NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Parque Wohl Rose

O Parque Wohl Rose (em hebraico: גן הוורדים, Gan HaVradim) é um jardim público situado na vizinhança de Givat Ram, Jerusalém, localizado em frente ao Knesset e a delegacia do governo, ao pé da Suprema Corte. O parque, que foi criado em 1981, contém mais de quatrocentas variedades de rosas cultivadas, muitas delas presentes de países ao redor do mundo. O parque Wohl Rose cobre 19 hectares (77 mil metros quadrados). É um dos poucos parques de rosas do gênero no Oriente Médio, onde não há chuvas no verão. O Jardim das Nações do parque é composto por seções doadas por outros países. Cada seção tem variedades de rosas características ou crescidas no respectivo país. O parque também tem uma seção experimental onde novas variedades de rosas são testadas para sua adequação a jardins públicos e privados em Israel. Em outubro de 2003, o parque Wohl Rose ganhou um prêmio por excelência em uma competição internacional de jardins de rosas de todo o mundo. O parque também foi proclamado um dos onze jardins de rosas mais bonitos do mundo. Além de cerca de quinze mil roseiras, o parque possui amplos gramados, colinas, pedreiras, um lago ornamental com plantas e peixes aquáticos, uma cachoeira, rochas ornamentais e esculturas. Um piso de mosaico do século VI desenterrado no Kibutz de Sde Nahum foi instalado no parque. A Menorá do Knesset está localizada fora do parque, de frente para o Knesset. Devido à sua localização em frente ao Gabinete do Primeiro Ministro e outros edifícios do governo, o parque é um local para os manifestantes israelenses: o jardim muitas vezes abriga cidades de tendas de manifestantes, com mesas para assinatura de petições, banners e cartazes. História O projeto original do parque foi elaborado em 1949. Em seus primeiros anos, o parque era usado apenas para cerimônias oficiais do governo. Abriu para o público em geral no final da década de 50. Era conhecido na época como "Parque do Presidente." Entre 1978 e 1979, David Gilad, do Conselho de Flores de Israel, estava procurando um local para um parque de rosas que seria o ponto focal do congresso internacional de rosas que deveria se reunir no país em outubro de 1981. O Parque do Presidente foi considerado um local apropriado, por conta de sua localização única e vistas panorâmicas. O parque foi re-ajardinado pelo arquitecto paisagista Joseph Segal. O projeto foi realizado em cooperação com a Fundação Jerusalém, sob o patrocínio de Vivienne e Maurice Wohl. Referências
Сад скульптур (Хайфа)

Хайфский сад скульптур — сад скульптур, расположенный в в Хайфе, в районе Адара, на проспекте Сионизма (ивр. שדרות הציונות‎, Сдерот ха-Цианут), неподалёку от Бахайского храма. Насчитывает 29 скульптур, созданных скульпторшей Урсулой Мальбин. Первый в мире парк скульптур одной женщины-скульптора. Скульптуры представляют собой играющих и музицирующих детей, матерей с младенцами, домашних животных и другие картины повседневной жизни в стиле реализма. Информация о саде В 1967 году еврейско-швейцарская художница Урсула Мальбин иммигрировала в Израиль из Женевы и поселилась в деревне художников Эйн-Ход. В Израиле она создавала эскизы скульптур, а сами отливки проводились в Швейцарии. Первоначально скульптуры были выставлены в домашнем саду в Эйн-Ходе. Урсула решила подарить 18 скульптур городу Хайфе для сада, построенного специально для них. Создание сада было совместной инициативой скульпторши и муниципалитета Хайфы, для сада было выбрано место с видом на Хайфский залив и Галилею. Сад был заложен в 1976 году. Церемония открытия состоялась 15 апреля 1979 года в присутствии тогдашнего мэра Арье Гурэля. Сад получил название «Мицпор шалом» («Площадка мира»). Расположение сада, откуда открывается захватывающий вид, а также его особая структура, побуждающая совершить экскурсию по тропинкам, открывающим все больше и больше скрытых среди деревьев скульптур, сделали сад притягательным местом отдыха. Одновременно обширные лужайки сада регулярно подвергаются раскопкам диких кабанов. Первоначально в саду было установлено 18 бронзовых статуй, но с годами их количество увеличилось до 29 , все они были изготовлены Урсулой Мальбин. Она создала их в возрасте 82 лет. Сначала сад охранялся круглосуточно. В 2005 году из сада украли скульптуру «Мальчик, играющий в мяч», причём преступников прельстили 200 кг бронзы, а не её художественная или коммерческая ценность, составлявшая на тот момент несколько десятков тысяч шекелей. Урсула Мальбин подарила саду другую статую вместо украденной. Сегодня ворота сада на ночь запираются. Примечания
Dome of the Spirits

The Dome of the Spirits (Arabic: قبة الأرواح, romanized: Ḳubbat al-Arwāḥ) is a small dome resting on an octagonal base, located on the Temple Mount, in the Old City of Jerusalem. Several theories exist concerning the name of this building; it could be associated with the proximity of the cave of the spirits or according to a legend, the souls of the dead will be gathered there for prayers. Its other name, Dome of the Tablets, comes from the Tablets of Stone, which were said to be kept in the Ark of the Covenant. It was built in the tenth century. Structure and location The Dome of the Spirits is a small octagonal dome located on the Dome of the Rock’s courtyard. It is based on eight marble columns attached to eight arches carrying the dome’s drum. This is a small dome resting on an octagonal base. The Dome of the Sprits is located north-west of the Dome of the Rock (Kubbat al-Sakhra) and opposite of the Bab al-Rahmah (The Gate of Mercy) in al-Aqsa enclave. It is located close to the Dome of al-Khidr. History It was probably built during Umayyad period because Ibn al-Faqih al-Hamadani (3-4H/9-10th century) in his Mukhtasar Kitab al-Buldan mentioned that there was a dome in al-Aqsa enclave called Kubbat Jibril (Dome of Gabriel). Then it was called Kubbat al-Ruh and Kubbat al-Arvah (Dome of the Spirits). It was probably rebuilt during the 10th century AH/16th century AC during the Ottoman period. Name Several theories exist concerning the name of this building. It was called the “Spirits Dome” because of its close location to a cave called the “Spirits Cave”. It could be associated with the proximity of the cave of the spirits or according to a legend, the souls of the dead will be gathered there for prayers. Its other name, the Dome of Tablets, comes from the tablets of the Stone, alleged kept in the Ark of the Covenant in Biblical tradition. The Dome of the Spirits stands above exposed bedrock on the “Temple Mount” in Jewish tradition and it is just a little lower the Foundation Stone, which is under the Dome of the Rock. Asher S. Kaufman takes the view that the Second Temple was located over the Dome of the Spirits; others disagree. References External links
Dôme des Esprits

Le dôme des Esprits (en arabe : قبة الارواح Qubbat al-ʾArwāḥ) ou le dôme des Tablettes (قبة الألواح Qubbat al-ʾAlwāḥ) est un petit dôme reposant sur une base hexagonale. Il est peut-être situé à l'emplacement de ce qui était le Saint des saints du Premier et Second Temple au nord-ouest du dôme du Rocher sur le mont du Temple à Jérusalem. Plusieurs théories existent au sujet du nom ; il pourrait être associé à la proximité de la grotte des Esprits ou bien selon une légende, les âmes des morts seront rassemblées à cet endroit pour la prière. Son autre nom, dôme des Tablettes, viendrait des Tables de la Loi, conservées dans l'Arche d'alliance. Il aurait été construit au Xe siècle. Références Liens externes Portail de Jérusalem Portail de l'islam
Купол Духів

Купол Духів (Куббат Аль-Арвах) — мусульманська меморіальна культова споруда XVII століття (османська епоха) комплексу Храмової гори (Аль-Харам Еш-Шаріф) у Єрусалимі. Зведена безпосередньо на материнській скельній породі, яка виступає там на поверхню. За легендою, на цьому місці збираються для молитви душі померлих. На думку ряду дослідників, саме на місці купола Духів знаходилася Свята Святих Соломонового і Другого Храмів. Примітки
Ar-Rifa'iyya

Ar-Rifa'iyya (Arabic: الرفاعيّة), is a Palestinian village in the Hebron Governorate, located east of the city of Yatta and south of the city of Hebron in the West Bank, and within the lands occupied after the 1967 war. Population The population of the village of Ar-Rifa'iyya and Ad-Deirat in 2017, according to the Palestinian Central Bureau of Statistics, was 1,301 people, and it is part of the village council (Khallet Al-Mayya, Ad-Deirat, Ar-Rifa'iyya, Umm Lasafa,Umm Ashoqan, Wadi Al-Maa Plain, Al-Buweib) affiliated with the Palestinian Ministry of Local Government. References
Bayada, Ma'ale Iron

Bayada (Arabic: البياضة, Hebrew: בַּיָאדָה) or Khirbet al-Baiyada (Arabic: خربة البياضه, Hebrew: ח'רבת אל-ביאדה) is an Arab village in Israel's Haifa District. The village is in the Wadi Ara area of the northern Triangle, 4 kilometers northeast of Umm al-Fahm. Since 1996, it has been under the jurisdiction of the Ma'ale Iron local council. In mid-2016 the population of Bayada was 486, all of whom are Muslims. Bayada is the feminine form of the word white in Arabic. The village was so named because of the bright soil found in the area. Geography Bayada is one of the smallest villages in the region and is located on a hill overlooking Wadi Ara. The village is located between the Umm al-Fahm mountain ridge and the Menashe Heights. History Ottoman Empire and British Mandate The village was originally a neighborhood of Musheirifa. The vast majority of the residents are members of the Jabbarin clan (Who also live in nearby Salim and Musheirifa). During the 19th and first half of the 20th century, Bayada was a small dependency of the Fahmawi Commonwealth established by Hebronite clans belonging to Umm al-Fahm. The Commonwealth consisted of a network of interspersed communities connected by ties of kinship, and socially, economically and politically affiliated with Umm al Fahm. The Commonwealth dominated vast sections of Bilad al-Ruha/Ramot Menashe, Wadi 'Ara and Marj Ibn 'Amir/Jezreel Valley during that time. Israel During the 1948 Arab–Israeli War the village and the surrounding area came under Iraqi control. In March 1949 Jordanian forces replaced the Iraqi forces in Wadi Ara. On 3 April 1949 Israel and Jordan signed an armistice agreement, in which Israel would receive the Wadi Ara area and on 20 May Israeli forces took control of the village. Bayada is one of the villages of Wadi Ara that lacked municipal status after the establishment of Israel, under the administration of mukhtars (village headmen) who were appointed by the Interior Ministry until 1992 when the Interior Ministry established the Nahal Iron (i.e. Wadi Ara) Regional council . The locals' objected to the administrative arrangement, and sought independent municipal status for each village. To allay local concerns, the Interior Ministry established an investigative committee to examine other options, and in 1996, decided to split the regional council into two local councils: Ma'ale Iron, which includes Bayada, and Basma. Most of the residents work in construction and other related jobs. Demographics *In the 2008 census Bayada and Musheirifa were counted together and their population was 3,100 Sports Bayada and nearby Musheirifa have a joint football team named "Bnei Musheirifa Bayada" (Hebrew: בני מושריפה ביאדה) which participates in Liga Gimel Jezreel. The team hosts games in a football field located in Barkai. See also Arab localities in Israel References External links Welcome To Kh. al-Baiyada Survey of Western Palestine, Map 8: IAA, Wikimedia commons
Bayada

Bayada (en arabe : البياضة, en hébreu : בַּיָאדָה), ou Khirbet al-Baiyada (en arabe : خربة البياضه, en hébreu : ח'רבת אל-ביאדה) est un village arabe israélien du district de Haïfa en Israël. Situé dans la région du Wadi Ara, dans le Triangle, à 4 kilomètres au nord-est d'Umm al-Fahm, il est depuis 1996 sous la juridiction du conseil local de Ma'ale Iron. À la mi-2016, la population de Bayada était de 486 habitants, tous musulmans. La grande majorité des résidents sont des membres du clan Jabbarin (qui vivent également dans les localités voisines de Salim et Musheirifa) et la plupart d'entre eux travaillent dans la construction et les emplois connexes. Bayada a d'abord constitué une partie de Musheirifa avant de devenir un village séparé. Notes et références Portail d’Israël Portail de la Palestine
Jeruzalem

Jerúzalem (hebrejsko יְרוּשָׁלַיִם, latinizirano: Jerušálajim; svetopisemsko in tradicionalno sefardsko hebrejsko יְרוּשָׁלַםִ; arabsko القدس, latinizirano: al-Quds) je starodavno bližnjevzhodno mesto s ključnim pomenom v judovstvu, krščanstvu in islamu. Poznano je tudi pod imenoma Davidovo mesto in Sion. Stoji v današnjem Izraelu na vzhodnih pobočjih Judejskega višavja, med Sredozemljem in Mrtvim morjem. Je zelo raznovrstno mesto, saj v njem bivajo mnogotere raznolike narodne, verske in socialnoekononomske skupine. Predel mesta, imenovan Staro mesto, je obkrožen z zidovi in ima štiri četrti: judovsko, krščansko, armensko in muslimansko. Je eden od osrednjih predmetov spora v izraelsko-palestinskem konfliktu. Status Mesto leži na politično spornih tleh. Čezenj poteka razmejitvena črta med Izraelom in Zahodnim bregom, znana kot Zelena črta, določena leta 1949. Po zmagi Izraela v šestdnevni vojni leta 1967 ta država nadzoruje celotno mesto in ga zahteva v svojo posest. Po izraelskem zakonu je Jeruzalem glavno mesto Izraela in središče Jeruzalemskega okrožja. V njem je sedež vlade, ima pa tudi druge funkcije glavnega mesta. Številne države izraelskih zahtev po vsem ali po delu mesta ne priznavajo, kar kažejo tako, da imajo svoja veleposlaništva drugje, denimo v Tel Avivu. Palestinci ravno tako zahtevajo, naj bo Jeruzalem prestolnica njihove bodoče države. Tudi Organizacija združenih narodov obravnava pripojitev vzhodnega Jeruzalema kot neskladno z mednarodnim pravom; po merilih Generalne skupščine in Varnostnega sveta ZN ima ta del status okupiranega palestinskega ozemlja. Geografija Jeruzalem stoji na južnih obronkih planote v Judejskem hribovju, na približno 760 m nadmorske višine. Obkrožajo ga suhe rečne doline (vadiji). 60 km proti zahodu stoji Tel Aviv na obali Sredozemsko morje, 35 km proti vzhodu pa je Mrtvo morje, obale katerega so v najnižje ležeče kopno na Zemlji. Druga bližnja naselja so Betlehem in Beit Jala na jugu, Abu Dis in Ma'ale Adumim na vzhodu, Mevaseret Zion na zahodu in Ramala ter Giv'at Ze'ev na severu. Podnebje Območje ima poleti vroče sredozemsko podnebje (Köppen: Csa) z vročimi, suhimi poletji in blagimi, vlažnimi zimami. Dvakrat do trikrat na zimo rahlo sneži, močnejše sneženje je redkejši pojav (enkrat na tri do štiri leta), pa še takrat se sneg obdrži le krajši čas. Zgodovina Pregled zgodovinskih obdobij Jeruzalema Pomembnejši spomeniki Mesto ima pomembne spomenike za pripadnike vseh naštetih verstev. Zid objokovanja grič Sion Cerkev božjega groba Oljska gora Herzlova gora grič Golgota mošeja Kupola na skali mošeja al-Aksa Mednarodne povezave Jeruzalem ima uradne povezave (pobratena/sestrska mesta oz. mesta-dvojčki) z naslednjimi kraji po svetu: Ajabe, Japonska New York, Združene države Amerike (od 1993) Praga, Češka Sklici Zunanje povezave Predstavnosti o temi Jerusalem v Wikimedijini zbirki Jerusalem – potovalne informacije v Wikipotovanju Uradna spletna stran na straneh izraelske vlade Starodavni zemljevidi Jeruzalema Arhivirano 2006-04-11 na Wayback Machine.
Ал-Акса

„Ал-Акса“ (на арабски: المسجد الاقصى), е джамия на Храмовия хълм в град Йерусалим, Израел, третият по святост мюсюлмански храм след тези в Мека и Медина. Спомената е в Корана (17:1–4) като мястото, до което съгласно традицията около година преди хиджра Мохамед бил пренесен от Мека на гърба на Бурак по време на неговото нощно пътешествие и възнасяне на небесата. „Ал-Акса“ е действаща джамия, администрирана от мюсюлмански вакъф. Израелските власти осигуряват сигурен и спокоен достъп до свещените места на трите основни монотеистични религии. Често джамията „Ал-Акса“ се бърка с близкото мюсюлманско светилище Купол на Скалата (Куббат ас-Сахра). Бележки
Mesquita d'Al-Aqsa

La mesquita d'al-Aqsa (àrab: المسجد الاقصى, al-Masjid al-aqṣà, literalment ‘la Mesquita llunyana’) forma part del complex religiós conegut com a Esplanada de les mesquites de Jerusalem. «La Mesquita llunyana» fa referència a una aleia de l'Alcorà que hom anomena El viatge nocturn (Làylat al-Miraj), en la qual es diu que el profeta Mahoma viatjà des de la Meca fins al cel en un cavall alat. La tradició musulmana diu que Mahoma va pujar al cel des d'aquesta esplanada l'any 621. Per aquest motiu, la mesquita és el tercer lloc més important per a l'islam. Després de la Cúpula de la Roca, la primera mesquita d'al-Aqsa fou construïda pels omeies i finalitzada el 710. Existeixen proves que la mesquita fou construïda sobre les ruïnes de part del temple de Jerusalem original. L'estructura fou destruïda a causa de diversos terratrèmols, i reconstruïda cinc cops com a mínim. L'última gran reconstrucció data del 1035. Al-Aqsa és la mesquita més gran de Jerusalem; s'hi poden encabir unes 5.000 persones, ja sia a dins com al voltant de la mesquita. Està construïda seguint una mescla d'estils. En el temps del Regne de Jerusalem, la mesquita fou utilitzada com a palau i fou anomenada temple de Salomó, perquè es creia que havia estat edificada en el mateix lloc que el primer Temple de Jerusalem. Donat que la part exterior del mur que rodeja la mesquita és el mur de les Lamentacions, venerat pels jueus, aquest és un "punt calent" on de vegades es produeixen enfrontaments. Ha estat a voltes objectiu de l'atac d'extremistes, però els serveis de seguretat israelians han frustrat la major part d'aquests intents. Algun cop, els musulmans han llençat pedres contra els jueus que pregaven al mur. Un grup jueu denominat "Els fidels del Mont del Temple" té plans per reconstruir el temple de Jerusalem. Les Brigades dels Màrtirs d'Al-Aqsa prengueren el nom d'aquesta mesquita. segons sembla per causa de la polèmica visita que Ariel Xaron feu a aquest lloc l'any 2000 i que constituí el detonant del que avui s'anomena segona intifada o intifada d'Al-Aqsa. Fou assaltada i incendiada el 10 de maig de 2021 per un atac israelià, amb la celebració de la multitud jueva al Mur de les Lamentacions. Vegeu també Mont del Temple. Cúpula de la Roca. Temple de Jerusalem. Mur de les Lamentacions. Referències
Al-Aqsa-moskeen

Al-Aqsa-moskeen er en moské i Jerusalem, bygget ca. år 705. Det er det tredje helligste sted indenfor Islam, efter Mekka og Medina. Moskeens kuppel er 56 meter i diameter, og er dermed verdens syvendestørste moské. På moskeens nordlige del er der ridset et citat af Muhammed ind. Al-Aqsa-moskeen er muslimernes 3. største helligdom og er blevet omtalt af aviserne under mange omstændigheder de sidste år. Kun gifte palæstinensiske mænd over 50 år og gifte palæstinensiske kvinder over 45 år kan besøge den i Ramadanen uden særlig tilladelse, og udenfor Ramadanen er der slet ingen adgang for palæstinensere, men kun adgang for israelske muslimer. Den er bygget på såkaldt tempelbjerget men ingen beviser på det indtil nu, som nogen påstår er Salomos tempels gamle tempelplads. Noter
Al-Aksa

Al-Aksa (ar.: المسجد الاقصى, ) je džamija na Brdu hrama u Jeruzalemu, koju je dao sagraditi kalif Omar kada su muslimanski Arapi osvojili grad 638. godine. Prvo je bila sagrađena od drveta, ali kasnije ju je kalif Abd al-Malik zamijenio s džamijom od stijena, poslije završetka Omarove džamije i bila je gotova oko 705. godine. Džamija al-Aksa je treća po važnosti u islamu poslije Masdžid al-Harama (džamija koja okružuje Ćabu) u Meki i Poslanikove džamije u Medini. Muslimani vjeruju da je poslanik Muhamed tijekom "noćnog putovanja" došao iz Masdžid al-Haram džamije u Meki do mjesta gdje se al-Aksa sada nalazi. Islamska tradicija tvrdi da se Muhamed molio okrenut prema ovom mjestu sve do sedamnaestog mjeseca poslije hidžre, a onda se okrenuo prema Ćabi. Kada su kršćani osvojili Jeruzalem 1099. godine, u džamiji al-Aksa bio je smješteno zapovjedništvo templara, sve dok Saladin nije ponovo zauzeo grad 1187. godine. Vanjske poveznice
Meczet Al-Aksa w Jerozolimie

Meczet Al-Aksa, Al-Masğid al-Aqsà (arab. ‏المسجد الأقصى‎) – jedna z najważniejszych świątyń muzułmańskich na świecie. Meczet ten znajduje się w Jerozolimie na Wzgórzu Świątynnym (Al-Haram as-Sharif) – miejscu świętym zarówno dla wyznawców judaizmu, jak i muzułmanów (jest to trzecie najświętsze miejsce islamu po Mekce i Medynie). Historia Meczet Al-Aksa został zbudowany wraz z Kopułą na Skale (Qubbat as-Sakhra) w latach 660–691 n.e. Obie budowle muzułmanie wznieśli na pamiątkę nocnej podróży proroka Mahometa do Tronu Bożego zwanej Isra, w którą, wedle tradycji, zabrał proroka archanioł Gabriel (Dżabra`il, Dżibril) i późniejszego wniebowstąpienia Miradż. Meczet Al-Aksa to największa świątynia w Palestynie, mieści do 30 000 wiernych. Niektórzy historycy architektury uważają, że meczet Al-Aksa ma typową budowę rzymskiej bazyliki i sugerują, że zbudowano go w 536 roku na rozkaz cesarza Justyniania jako kościół Świętej Marii. Arabowie nazywają zresztą dolinę Cedronu, która oddziela Wzgórze Świątynne od Góry Oliwnej doliną Naszej Pani Marii (Wadi Sitt Maryam). Niewykluczone jest więc, że to właśnie chrześcijanie po okresie ponad 450 lat od zburzenia Świątyni Jerozolimskiej znów uczynili Wzgórze Świątynne miejscem kultu. Po zdobyciu Jerozolimy przez chrześcijan w latach 1099-1187 służył jako siedziba zakonu templariuszy. Funkcję meczetu przywrócił mu ponownie wódz i polityk muzułmański Saladyn (1187). Bazylikowy charakter meczetu Al-Aksa może też być wynikiem wzorowania się jego budowniczych na budowlach chrześcijańskich. W tym okresie architektura islamska nie była jeszcze wykształcona, a w budowie meczetu oraz Kopuły na Skale uczestniczyli bizantyjscy rzemieślnicy. W 1951 w zamachu podczas wizyty w meczecie zginął król jordański Abdullah I. Zamachowiec usiłował także zabić jego wnuka, późniejszego króla Husajna, ale ten uszedł z życiem. W 1969 chrześcijański turysta Denis Michael Rohan podłożył ogień pod meczet. W pożarze przepadła mównica z drzewa cedrowego (minbar), dar sułtana Saladyna. Od tego meczetu przyjęła miano druga intifada, nazwana intifadą Al-Aksa, czyli powstaniem w obronie najświętszego dla muzułmanów meczetu w Jerozolimie. 15 kwietnia 2019 roku, czyli tego samego wieczora, którego spłonął strop katedry Notre-Dame, w meczecie także wybuchł pożar. Ogień pojawił się w stróżowce przy dachu sali modlitwy Marwani. Został jednak szybko ugaszony, nie powodując w efekcie większych strat materialnych. Zobacz też Brygady Męczenników Al-Aksa Świątynia Jerozolimska Święty Meczet Przypisy