NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hospital Comarcal de Inca

El Hospital Comarcal de Inca es un hospital general de agudos situado en la ciudad de Inca (Mallorca) en la comunidad autónoma de las Islas Baleares, España. El centro, que fue inaugurado el 26 de febrero de 2007, cuenta con 165 camas instaladas, 5 quirófanos, 1 sala destinada a cirugía menor ambulatoria, 29 locales de consultas externas, 11 salas de radiodiagnóstico entre otras dependencias y una superficie total construida aproximada de 25.000 m². Las principales vías de acceso al hospital son la autovía Ma-13 por salida 27 y la línea de autobús que une, cada 30 minutos, el centro de la ciudad de Inca y el hospital con un bus-lanzadera. En 2021 se efectuan una obras de ampliación del edificio para aumentar la capacidad de camas de UCI y separar el servicio de Urgencias en Adultos e Infantil.​ Área de influencia El área de influencia del hospital, dentro del ordenamiento territorial de la sanidad pública en las Islas Baleares, comprende 6 zonas básicas de salud (ZBS): ZBS del Blanquer, ZBS del Pla, ZBS de Torrente de San Miguel, ZBS de Marines, ZBS de Alcudia y ZBS de Pollensa. Estas zonas de salud forman parte del sector sanitario de Inca, dentro del área de salud de Mallorca. Los núcleos principales de población, entre otros, situados en el área de influencia del hospital son: Inca, Binisalem, Sinéu, La Puebla, Muro, Alcudia y Pollensa. La población de cobertura del hospital, a julio de 2017, asciende a 124.626 personas. (El área sanitaria de Binisalem pasó de nuevo al Hospital de Son Llàtzer debido a la saturación del Hospital Comarcal de Inca) Cartera de servicios Referencias Enlaces externos Gobierno de las Islas Baleares Servei de Salut de les Illes Balears (ib-salut) Hospital Comarcal de Inca El hospital en Google Maps Véase también Hospital Son Espases Hospital de Son Llàtzer Hospital General Mateu Orfila
Ermita de Bonany

L'ermita o santuari de Bonany és una antiga ermita i santuari situat al terme de Petra (Mallorca), dalt del puig de Bonany (317 msnm). Fundat el segle xvii, va ser ocupat per ermitans de Sant Pau i Sant Antoni fins al 1990. Acull la imatge de la Mare de Déu de Bonany, i és un centre de peregrinació pels pobles de la contrada: Petra, Vilafranca, Sant Joan i Ariany, que d'ençà de de 1630 hi celebren un pancaritat el dimarts de Pasqua. Operat pel bisbat de Mallorca, el santuari és gestionat per donats i té servei d'hostatgeria. Diu la tradició que, amb la conquesta islàmica de Mallorca (902), els cristians amagaren la imatge de la Mare de Déu en una cova, posteriorment trobada per un pastor i venerada com a Mare de Déu de Bonany. En qualsevol cas, no fou fins al 1606 que el rector de Petra féu bastir un oratori al cim del puig de Bonany, llavors anomenat puig de Maria o puig d'en Burguès, i hi col·locà una imatge de santa Maria. Tres anys més tard, els petrers pujaren en processó al santuari a demanar que s'aturàs la gran sequera que patia el camp mallorquí: la pluja arribà i la mala anyada es convertí en un bon any, motiu pel qual la Mare de Déu, el santuari i el puig es començaren a anomenar «de Bonany». El 1637 se cedí l'ermita i els seus terrenys als jurats de Petra i, a poc a poc, s'amplià el temple i es bastiren dependències. Primerament, va estar a càrrec d'ermitans; tot seguit passà a mans de donats i d'un custodi, adscrit a la parròquia de Petra; finalment, l'ajuntament cedí els seus drets al bisbat i el 1896 s'hi instal·laren els ermitans Sant Pau i Sant Antoni, que l'habitaren fins a 1990. El 1920 es decidí construir un nou temple, d'estil neoclàssic, que s'acabà el 1925. El santuari compta també amb menjador, cuina i cel·les per pelegrins, i, a l'altre costat de l'església, la clausura. A més, posseeix una quarterada de terra entorn dels edificis i una altra vora la cova anomenada «font de la Mare de Déu», on, segons la tradició, es trobà la imatge. Galeria Referències Bibliografia complementària Rubí Darder, Sebastià. Miscelánea de Bonany: corona popular de plegaris, canciones, gloses y tradiciones marianas, 1981.
Santuario di Bonany di Petra

Il santuario di Bonany è una chiesa moderna situata a pochi chilometri dalla città di Petra, in Spagna, nell'entroterra dell'isola di Maiorca, arcipelago delle Baleari. Dal santuario si gode di un bellissimo panorama della cittadina di Petra e dei suoi tetti brunastri. Con buone condizioni di tempo dalla sommità della collinetta si può scorgere l'azzurro del mare. Si raggiunge prendendo una stradina che gira attorno a una collinetta e sale, compiendo un tragitto di circa venti minuti, dopodiché si arriva in cima, dove c'è un ampio parcheggio. L'interno è cupo ma barocco. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Santuario di Bonany di Petra
Santuari de Monti-sion de Porreres

El Santuari de Monti-Sion de Porreres és un edifici religiós de Mallorca situat dalt del puig del mateix nom, a 250 m, dins el terme de Porreres. Entre el segle xvi i el segle xix acollí una escola de gramàtica. El recinte el conforma un claustre, un menjador, una aula de gramàtica i una església, que conté la imatge de marbre de la Mare de Déu de Monti-Sion. Història Les primeres referències d'una església a la contrada del Puig de Monti-Sion són del segle xv: el 1498 hi ha notícia d'un oratori dedicat a Nostra Senyora de Monti-Sion. Del mateix segle eren els set pilars de pedra al llarg de la carretera que representaven els set goigs a una cara i els set dolors a l'altra; d'aquestes construccions actualment en resten cinc, en un estat deteriorat. El 1530 els jurats de Porreres decretaren la creació d'un col·legi regit per clergues al puig de Monti-Sion on s'impartissin classes de gramàtica per ingressar a la Universitat Literària. Dins la primera meitat del segle xviii s'hi feren reformes per ampliar el recinte, que anys més tard, el 1835, fou clausurat a conseqüència de les modificacions que es feren en l'ensenyament superior, que substituïen les escoles de gramàtica per instituts moderns. Entre 1850 i 1855 s'hi establí una comunitat de missioners, i el 1858, a causa de la desamortització de Mendizábal, l'estat va vendre les 53 quarterades de les terres comunals que envoltaven el santuari. L'edifici entrà en estat de degradació, però fou restaurat el 1892. El 14 de gener de 1954, el poble de Porreres construí, en un sol dia, el nou traçat de la carretera fins al cim. Modernament, les graveres d'àrids han impactat fortament els seus voltants. Celebracions El poble de Porreres hi celebr un pancaritat el Diumenge de l'Àngel amb una missa, concert de la Filharmònica Porrerenca i ball de bot de les agrupacions folklòriques del poble, i paradetes de llibres en català per part de l'Agrupació Cultural de Porreres. Bibliografia complementària Munar, Gaspar. El Santuari i Col·legi de Nostra Dona de Montission (Porreres). Campos: Impremta Roig, 1991. Martínez Molinos, Bruno; Sánchez Cuenca, Ramón. Creu d'en Janer : tercer medalló de la pujada de Porreres a Monti-sion. Palma: Conselleria de Cultura, Educació i Esports, 1996. Referències
Molino de Puig d’en Valls

Molino de Puig d’en Valls ist eine historische Getreidemühle auf der Insel Ibiza. Die Mühle von Puig d’en Valls wird in verschieden historischen Dokumenten der Stadt Santa Eulària des Riu bereits im Jahr 1791 erwähnt (spanische Bezeichnung: Typo Molino Harinero – Torre Ancha) – Windmühle mit Rundturm, errichtet aus Marès-Kalkstein und Feldsteinen. Die Mühle war in Privatbesitz und bis 1940 in Betrieb. Nach dem Kauf durch den Consell Insular d’Eivissa wurde der komplette Mühlenbau restauriert, das komplette Mahlwerk überholt und das Windrad mit den Flügeln wurde ersetzt. Es ist derzeit das einzige Beispiel auf der Insel Ibiza, wo man die Arbeitsweise und Mechanik einer dieser alten Getreidemühlen, die die Landschaft der Insel zwischen dem 16. und 20. Jahrhundert charakterisierten, sehen kann. Es ist möglich, die Mühle zu besichtigen. Die Instandhaltung und Reinigung des angrenzenden Gartens von Puig den Valls, wird in der Verordnung des Inselrates unter BOIB Nr. 78 vom 27. Mai 2010 geregelt. Einzelnachweise
Botanicactus

Botanicactus ist ein Botanischer Garten auf Mallorca. Er liegt im Süden der Insel in der Nähe des Ortes Ses Salines. Er umfasst 50.000 Quadratmeter (m²) tropische Vegetation und hat einen künstlichen See von 10.000 m². Auf 40.000 m² gibt es über 400 Pflanzen- und 10.000 Kakteenarten. 25.000 m² sind eine Sammlung der Mallorquinischen Flora (Oliven-, Granatapfel-, Mandel-, Pinien-, Zypressen-, Orangen-, Johannisbrot- und Eukalyptusbäume). Nach Angabe der Betreiber (Stand: Mai 2006) handelt es sich um den größten Botanischen Garten Europas. Er wurde am 20. Mai 1989 eröffnet und war der zweite auf den Balearen (der erste Botanische Garten war der Botanische Garten von Sóller, der im Jahr 1985 eingerichtet aber erst 1992 öffentlich gemacht wurde). Botanicactus ist Privatgelände und wird von keiner Organisation subventioniert. Geschichte 1987 wurde mit dem Bau von Botanicactus begonnen. Man wählte ein ebenes Luzernenfeld als Bauplatz aus. Es wurde ein künstlicher See von 10.000 m² Oberfläche und 4 m Tiefe mit einer Insel angelegt. Dieser See dient auch als Reserve-Wasserbecken. Um den Garten vor Austrocknung durch die in diesem Bereich der Insel herrschenden Nordwinde zu schützen, verwendete man die ausgehobene Erde, um Schutzwälle aufzuschütten. Nach über zwei Jahren wurde Botanicactus am 20. Mai 1989 eröffnet. Am 6. September 1989 kam es zu einer Überschwemmung des Areals. Eine unweit des Eingangsbereichs angebrachte Markierung erinnert an das Ereignis. Siehe auch Botanischer Garten Sóller Weblinks Original-Webseite des Botanischen Gartens Botanicactus in spanischer Sprache Einzelnachweise
Botanicactus

El Botanicactus es un Jardín botánico de 150.000 m² de extensión especializado en plantas crasas y cactus. Se encuentra en el municipio español de Las Salinas, en Mallorca, comunidad autónoma de las Islas Baleares. Este jardín botánico es de titularidad privada. Historia Durante unos dos años se trabajó en un terreno de cultivo llano para transformarlo en un jardín botánico, para lo cual se levantaron unas colinas alrededor para protegerlo del viento, se excavó un lago navegable de 10 000 metros cuadrados de extensión y 4 metros de profundidad que sirve al mismo tiempo como depósito de agua dulce para utilizar en riegos. El jardín se inauguró el 20 de mayo de 1989. Botanicactus es privado, y no cuenta con ningún tipo de apoyo institucional. Colecciones En este recinto se albergan 1.000 especies y 15.000 ejemplares, de ellos 12.000 son cactus. Sus colecciones se presentan agrupadas en tres secciones : Especies tropicales (50.000 metros cuadrados) Cactus procedentes de Arizona con un ejemplar de Carnegiea gigantea de Arizona con más de 300 años, y ejemplares de la propia Mallorca (40.000 metros cuadrados) Flora autóctona mallorquina, representada por olivos, almendros, granados, pinos, cipreses y eucaliptos (25.000 metros cuadrados). Incluye el mayor lago navegable de las islas Baleares, de unos 10 000 metros cuadrados situado en la zona tropical, con plantas acuáticas, césped y bambús en sus orillas. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Botanicactus. Página oficial del Botanicactus Página de centros de ocio Página informativa Archivado el 25 de mayo de 2006 en Wayback Machine. Galería de fotos del Botanicactus
Ботанікактус

Ботаніка́ктус (ісп. El Botanicactus) — ботанічний сад на о. Мальорка. Знаходиться у південно-східній частині острова у муніципалітеті Сес-Салінес. Відкритий 20 травня 1989 року. Історія Утворений у середині 1980-х років, коли Освальд Маккаріо втілив ідею про новий підхід до свого захоплення до вирощування тропічних рослин. Маккаріо володів багатьма теплицями для вирощування кактусів на півдні Франції, які йшли на продаж. У нього виникла ідея створити ботанічний сад для вирощування цих кактусів, щоб відвідувачі могли подивитися на різноманітні види цієї рослини. Але для цього йому було потрібно знайти сухе і сонячне місце. Зрештою, він обрав місце у муніципалітеті Сес-Салінес на острові Мальорка. Сад було відкрито 20 травня 1989 року під керівництвом сина Освальда, Жан-Марка Маккаріо. Опис Територія ботанічного саду становить 150 000 м², на якій ростуть 1000 різних видів рослин. У зоні парку, призначеній для тропічних рослин (50 000 м²), знаходиться велике озеро площею 10 000 м². Озеро є найбільшим на Балеарських островах і оточене трав'яними газонами з пальмами і бамбуком. Серед видів пальм тут ростуть вашингтонія (Washingtonia), хамеропс (Chamaerops), cycca, фінікова пальма та інші. У секторі з кактусами (40 000 м²) ростуть такі види як трихоцереус пасаканський (Trichocereus pasacana), ехінокактус Грузона (Echinocactus grusonii), карнегія гігантська (Carnegiea gigantea), алое, агава та інші. Також у цій зоні росте гігантський кактус з Аризони, якому понад 300 років. У зоні місцевих майоркінських рослин (25 000 м²), де ростуть жимолость, гібіскус, стреліція, оливкові дерева, мигдаль, ріжкові дерева, гранатові дерева, сосни, евкаліпти і кипариси, стоять вітряний млин і кам'яний будинок. Галерея Посилання Офіційний сайт [Архівовано 1 вересня 2010 у Wayback Machine.] (ісп.) (англ.) (кат.) Ботаникактус — самый большой ботанический сад в Европе (рос.)
Torre de ses Puntes

Torre de ses Puntes är tornet på en tidigare befäst gård i Manacor på Mallorca i den autonoma regionen Balearerna i Spanien, med ursprung i 1300-talet. Gården var förr en herrgård utanför stadsområdet. Tornet är byggt i gotisk stil och är det enda som är kvar av gården. Byggnaden består av en bottenvåning och en övre våning och kröns av pyramidformade bröstvärn. Ursprungligen fanns flera byggnader kring en inbyggd gårdsplan, så att de bildade en befäst gård av den typ som var vanlig under perioden omedelbart efter den kristna erövringen av Mallorca på 1200-talet. Byggnaden inrymde från 1926 under ett antal år Museu d'Història de Manacor. Detta ligger sedan 1985 i Torre dels Enagistes, strax söder om staden. Tornet är ett byggnadsminne. År 1982 genomfördes en omfattande renovering av byggnaden. Bildgalleri Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från katalanskspråkiga Wikipedia, Torre de ses Puntes, 20 juli 2023. Noter
Будинок Фортеза-Рея

Кан-Фортеза-Рей або Будинок Фортеза-Рея (кат. Casa Forteza Rey) — будинок, розташований по калле-Монжес, 2 у м. Пальма (Іспанія). З 1990 року має статус об'єкта культурного інтересу (BIC). Будівля зведена в 1909 році в стилі каталонського модерну за проектом архітектора Льюїса Фортеза-Рея (1883–1920), золотаря і ювеліра, який і був його власником. Фортеза-Рей був під впливом мистецтва модерну, що відобразилось на його роботі. Споруда — 5-ти поверховий багатоквартирний житловий будинок. Фасад прикрашений декоративними елементами, що зображують мотиви рослин і тварин, зокрема, за допомогою багатокольорової плитки у техніці «тренкадіс». Серед цих мотивів виділяється гротескне обличчя, у супроводі двох крилатих драконів на другому поверсі. Будинок Фортеза-Рея має схожість з будинком Бальо та парком Гуеля роботи Антоніо Гауді. Фортеза-Рея, ймовірно, був знайомий з Гауді та консультувався з ним з приводу дизайну свого проекту, оскільки його батько, Жузеп Фортеза-Рея, був золотарем у Пальмському соборі, у той час, коли Гауді перебував на Мальорці у 1904–1914 роках, де проводив реконструкцію собору. Див. також Архітектура модерну Література «Майорка». — Editorial Escudo de Oro, 2005. — 95 с. — («Туризм. Испания») — ISBN 978-84-378-2709-4. (рос.) Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Будинок Фортеза-Рея Інформація на Balears Cultural Tour (англ.)
Torre de Cala en Basset

La Torre de Cala en Basset o Torre de l'Arrabassada és una torre de guaita del terme d'Andratx (Mallorca) situada davant Cala en Basset, a uns 80 metres sobre el nivell de la mar. Està declarada Bé d'Interès Cultural. Formava part d'un extens sistema de vigilància i senyalització de tota la costa mallorquina per combatre la pirateria, i tenia la funció de defensar Cala en Basset, que no era visible de dalt de na Pòpia. La torre no feia senyals d'avís, atès que solament té connexió visual amb la torre de na Pòpia. Descripció Es tracta d'una torre cilíndrica d'uns 9 metres d'alt construïda amb pedra i morter. El portal d'accés original, al qual s'accedia per una escala de mà, està a uns quatre metres d'altura i és defensat per un matacà; actualment s'accedeix a la cambra principal per una porta falsa, i el portal original s'ha convertit en finestra. La cambra és coberta amb volta de mitja esfera, i el cos inferior, situat davall la cambra, era massís, però ha estat buidat per fer-hi l'entrada moderna. Al terrat s'accedeix per una escala de graons al buit de la volta, i és cobert per un porxo. La part del terrat que mira a mar era a barbeta, i el costat de terra és més elevat i amb espilleres. Com a peça d'artilleria arribà a tenir dos canons. Història Hi ha autors que indiquen que va ser construïda el 1583, però no és fins a 1585 que hi ha constància efectiva de la seva existència. Ja en aquella data hi havia una peça d'artilleria, i consta que no feia focs d'avís. Poc més tard, el 1598 s'hagué d'adobar el parapet, perquè el vent que bufava era massa fort i impedia la tasca dels torrers. Al llarg del segle xix va anar caient en desús davant la desaparició de la pirateria, i el 1867 va ser traspassada. Durant la Guerra Civil espanyola va ser utilitzada per al control de l'espai aeri, i es va construir un edifici annex i es va modificar la barraca dels torrers. A més, es construí una garita al terrat, s'alterà el porxo i l'aljub al peu de la torre i s'obrí el portal per entrar a peu pla. Referències
Torre de Llebeig

Der Torre de Llebeig ist ein Wachturm aus dem späten 16. Jahrhundert auf der zur Gemeinde Andratx gehörenden Baleareninsel Sa Dragonera. Geschichte Im 16. Jahrhundert wurde damit begonnen, die Küste Mallorcas durch Wehrtürme gegen Angriffe von See zu schützen. Auf der westlich vorgelagerten Insel Sa Dragonera wurde 1580 der Wachturm Talaia de na Guinavera errichtet. Trotz seiner exponierten Lage auf dem 353 m hohen Puig de na Pòpia besaß er eine Schwachstelle: Von ihm konnte man die für eine Bootsanlandung geeignete Cala de Llebeig im Südosten Sa Dragoneras nicht einsehen. Zur Absicherung wurde deshalb 1585 der Torre de Llebeig gebaut. Bei einem Piratenangriff im Jahr 1685 hielt der Turm stand, das außerhalb befindliche Zisternensystem wurde aber zerstört. Nachdem der Turm seine militärische Bedeutung im 19. Jahrhundert verloren hatte, verfiel er, wurde aber im Jahr 2004 für 62.000 € rekonstruiert. Allein die Kosten für den Transport des Baumaterials auf dem See- und Luftweg betrugen 14.500 €. Auf der Grundlage historischer Baupläne wurde ein Loch in der Außenwand geschlossen, das Dach erneuert und die Treppen und Türen im Inneren wiederhergestellt. Die damalige Präsidentin des Inselrats von Mallorca, Maria Antònia Munar i Riutort, überzeugte sich persönlich vom Fortschritt der Bauarbeiten. Beschreibung Der Turm steht auf einer 60 m hohen Klippe über der Cala de Llebeig in Sichtweite des 7 Kilometer entfernten Torre de la Mola bei Port d’Andratx. Der zylindrische Turm mit kreisförmigem Grundriss besitzt einen Außendurchmesser von 7 Metern und eine Höhe von mehr als 9 Metern. Er ist großfugig aus Bruchsteinen gemauert und verputzt. Im Inneren befinden sich zwei übereinander liegende Räume. Der rechteckige Eingang, der heutzutage über eine Eisenleiter erreicht wird, führt in sechs Meter Höhe in den oberen der beiden. Darüber befinden sich die Reste eines Maschikuli. Der Raum besitzt auf seiner Landseite drei kleine Fenster. Über eine Leiter und eine steinerne Treppe erreicht man die Dachplattform, auf der eine Kanone mit Lafette steht. Neben dem Turm gibt es ein Regenwassersammelsystem aus mehreren in den Boden eingelassenen und mit Rohren verbundenen Keramikbecken. Seit 1949 steht der Torre de Llebeig unter Denkmalschutz. Er ist in der spanischen Datenbank für Kulturgüter (Bienes de Interés Cultural) unter der Nummer RI-51-0008335 registriert. Quelle Torre de defensa de Llebeig (PDF; 3,84 MB). Datenblatt AM161 im Katalog des historischen Erbes von Andratx (katalanisch). Einzelnachweise Weblinks
Torre de Portals Vells

La Torre de Portals Vells, dita també Torre del Moro, és una torre de guaita del terme de Calvià (Mallorca), situada sobre la cala de Portals Vells, a 25 metres sobre el nivell del mar. Està declarada Bé d'Interès Cultural. Formava part d'un extens sistema de vigilància i senyalització de tota la costa mallorquina per combatre la pirateria, en el qual constituïa una torre auxiliar per defensar la cala de Portals. Descripció Construïda amb paredat en verd de maçoneria mixta de pedra calcària i marès, travades amb morter de calç. És de planta circular i alçat cilíndric, amb un basament massís. El portal accés està a uns quatre metres d'altura, que condueixen a una cambra a la qual s'accedeix per mitjà d'escalons de fusta a l'exterior, i que és coberta de volta d'esfera, amb un enllosat de blocs de marès. Per una escala estreta s'accedeix al terrat, envoltat per un parapet amb dues troneres i amb un matacà que es conserva parcialment; també s'han perdut les gàrgoles que desaiguaven. Història Va ser construïda el 1585 a instàncies del virrei Lluís Vic amb la finalitat de protegir la cala de Portals, motiu pel qual fou concebuda per contenir una peça d'artilleria. Fou reparada el 1631, el 1643 i el 1672, i, tot i així, el 1754 el batle de Calvià la inspeccionà i conclogué que «necessitava recompondre el terraplè de dalt i la garita de la pólvora». Posteriorment, hi ha constància que calia adobar tot el parament exterior. L'estat la va traspassar a Hisenda el 1867, i el 1876 l'adquirí el marquès de Bellpuig, propietari de la Porrassa. Actualment és de propietat particular i no és visitable. Referències