NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Platja de Binigaus

La platja de Binigaus està situada a l'illa de Menorca i concretament al Sud del municipi d'Es Migjorn Gran. Descripció Aquesta platja està situada a quatre quilòmetres d'Es Migjorn Gran. Es troba entre les Puntes de Rabiosa i Rodona, propera a la urbanització de Sant Tomàs. Aquesta platja forma part de l'ANEI que va des de Cala Galdana fins a Binigaus. Per accedir-hi s'ha d'anar a peu des de la platja de Sant Adeodat pel camí de cavalls. Aquesta és una platja d'arena blanca, situada al final del barranc que té el mateix nom, des d'on podrem accedir a la cova dels Coloms. Referències
Platja de Muro

La platja de Muro, que juntament amb la Platja d'Alcúdia conforma la restinga dunar de l'Albufera de Mallorca, és una de les platges més llargues de les Illes Balears —de gran extensió (5,2 km)— dividida en quatre trams: Platja de Muro - sector I, Platja de Muro - sector II, Platja de muro - Es comú i Platja de muro - Es Capellans. Les quatre platges es troben al terme municipal de Muro, i en particular la platja de Muro-Es Comú es troba a un quilòmetre de Ca'n Picafort i a 10,5 de Muro, situada entre la platja de Muro-Es Capellans, i és una àrea natural d'especial interès. L'aigua en aquesta platja és transparent i l'arena és molt fina. Referències Enllaços externs La web de l'ajuntament de Muro Arxivat 2010-04-26 a Wayback Machine. Platgesdebalears.com Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine.
Platja de Santa Ponça

La platja de Santa Ponça és una platja del nucli de Santa Ponça, en el municipi de Calvià (Mallorca). Té una llargària de 1.300 metres i una amplària mitjana de 100 metres. Està envoltada de pins i palmeres. Es troba al costat del Puig de Galatzó. Santa Ponça és el tercer recurs turístic més popular entre els turistes britànics que visiten la costa sud-est de Mallorca, després de Magaluf i Palma Nova. Té una gran quantitat de bars i locals britànics escampats per tota la zona. La platja és una atractiva superfície de sorra fina i molt acurada, que es troba en una pintoresca badia. L'accés és ràpid i senzill. Envoltant la platja, podem veure-hi molts arbres. La badia està farcida, en ambdós costats, d'apartaments i hotels. A la part nord, per sobre de la rocosa platja de Castellot, la construcció ha estat força intensiva i ha augmentat en els darrers temps. Això, d'alguna manera, n'ha anat afectat el paisatge canviant en una aparença més urbana. A la zona sud de la badia, el desenvolupament urbà no es nota tant, ja que les edificacions estan cobertes per la gran quantitat de pins existents. A prop es troba el Puig de sa Morisca, que és un parc arqueològic en què es conserven una gran quantitat de restes talaiòtiques. També, s'ha conservat una llar almohade.
Platga de Santa Ponça

Platga de Santa Ponça är en strand i Santa Ponça i kommunen Calvià på Mallorca i den autonoma regionen Balearerna i Spanien. I närheten ligger Puig de sa Morisca, som är en arkeologisk park, där ett stort antal talaiotiska lämningar bevarats. Ett almohadhem har också bevarats. Källor Noter
Platja des Jondal

La platja des Jondal, o Cala Jondal, és una platja de l'illa d'Eivissa, al municipi de Sant Josep de sa Talaia. Es troba a 12,5 km d'Eivissa i a 9,5 km de Sant Josep. És una àmplia badia, limitada pels seus extrems per dos extensos caps que la protegeixen del vent i les onades. Un torrent que desemboca a la platja té als seus voltants explotacions agràries típiques de l'illa. El substrat és majoritàriament de còdols grans, amb algunes zones de sorra, que prové d'aportacions de bancs submarins. El fons alterna sorra amb còdols. El desnivell és suau i no cobreix fins als 30 m. L'orientació al sud fa que els vents siguin fluixos i sempre de mar a terra.
Plaça de la Quartera

La plaça de la Quartera (popularment plaça de sa Cortera) és una plaça de la ciutat de Palma, a l'illa de Mallorca. Està situada al barri de la Gerreria, i rep el nom de la quartera de la ciutat, que es trobava en aquesta plaça fins que fou esbucada el 1875. Història La quartera de la plaça es va construir al segle xv, i tenia la funció d'emmagatzemar el gra de la ciutat i assegurar l'abastament públic de cereals, de manera que era essencial en èpoques de crisis de substàncies. Hi treballaven majordoms, porgadors, mesuradors i els moliners. Els porgadors o garbelladors i els mesuradors de blat conformaven un mateix col·legi, que data del segle xvi i tenia per patró la Visitació de Maria, celebrada el 2 de juliol, que no veneraven en cap capella determinada. L'escut del col·legi consistia en una barcella i un garbell. Descripció Antigament era una plaça tota voltada de porxades amb arcs, i actualment només manquen els arcs d'un dels costats de la plaça. A l'oest de la plaça, al carrer de la Corderia, hi ha l'esparteria Ca la Seu, un dels comerços més antics d'Europa (va ser fundat el 1510) que, l'any del seu cinquè centenari, va ser reconvertida en un bar. Referències
Plaza de la Cuartera

La plaza de la Cuartera (en catalán plaça de sa Quartera) se encuentra en el actual barrio de la Gerreria de Palma, en la isla de Mallorca, España. Se construyó en el siglo XV, su función era de depósito de grandes de la ciudad y asegurar el abastimiento público de cereales. El trigo era almacenado en la cuartera. Trabajaban mayordomos, purgadores, medidores y los molineros. Era esencial en épocas de sequía y escasez de alimentos básicos . El ayuntamiento derrocó el depósito en 1875. El nombre de la plaza todavía recuerda su antigua utilización. En la plaza solo faltan los portales de un lado. Al oeste de la plaza, en la calle de la Corderia hay la famosa espartería Ca la Seu, uno de los comercios más antiguos de Europa (fue fundada en el 1510) aunque en el año de su quinto centenario, fue reconvertida, por desgracia, en un bar. Referencias Bibliografía Valero, Gaspar (1993). Itinerarios por el centro histórico de Palma. Palma, Ayuntamiento de Palma. ISBN 84-87159-49-4 Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Plaza de la Cuartera.
Poblat talaiòtic de Binissafúller

El poblat talaiòtic de Binissafúller o de Binissafullet és un jaciment arqueològic prehistòric situat a Menorca, al municipi de Sant Lluís, a uns 10 km al nord de la carretera PMV-7022. Aquest poblat presenta alguns dels elements constructius característics de la cultura talaiòtica de Menorca: diversos talaiots i un recinte de taula. Un equip d'arqueòlegs vinculats al Museu de Menorca va desenvolupar una excavació arqueològica, entre els anys 1989 i 1990, en el recinte de taula d'aquest poblat, fet que va permetre plantejar algunes hipòtesis sobre el tipus d'activitats que es varen desenvolupar en aquesta part de l'assentament, al llarg del seu període d'ocupació. El recinte de taula, així, constituiria un recinte comunitari destinat al culte, en ús durant els segles IV-III aC, caracteritzat per la presència del foc, el vi i la carn, consumits en àpats de caràcter religiós, possiblement lligats a celebracions relacionades amb el calendari agricolaramader. Com és habitual en aquests tipus de recinte, a la dreta i davant la taula, s'hi va documentar una zona on va cremar un foc intens. A les voreres, just devora els murs, s'hi concentraven els ossos de petits anyells i cabrits acaramullats, així com fragments d'àmfores púniques ebusitanes utilitzades per a transportar vi i, en aquest cas, sembla que rompudes intencionadament. També s'hi localitzaren vasos talaiòtics, de producció local. La intervenció dels anys 1989-1990 va permetre, per altra banda, redreçar l'element central del recinte de taula (la taula pròpiament dita), que es trobava caiguda. Algunes de les restes recuperades durant aquesta excavació s'exposen al Museu de Menorca. És un dels 32 jaciments prehistòrics menorquins que es presenten a la candidatura de la Menorca Talaiòtica com a patrimoni de la humanitat a la UNESCO. Referències Bibliografia HOCHSIEDER, P. i KNÖSEL, D. (1995) Les taules de Menorca. Un estudi arqueoastronòmic. Treballs del Museu de Menorca, 14. Maó. GUAL CERDÓ, J.M. (1991) El poblat talaiòtic de Binissafullet Nou (Sant Lluís). "Meloussa", 2. Maó. Enllaços externs Història del poblat talaiòtic de Binissafúller Arxivat 2010-08-02 a Wayback Machine.. Museu de Menorca Arxivat 2010-04-05 a Wayback Machine.. Delimitació de l'entorn de protecció del poblat talaiòtic de Binissafullet (Sant Lluís), BOIB núm. 77, 01-05-2004.
Binissafullet

Binissafullet is a Talayotic settlement (Late Bronze Age and Iron Age) which was occupied from the 10th century BC and had its height during the 4th and 3rd centuries BC. It is located in Menorca, one of the Balearic Islands. Medieval Islamic materials scattered around the site's surface suggest a later occupation during the Medieval period. Binissafullet has several elements which are usually found in Talayotic settlements: a talayot, a taula enclosure, a hypostyle hall, dwellings, and silos. In 1988, the site was deforested. In 1990, its taula enclosure was excavated and restored. The taula, the main element inside the enclosure, was found on the ground during the excavations and later restored by replacing it in its upright position. Binissafullet's taula is unique due to its small dimensions and the small breadth of its vertical or supporting stone. Moreover, it is the only taula on Menorca that has been erected after having been found on the ground. The other six taulas which still stand in their upright positions have withstood the passing of time since Prehistory. Excavations conducted in the taula enclosure gave a lot of information about its use and the activities carried out inside. Fragments of Punic amphorae and faunal remains, mostly from sheep and goats, as well as remains of a hearth, indicate that ritual activities were probably performed in this building, where the consumption of wine and meat was important. All the artifacts and other remains located in these excavations are currently kept in the Museum of Menorca (Museu de Menorca). It is one of 32 sites that form part of the nomination series of Talayotic Minorca to become a World Heritage site by UNESCO. How to get there The site is located in road Me-10 which connects Sant Lluís and Binissafúller's residential area. By following the direction towards Binissafúller, the site is located in km point 2,3 which is opposite the diversion to the left that leads to the said residential area. At this point, the site can be easily seen from the road itself. References Bibliography Plantalamor, L. (1997). La Taula de Binisafullet. Meloussa, 4: 35-47. Isbert, F. (1993). La taula de Binesafullet. Una interesante restauración. Revista de Arqueología, 149: 10-15. External links Official website of Talayotic Minorca's nomination to become a World Heritage Site.
Binissafullet

Binisafullet es un poblado talayótico de Menorca que estuvo en uso desde aproximadamente el siglo X a. C. y, especialmente, entre los siglos IV y III a. C., si bien restos de época islámica localizados en superficie indican que podría haber estado habitado hasta la época medieval. Binisafúller conserva los elementos característicos de un poblado talayótico: un talayot, un recinto de taula, una sala hipóstila, casas, restos de silos, etc. En 1988 se realizaron trabajos de deforestación. En 1990 se excavó y restauró su recinto de taula. La taula, el elemento central del recinto, se encontraba caída hasta que fue restaurada, recolocándola en su posición vertical durante esta intervención. La taula de Binisafúller es peculiar debido a sus reducidas dimensiones y la poca anchura de su piedra vertical o soporte. Se trata de la única taula de la isla que se ha vuelto a poner en pie, mientras que las otras seis que existen a día de hoy en pie han aguantado su posición original desde época prehistórica. Las excavaciones realizadas en el recinto de taula dieron mucha información sobre su uso y las actividades que en él se hacían. Los restos de ánforas púnicas y los huesos de cabras y ovejas, así como restos de un hogar, indican que posiblemente se realizaban rituales que implicaban el consumo de vino y carne, relacionados tal vez con la fertilidad de los animales, el campo y las personas.​ Todos los restos recuperados durante las excavaciones se conservan en el Museo de Menorca. Localización Se accede por la carretera Me-10 de Sant Lluís a Binissafúller. En dirección a Binissafúller, a los 2,3 km, justo delante del desvío que se dirige hacia la izquierda para ir a la urbanización, se sitúa el poblado, a la entrada del camino de Binissafullet Vell. Es visible desde la carretera. Bibliografía Isbert, F (1993). «La taula de Binesafullet. Una interesante restauración.». Revista de Arqueología, (149): 10-15. Gual, J.M. (1991). «El poblat talaiòtic de Binissafullet Nou (Sant Lluís).». Meloussa (4): 35-47. Referencias Enlaces externos Página oficial de la candidatura de Menorca Ttalayótica a Patrimonio Mundial
Pou des Lleó

El Pou des Lleó és una platja prop de Sant Carles de Peralta al municipi de Santa Eulària des Riu a l'illa d'Eivissa, i propera a la de Cala Boix. L'aigua és clara a l'estiu i a l'hivern és més fosca. Té pedres al fons de l'aigua, també hi ha per a guardar les barques. L'arena és com cristal·lina quan li reflecteix els raigs del sol. Hi ha poc espai en la platja, ja que és molt petita, uns 60 m de longitud i uns 30 m d'amplada. A la dreta hi ha un establiment obert en temporada turística. Abans d'arribar a la platja hi ha un restaurant. També hi ha un altre restaurant a l'altre extrem de la platja. S'arriba agafant direcció des d'Eivissa cap a Santa Eulària per la carretera PM 810 i seguint els indicadors cap a Sant Carles, una vegada passat el poble girar a la dreta direcció Pou d'es Lleó.
Platja Pou d'es Lleo

Platja Pou d'es Lleo is a beach on the north east seaboard of the Spanish island of Ibiza. It is in the municipality of Santa Eulària des Riu and is 11.8 kilometres (7.3 mi) north-east of the town of Santa Eulària des Riu, and 6.3 kilometres (3.9 mi) east of the village of San Carlos. Description The beach at Pou d'es Lleo is a small crescent of sand encompassed by many typical Ibizan fishermen' rustic boathouses. The cove is a bustling little fishing port and has two seafood restaurants as well as a small beach bar. On both sides of the cove there are cliff paths which lead to many smaller secluded coves. The slipways on the small main beach are always busy with locals and tourists launching their boats. Great care should be taken in the port area when swimming due to the regular launching of boats during the day. The cove is a very popular snorkelling spot because of its interesting rock formations and underwater meadows of Neptune Grass. 1936 Republican Landings During the Spanish Civil War Platja Pou d'es Lleo was the location of the re-capture of the island of Ibiza following the rebellion which saw the island fall under the control of Nationalists at the start of the conflict. On 8 August 1936, a one-thousand strong invasion force of Republican troops was led by Air Force Captain Alberto Bayo. They disembarked in the bay, originating from a task force of Republican navy ships consisting of two destroyers, four transport ships, a submarine and six seaplanes, escorted by the battleship Jaime Primero. The troops came ashore at Platja Pou d'es Lleo by following the advice and guidance of local Republicans from the nearby town of Santa Eulària. Gallery References
Sa Llapasseta

Sa Llapasseta és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca, situada a la marina, al migjorn, situada entre sa Llapassa, sa Caseta, sa Torre i sa Bassa Crua. És una segregació del 1573 de sa Llapassa. Construccions Les cases de la possessió tenen carrera al davant del buc principal, el qual està constituït per la casa de pagès, l'antiga torre de defensa i algunes dependències agropecuàries: una pallissa, estables, un forn, i les dependències annexes situades a la part posterior de la casa que tenen el sòtil esbucat; en una d'elles hi ha un antic molí de sang i l'altra és una pallissa. Situades de forma aïllada al voltant del buc principal hom hi troba altres instal·lacions per a usos agrícola-ramaders típiques de les possessions: un claper, una canera que ocupa una antiga vaqueria, dins un mateix bloc s'ubiquen unes solls, un magatzem i dues portasses cobertes amb voltes de canó. També es conserven instal·lacions hidràuliques tals com dos aljubs amb un abeurador, una cisterna i un pou. En diferents llocs hi ha dates inscrites: «1610» a la torre, «1850» a la pallissa, «1827» sota l'ampit de la finestra de la façana principal de l'habitació i una creu a la llinda, «1652» i l'emblema de Crist sobre la clau del portal d'entrada a la casa. Torre de defensa La torre de defensa és del segle xvii (construïda entre 1650 i 1661), és de planta circular i està parcialment adossada a les cases. Té dues plantes i un terrat. El parament és de paredat antic amb restes de referit. Té dos buits ubicats de forma irregular: una finestra amb ampit i llinda de soca, un finestró esbocat i una espitllera. La coberta és de falsa cúpula a les dues plantes, i plana l'exterior. Té accés des del rebost de l'habitació a la planta baixa de la torre per un portal pla que dona pas a un passadís de paladar pla tallat en el mur de la torre; a l'interior hi ha un armariet de paret; el parament està parcialment emblanquinat. L'accés des de la planta baixa a la planta pis es realitzava per un forat obert a la coberta (actualment no és practicable i s'hi accedeix des de les cases). Adossats en el parament hi ha travessers de fusta que serveixen d'escala per accedir, a través d'un forat practicat a la falsa cúpula, en el terrat. En el terrat hom hi troba un parapet amb espitllera i troneres. Referències
Sant Antoni de Maó

L'església de Sant Antoni de Maó és un edifici neoclàssic, documentat al segle XVI, que al segle XXI és una sala de cultura de "Sa Nostra". Història Va ser una ermita medieval que es trobava extramurs de la ciutat, documentada el 1588. Va quedar integrada en el teixit urbà amb l'expansió del segle xvii. Va ser reformada l'any 1790, amb un estil neoclàssic. N'era tradicional la processó el dia de sant Antoni, que acabava amb una celebració de moros i cristians llançant taronges i cols. Actualment, també hi ha una església dedicada a Sant Antoni al carrer Vives Llull, relativament moderna, on si s'hi celebren actes religiosos, en substitució de l'antiga, dedicada a concerts i exposicions. Referències
Sant Joan de la Font Santa

Sant Joan de la Font Santa és un balneari al terme municipal de Campos, Mallorca devora la carretera que va a la Colònia de Sant Jordi, s'utilitza com a hotel i al mateix temps també es fan curacions gràcies a les seves aigües termals. Història Segons la tradició fou la casualitat la que va fer que es descobrissen les propietats curatives de la deu. Diuen que a Mallorca va haver una època d'epidèmia que causava la mort dels porcs, però els animals que es banyaven en les aigües de la bassa situada en la finca del Palmer no emmalaltien. Això va fer que els habitants de Mallorca amb malalties com la sarna o la lepra, acudissin a la bassa per banyar-se i així confirmar la seva curació. En el segle xv a petició dels jurats de la vila de Campos, autoritzaren a la cúria eclesiàstica la construcció d'un Oratori dedicat a Sant Silvestre i Santa Coloma protectors contra la lepra com a monument de gratitud per les curacions obtingudes. Segles més tard passaria a ser Oratori dedicat a Sant Joan de la Font Santa. L'any 1507 hi havia una bassa denominada Les Estaques i una caseta adossada l'Oratori. En 1516 els mateixos jurats de Campos decidiren construir les primeres habitacions per l'allotjament dels nombrosos malalts que recorrien a les aigües miraculoses. Entre els segles xvi i meitat del segle xviii es varen fer diferents restauracions als banys i als allotjaments, tot per la reputació de sanador que en aquella època gaudien les aigües termals de la Font Santa. Des del segle xvi la propietat de l'establiment estigué en disputa entre l'ajuntament de Campos i el marqués del Palmer, que era propietari de l'entorn. Part d'aquestes terres foren cedides el XIX a la diputació provincial de les Balears, a fi de construir-hi un balneari d'utilitat publica. L'any 1805 el doctor Joan Andreu Nieto Samaniego va estudiar les característiques químiques i les propietats terapèutiques de les aigües. Aquesta observació va quedar reflectida en un escrit que deia “extracte de l'anàlisi químic de les aigües que constitueix en la bassa anomenada vulgarment de les Estaques, que es troba a l'instant a l'Ermita de Sant Joan de la vila de Campos, en aquesta illa de Mallorca”. Seient aquest el primer estudi científic de les aigües termals de Sant Joan de la Font Santa a on s'insistia en la necessitat de la creació d'un centre per poder aprofitar “les virtuts i propietats medicinals d'aquestes aigües”. El 1843 es començaren les obres de l'estació termal única a Mallorca, fou inaugurada en el camps de la medicina. Afavorien sobretot a partir de la primera meitat del segle xix l'ús d'aquestes aigües minero – medicinals com a medicament. El 1909 la Diputació Provincial va fer una subhasta pública i Rafael Garcies es va convertir en el propietari. El 1917 Cosme M Oliver Lladó va adquirir la propietat que d'ençà s'ha mantengut dins la família. Des de l'any 1996 funciona com a hotel en el qual a més, es duen a terme tractaments termals sota vigilància mèdica. Vegeu també Aljub de la Font Santa Referències
Sepulcre megalític de Ca na Costa

El Sepulcre megalític de Ca Na Costa és a la zona de ponent de l'illa de Formentera, entre els nuclis urbans de la Savina i es Pujols i vora la costa de llevant de l'Estany Pudent, hi ha restes arqueològiques del que probablement era un sepulcre megalític de caràcter religiós, en el punt més alt de la zona, dominant una àmplia panoràmica. A Formentera se'l coneix com "es Rellotge" per la semblança a un rellotge de sol. Durant la dècada de 1970 es realitzà l'excavació del sepulcre que revelà la presència de pobladors prehistòrics a les illes Pitiüses, entre els anys 1900 i 1600 aC. Després, es van tornar a fer investigacions i es va descobrir que va funcionar des del 2040 fins al 1600 a.C. El sepulcre consta de les parts següents: Corredor d'accés: format per dues fileres paral·leles de grandària mitjana, l'amplària de les quals es va eixamplant gradualment de l'entrada fins a arribar a la cambra; amb una llosa perforada que donava entrada a la cambra. Cambra principal:és de planta circular, lleugerament el·líptica, composta per 7 grans lloses de pedra calcària amb una alçada mitjana de 2 m i col·locades en posició vertical. Estructura exterior: És un sistema de contraforts concèntrics basat en dos anells de maçoneria seca. Empedrat: Davant del corredor. S'ha de remarcar que la suma del diferents elements arquitectònics del sepulcre megalític fa que sigui únic en el món, no n'hi ha d'altre que reuneixi tots aquests elements junts(cambra, llosa perforada,radials,plataforma exterior o murs de contenció). Altres restes del sepulcre Al jaciment es van trobar diversos materials de ceràmica, lítics i ossis, tant d'ornament personal com de restes humanes pertanyents a les inhumacions efectuades a la cambra. Les ceràmiques són de grandària reduïda, pròpies de conjunts funeraris, hi predominen atuells de formes globulars, bols semiesfèrics i hemisfèrics. Entre el material ossi destaquen dos petits dos petits enfilalls de collar d'os i quinze botons. Les restes humanes trobades a la cambra, encara que es trobaven en mal estat, determinen que en el sepulcre foren inhumades 8 persones (dues dones i sis homes) amb una altura mitjana d'1,50 i 1,60m, aproximadament; hi destaca un mascle d'uns 1,90 m. L'exterior del sepulcre disposava, aproximadament, de 24 lloses radials de les quals en queden 10. S'hi pot veure una plataforma externa concèntrica i de pedres. Vegeu també Jaciments arqueològics a Cap de Barbaria Referències