NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Privilege Ibiza

Privilege Ibiza était, jusqu'à sa fermeture en 2020, la plus grande boîte de nuit du monde, d'après le Livre Guinness des records, pouvant accueillir jusqu'à 10 000 personnes. Elle est à majorité propriété du Grupo de empresas Matutes de l'entrepreneur et homme politique Abel Matutes et est située près de San Rafael à Ibiza, non loin de la discothèque Amnesia, de l'autre côté de la route, quasi à équidistance entre la ville d'Ibiza et celle de San Antonio. Jusqu'en 1994 sous le nom de Ku Klub, Privilege était dans les années 1970 un restaurant. La pièce principale a la taille d'un hangar d'avions, avec un plafond de 25 mètres et une piscine. C'est aussi là qu'a été tourné un clip live de Barcelona par Freddie Mercury et Montserrat Caballé le 29 mai 1987[pertinence contestée]. On[Qui ?] note également la présence du bâtiment sur le jeu de voitures Test Drive Unlimited 2[pertinence contestée]. Notes et références Liens externes Site officiel (de) « Privilege - Ibiza | Club Portrait, DJs & History », 18 décembre 2021 (consulté le 19 décembre 2021) Portail des îles Baléares Portail de la musique
Privilege Ibiza

L'UNVRS , precedentemente Privilege Ibiza e noto dal 1978 al 1995 come Ku Club, era una discoteca spagnola situata a San Rafael, sull'isola di Ibiza, definita dal Guinness dei primati la più grande discoteca spagnola, capace di accogliere circa 10 000 persone nei suoi 6 500 m². Storia Situata a San Rafael, tra la città di Ibiza e Sant Antoni de Portmany, non lontano da l'Amnesia e l'Ushuaïa Ibiza Beach Hotel, la struttura venne inaugurata nel 1978 con il nome Ku Club, ristrutturando un locale adibito in precedenza come ristorante. Rinnovata nel 1994 e rinominata Privilege Ibiza, la discoteca conta una stanza principale della grandezza di un hangar, con un soffitto di 25 metri e una piscina al centro. Il 29 maggio 1987 Freddie Mercury e Montserrat Caballé presentarono il singolo Barcelona, tratto dall'omonimo album, in questa discoteca. Resident DJs Adam Beyer Ben Klock Carl Cox Marcel Dettmann Jayda G Alex P Deborah De Luca Dennis Cruz Sindey Charles The Blessed Madonna Young Marco Luca Donzelli Jamie Jones Seb Zito Note Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su privilegeibiza.com.
Talayot von Es Mestall

Der Talayot von Es Mestall ist ein Megalithbau bei Es Migjorn Gran auf der Baleareninsel Menorca. Der Talayot steht 370 m südwestlich des südlichen der beiden Talayots von Binicodrell in einer Höhe von 115 m. Er ist von Es Migjorn Gran über den Cami de Sa Malagarba erreichbar. Der runde Talayot mit einem Durchmesser von 14,20 m ist heute noch 4,30 m hoch. Er besitzt einen ebenerdigen Zugang von 1,40 m Höhe und 0,40 m Breite. Ein Korridor führt in den Innenraum (Durchmesser: 7,70 m), der jedoch eingestürzt ist. Durch die Existenz dieses Innenraums stellt er auf Menorca, wo die meisten Talayots massiv gebaut sind, eine Besonderheit dar und ähnelt eher den Talayots der Nachbarinsel Mallorca. Der Talayot von Es Mestall ist seit 1966 als Kulturgut (Bien de Interés Cultural) geschützt. Die Registriernummer beim spanischen Kulturministerium ist RI-51-0003678. Weblinks Einzelnachweise
Talayot d'Es Mestall

Le talayot d'Es Mestall est situé sur la commune d'Es Migjorn Gran sur l'île de Minorque dans l'archipel des Baléares en Espagne. L'édifice, daté de l'âge du fer, appartient à la culture talayotique. Description Le talayot se dresse à environ 400 m au sud-ouest des talayots de Binicodrell. C'est un talayot de forme circulaire, d'un diamètre de 14,20 m pour une hauteur conservée de 4,30 m La porte d'entrée, de plain-pied, mesure 1,40 m de hauteur et 0,40 mde largeur. Elle donne accès à une salle interne de 7,40 m de diamètre désormais inaccessible à la suite d'un effondrement. La plupart des talayots de Minorque ne comportant pas de pièce en rez-de-chaussée, mais uniquement à l'étage, cette caractéristique architecturale originale le rapproche plus des talayots de l'île voisine de Majorque. Protection Le talayot d'Es Mestall est protégé en tant que bien d'intérêt culturel depuis 1966 sous le numéro d'enregistrement RI-51-0003678. Notes et références (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Talayot von Es Mestall » (voir la liste des auteurs). Annexes Articles connexes Culture talayotique Portail de la Préhistoire Portail des îles Baléares Biens d’intérêt culturel en Espagne
Punta de n'Amer

La Punta de n'Amer és una península de poca extensió (200ha) que està situada entre les platges de la Coma i Cala Millor, al Llevant de Mallorca. Aquesta petita península forma part d'una àrea ANEI. Administrativament, pertany al municipi de Sant Llorenç del Cardassar. Antigament era coneguda simplement com a la Punta, topònim que ha donat nom a una gran possessió de la contrada. Posteriorment ha rebut molts d'apel·latius: Punta de na Petra, Punta de na Llaneres, Punta d'en Brotat i, finalment, Punta de n'Amer, pel nom d'un gran propietari de la possessió de la Punta. Flora i fauna Està coberta per una màquia litoral de savina i llentiscle, amb pi blanc. S'hi troba una bona diversitat vegetal, i una important presència de peu de milà. Alguns punts de la costa són coberts per petits dipòsits sorrencs, amb la vegetació dunar corresponent; i a l'interior hi ha pastures i conreus. La fauna de la punta és variada: hi ha aus marines (gavina corsa, corb marí) però també s'observen aus típiques de la màquia i garriga com la cogullada fosca, la tallareta, fringíl·lids i la terrerola vulgar. Cal destacar la presència de la rata cellarda i de l'eriçó africà o clar. Referències
Punta de n'Amer

Punta de n'Amer este o arie protejată (sit de importanță comunitară — SCI) din Spania întinsă pe o suprafață de 526,52 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Punta de n'Amer este situat la coordonatele 39.5812°N 3.4021°E﻿ ()39.5812; 3.4021. Înființare Situl Punta de n'Amer a fost declarat sit de importanță comunitară în aprilie 2004 pentru a proteja 16 specii de animale. Biodiversitate Situată în ecoregiunile marină mediteraneană și mediteraneană, aria protejată conține 9 habitate naturale: Dune de coastă cu Juniperus spp., Faleze cu vegetație de Limonium spp. endemic de pe coastele mediteraneene, Tufărișuri termo-mediteraneene și de pre-deșert, Straturi cu Posidonia (Posidonion oceanicae), Pășuni mediteraneene udate de apa mării (Juncetalia maritimi), Dune cu tufărișuri sclerofile Cisto-Lavenduletalia, Pseudostepă cu ierburi și specii anuale de Thero-Brachypodietea, Dune mobile cu vegetație embrionară, Phrygana endemică cu Euphorbio-Verbascion. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: păsări (13): stârc roșu (Ardea purpurea), pasărea ogorului (Burhinus oedicnemus), Calonectris diomedea, caprimulg (Caprimulgus europaeus), chirighiță neagră (Chlidonias niger), erete de stuf (Circus aeruginosus), egretă mică (Egretta garzetta), Galerida theklae, Hydrobates pelagicus, Phalacrocorax aristotelis desmarestii, Puffinus puffinus mauretanicus, chiră de mare (Sterna sandvicensis), Sylvia sarda mamifere (2): liliac cu aripi lungi (Miniopterus schreibersii), liliacul mare cu potcoavă (Rhinolophus ferrumequinum) reptile (1): țestoasă bănățeană (Testudo hermanni) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 7 specii de plante. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Spania
Punta de Amer

Punta de Amer är en udde i Spanien. Den ligger i regionen Balearerna, i den östra delen av landet, 600 km öster om huvudstaden Madrid. Punta de Amer ligger på ön Mallorca. Terrängen inåt land är platt västerut, men åt nordväst är den kuperad. Havet är nära Punta de Amer åt sydost. Närmaste större samhälle är Manacor, 16,7 km väster om Punta de Amer. Kommentarer Källor
Sala hipòstila des Galliner de Madona

La sala hipòstila des Galliner de Madona és una construcció prehistòrica menorquina, corresponent al període talaiòtic i dreçada amb tècnica ciclòpia. Presenta una planta semicircular i façana recta que es recolza a la roca per una banda.Té la façana orientada cap al nord-oest, en la qual es conserva la porta d'accés original a l'edifici, amb una llinda monolítica, avui en dia clausurada. L'accés a l'interior de l'edifici és actualment a través d'una zona oberta al sud-est, on es documenta un antic esfondrament de l'estructura. A l'interior s'observen cinc columnes i nou pilastres de tipus mediterrani. Aquestes columnes estan construïdes amb grans pedres superposades. Presenten una base estreta, però la seva amplada creix a mesura que la columna puja cap al sostre. La part superior és molt ampla per poder-hi recolzar bé les enormes lloses de pedra que formen el sostre, mentre que la base és estreta per tenir el màxim d'espai útil dins l'edifici. El mur exterior és de parament molt regular. Per sobre d'aquesta construcció s'observen les restes d'un altre edifici o potser d'un segon pis de la mateixa estructura. La construcció té una llargada de 16,40 metres i una amplada de 9,25 metres. Mai no s'hi han realitzat excavacions arqueològiques, de forma que no se'n coneix la funció ni la cronologia. S'ha reutilitzat al llarg dels segles com a estable o galliner: d'aquí prové el seu nom actual. Francesc Camps Mercadal, el 1897, ja va deixar escrit que els pagesos havien habilitat un nou accés aprofitant un enderroc de la coberta. L'accés a aquest monument es troba actualment restringit, ja que una afluència massiva de visitants en podria fer perillar l'estabilitat. Per visitar-lo es recomana contactar primer amb el Servei de Patrimoni del Consell Insular de Menorca. S'hi accedeix des d'Es Migjorn Gran, pel camí de Malagarba-Binigaus Nou, que surt del costat del cementiri. És un dels 32 jaciments prehistòrics menorquins que es presenten a la candidatura de la Menorca Talaiòtica com a patrimoni de la humanitat a la UNESCO. Referències Bibliografia CARTAILHAC, E. Los monumentos primitivos de las Islas Baleares. José J. de Olañeta. 1892. CHAMBERLAIN, F. The Balearic and their peoples. John Lane The Bodley Head. 1927. HERNANDEZ MORA, J. Menorca prehistórica. Notas descriptivas. Revista de Menorca. Ateneu de Maó. 1949. HERNÁNDEZ SANZ, F. Compendio de Geografía e Historia de la isla de Menorca. Ateneu de Maó. 1908. MASCARÓ PASARIUS, J. Els monuments megalítics a l'illa de Menorca. MSHA 19. Institut d'Estudis Catalans. 1958. MASCARÓ PASARIUS, J. Un incunable de la arqueología española: carta arqueológica de Migjorn Gran (Menorca), 1817 – 1966. Ampurias 28. Diputación de Barcelona y CSIC.1966. MASCARÓ PASARIUS, J. Prehistoria de las Baleares. Gráficas Miramar. 1968. PERICOT, Ll. Las islas Baleares en los tiempos Prehistóricos. Destino. 1975. PLANTALAMOR, Ll. L'arquitectura prehistòrica i protohistòrica de Menorca i el seu marc cultural. Conselleria d'Educació i Cultura del Govern Balear. Treballs del Museu de Menorca, 12. 1991.
Salle hypostyle d'Es Galliner de Madona

La salle hypostyle d'Es Galliner de Madona est un édifice préhistorique, daté de la période talayotique, situé sur la commune d'Es Migjorn Gran, sur l'île de Minorque, dans l'archipel des Baléares, en Espagne. Historique Selon Francisco Camps Mercadal, des paysans profitèrent d'un effondrement du toit pour créer un nouvel accès par l'arrière de l'édifice et le bâtiment fut réutilisé comme étable ou poulailler, d'où lui vient son nom actuel. L'édifice a été déclaré bien d'intérêt culturel en 1966 (référence RI-51-0003652). En 2013, l'Espagne a proposé l'inscription du site au titre de la « culture talayotique de Minorque » sur la liste indicative de l'UNESCO, préalable à une possible inscription au Patrimoine mondial. Description La salle hypostyle est de forme semi-circulaire avec une façade droite, orientée au nord-ouest. Elle s’appuie par un de ses côtés sur un rocher naturel. Elle mesure 16,4 m de long sur 9,25 m de large. La porte d'entrée d'origine, surmontée d'un linteau, est toujours visible sur la façade mais elle est désormais obstruée. L'accès à l'intérieur de la salle s'effectue actuellement par deux ouvertures pratiquées dans l'arrière du bâtiment, au sud-est. Le mur extérieur est constitué d'un parement très régulier. La salle comporte cinq colonnes et neuf pilastres. Les colonnes sont constituées de grandes pierres superposées dont la largeur augmente avec la hauteur : la partie supérieure des colonnes est ainsi beaucoup plus large que la base, ce qui permet de soutenir les énormes dalles de pierre qui constituent le plafond et de disposer du maximum d'espace utile au sol. Il semble que l'édifice comportait un second étage, probablement contemporain de la salle hypostyle, dont les éléments en ruine furent réutilisés pour construire le nouvel accès à la salle. Aucune fouille archéologique du bâtiment n’ayant été réalisée, on en ignore la fonction et la datation. Notes et références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Sala hipóstila del Gallinero de Madona » (voir la liste des auteurs). Annexes Bibliographie Émile Cartailhac, Monuments primitifs des îles Baléares, Toulouse, Privat, 1892, 80 p. (lire en ligne) Elena Sintes Olives, Guide Minorque talayotique : La Préhistoire de l' île, Sant Lluis, Triangle, 2015, 319 p. (ISBN 9788484786405), p. 238-241 Articles connexes Salle hypostyle Culture talayotique Portail de la Préhistoire Portail de l’archéologie Biens d’intérêt culturel en Espagne Portail des îles Baléares
Platja de Son Serra de Marina

Die Platja de Son Serra de Marina ist ein Sandstrand an der Bucht von Alcúdia der spanischen Baleareninsel Mallorca. Er befindet sich im Norden der Gemeinde Santa Margalida und begrenzt den Ostteil von Son Serra de Marina zum Mittelmeer hin. Lage und Beschreibung Die Platja de Son Serra de Marina begrenzt den Ostteil von Son Serra de Marina zum Meer hin. Sie endet nach Westen an einem felsigen Küstenabschnitt und dem darauffolgenden Yachthafen von Son Serra de Marina. Nach Osten hin schließt der Torrente (Sturzbach) Torrent de na Borges den Strand ab. Weiter nach Westen folgt der Strand S’Arenal de Sa Canova. Der Strand von Son Serra de Marina besteht aus einem breiten Streifen gröberen, braunen Sandes. An der Grenze zum Wasser wechselt der Untergrund zu einer Mischung aus kleineren Steinchen. Zur Carrer Juan Frontera Riera hin, der Straße direkt hinter dem Strand, wächst Schilf. Die Wassertiefe ist vor dem Strand gering. Skippern wird empfohlen, das Gebiet zu meiden, da die Gefahr eines Auflaufens hoch ist. Der Torrent de na Borges an der Ostgrenze des Strandes führt in der trockenen Jahreszeit kein Wasser und ermöglicht einen einfachen Zugang zum S'Arenal de Sa Canova. Am Ufer lagert sich teilweise Seegras ab, was den Zugang zum Wasser erschwert. Zugang Der Strand ist von der Carrer Juan Frontera Riera 1–35 in Son Serra de Marina aus zugänglich. Am östlichen Rand von Son Serra de Marina liegt an der Carrer na Borges ein kostenfreier Parkplatz, von dem aus ein ebenerdiger Zugang zum Strand möglich ist. Küstenwanderweg Von Son Serra de Marina kann auf dem als GR 222 ausgeschilderten Küstenpfad in östlicher Richtung nach Colònia de Sant Pere gewandert werden. Für die knapp sechs Kilometer lange Strecke sind etwa 1½ Stunden einzuplanen. Westlich von Son Serra de Marina erreicht man auf dem GR 222 nach knapp zwei Gehstunden den Badeort Can Picafort. Auf dem Weg dorthin stehen zwei Peiltürme der spanischen Marine. Auf einem Abstecher kann die etwas landeinwärts gelegene öffentliche Finca Son Real (Landgut) besucht werden. Impressionen Weblinks Strandbeschreibung (kastilisch) Einzelnachweise
Torre de Cala Figuera

La Torre de Cala Figuera és una torre de guaita del terme de Calvià (Mallorca) situada al cap de Cala Figuera, a 20 metres sobre el nivell del mar. Està declarada Bé d'Interès Cultural, malgrat que es troba en estat de ruïna parcial. Formava part d'un extens sistema de vigilància i senyalització de tota la costa mallorquina per combatre la pirateria, en el qual contribuïa com a torre de senyals, connectada amb la torre de Rafalbeig i la d'Illetes. Descripció És una torre d'un 8,5 metres d'alt i de planta circular amb alçat troncocònic i un repeu de diverses filades de peces de marès. El primer cos és massís i ple, i la cambra principal se situa a uns quatre metres d'alçada; s'hi accedia per mitjà d'una escala de braó. La cambra té coberta de cúpula semiesfèrica i una sola fornícula. La volta té un buit que permet l'accés al terrat, que era protegit amb un matacà i el terrat, voltat d'un parapet simple. Està construïda amb la tècnica de pedra en verd, combinant pedra calcària i blocs de marès. Història Va ser construïda a instàncies dels Jurats l'any 1579, i aquell mateix estiu ja es nomenaren els primers torrers. El 1597 ja va haver de menester reparacions, i el 1643 es tornaren a fer obres, en les quals es construí una barraca pels torrers; seguiren noves restauracions el 1672 i el 1750. Posteriorment, no consten noves actuacions, per bé que ja el 1793 es diu que tenia una esquerda «de prou consideració», i el 1824 s'indica que calia reforçar el parament. El 1876, l'Estat la subhastà, i la comprà el marquès de Bellpuig, propietari de la Porrassa. Més endavant, acabada la Guerra, l'exèrcit espanyol expropià els terrenys per instal·lar-hi una bateria de costa, i es feren obres a la torre per fer-la servir com a observatori: es col·locaren uns escalons metàl·lics al parament per pujar-hi amb facilitat, i s'habilità la barraca dels torrers per noves funcions. El 1998, el Ministeri de Defensa desafectà els terrenys i desmantellà els canons de la bateria. En època recent, s'enderrocà la barraca dels torrers, i el llenç oest de la torre s'ha esbaldregat, amb perill d'esfondrament imminent. A despit que el 2016 el Consell aprovà un programa de conservació patrimonial específic per torres i talaies, no s'ha materialitzat res i la seva integritat no està garantida. Referències
Torre del Cap Andritxol

La Torre del Cap Andritxol (popularment Torre des Cap Andritxol) és una torre de guaita situada al Cap Andritxol, a la partió dels termes de Calvià i Andratx (Mallorca), a 180 metres sobre el nivell del mar. Està declarada Bé d'Interès Cultural. Formava part d'un extens sistema de vigilància i senyalització de tota la costa mallorquina per combatre la pirateria, en el qual contribuïa com a torre de senyals, connectada amb la torre de na Pòpia i la de Malgrats. Descripció És una torre de tipus cilíndric sense repeu, d'uns 6,7 m de diàmetre i construïda amb pedra i morter de calç. La cambra principal té coberta amb volta de maçoneria i travada amb morter, i s'hi accedeix a través d'un portal situat a 4 m d'alçada amb una escala de braó. A la cambra hi ha una fornícula, quatre espilleres i una escala que puja fins al terrat. El 2002 va patir una restauració que, a més de reparar els danys causats pel pas del temps, també modificà elements arquitectònics. Actualment, el terrat presenta dues canoneres i un parapet a barbeta, amb una volada de tir sostenguda per set permòdols de marès tallat. En la restauració es van restituir peces del matacà i es va suplementar l'alçada dels murets superiors amb planxes d'acer patinable, actuació discutida perquè es tracta d'un material aliè a la torre. Història Va ser construïda el 1582 en terrenys de Son Fortuny (propietat del marquès de la Romana) per conformar el perímetre de vigilància de la costa mallorquina; de tota manera, el 1621, en una restauració que s'hagué de fer, s'aprofità per rebaixar el parapet amb la finalitat de poder-hi col·locar una peça d'artilleria. Això permetia defensar Peguera, creuant focs amb el Castellot de Santa Ponça, i el Camp de Mar. Amb l'erradicació de la pirateria barbaresca a començament del segle xix, la seva utilitat decaigué, i es trobava en mal estat de conservació. El 1867, l'Estat la va subhastar. El 1998 la comprà la model alemanya Claudia Schiffer, que la restaurà el 2002. Referències
Torre de sa Porrassa

La Torre de la Porrassa (popularment Torre de sa Porrassa), dita també Torre Nova, és una torre de defensa del terme de Calvià (Mallorca), situada a la punta de na Nadala, a uns 40 m sobre el nivell del mar. Està declarada Bé d'Interès Cultural. Formava part d'un extens sistema de vigilància i senyalització de tota la costa mallorquina per combatre la pirateria, en el qual constituïa una torre auxiliar per defensar les platges de la Porrassa: Magaluf i Son Maties - Na Nadala (avui Palmanova). Descripció Es tracta d'una torre de planta circular i lleugerament troncocònica i atalussada, construïda amb pedra i morter de calç i rematada per un cordó que l'envolta. Té una cambra situada a uns quatre metres d'alçada coberta per una volta semiesfèrica, a la qual s'accedeix a partir d'un portal elevat amb escala de braó. A l'interior hi ha una gran espillera, reconvertida en finestra, una xemeneia a la paret i una escala de caragol que condueix al nivell superior. El terrat té un parapet a barbeta i sobre la porta hi ha un matacà que la protegia. Després del seu canvi d'ús, s'hi feren modificacions per obrir un portal a la part inferior i fer una escala de caragol adossada, i també es veié afectat el fumeral de la xemeneia i la garita que cobreix la sortida. Història Ja el virrei Lluís Vic (1585) i el cronista Joan Binimelis (1595) deixaren escrita la necessitat de construir una torre per protegir les grans platges de la Porrassa, perilloses en el cas d'un desembarcament enemic. Efectivament, el Gran i General Consell considerà el 1597 la construcció d'una torre damunt l'illa de la Porrassa, però les dificultats tècniques ho ajornaren. Finalment, el 1615 el Consell aprovà que es bastís una torre a la punta de na Nadala, per estalviar les despeses que comportaria fer-la a l'illot. La torre es construí el 1616, amb les característiques pròpies d'una torre de defensa per albergar artilleria més que no les d'una torre de vigilància. El 1687 consta que li calien reparacions, i el 1691 va patir reformes importants. El 1769 tornen a constar danys en l'estructura, que es degueren reparar perquè el 1824 solament consta danyat el porxo del terrat. L'estat la va traspassar a Hisenda el 1867, i el 1876 l'adquirí el marquès de Bellpuig, propietari de la Porrassa. Actualment és de propietat particular i no és visitable. Referències
Sa Font de sa Cala

Sa Font de sa Cala oder auch Platja Font de sa Cala bezeichnet einen Sandstrand in der Gemeinde Capdepera im Nordosten der spanischen Baleareninsel Mallorca. Er liegt an der Südwestseite der Bucht Cala de sa Font. Nach dem Strand ist die angrenzende kleine Touristensiedlung Font de sa Cala benannt. Bucht Lage Die Bucht Cala de sa Font liegt etwa drei Kilometer südlich von Capdepera. Sie ist sowohl von Capdepera als auch von Cala Rajada zu erreichen. Den ausgefallenen Namen hat die Bucht von einer Süßwasserquelle, die auf dem abgebildeten Foto rechts unterhalb der Felsen liegt. Dort ist das Wasser im Gegensatz zum restlichen salzhaltigen Meer auch im Sommer sehr kalt. Strand Die Lage des Strandes ist malerisch, die kleine Bucht wird von flach abfallenden, leicht bewaldeten Felshängen eingefasst. Der Sandstrand ist nur 200 Meter lang. Dieses Bild wird allerdings von dem südwestlich liegendem hohen Hotel etwas gestört. Es werden viele Wassersportarten wie Windsurfen, Segeln und Tauchen angeboten. In unmittelbarer Nähe gibt es einige Restaurants. Siedlung Die Siedlung Font de sa Cala ist ein kleiner Ort mit einigen größeren Hotels. Im Sommer fährt die nostalgische Wegebahn „Cala Rajada-Express“ mehrmals von Font de sa Cala nach Cala Rajada hin- und zurück. Oberhalb des Ortes gelegen sind einige Villen mit traumhaften Aussichten. Hier hatte für kurze Zeit der Entertainer Harald Schmidt einen Zweitwohnsitz. In der Umgebung gibt es einige Golfplätze. Weblinks Strandbeschreibung (spanisch)