NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Torre de Cala Manacor

Der Torre de Cala Manacor, auch Torre dels Falcons (deutsch: Turm der Falken) oder Torre del Serral dels Falcons, ist ein denkmalgeschützter Wachturm an der Küste der spanischen Mittelmeerinsel Mallorca. Lage Er befindet sich südlich der Bucht Cala Manacor, im südöstlichen Teil des zur Gemeinde Manacor gehörenden Orts Porto Cristo. Architektur und Geschichte Der auf kreisrundem Grundriss errichtete Turm entstand im Jahr 1577. Sein Bau war durch den Vizekönig Miquel de Montcada angeordnet worden, um eine Sichtverbindung zu zwei benachbarten Türmen herzustellen. Ein erster Aussichtspunkt in diesem Bereich ist jedoch bereits aus dem Jahr 1435 überliefert. Der Eingang des Turms befindet sich in vier Meter Höhe. Weit unterhalb des Turms sind einige kleine Stufen angeordnet. Im Inneren des Turms befand sich ein Schlafplatz, eine kleine Küche sowie ein Wasserspeicher. Der Turm diente als Wach- und Signalturm und war Teil eines Systems, das vor Piratenangriffen warnen sollte. Die Türme des Systems waren jeweils von einem Turmwächter besetzt. Als erste Turmwächter wurden am 31. August 1580 Pere Llull und Andreu Mestre ernannt. Sie erhielten einen Sold von 75 Pfund. Im Falle, dass die Wächter feindliche Schiffe erkannten, wurde ein Signalfeuer entzündet; am Tage frisches Holz, um ein Rauchsignal zu geben, nachts trockenes Holz, um deutlich sichtbare Flammen zu erzeugen. Auf diese Weise wurden die benachbarten, jeweils in Sichtweite errichteten Türme und das Hinterland alarmiert. Im Hinterland wurden durch Glocken dann Männer zur Verteidigung zusammengerufen. Die übrige Bevölkerung suchte Schutz in weiteren Verteidigungsbauwerken. Seit 1985 steht der Turm als historisches Erbe Spaniens (Patrimonio Histórico Español) unter der Nummer RI-51-0008460 unter Denkmalschutz. Literatur Àngel Aparicio Pasqual: Torre de Cala Manacor. In: IV Jornades d’estudis locals de Manacor. Manacor, tradició i modernitat (s. XVI–XX). Ajuntament de Manacor, Manacor 2006, S. 145–157 (katalanisch, Digitalisat [PDF; 173 kB; abgerufen am 18. August 2016]). Weblinks Informationen zum Turm auf www.mallorca-torres.de Einzelnachweise
Torre des Garroveret

La Torre des Garroveret també coneguda com a Torre del Cap de Barbaria, és una de les torres de guaita per a defensa de les costes de les illes Pitiüses de l'atac dels pirates. És la torre més meridional de l'illa de Formentera i de les Pitiüses. Controlava la navegació entre el sud i l'oest. És a 65 metres per sobre del nivell del mar en la punta des Garroveret, a la zona del Cap de Barbaria, es troba una torre de vigilància construïda el 1763 per l'enginyer García Martínez amb el projecte del militar i enginyer mallorquí Joan Ballester i Zafra. De forma troncocònica, la torre té nou metres d'alt i està dividida en dues plantes i una plataforma superior amb una garita des d'on les vistes són espectaculars. La porta d'entrada és al pis superior i, des d'allí, s'arriba al pis inferior i a la plataforma per unes escales adossades al mur. Totes les torres de Formentera del segle xviii estan construïdes amb pedra calcària i morter de calç i compten amb sis nervis de blocs de marès repartits uniformement al llarg del seu perímetre. Després de la construcció, la torre des Garroveret va ser una torre de defensa activa, ja que comptava amb un dels canons que eren a l'Església de Sant Francesc, però ja el 1824 va ser desartillada, passant a ser només una torre de guaita. Aquest sistema de torres de defensa i vigilància va garantir la seguretat de la població i va contribuir al procés de repoblació de Formentera que haviat començat a la fi del segle xvii. Referències
Vallgornera Nou (possessió)

Vallgornera Nou és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca. Està situada a la marina, entre Solleric i Vallgornera Vell, i és una segregació de l'antiga possessió de Vallgornera Vell, ja documentada el 1631. El 1972 s'urbanitzaren els terrenys propers a la costa donant lloc a la urbanització de Vallgornera Nou. Construccions Entre les construccions destaca una torre de defensa de planta circular aferrada a les cases, i un molí de vent fariner, documentat el 1859, amb el cintell de pedres irregulars, de 2 m d'alçada i amb dues escales. La seva torre és estreta i conserva el congreny inferior i part del superior, a més de l'arbre amb sis antenals, rodes i altres arreus de ferro. Referències
Vallgornera Vell

Vallgornera Vell és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca. Està situada a la Marina, confronta amb la urbanització de Vallgornera, devora la mar, i amb les possessions de Vallgornera Nou, es Pas, Cala Pi i Guiamerà. Construccions Les cases de la possessió es construïren a partir de la torre de defensa. El conjunt es troba envoltat d'un mur construït recentment per protegir-les d'un camí públic que passa just arran de l'habitatge, i separa així la finca deixant les cases a una banda del camí i algunes instal·lacions agrícola-ramaderes a l'altra banda. El conjunt de les cases envoltades pel mur forma una U amb clastra interior. En aquest conjunt es troben l'habitatge humà, la torre de defensa, dependències per a les feines agrícoles (un forn i una portassa), i com a instal·lacions hidràuliques, dues cisternes situades a la clastra. De forma aïllada i allunyats del conjunt de les cases hi ha: les solls, els sestadors, una barraca de roter i una altra de bestiar, tres aljubs, un safareig i un molí fariner. Aquest és de planta rectangular amb torre amb un únic portal per accedir a la base de la torre, on hi havia la maquinària. Des del costat dret del portal, arranca una escala per pujar a l'envelador. Torre de defensa Hi ha una torre de defensa circular adossada a les cases de dues plantes i terrat; parament paredat en verd amb restes de referit d'argamassa. Tant la planta baixa com la superior presenten una volta de mitja taronja que tanca una clau del tipus tap, que permet la comunicació entre ambdues plantes. El portal és a la banda de ponent. A la planta pis s'accedeix des del terrat de les dependències que envolten la torre. A l'obertura del portal, que fa 1 m de gruix, hi ha una escala d'obra, amb set esglaons, que permet salvar el desnivell entre el terrat de les dependències i el terra actual de la planta pis de la torre, més alt. La cambra és coberta de volta esfèrica peraltada feta de paredat en verd. El terra actual és a un nivell una mica més alt que l'antic. Al terrat hi ha dues troneres amb els respectius permòdols. Restes arqueològiques Davant les cases hi ha restes d'un talaiot (Restes de Vallgornera Vell). Referències
Plaça Ramon Llull

La plaça Ramon Llull, plaça d'es Mercat, o directament es Mercat, és una plaça de la ciutat de Manacor. Actualment connecta l'avinguda d'es Torrent amb la Rambla del Rei en Jaume i allotja cada dilluns el mercat setmanal. Història Antigament, la plaça consistia en una esplanada coneguda com el Pla dels Pous. Estava situada a l'entrada de la vila i concentrava els camins que arribaven des de la mar o el Llevant. Per accedir-hi, havien de travessar el torrent pel Pont Gros. Ja es documenta cap a finals del segle XV o principis del segle XVI una creu anomenada de l'Abeurador o d'en Bauzà, situada prop del pou rodó. L'indret es va començar a urbanitzar a poc a poc al segle XVIII, amb les illetes del carrer de ses Parres, propietat dels Olesa. Amb l'eufòria comercial i turística dels anys 50, obria al 1951 la segona fàbrica de perles d'imitació de Manacor a la plaça Ramon Llull: Perlas Orquídea. Els seus 600 metres quadrats la convertien en la major botiga de perles de la ciutat i va perfilar la fisonomia de la plaça. El 1995 es traslladaren a Montuïri, però actualment encara es conserva el mític rètol de l'empresa. El 2002 es reformà l'espai per a eliminar totes les places de cotxes que s'havien creat i, així, recuperar l'espai públic perdut. El 2004, en honor del seu 142è aniversari, s'inaugurà el bust de Mossèn Alcover enmig de les polèmiques, ja que el PSM considerà que l'escultura es va fer a dit, sense concurs. Referències
Драгонера

Драгонера (на испански: Isla Dragonera; на каталонски: Sa Dragonera, La Dragonera – остров на Драконите) е необитаем скалист остров близо до западното крайбрежие на остров Майорка, отделен с пролив с ширина 780 м. Остров Драгонера влиза в състава на Балеарските острови. Площта на острова е 299 ха, а дължината на острова е 4,2 км, ширината – до 900 м. Остров Драгонера се отнася към община Андрач и влиза в състава на природозащитната зона на Балеарските острови. Обитаван е от ендемическия вид гущер Podarcis lilfordi. Външни препратки ((en)) Официален сайт на природния парк Драгонера 39.583889, 2.321389
Dragonera

Dragonera egy kis sziget a Baleár-szigetek része amely a Földközi tenger nyugati medencéjében található Mallorca dél nyugati részénél. Földrajz A sziget úgy képződött hogy az Ibériai-félsziget déli részén a Gibraltári-szoros -tól Cabo de la Nao-ig húzódó Bétikai-Kordilerrák része volt, amely az Andalúziai- Lánchegység egy tagja. Amikor levált a Kordilleákról a Földközi-tenger-be süllyedt. S Mallorca déli részénél bukkant fel egy apró sziget formájában. A történelmi időkben sem volt szerepe a szigetnek kis mérete miatt. A sziget kb. 3200 méter hosszú és legszélesebb pontján 500 méter hosszú.Legmagasabb pontja 360 m. Történelem A Draonéra a Sárkány kifejezésből származik, a sziget sziluettje egy bizonyos pontból nézve sárkány alakot ölt, illetve a szigeten nagy számban élő endemikus gyíkok után kapta igazán találó nevét. A XVIII. század folyamán a szigetre két védőtornyot építettek ahonnan jól látták az esetleges kalózhajók közeledését. Később világító tornyokat is építettek de erről nincsen sajnos bővebb információ. 1974-ben egy spanyol cég vásárolta meg a szigetet turisztikai üdülőhely építéséhez. Az eredeti terv az volt, hogy luxusszállodákat kaszinókat és az emberek pihését szolgáló létesítményeket hoznak létre az egész szigeten. Ezeket a terveket erősen vitatták az ökológus mozgalmak és emiatt hosszú és durva jogi csata zajlott a sziget sorsáról. Aztán 1987-ben a Consell Insular de Mallorca megvásárolta a szigetet. 1995-ben a Baleár-szigeteki önkormányzat bejelentette hogy iszapos természeti parkként fog üzemelni a sziget. Azóta is így üzemel. Turistaútvonal van kiépítve a szigeten, s hajók szállítják át a kirándulni vágyókat fakultatív programként ajánlják megtekintését.
Dragonera

Dragonera è un isolotto appartenente all'arcipelago delle Isole Baleari, Spagna. Geografia Si trova a ovest dell'isola di Maiorca ed è uno spazio naturale protetto. Si pensa che il nome derivi dal latino Traco-traconis che significa "solco nella terra, fessura, passi sotterranei", in riferimento alla fenditura di acqua dolce in una grotta dell'isola. È lunga 3.200 m e larga 500, con un rilievo molto scosceso e irregolare che provoca l'apparizione di diverse protuberanze le quali raggiungono la massima altezza nel picco chiamato Na Popia, a 360 metri di altitudine. Nella vetta si trovava un faro, oggi in rovina. Le località più vicine sono Sant Elm e Port d'Andratx, dove si sono stabiliti centri di subacquea che hanno aumentato il flusso di turisti nel periodo estivo. Storia Agli inizi degli anni settanta esisteva un progetto per edificare l'isola, con abitazioni di lusso, un hotel, un porto e un casinò. Le proteste degli ecologisti, che bloccarono in diverse occasioni l'inizio dei lavori, a seguito di un lungo processo giuridico, finirono con l'annullare il progetto. Nel 1987 il Consejo Insular de Mallorca (l'istituzione autogovernativa dell'isola di Maiorca) acquistò l'isolotto e, con un decreto del 26 gennaio 1995, il Governo delle Isole Baleari (entità detentrice del potere esecutivo nelle Baleari) diede la sua protezione a Dragonera e ai piccoli isolotti vicini, Pantaleu e Isla Mediana, dichiarando tali isole parco naturale. Infrastrutture L'unica via d'accesso a Dragonera è ovviamente via mare da Sant Elm o da Paguera, previo permesso. L'isola ha un piccolo porticciolo naturale con un embarcadero nella Cala Lladò (piccola spiaggetta). Partendo dall'embarcadero è possibile incamminarsi per visitare l'isola scegliendo fra i 4 tragitti possibili, oppure vagando liberamente. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Dragonera
Dragonera (eiland)

Dragonera ("Drakeneiland") (Catalaans: (Parc natural) Sa Dragonera/ Spaans: (Parque natural de la) Isla Dragonera)is een eiland en natuurpark in de archipel van de Balearen (Spanje), gelegen in de Middellandse Zee, ten westen van Mallorca (39° 35' 2" noorderbreedte, 2° 19' 17" oosterlengte). Het is 4200 meter lang en tot 900 meter breed (288 hectare), en wordt door het zogenaamde Canal des Freu, dat ongeveer 780 meter breed is, gescheiden van het strand van Sant Elm, het meest zuidwestelijke dorp van Mallorca. Dragonera heeft een scherp reliëf: het hoogste punt ligt op 360 meter boven zeeniveau. Het behoort tot de gemeente Andratx. Sinds 1995 is het een natuurpark.
Sa Dragonera

Sa Dragonera – wyspa w archipelagu Balearów, leżąca u zachodniego brzegu Majorki. Nazwa Sa Dragonera jest nazwą w języku katalońskim, w języku hiszpańskim nazywana jest Isla Dragonera. Sa Dragonera jest wyspą niezamieszkaną, liczy około 3200 m długości oraz maksymalnie 500m szerokości. Najwyższym szczytem jest Pico Popi o wysokości 360 m n.p.m. Przez jej całą długość biegnie kamienista ścieżka, która łączy naturalny port Cala Lado z latarnią morską znajdującą się na południowym krańcu wyspy. Od 1995 na jej terenie znajduje się isla Mediana Parque Natural (obejmujący swoim zasięgiem także Pantaleu) z ostoją licznych gatunków ptaków i endemicznego gatunku Podarcis lilfordi.
Драгонера

Драгоне́ра (исп. Isla Dragonera, кат. Sa Dragonera, La Dragonera — «остров Драконов») — необитаемый скалистый остров у западного побережья острова Мальорка, отделённый проливом шириной в 780 метров. Остров Драгонера входит в состав островного совета Мальорка Балеарских островов. Площадь острова составляет 288 га, длина острова составляет 4,2 км, а ширина — до 900 м. Остров Драгонера относится к муниципалитету Андрайч и входит в состав природоохранной зоны Балеарских островов. До 1987 года остров Драгонера находился в частной собственности, ныне является муниципальной собственностью. В 1995 году остров был объявлен охраняемым природным парком. На острове Драгонера обитает эндемический вид — балеарская ящерица. Примечания Ссылки Сайт природного парка Драгонера (англ.)
Dragonera (ö)

Dragonera (spanska: Illa Dragonera) är en obebodd spansk ö utanför den västra kusten på Mallorca i den autonoma regionen Balearerna i Spanien. Ön är i sin helhet ett naturreservat.. Arean är 2,9 kvadratkilometer. Högsta punkten på Dragonera är 360 meter hög. Historik Det är känt att det på 1300-talet fanns en vaktpost som bevakade kusten och kommunicerade med Cap del Llamp och Trefalempa. Pirater och sjörövare använde ofta Dragonera, särskilt från 1500-talet, då de osmanska sjörövarna blev vanliga i Medelhavet. Ön hade källor för att förse fartygen med färskvatten. År 1530 inträffade en attack av ottomanska sjörövare som tillfångatog flera personer, och ett år senare gjorde sjörövaren Barbarossa Dragonera till centrum för sina plundringsexpeditioner på Mallorca. Senare genomfördes flera plundringar i staden Andratx, vid vilka sjörövarna använde Dragonera som operationscentrum, bland andra landstigningen vid Palomera 1555 och landstigningen vid Port d'Andratx 1578. Med tanke på de ständiga attackerna, beslutades det att bygga två torn för att övervaka ankomsten av fientliga fartyg och att ha artilleri där för att kunna försvara ön. År 1580 byggdes tornet i na Pòpia på öns högsta punkt och tornet i Llebeig för att förhindra en eventuell landstigning vid Cala Llebeig. I maj 1974 köptes ön av företaget Patrimonial Mediterrània SA (Pamesa), och två år senare godkände kommunfullmäktige byggplaner. En aktivistgrupp ockuperade ön 1977 för att förhindra dess exploatering. Utbyggnaden stoppades av en domstol 1987, varefter Consell de Mallorca köpte ön. År 1995 förklarade Balearernas regering ön till naturreservat. Fyrar Vell-fyren, eller Na Pòpia-fyren, byggdes 1850 på platsen för det tidigare vakttornet. På grund av återkommande molnbildning och dimman, som skymde dess ljus, demonterades den 1910. Llebeig-fyren började byggas 1905 och togs i bruk 1910. Cap de Tramuntana-fyren började byggas 1907. Den står på en höjd av 54 meter och har ett elva meter högt torn, vilket gör att dess ljus når ett avstånd av 20 sjömil. Den är idag ett museum tillägnat öns fyrar och fyrvaktarnas liv. Mellan 1960 och 1975 automatiserades öns fyrar, vilket innebar att fyrvaktarna slutade bo på ön 1975. Bildgalleri Källor Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Illa Dragonera.
Illa de l'Aire

L'Illa de l'Aire és un illot deshabitat del sud-est de Menorca, davant de Punta Prima, al municipi de Sant Lluís. Les úniques construccions que conté són un far, un antic magatzem, un estable i un petit habitatge, a més d'un camí i un petit moll. La seva superfície és de 34 hectàrees i el seu perímetre és de 3300 metres. La seva altura màxima sobre el nivell del mar és de 14,92 metres. És propietat privada. Flora i fauna Un dels trets característics de l'illot és un dels petits reptils que hi habita, la sargantana negra endèmica (Podarcis lilfordi lilfordi), subespècie de la sargantana gimnèsia. També constitueix un pas migratori de primer ordre i acull colònies de reproducció de totes les aus marines de Menorca. La bellesa de la seva zona marina, plena de coves submergides sota els seus penya-segats i grans praderies d'algues, han motivat la creació de diversos clubs de busseig al seu voltant. També s'hi han trobat nombrosos jaciments arqueològics. Des de fa anys, es reclama la declaració de l'Illa de l'Aire i els seus voltants com a reserva natural. Referències Enllaços externs Vista per satèl·lit de l'Illa de l'Aire
Illa de l’Aire

Illa de l’Aire (Spanisch: Isla del Aire) ist eine unbewohnte Insel im Mittelmeer südöstlich der Baleareninsel Menorca. Sie liegt südlich des Ortsteiles Punta Prima im Gemeindegebiet von Sant Lluís. Die einzigen Gebäude auf der 34 ha großen Insel sind der Leuchtturm Far de l’Illa de l’Aire, ein Lager und das ehemalige Wohnhaus des Leuchtturmwärters. Eine schmale Straße verbindet diese Gebäude mit dem kleinen nordwestlich liegenden Versorgungshafen der Insel. Der Leuchtturm wurde 1860 in Betrieb genommen und im 20. Jahrhundert mehrmals modernisiert. Er war bis 1978 der höchste Leuchtturm der Balearen und markiert den Seeweg zum Hafen von Maó. Die zahlreichen Höhlen der Insel, deren Zugänge jedoch unter der Wasserlinie liegen, sind heute ein beliebtes Sporttaucherrevier auf Menorca. Tauchgänge werden unter Leitung der örtlichen Tauchschulen angeboten. Eines der Merkmale der Insel sind neben den zahlreichen Kolonien von Seevögeln das Vorkommen des Balearensturmtauchers (Puffinus mauretanicus) und der endemischen schwarzen Eidechsen la sargantana negra (Podarcis lilfordi lilfordi) aus der Gattung sargantana gimnèsia, eine der bei Mauereidechsen vorkommenden melanistischen Formen. 1993 wurden die Inseln zum Schutz typischer Landschaften zum Biosphärenreservat erklärt und in die Vereinbarungen der UNESCO aufgenommen. Die Insel befindet sich in Privatbesitz. Siehe auch Inseln im Verwaltungsgebiet Menorca Weblinks Gran Enciclopèdia Catalana: illa de l’Aire, abgerufen am 23. September 2015 Anmerkungen
Illa de l'Aire

Illa de l'Aire (also Isla del Aire in Spanish) in an islet on the southeast coast of Menorca, in the Balearic Islands, close to Punta Prima. The island covers 34 hectares and has a circumference of 3.3 km. Its highest point was 15 m above sea level until the construction of the Illa de l'Aire lighthouse. The island has an endemic lizard subspecies, Podarcis lilfordi lilfordi (Günther, 1874). On Menorca, it is better known as the sargantana negra (black lizard), though the lizards are able to change their skin colour to blend in with their surroundings. Lots of people land on the island but only in the accessible zone on the west coast (which is most of the island, including the lighthouse.) Indeed, the Illa de l'Aire is sometimes known as "Lizard Island", and forms a scenic backdrop for the resort of Punta Prima and the municipality of Sant Lluís. The black lizards are known to gather in numbers when a plum is placed on the ground. The island has a population of 300 rabbits, an introduced animal, these were used as part of a self-spreading vaccine field trial in 2000 aimed at generating immunity to myxomatosis and rabbit hemorrhagic disease. References Ferran Ramón-Cortés, "La Isla De Los 5 Faros", del Nuevo Extremo, 2005. ISBN 978-847-871-260-1 External links Isla del Aire on Google Maps
Isla del Aire

La isla del Aire (o illa de l'Aire en catalán) es un islote situado frente a la costa sudeste de Menorca (Islas Baleares), más concretamente frente a Punta Prima, San Luis. Su superficie total es de 34 hectáreas y su perímetro alcanza los 3.300 m. Como máximo se alza 15 m sobre el nivel del mar y destaca la instalación de un faro. En este islote se encuentra una lagartija endémica de la subespecie Podarcis lilfordi lilfordi (GÜNTHER, 1874), más conocida en Menorca como sargantana negra, que al alejarla de su hábitat cambia su coloración oscura por la típica coloración verdosa de las lagartijas corrientes. Tiene una población de 300 conejos, animal introducido en tiempos pasados, que sirvió en el año 2000 para probar una vacuna doble contra la mixomatosis y la enfermedad vírica hemorrágica o EVH.​ Referencias Ferran Ramón-Cortés, "La Isla De Los 5 Faros" del Nuevo Extremo, 2005. ISBN 978-847-871-260-1 Véase también Faro de Isla del Aire Faro de Artrutx Faro de Favàritx Faro de Punta Nati Faro de Cavallería Enlaces externos Isla del Aire en Google Maps
Île de l'Air

L'île de l'Air (isla del Aire en castillan et illa de l'Air en catalan) est un îlot situé face à la côte sud-est de Minorque (Îles Baléares), précisément face à Punta Prima, San Luis. Sa surface totale est de 34 hectares et son périmètre atteint 3.300 m. Son point le plus haut est à 15 m au-dessus du niveau de la mer et il héberge un phare. Dans cet îlot se trouve un lézard endémique de la sous-espèce Podarcis lilfordi lilfordi (Günther, 1874), plus connu à Minorque sous le nom de sargantana noire qui, lorsqu'il s'éloigne de son habitat, change sa couleur sombre pour la typique couleur verdâtre des lézards courants. Il héberge une population de 300 lapins, animal introduit autrefois, qui a servi en 2000 pour tester un vaccin double contre la mixomatose et la maladie virale hémorragique ou EVH. Références Voir aussi Articles connexes Phare de l'Île de l'Air Phare de Artrutx Phare de Favàritx Phare de Punta Nati Phare de Cavallería Liens externes Portail des îles Baléares Portail des îles
Illa de l'Aire

Illa de l'Aire is de naam van een onbewoond eiland voor de zuidkust van Menorca (Balearen, Spanje). Het langwerpige eiland meet 3,438 km² en heeft een vlak reliëf met een maximale hoogte van 15 meter. Illa de l'Aire situeert zich een halve kilometer uit de kust van Punta Prima, deelgemeente van Sant Lluís. Het eilandje staat bekend als de enige plaats waar de Sargantana Negro voorkomt, een uiterst zeldzame hagedissoort. De zwarte hagedis is een van de symbolen van Menorca. De enige bebouwing wordt gevormd door een vuurtoren, die de drukke zeeroute van en naar de haven van Maó markeert, en het voormalige vuurtorenwachtershuis. Het eiland kreeg de UNESCO - biosfeerstatus in 1993.
Insula Aerului

Insula Aerului (sau Illa de l'Aire în catalană), este un ostrov situat în largul coastei de sud-est a Insulei Menorca din (Insulele Baleare), mai exact în față cu Punta Prima și San Luis. Are suprafața totală este de 34 hectare și perimetrul său ajunge la 3.300 m. Punctul maxim se ridică la 15 metri deasupra nivelului mării și construcția cea mai importantă este un far de semnalizare. În acest ostrov se găsește una dintre subspeciile de șopîrlă endemică Podarcis lilfordi (Günther, 1874), mai bine cunoscută ca sargantana negră în insula Menorca, care îndepărtată de mediul ei își schimbă culoarea închisă în verdele tipic al șopârlelor normale. Legături externe Isla del Aire en Google Maps