорена и отстъпва своето първенство на Рим. Вижте също Йерусалимски събор Ранно християнство Списък на йерусалимските патриарси Външни препратки В Общомедия има медийни файлове относно Йерусалимска патриаршия Официален сайт
Jeruzalemska patrijarhija

Jeruzalemska patrijarhija ili Jeruzalemska pravoslavna crkva (grč. Πατριαρχείον Ιεροσολύμων; arap. كنيسة القدس الأرثوذكسية) pomjesna je autokefalna crkva. Nalazi se na 4. mjestu u diptihu pravoslavnih crkava. Ima rang patrijarhije. Crkva u Jeruzalemu osnovana je na dan Pedesetnice, odnosno na dan silaska Duha Svetoga na apostole. Ona je materinska i kolijevka Crkva za sve kasnije pomjesne Crkve. Kršćanstvo se iz Jeruzalema proširilo na cijeli svijet. Nazivala se također i Sionska crkva. Vjernici su bili kršćani, koji su prešli na kršćanstvo sa židovske vjere. Nakon Prvog židovsko-rimskog rata (66.—70.), Crkva je bila razorena i ustupila je svoje neformalno prvenstvo Rimu. Od 4. stoljeća počelo se s njenim postepenim obnavljanjem. Godine 451., odlukom Kalcedonskog sabora, episkopu jeruzalemskom je data titula patrijarha, a Jeruzalemska crkva postavljena je na peto mjesto u kršćanskom diptihu. Zauzimala je mjesto nakon Rimske, Carigradske, Aleksandrijske i Antiohijske patrijarhije (nakon Velikog raskola iz 1054., stala je na četvrto mjesto). U 7. stoljeću doživjela je pad, što je rezultat arapske najezde. Kada su došli križari 1099., došlo je do protjerivanja pravoslavaca iz hramova i manastira. Patrijarsi jeruzalemski bili su prinuđeni upravljati ovom Crkvom iz Carigrada. U razdoblju od 13. do 15. stoljeća, Palestinu su zahvatili Mameluci, koji su uništavali hramove i svećenstvo s ciljem, da iskorijene kršćanstvo na tim prostorima. Uništavanje je naročito bilo prisutno nakon pada Bizanta 1453. Tursko osvajanje Palestine 1517. označilo je početak spokojnog razdoblja u životu Jeruzalemske pravoslavne crkve. Pod otomanskom vladavinom, pravoslavna patrijarhija učvrstila je svoje pozicije u Svetoj zemlji. Suvremeno stanje Jeruzalemska pravoslavna crkva u svom sastavu ima dvije mitropolije (Ptolemaidsku i Nazaretsku) i jednu arhiepiskopiju — Sinajsku arhiepiskopiju. Obuhvaća ukupno 37 hramova i jedan manastir u Jordanu, 17 hramova u Izraelu, 11 u Palestini. Još 24 manastira, od njih 19 malih, postoji u samom Jeruzalemu. Autonomna Sinajska arhiepiskopija, s manastirom Svete Katarine na Sinaju, upravlja se od strane visokoprosvećenog arhiepiskopa sinajskog, faranskog i raifskog. Njegova rezidencija nalazi se u Kairu. U Jeruzalemskoj crkvi ima ukupno 19 arhijereja (većinom Grci). Jeruzalemska patrijarhija ima oko 130 000 vjernika (većinom Arapi), a u samom Jeruzalemu oko 8 000 vjernika. Bogosluženja se vrše na grčkom i arapskom jeziku. Dana 22. kolovoza 2005., za jeruzalemskog patrijarha bio je izabran Teofil III. Patrijarhijska rezidencija nalazi se u Jeruzalemu, a patrijarhijski katedralni sabor je Hram Uskrsenja Kristova (Grob Gospodnji). Jeruzalemskoj patrijarhiji pripada oko 18% jeruzalemske zemlje. Izvori
Jeruzsálemi ortodox egyház

A jeruzsálemi görög ortodox egyház (görög: Πατριαρχεῖον Ἱεροσολύμων, Patriarcheîon Hierosolýmōn) autokefál egyház az ortodox kereszténységen belül. Az öt eredeti pátriárhátus egyikének utóda, ősi alapítású keresztény egyház. A hagyomány alapján az apostolok alapították pünkösd napján. Az egyház központja Jeruzsálem, melynek joghatósága kiterjed Izrael, Palesztina, Jordánia és a Sínai-félsziget területére. Mind a mai napig a szent helyek őrzője, köztük a betlehemi Születés Temploma és a jeruzsálemi Szent Sír Temploma. Tagságát 150-500 ezer fő köztire becsülik, akik nagyrészt palesztinok és jordániai születésűek, de az egyháznak számottevő orosz, román és grúziai eredetű tagja is van. Az utóbbi időkben konfliktusok voltak a többnyire arab nyelvű hívők és a görög nyelvű főpapság között. Irenaiosz pátriárkát 2005-ben korrupciós vádakkal tisztségéből elmozdították. Azóta III. Teofil pátriárka az egyház legfőbb méltóságának viselője. Kapcsolódó szócikkek Jeruzsálemi görög pátriárkák listája
Prawosławny patriarchat Jerozolimy

Prawosławny Patriarchat Jerozolimy – jeden z patriarchatów w Kościele prawosławnym, historycznie piąty po Rzymie, Konstantynopolu, Aleksandrii i Antiochii (tzw. pentarchia). Patriarcha Historia Historia Kościoła Jerozolimy sięga czasów apostoła Jakuba Sprawiedliwego. W 451 Sobór Chalcedoński wyniósł biskupa Jerozolimy do godności Patriarchy. W latach 1099–1187, gdy Jerozolima znajdowała się w rękach krzyżowców, patriarcha rezydował w Konstantynopolu. Obecnie Główną świątynią Patriarchatu jest bazylika Grobu Świętego w Jerozolimie. Prawosławny Patriarchat Jerozolimy liczy ponad 150 tysięcy wyznawców w Izraelu, Autonomii Palestyńskiej, Jordanii, niektórych krajach Afryki i Ameryki oraz w Australii. Patriarchatowi podlega Autonomiczna Cerkiew Prawosławna Góry Synaj. Przypisy
Biserica Ortodoxă a Ierusalimului

Biserica Ortodoxă din Ierusalim sau Patriarhia Greacă Ortodoxă a Ierusalimului este una din bisericile autocefale ale creștinismului ortodox, având în custodie enoriaşii şi locurile sfinte din Țara Sfântă, incluzând Israelul, Palestina şi Iordania. Biserica Ortodoxă a Ierusalimului păstrează până în ziua de astăzi în custodie multe din Locurile Sfinte din Ierusalim și din împrejurimi, pe unele împreună cu Biserica Romano-Catolică, Biserica Coptă a Alexandriei și cu Biserica Apostolică Armeană. Este vorba mai ales de Biserica Sfântului Mormânt din Ierusalim și Biserica Nașterii Domnului din Betleem. Istoric Perioada timpurie Biserica din Ierusalim este una din cele cinci biserici care au alcătuit în primul mileniu creștin așa-numita Pentarhie, alături de Biserica Romei, a Constantinopolelui, a Alexandriei și a Antiohiei. Istoria contemporană În ultima vreme au apărut critici la adresa autorităților bisericești din partea credincioșilor palestinieni, care acuză ierarhia (în majoritate de origine greacă și elenofonă) de irosirea banilor bisericii și pentru faptul că membrii vorbitori de limba arabă ai bisericii sunt tratați ca niște credincioși de rangul doi. În 2005, după depunerea din treaptă a Patriarhului Irineu I în contextul unui scandal privind o vânzare de pământuri către evrei, Sfântul Sinod al Bisericii a ales ca locum tenens al scaunului Ierusalimului pe mitropolitul Cornilie al Petrei. La 22 august 2005 Sfântul Sinod l-a ales în unanimitate ca patriarh al Bisericii Ierusalimului pe fostul arhiepiscop de Thabor, acum preafericitul Teofil al III-lea, ca al 141-lea Patriarh al Ierusalimului. Această biserică a întrerupt comuniunea cu Biserica Ortodoxă Română în data de 9 mai 2011, în urma unei dispute privind aşezamântul ortodox român de la Ierihon, Comuniunea cu Biserica Ortodoxă Română a fost reluată în 22 februarie 2013. În perioada 15-23 septembrie 2014 Biserica Ortodoxă a Ierusalimului a fost gazda celei de-a 13-a sesiuni plenare a Comisiei Mixte de Dialog Teologic Catolic-Ortodox, care s-a desfășurat la Amman. Referințe A se vedea și Biserica Ortodoxă a Greciei Sinodul de la Calcedon Legături externe Site-ul oficial al Bisericii Ierusalimului (pagina de start) Site-ul oficial al Bisericii Ierusalimului (în limba engleză) Eastern Christian Churches: The Patriarchate of Jerusalem[nefuncțională], articol în limba engleză de Ronald Roberson, preot și cărturar romano-catolic Rum Orthodox Ivri: Situl Comunității Creștin-Ortodoxe din societatea israeliană, site administrat de Pr. Alexander Winogradsky, preot de etnie evreiască, mai ales în ebraică. Epitropia Sfântului Mormânt în America Comunitatea greacă ortodoxă din Ierusalim/Colonia greacă, Ierusalim, Israel Arhivat în 9 septembrie 2006, la Wayback Machine.
Јерусалимска патријаршија

Јерусалимска патријаршија (грч. Πατριαρχείον Ιεροσολύμων; арап. كنيسة القدس الأرثوذكسية) јесте помјесна и аутокефална црква. Налази се на четвртом мјесту у диптиху. Историја Црква у Јерусалиму је основана на дан Педесетнице, односно на дан силаска Светог духа на апостоле. Она је материнска и колијевка црква за све касније помјесне цркве. Хришћанство се из Јерусалима проширило на цијели свијет. Називала се такође и Сионска црква. Први епископ Јерусалимске цркве је био апостол Јаков. Након Јудејског рата (66—70), Црква је била разорена и уступила је своје неформално првенство Риму. Од 4. вијека почело са са њеним постепеним обнављањем. Године 451, одлуком Четвртог васељенског сабора, епископу јерусалимском је дата титула патријарха, а Јерусалимска црква је постављена на пето мјесто у васељенском диптиху. Заузимала је мјесто након Римске, Цариградске, Александријске и Антиохијске патријаршије (након Великог раскола из 1054, стала је на четврто мјесто). У 7. вијеку доживјела је пад, што је резултат арапске најезде. Када су дошли крсташи (1099), дошло је до протјеривања православаца из храмова и манастира. Патријарси јерусалимски су били принуђени да управљају Црквом из Цариграда. У периоду од 13. до 15. вијека, земљу Палестину су захватили Мамелуци који су уништавали храмове и свештенство с циљем да искористе сваки помен о хришћанству на тим просторима. Уништавање је нарочито било присутно након пада Византије (1453). Турско освајање Палестине (1517) је означило почетак спокојног периода у животу Јерусалимске православне цркве. Под отоманском владавином, православна патријаршија је учврстила своје позиције у Светој земљи. Организација Јерусалимска православна црква у свом саставу има двије митрополије (Птолемаидску и Назаретску), као и једну аутономну архиепископију — Синајску архиепископију. Обухвата укупно 37 храмова и један манастир у Јордану, 17 храмова у Израелу, 11 у Палестини. Још 24 манастира, од њих 19 малих, постоји у самом Јерусалиму. Аутономном Синајском архиепископијом, управља високопросвећени архиепископ синајски, фарански и раифски. Његово седиште се налази у манастиру Свете Катарине на Синају. У Јерусалимској цркви има око 25 архијереја (већином Грци). Јерусалимска патријаршија има око 130.000 вјерника (већином Арапи), а у самом Јерусалиму око 8.000 вјерника. Богослужења се врше на грчком и арапском језику. Дана 22. августа 2005. за јерусалимског патријарха је био изабран Теофил III. Патријаршијска резиденција се налази у Јерусалиму, а патријаршијски саборни храм је Храм Васкрсења Христова (Гроб Господњи). Види још Синајска архиепископија Антиохијска патријаршија Александријска патријаршија Списак јерусалимских патријарха Референце Литература Meyendorff, John (1989). Imperial unity and Christian divisions: The Church 450-680 A.D.. The Church in history. 2. Crestwood, NY: St. Vladimir's Seminary Press. Мајендорф, Џон (1997). Империјално јединство и хришћанске деобе: Црква од 450. до 680. године. Крагујевац: Каленић. Острогорски, Георгије (1969). Историја Византије. Београд: Просвета. Спољашње везе Званична страница Јерусалимске патријаршије
Grekisk-ortodoxa kyrkan av Jerusalem

Ortodoxa kyrkan av Jerusalem, också kallad Ortodoxa Jerusalem-patriarkatet eller Grekisk-ortodoxa kyrkan i Jerusalem (grekiska: Πατριαρχείον Ιεροσολύμων; arabiska: كنيسة القدس الأرثوذكسية), anses av de östortodoxa kristna vara kristendomens moderkyrka, eftersom det var i Jerusalem Kyrkan bildades vid pingst, när Den helige ande enligt Bibeln sänkte sig över Jesu lärjungar. Från Jerusalem spred sig Jesu evangelium över världen. Patriarkens och kyrkans huvudsäte är i Heliga gravens kyrka i Jerusalem. Historik Medan kristendomen spred sig och romarnas förföljelser av hebréerna ökade, flydde många kristna Jerusalem och kyrkan i Jerusalem fick minskad betydelse för kristendomen. Under tiden 135-451 sorterade Jerusalems kyrka under Caesareas metropolitdöme, som i sin tur hörde till Antiokia-patriarkatet. Först vid konciliet i Chalkedon år 451 erkändes Jerusalem-patriarkatet och rankas som nummer fem efter Rom, Konstantinopel, Alexandria och Antiokia. Sedan 22 augusti 2005 gör Theofilos III av Jerusalem anspråk på att vara ortodox patriark av Jerusalem, vilket bestrides av hans föregångare Irenaios av Jerusalem. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från en annan språkversion av Wikipedia.
Deir El Belah War Cemetery

The Deir El Balah War Cemetery was established in March 1917. After the Armistice of Mudros ended the Ottoman Empire's participation in the First World War, some graves were relocated from nearby to the Deir El Balah War Cemetery. It was used until 1919. In 1998, names of casualties from the Indian Army that were interred at the cemetery were added to the cemetery's register; previously there was a memorial that did not name the casualties. According to the Commonwealth War Graves Commission, which is responsible for maintaining the cemetery, about 10% of the headstones had been damaged as a result of the Gaza war by June 2025. The Hindu, Sikh, and Muslim memorials had also sustained damage. A report by the Centre for Cultural Heritage Preservation noted that the bombing and fire were the main causes of the damage. The cemetery contains 724 graves of Commonwealth soldiers, including an Indian section with 64 burials, and 35 Australians. See also Gaza War Cemetery – also maintained by the Commonwealth War Graves Commission References External links Cemetery details. Commonwealth War Graves Commission. Australians buried at Gaza War Cemetery, Virtual War Memorial Australia Cimetière des Anglais de Dayr al-Balaḥ (Deir al-Balah), (Commonwealth War Cemetery, English War cemetery) (in French), part of the Gaza, inventaire d’un patrimoine bombardé
Jotvata

Jotvata (hebrejsky יָטְבָתָה, v oficiálním přepisu do angličtiny Yotvata) je vesnice typu kibuc v Izraeli, v Jižním distriktu, v Oblastní radě Chevel Ejlot. Geografie Leží v nadmořské výšce 82 metrů v jižní části údolí vádí al-Araba, cca 122 kilometrů od jižního břehu Mrtvého moře. Západně od obce se prudce zvedá aridní oblast pouště Negev. Obec se nachází 175 kilometrů od břehu Středozemního moře, cca 243 kilometrů jihovýchodně od centra Tel Avivu, cca 210 kilometrů jižně od historického jádra Jeruzalému a 38 kilometrů severoseverovýchodně od města Ejlat. Jotvata obývají Židé, přičemž osídlení v tomto regionu je etnicky převážně židovské. Obec je jen 2 kilometry vzdálena od mezinárodní hranice mezi Izraelem a Jordánskem. Jotvata je na dopravní síť napojena pomocí dálnice číslo 90. Poblíž vesnice se nalézá menší letiště. Dějiny Jotvata byla založena v roce 1951. Vznikla v prosinci 1951. Původně šlo o polovojenské sídlo typu Nachal. V roce 1957 se změnil na ryze civilní sídlo. Zpočátku se osada nazývala Ejn Radi'an (עין רדיאן), nynější jméno kibucu je odvozeno od biblické lokality Jotbata zmiňované jako tábořiště Izraelitů v Knize Numeri 33,34 Slavnostního převodu vesnice na civilní sídlo se zúčastnil izraelský premiér David ben Gurion a jeho spolupracovníci včetně Šimona Perese. Do roku 1960 pobývali osadníci v provizorních ubikacích. Kibuc si zachovává prvky kolektivismu ve svém hospodaření. Už v roce 1979 ale přešel od kolektivní k rodinné výchově děti. Sídlí tu úřady Oblastní rady Chevel Ejlot. Funguje tu regionální základní škola, zdravotní středisko, plavecký bazén, sportovní areály a synagoga. Místní ekonomika je založena na zemědělství (palmové háje a polní plodiny, chov dobytka). Kibuc provozuje velkou firmu Yotvata Dairy na produkci mléčných výrobků a ovocných šťáv, která má celostátní význam. Poblíž vesnice se nalézá turisticky využívaná přírodní rezervace Jotvata Chaj Bar a také starověká archeologická lokalita údolí Timna. Demografie Obyvatelstvo kibucu je sekulární. Podle údajů z roku 2014 tvořili naprostou většinu obyvatel v Jotvatě Židé – cca 600 osob (včetně statistické kategorie „ostatní“, která zahrnuje nearabské obyvatele židovského původu ale bez formální příslušnosti k židovskému náboženství, cca 700 osob). Jde o menší obec vesnického typu s dlouhodobě mírně rostoucí populací. K 31. prosinci 2014 zde žilo 658 lidí. Během roku 2014 populace klesla o 1,2 %. Odkazy Reference Související články kibuc Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jotvata na Wikimedia Commons (hebrejsky) Oficiální stránky Oblastní rady Chevel Ejlot Archivováno 27. 9. 2001 na Wayback Machine. (hebrejsky) Oficiální stránky obce
Jotwata

Jotwata (hebr.: יטבתה) – kibuc położony w samorządzie regionu Chewel Elot, w Dystrykcie Południowym, w Izraelu. Leży w południowej części pustyni Negew, na północ od miasta Ejlat. Członek Ruchu Kibuców (Ha-Tenu’a ha-Kibbucit). Historia Kibuc został założony w 1983. Gospodarka Gospodarka kibucu opiera się na intensywnym rolnictwie, sadownictwie, mleczarstwie i turystyce. W kibucu znajduje się port lotniczy Jotwata. Linki zewnętrzne Zdjęcie satelitarne kibucu Jotwata Google Maps Mapa kibucu Jotwata
Йотвата

Йотва́та (ивр. יָטְבָתָה‎) — израильский кибуц, расположенный в пустыне Арава (юг Негева) на шоссе номер 90, идущем вдоль Иорданской долины. Недалеко от киббуца расположены древние медные прииски долины Тимна. История Йотвата была основана в 1951 году как военизированное поселение бригады Нахаль. В 1957 году тут был основан первый киббуц в районе пустыни Арава. Киббуц Йотвата получил своё название в честь израильского стана, располагавшегося в этих местах и упомянутого в Торе. Население По данным Центрального статистического бюро Израиля, население на начало 2020 года составляло 717 человек. Виды деятельности Основатели киббуца решили заняться молочным животноводством и поставлять молоко в расположенный неподалёку Эйлат, население которого быстро росло. Однако разведение молочных коров в пустыне казалось практически невозможной задачей. В 1962 году в Йотвате была основана молочная ферма, изначально на четыре коровы. Сперва киббуц безуспешно пытался получить финансирование от Еврейского агентства, затем ему удалось добиться выделения средств от израильского министерства торговли и промышленности. В первый год работы молочная ферма произвела 500 тысяч литров молока. К 2008 году ферма производит 62 млн литров молока и контролирует 63 % рынка свежего молока Израиля (годовой доход составляет около 100 млн долларов) и 49 % рынка витаминизированного молока (годовой доход 50 млн долларов). Молочная ферма киббуца содержит 700 коров, на ней работают 130 работников, молочные фермы соседних киббуцев Яахель, Лотан и Кетура так же поставляют молоко для молокозавода в Йотвате. Достопримечательности В Йотвате расположен природный заповедник Хай-Бар Йотвата, который был основан с целью разведения и выпуска в природу вымирающих и исчезающих видов животных, как упомянутых в Библии, так и прочих. Парк состоит из трёх частей — огороженной территории большой площади для травоядных животных, центра хищников и павильона, где представлены ночные обитатели пустыни в условиях активности (искусственно созданы условия ночи). Посетители могут совершить тур на собственной машине по парку, где свободно пасутся библейские травоядные животные и страусы. К юго западу от киббуца расположена римская крепость времён императора Диоклетиана. Эта одна из приграничных негевских крепостей, построенная с целью защитить торговые пути от арабских кочевников. Примечания Ссылки Сайт кибуца Hai Bar Animal and Nature Reserve Red Sea Desert . redseadesert.com. Дата обращения: 1 октября 2008. Архивировано 12 апреля 2012 года.
Bazan

Bazan (hebrejsky: בז"ן, Bazan, plným jménem Oil Refineries, בתי זיקוק לנפט, Batej Zikuk le-Neft, zkratka ORL) je izraelská firma. Popis Byla založena roku 1938. Jde o firmu zaměřující se na petrochemický průmysl (zpracování ropných produktů). Je obchodována na Telavivské burze cenných papírů a je zařazena do indexu TA-25. Provozuje Haifskou rafinérii, která leží na severovýchodním okraji města Haifa. Jde o největší rafinérii v Izraeli. Firma má roční kapacitu cca 9,8 milionů tun surové ropy. Vyrábí pohonné hmoty a další ropné produkty například pro zemědělství. Zhruba 75 % produkce míří na domácí trh, zbytek je exportován. Působí rovněž v chemickém průmyslu prostřednictvím svých dceřiných společností Carmel Olefins a Gadiv Petrochemical Industries. Vyrábí elektřinu a teplo pro průmyslové podniky v okolí rafinérie. Zhruba 37% podíl v podniku ovládá Israel Corporation, cca 30 % drží Israel Petrochemical Enterprises. Přes 30 % je veřejně obchodováno. Prezidentem firmy je Josi Rosen, výkonným ředitelem Pinchas Buchris. Podle dat z roku 2010 byla firma Bazan největším podnikem v sektoru chemického průmyslu a průmyslu zpracování minerálů v Izraeli podle tržeb, které roku 2010 dosáhly 25,354 miliardy šekelů. Odkazy Reference Související články Telavivská burza cenných papírů Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bazan na Wikimedia Commons (anglicky)(hebrejsky) Oficiální stránky Archivováno 23. 1. 2022 na Wayback Machine.