NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Isla del Aire

Isla del Aire är en ö i Spanien. Den ligger i regionen Balearerna, i den östra delen av landet, 700 km öster om huvudstaden Madrid. Arean är 0,40 kvadratkilometer. Terrängen på Isla del Aire är mycket platt. Öns högsta punkt är 10 meter över havet. Den sträcker sig 0,6 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,3 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Dolmen de s'Aigua Dolça

El dolmen de s'Aigua Dolça està situat a sa Colònia de Sant Pere d'Artà, a la costa de Betlem, a uns 30 metres de la mar, prop de sa Banyera dels Ermitans. Juntament amb el de Son Bauló, és l'únic monument d'aquest tipus conegut a Mallorca, i el que millor ha conservat les restes d'enterraments megalítics de l'illa. Fonamentals per a conèixer les tradicions funeràries de l'època. Descobert el 1995, el jaciment fou excavat l'any següent per un equip de la Universitat de les Illes Balears dirigit per Jaume Coll, Víctor Guerrero i Manel Calvo. La cambra funerària (3,60 m x 2,90 m) és formada per lloses verticals i coberta per un túmul delimitat per un cercle de lloses de 6,75 m de diàmetre. Un corredor d'1,65 m de longitud dona accés a la cambra, a l'interior de la qual es trobaren les restes de vuit individus i les ofrenes funeràries. També es va trobar molta ceràmica, puntes de fletxa, polseres, collarets, etc. Les datacions amb radiocarboni situen l'ús del monument entre el 1750 aC i el 1600 aC. Notes i referències
Dolmen von S’Aigua Dolça

Der Dolmen von S’Aigua Dolça ist eine Megalithanlage im Gemeindegebiet von Artà auf der Baleareninsel Mallorca. Sie befindet sich zwischen der Ortschaft Colònia de Sant Pere und der Siedlung (Urbanització) Betlem, etwa 30 Meter von der Uferlinie des Mittelmeeres bei na Ferradura entfernt, einem kleinen Meereseinschnitt an der Bucht von Alcúdia (Badia d’Alcúdia). Bis er 1995 entdeckt wurde, war auf Mallorca nur der Dolmen von Son Bauló de Dalt bekannt. Die Ausgrabungen unter Leitung von Victor Guerrero von der Universität der Balearen begannen noch im selben Jahr und wurden ein Jahr später abgeschlossen. Der Dolmen besteht aus einem runden Steinkreis von 6,75 m Durchmesser als Begrenzung eines runden Grabhügels. Die Steine sind 8 bis 11 cm in den Boden eingelassenen und ragen etwa 50 cm heraus. Im Zentrum befindet sich eine große Steinkiste aus Platten, die eine gebauchte semiovale Kammer bilden. Der Zugang erfolgt über eine Vorkammer und das Seelenloch in der südwestlichen Platte der Steinkiste. Die Ausgrabung war sehr aufschlussreich, da die Grabkammer unversehrt vorgefunden wurde. Ihr Inhalt war vollständig erhalten. Die Archäologen fanden acht Schädel, von denen sechs aufgereiht waren, und sterbliche Überreste von 34 Personen. Lediglich die Schädel und die größeren Knochen waren als Päckchen abgelegt. Zusätzlich wurde eine Reihe von Grabbeigaben gefunden: Votivgaben aus Keramik, Armreife, Halsketten, Pfeilspitzen und anderes. Die Radiokarbondatierung der Knochen ergab, dass die Anlage zuletzt zwischen 1750 und 1650 v. Chr. genutzt wurde. Der Fundort spielt eine bedeutende Rolle bei der Datierung der Einführung von Bronze auf den Balearen. Siehe auch Ca na Costa Son Bauló de Dalt Literatur V. M. Guerrero Ayuso, M. Calvo Trias, J. Coll Conesa (Hrsg.): El dolmen de S’Aigua Dolça (Colonia de Sant Pere, Artà, Mallorca), Monografies de Patrimoni Històric, Collecció la Deixa 5, Consell Insular de Mallorca, 275 S., ISBN 84-96069-05-2. Jaume Coll Conesa, Víctor Manuel Calvo Trias, Víctor Manuel Guerrero Ayuso: El Dolmen de S’Aigua Dolça. Sepulcro colectivo del Pretalaiótico. In: Revista de Arqueología. Heft 191, 1997, ISSN 0212-0062, S. 18–29. Jaume Alzina i Mestre, Jaume Guiscafrè: Artà, lebendiges Kulturerbe. Edicions de Turisme Cultural, Palma de Mallorca 2001, ISBN 84-95572-15-X. Einzelnachweise Weblinks Dòlmens de s’Aigua Dolça i son Bauló de Dalt. ArqueoMallorca, abgerufen am 4. Dezember 2015. Fotos und Fundskizzen der Ausgrabungen von 1995 bis 1996 Beschreibung der Anlage auf www.talayots.es, dem Archäologie-Portal der Balearen (spanisch) Javier Aramburu-Zabala: Prehistòria. Nord-est de Mallorca. itinerarioshistoricos.diariodemallorca.es, archiviert vom Original (nicht mehr online verfügbar) am 14. Juli 2013; abgerufen am 27. Juni 2012 (katalanisch). Übersicht
Dolmen de S'Aigua Dolça

Le dolmen de s'Aigua Dolça est un dolmen situé sur la commune d'Artà sur l'île de Majorque dans l'archipel des Îles Baléares en Espagne. Architecture Le dolmen a été édifié au bord de la Mer Méditerranée à environ 30 m du rivage dans la baie d'Alcúdia. Il a été découvert en 1994 et fouillé au cours des deux années suivantes. Le dolmen est inclus dans un tumulus délimité par une enceinte circulaire de 6,75 m de diamètre constituée de pierres enfoncées dans le sol sur 8 à 11 cm de hauteur et dépassant d'environ 50 cm du sol. La chambre est de forme semi-ovale. Elle est précédée d'une antichambre à laquelle on accédait par un « trou de l'âme » situé dans l'orthostate sud-ouest. Mobilier funéraire La chambre funéraire a été retrouvée intacte avec sa couche archéologique entièrement préservée. Elle renfermait huit crânes, dont six étaient alignés près des bords, et les restes osseux d'une trentaine d'individus. Les os les plus grands étaient rangés par paquets, ce qui suggère qu'ils ont dû être emballés ou attachés avec un matériau qui n'a pas survécu jusqu'à aujourd'hui. Ces ossements correspondent donc à une inhumation secondaire : les corps ont été dépouillés ailleurs, puis seuls les os principaux et le crâne ont été déposés dans le dolmen. Seuls 18% des squelettes correspondaient à des enfants alors que la mortalité infantile devait être beaucoup plus forte (environ 50%), cet écart pourrait s'expliquer par une pratique funéraire spécifique. Le matériel archéologique retrouvé comprend des ex-voto en céramique, des bracelets, des colliers, des pointes de flèches. La datation au radiocarbone des ossements indique une période comprise entre 1750 et 1650 av. J.-C.. Notes et références (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Dolmen von S’Aigua Dolça » (voir la liste des auteurs). Annexes Bibliographie VM Guerrero Ayuso, M Calvo Trias, J Coll Conesa (eds. ): El dolmen de S'Aigua Dolça (Colonia de Sant Pere, Artà, Majorque), Monografies de Patrimoni Històric, Collecció la Deixa 5, Consell Insular de Mallorca, 275 p., (ISBN 84-96069-05-2) . Jaume Coll Conesa, Victor Manuel Calvo Trias, Victor Manuel Guerrero Ayuso: El Dolmen de S'Aigua Dolça. Sepulcro colectivo del Pretalaiótico . Dans : Revista de Arqueología . Numéro 191, 1997, (ISSN 0212-0062), pages 18-29. (es) Victor M. Guerrero Ayuso, Manuel Calvo Trias et Simón Gornés Hachero, Historia de las Islas Baleares, vol. 1 : El poblamiento prehistorico de las Islas Baleares, 2006, 241 p. (ISBN 9788495473806, lire en ligne) Elena Sintes Olives, Guide Minorque talayotique : La Préhistoire de l' île, Sant Lluis, Triangle, 2015, 319 p. (ISBN 9788484786405), p. 86 Articles connexes Liste des sites mégalithiques dans les îles Baléares Liens externes Dolmen de Aigua Dolça S'Aigua Dolça Portail du mégalithisme Portail des îles Baléares
Santuari de Sant Salvador de Felanitx

El Santuari de Sant Salvador de Felanitx és un santuari de Mallorca situat al terme de Felanitx, al cim del puig del mateix nom, a 509 metres d'altitud, en el sector meridional de la Serra de Llevant. Història Els seus orígens es troben el 1348, quan Pere III el Cerimoniós concedeix a la vila de Felanitx el privilegi de construir una capella, amb la intenció de protegir-se de la pesta. Aquesta primitiva construcció comptava amb un retaule de pedra, del segle xv, que representa la història de la passió del Crist de Berit o Passio Imaginis, obra de Pere Marçol. El 1595 es documenten noves intervencions al santuari, relacionades amb l'escola de gramàtica fundada a mitjan segle xvi. L'aspecte actual del santuari, inclosa l'hostatgeria, es remunta a la remodelació de començament del segle xviii, entre 1707 i 1716. El decaïment del culte cap al Crist de Berit fa que aquest retaule passi a un altar lateral, mentre que el major és ocupat ara per un altre retaule, dedicat a la Mare de Déu de Sant Salvador, obra del valencià Pere Codonyer. La veneració cap aquesta figura prové d'uns segles enrere: la tradició compta la troballa de la imatge de la Mare de Déu i la confraria en el seu nom ja existeix el 1601. Entre 1824 i 1851 hi residiren ermitans de la Congregació de Sant Pau i Sant Antoni, que hi tornaren el 1891 i romangueren fins a 1992. Val a dir que la presència d'ermitans a Sant Salvador ja es documenta el segle xiv. La imatge de la Mare de Déu és una obra del segle xv, i el 1934 assolí l'honor de la coronació. En aquelles dates també es reformà l'església (la part del presbiteri), amb retaule d'alabastre obra de Tomàs Vila, i a l'extrem sud de la muntanya es construí un monument de 37 metres d'alçària dedicat a Crist Rei, també de Tomàs Vila. Entre 1905 i 1910 es construí una capelleta al peu de la muntanya segons projecte d'Antoni Maria Alcover en estil neoromànic situada en el lloc on es diu que fou trobada la marededeu. El 1957 es construeix, a l'esperó nord de la muntanya, la Creu del Picot, amb la inscripció Germans, aquests braços sempre oberts per a tothom. Festivitat Les festivitats anuals de Sant Salvador de Felanitx són el diumenge més proper al 8 de setembre, aniversari de la coronació, així com el primer diumenge després de Pasqua, quan se celebra un Pancaritat. Galeria Referències Bibliografia complementària Bauzá Adrover, Cosme. San Salvador de Felanitx. Felanitx: Imprenta Bartolomé Reus, 1922. Enllaços externs Santuari de Sant Salvador
Santuario de San Salvador

El santuario de San Salvador (en catalán: santuari de Sant Salvador) es un complejo monumental religioso ubicado en el municipio español de Felanich, Mallorca, Islas Baleares, sobre la cima del pico de San Salvador, a unos 509 m de altitud, en la sierra de Levante mallorquina. Historia Sus orígenes datan del año 1348, cuando Pedro IV de Aragón, el Ceremonioso, concedió a la villa de Felanich el privilegio de construir una capilla con la intención de protegerse de la peste.​ Esta primitiva construcción contaba con un retablo de piedra del siglo XV que representaba la historia de la pasión del Cristo de Berit o Passio Imaginis,​ obra de Pere Marçol. En 1595 se documentaron nuevas modificaciones en el santuario relacionadas con la escuela de gramática fundada a mediados del siglo XVI.​ El aspecto actual del santuario, incluido el albergue, se remontan a la remodelación de principios del siglo XVIII, entre 1707 y 1716. El declive del culto al Cristo de Berit hizo que su retablo se trasladara a un altar lateral, mientras que la posición principal fue ocupada por otro retablo dedicado a la Madre de Dios de San Salvador obra del valenciano Pere Codonyer. La veneración hacia esta figura proviene de unos siglos atrás: la tradición cuenta el hallazgo de la imagen y ya en 1601 existía una cofradía en su nombre.​ Entre 1824 y 1851 residieron en el santuario ermitaños de la Congregación de ermitaños de Sant Pau y Sant Antoni, que regresaron allí en 1891 y permanecieron hasta 1992. La presencia de ermitaños en San Salvador es antigua y ya había quedado documentada en el siglo XIV.​ La imagen de la Mare de Déu de Sant Salvador es una obra del siglo XV que en 1934 recibió el honor de la coronación.​ En aquellas fechas también se reformó la iglesia (la parte del presbiterio), con un retablo de alabastro de Tomàs Vila, y en el extremo meridional de la montaña se erigió un monumento de 37 metros de altura dedicado a Cristo Rey, también de Tomàs Vila. Entre 1905 y 1910 se construyó una pequeña capilla al pie de la montaña, según un proyecto de Antoni Maria Alcover, en estilo neorrománico, situada en el lugar donde se cuenta que fue encontrada la virgen. En 1957 se añadió, en el espolón norte del pico, una cruz, la Creu del Picot, con la inscripción "Hermanos, estos brazos siempre abiertos a todos" (Germans, aquests braços sempre oberts per a tothom).​ La carretera que conecta el santuario con el llano serpentea por las laderas del pico y fue diseñada por el ingeniero Antonio Parietti Coll. Festividad Las festividades anuales de San Salvador se celebran el domingo más próximo al 8 de septiembre, aniversario de la coronación, así como el primer domingo después de Pascua, cuando se celebra un pancaritat. Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Santuario de San Salvador. Santuario de San Salvador
Santuario de San Salvador

Santuario de San Salvador är ett monument i Spanien. Det ligger i regionen Balearerna, i den östra delen av landet, 600 km öster om huvudstaden Madrid. Santuario de San Salvador ligger 438 meter över havet. Terrängen runt Santuario de San Salvador är platt åt nordväst, men åt sydost är den kuperad. Santuario de San Salvador ligger uppe på en höjd. Santuario de San Salvador är den högsta punkten i trakten. Närmaste större samhälle är Felanitx, 3,9 km väster om Santuario de San Salvador. Trakten runt Santuario de San Salvador består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor
Illeta de Cala Salada

Illeta de Cala Salada este o arie protejată (arie de protecție specială avifaunistică — SPA) din Spania întinsă pe o suprafață de 0,69 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Illeta de Cala Salada este situat la coordonatele 39.0111°N 1.2932°E﻿ ()39.0111; 1.2932. Înființare Situl Illeta de Cala Salada a fost declarat arie de protecție specială avifaunistică în ianuarie 2019 pentru a proteja 1 specie de animale. Biodiversitate Situată în ecoregiunea mediteraneană, aria protejată nu include niciun habitat protejat. La baza desemnării sitului se află o specie protejată de păsări: Larus audouinii. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Spania
Palmas Katedral

Katedralen Santa Maria i Palma, mere almindeligt omtalt som La Seu (et kaldenavn der også bruges om mange andre kirker), er en gotisk romersk-katolsk katedral beliggende i Palma, Mallorca, Spanien. Beskrivelse Katedralen blev bygget af Aragoniens krone, samme sted som en moske fra mauer-tiden. Katedralen er 121 meter lang, 40 meter bred og dets skib er 44 meter højt. Til sammenligning når højden på det centrale kirkeskib i Notre Dame de Paris 33 meter, i Notre Dame de Reims 38 meter, Notre-Dame d'Amiens 42 meter og i Saint-Pierre de Beauvais 48 meter (den højeste af alle gotiske katedraler). Opførelsen blev påbegyndt af kong Jakob 1. af Aragonien i 1229 og udført i en catalansk-gotisk stil men med nordeuropæiske træk. Katedralen stod først færdig i år 1601 og er beliggende i Palmas gamle bydel, oven på det tidligere citadel i den romerske by, mellem det royale palads La Almudaina og biskoppens residens. Den vender også ud mod Parc de la Mar og Middelhavet. I 1901, halvtreds år efter, at en restaurering af katedralen var startet, blev Antoni Gaudí opfordret til at overtage projektet. Mens nogle af hans ideer blev vedtaget - at flytte korbåsene fra midten af skibet for at komme tættere på alteret samt en stor baldakin - opgav Gaudí sit arbejde i 1914 efter en diskussion med entreprenøren. De planlagte ændringer var hovedsageligt kosmetiske snarere end strukturelle, og projektet blev annulleret kort efter. Eksterne links "Cathedral of Palma: La Seu", Video på engelsk, 3:33 min., Mallorca TV Teleweb + Arkiveret 21. oktober 2014 hos Wayback Machine Virtuel 3D-tur inde i en Palma-katedral Arkiveret 30. marts 2016 hos Wayback Machine
Kathedraal van Palma

De kathedraal van Santa María van Palma, vaak in de volksmond La Seu genoemd, is een gotische rooms-katholieke kathedraal in de Spaanse stad Palma op het eiland Mallorca. Geschiedenis De kathedraal werd gebouwd door de Kroon van Aragón op de plaats van een moskee uit de tijd van de Moren. De bouw begon in 1229 op vraag van Jacobus I van Aragón maar was pas voltooid in 1601. De onstabiliteit van de voorgevel werd nog verergerd door een aardbeving op 15 mei 1851, waarna deze dreigde in te storten. De enorme restauratie startte in 1854 en stond onder leiding van de Spaanse architect Juan Bautista Peyronnet (1812-1875). Deze werd gepresenteerd op de wereldtentoonstelling van 1855 in Parijs. In 1901, vijftig jaar nadat de restauratie begonnen was, nam Antoni Gaudí het project over. Sommige van zijn ideeën werden overgenomen, zoals het verplaatsen van de koorbanken van het midden van het schip om dichter bij het altaar te staan eveneens als een grote luifel. In 1914 stopte hij echter zijn opdracht door een ruzie met de aannemer. De geplande veranderingen waren eerder cosmetisch dan structureel en het project werd kort daarna afgeblazen. In 1905 werd de kathedraal tot basilica minor verheven. Beschrijving De kathedraal staat in de oude stad van Palma op de oude citadel van de Romeinse stad, tussen het koninklijk paleis La Almudaina en het bisschoppelijk paleis. De plaats geeft uitzicht op het Parc de la Mar en de Middellandse Zee. Het gebouw is gebouwd in Catalaanse gotische stijl met Noord-Europese invloeden. De kathedraal is 121 meter lang, 55 meter wijd en het schip is 44 meter hoog. Daarmee behoort ze tot de kerken met het hoogste schip. Roosvenster Het roosvenster in de centrale beuk heeft een diameter van 13,3 meter en stelt een davidsster voor, samengesteld uit meer dan 1200 stukken glas. Kapellen In totaal zijn er meer dan twintig zijkapellen, verspreid langs de beide zijbeuken en in de absis. Noordelijke zijbeuk Kapel van de Heilige Drie-eenheid (Capilla de la Santísima Trinidad) – hier liggen de graftombes van de koningen Jacobus II en Jacobus III. Kapel van Sint Antonius (San Antonio) Kapel van de Presentatie Kapel van de Maagd van de Liefdadigheid (Virgen de la Caridad) Kapel van de Heilige Albertus Zuidelijke zijbeuk Kapel van de Maagd van Montserrat Kapel van de Heilige Petrus (San Pedro) Kapel van de Onbevlekte Ontvangenis Kapel van de Heilige Sebastiaan (San Sebastián) – patroonheilige van Palma. Kapel van de Heilige Christus van de Verdrietigen (Cristo de la Misericordia) Hoofd- en koorzone Kapel van het Heilig Sacrament (Capilla del Santísimo Sacramento) – in de zuidtransept werd in de 20e eeuw ingrijpend heringericht door achtereenvolgens Antoni Gaudí en later door Miquel Barceló (met een keramische muurbekleding uit 2007). Kapel van de Maagd van het Heilig Hart (Sagrado Corazón de Jesús) Zie ook Katholieke Kerk in Spanje Lijst van grootste kerken
Katedra La Seu w Palmie

Katedra La Seu – rzymskokatolicka, gotycko-renesansowa katedra w mieście Palma, na wyspie Majorka, siedziba diecezji Majorki oraz najważniejsza świątynia miasta. Wysokość nawy głównej katedry wynosi 44 metry, co czyni ją trzecią co do wysokości nawy głównej katedrą świata (po katedrze w Beauvais i katedrze w Mediolanie). Budowa katedry rozpoczęła się w 1229 roku, a świątynia została poświęcona w 1601 roku. Jej plan znacznie zmodyfikowano w XIV wieku. Galeria Zobacz też Majorka historia Hiszpanii Bibliografia Zdjęcia, historia i architektura katedry w Palmie http://hiszpania-portal.pl/majorka-katedra-la-seu-palma-de-mallorca/
Catedral de Palma de Maiorca

A Catedral de Palma de Maiorca, popularmente conhecida como La Seu (Seu ou Seo é o nome dado às catedrais da Coroa de Aragão), é o principal edifício religioso da ilha de Maiorca, Espanha, e é a sede da Diocese de Maiorca. O prédio é enorme e é medido entre as maiores catedrais góticas européias sua cúpula atingindo uma altura de 44 m sendo superada apenas pela catedral de Beauvais a mais alta catedral gótica do mundo 48 m, ligeiramente menos do que a altura da Catedral de Milão em 45 m contraste, bate Catedral de Colónia atingindo 43 m. O edifício abrange 6.655 m2. O volume interior é de 160 000 m3. Referências
Пальмский собор

Кафедральный собор Санта-Мария, также Ла Сеу (исп. Catedral de Santa María de Palma de Mallorca) — готический кафедральный собор епархии Мальорки, расположенный в городе Пальма-де-Мальорка, административном центре Балеарских островов (Испания). В обычной речи называется La Seu, или Sa Seu, — «Епископство». Строительство собора Ла Сеу началось вскоре после освобождения Мальорки от мавров, в 1230 году по указанию короля Арагона Хайме I, на руинах находившейся здесь ранее мечети. Продолжено оно было при его сыне, короле Мальорки Хайме II, и в 1302 году было заложено основное здание собора. Оно должно было служить также как усыпальница мальорканских королей — в соборе покоятся останки Хайме II и Хайме III. Строительство было в основном завершено к 1587 году при участии Г. Сагреры. В 1601 году был окончен главный портал Ла Сеу. В 1882 году были начаты работы на главном фасаде собора, оконченные уже в начале XX столетия. Большой орган был создан мальоркцем Габриэлем Томасом в конце XVIII века (реставрирован в 1993 году). Кафедральный собор Ла Сеу расположен в южной части Пальма-де-Мальорка, недалеко от морского побережья. Он имеет длину в 109,5 метров и ширину в 33 метра, его главный придел — длину в 75,5 метра и ширину в 19,5 метра. В нём 14 колонн высотой в 30 метров каждая. Хор собора («Королевская капелла») имеет размеры 34 х 16 метров. Здание является одним из крупнейших памятников готической архитектуры Южной Европы. Площадь большого окна-розы, выполненного в форме шестиконечной звезды, составляет 97,5 м², что делает его одной из крупнейших готических «роз» в мире. Само окно выполнено в 1320 году и застеклено в 1599. Построенное в целом в готическом (каталонском и южнофранцузском) и позднеготическом («Портал подаяний») стилях здание несёт на себе также следы более поздних архитектурных влияний — Ренессанса, маньеризма и барокко (последний — капелла «Тела Христова», «св. Себастьяна», «св. Бенедикта» и «св. Мартина» и др.) По приглашению епископа Мальорки Кампинса в 1904—1914 годах реставрационные и декоративные работы в соборе производил известный каталонский архитектор эпохи модерна Антонио Гауди. В XXI веке в соборе выполнял отдельные декоративные работы современный мальорканский художник Мигель Барсело (панно в капелле «Всех Святых» и др.). На первом этаже собора, в помещениях двух капелл и колокольни, размещается соборный музей (с 1932 года). Дважды в год — 2 февраля и 11 ноября, что совпадает с фестивалями Канделария и Сан-Мартин, соответственно — внутри собора можно увидеть следующее световое явление: солнечный свет проходит через большую розу, и его отражение проецируется на переднюю стену, образуя «двойную розу». Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Ла Сеу http://www.catedraldemallorca.info Архивная копия от 8 марта 2022 на Wayback Machine