NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église Sainte-Eulalie de Palma

L'église Sainte-Eulalie est une église catholique située à Palma (Majorque) nommée en référence à Eulalie de Barcelone. Présentation L'église Sainte-Eulalie est l'une des plus anciennes de la ville. Une chapelle y fut construite dès 1236 par le roi Jacques Ier, conquérant chrétien de Majorque. Elle fut ensuite agrandie en une église de style gothique rayonnant vers 1414. C'est ici que Jacques II (fils du roi Jacques Ier) fut couronné roi de Majorque le 12 septembre 1276, jurant de défendre les privilèges et le traité des libertés du royaume. De l'extérieur, les murs latéraux de l'église gothique contrastent avec la façade principale et le clocher, reconstruits en style néogothique entre 1894 et 1903, suite au tremblement de terre qui frappa Majorque en 1851. L'église se compose de trois nefs, celle centrale étant la plus haute, et possède deux portes d'entrée. Le clocher, datant du XIXe siècle, est assez élevé et surmonté d'une flèche pointue. À l'extérieur, des terrasses entourent l'église et présentent des gargouilles ornées de dragons, de harpies, de basilics et d'autres créatures du bestiaire médiéval. À l'intérieur, le maître-autel, de style baroque, est l'œuvre du frère dominicain Alberto de Burguny, de même que les chapelles du déambulatoire : du Saint-Christ de la Conquête, Sainte-Catherine, Saint-Louis et celle de la Pietà du Christ. Depuis 2015, suite à la fermeture du couvent de Sant Jeroni, cette église abrite la confrérie des pénitents de Sant Jeroni. Notes et références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Iglesia de Santa Eulalia (Palma de Mallorca) » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Liens externes Ressource relative à la religion : GCatholic.org Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail des îles Baléares
Església de Santa Eulàlia

Església de Santa Eulàlia (spanska: Iglesia de Santa Eulalia) är en kyrkobyggnad i Palma de Mallorca på Mallorca i den autonoma regionen Balearerna i Spanien. Den ligger vid Plaça Santa Eulàlia i Palma de Mallorcas innerstad. Den har sitt namn efter helgonet Eulalia av Barcelona, som dog omkring 300 efter Kristus. Kyrkan byggdes efter den kristna erövringen av Palma de Mallorca 1229 ovanpå en muslimsk moské. Kyrkan var av de första kyrkobyggnaderna som uppfördes efter katalanska erövringen av ön, och kyrkan finns dokumenterad redan 1236 som en av de fyra första församlingskyrkorna i staden. Den är uppförd i gotisk stil. På 1200-talet ägde viktiga ceremoniella handlingar rum där, såsom privilegieeden och rösträttsfördraget 1256 för kungariket Mallorca inför det stora och allmänna rådet av den blivande kungen av Aragonien, Jakob II av Aragonien (Jakob den Rättvise), samt kröningen av kung Jakob II av Mallorca till kung av Mallorca den 12 september 1276. År 1414 färdigställdes kapellet Santa Llucia, medan taket färdigställdes först 1570. Byggnaden Byggnaden är 67 meter lång och 27 meter bred. Den är uppdelad i sex presbyterier med ett ribbad valv, som stöds av arton åttkantiga pelare. Kyrkan består av tre skepp, varav det centrala är det högsta, med två ingångsdörrar. Klocktornet, som är från 1800-talet, är högt och har ett spetsigt kapitäl. Mellan det centrala och laterala skeppet finns strävpelare, strävbågar och gargoyler. Gargoylerna har bilder av bland andra drakar, harpyjor och basilisker, ingående i medeltidens bestiarium. Huvudfasaden är i nygotisk stil från slutet av 1800-talet och början av 1900-talet. Portalen har spetsbågar och det finns ett rosettfönster som kommer från den gamla fasaden. Huvudaltaret är i barockstil och skapat av dominikanermunken Albert de Burgunyó. Bildgalleri Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från katalanskspråkiga Wikipedia, Església de Santa Eulària (Palma), 28 juni 2025. Church of Santa Eulalia på .mycityhunt.com Església de Santa Eulàlia på www.algarve-reisen.com
Parc de Mar

El Parc de Mar és un dels parcs urbans més coneguts de la ciutat de Mallorca, d'unes 9 hectàrees de superfície. El parc està situat entre la murada i l'autopista Ma-19, i ben a prop de la Seu. Dins del parc hi ha un gran llac d'aigua salada, que banya part de la murada, amb un sortidor al bell mig. Aquest llac intenta suplir l'antiga mar que, fins abans de l'autopista, tocava i banyava la murada i permetia veure-hi la catedral reflectida, una imatge icònica de la ciutat per als visitants que arribaven per mar. Al voltant del llac hi ha una gran esplanada pavimentada, amb fassers (palmeres) i arbres diversos; a l'extrem oriental del parc s'hi troba la part més verda, amb parterres, arbres i àrea de jocs infantils i tenis de taula. Història Part dels terrenys on ara hi ha el Parc ja havien estat guanyats a la mar per a construir-hi (entre 1928 i 1931) un túnel ferroviari. Amb els materials extrets per a fer l'excavació del túnel es va fer l'esplanada i s'hi va instal·lar una estació de classificació. Aquest túnel i aquesta estació eren de l'antiga línia que enllaçava l'estació de tren de Ciutat amb el Port (transportant carbó i mercaderies) d'ençà del 1877 fins al 1965, que la línia de tren i, per tant, també aquestes instal·lacions portuàries, varen ser clausurades. Després que es finalitzés l'autopista de l'aeroport (1969) -també guanyant terreny a la mar- va quedar-hi un gran espai entre la nova via i l'antiga línia de mar, ampliant els ja existents. El 1972 l'ajuntament de Palma va heretar-ne els nous terrenys guanyats al mar per als que el Ministerio de Obras Públicas en redactà un projecte de Parc. Però una de les primeres grans mobilitzacions ciutadanes del tardofranquisme va mostrar el rebuig popular a la proposta de fer-hi també un aparcament i, finalment, el batle Paulí Buchens Adrover en rescatà la concessió i va fer que es convoqués un nou concurs. Així el 1978 va guanyar la proposta de l'estudi Zócalo (amb en Pere Nicolau com a cap visible) de fer-hi un parc amb un gran llac, enllaçat a mar obert per davall d'un gran pont de l'autopista. D'aquesta manera la Catedral se seguiria veient reflectida a l'aigua. Les obres de construcció del parc varen acabar una primera fase el 1983 però la inauguració oficial, amb el llac inclòs, no va ser fins al 12 d'octubre de 1984, per mor dels anys de retards en les obres per part de la constructora Huarte. El pont, però, no s'ha arribat a fer mai. Són unes bombes subterrànies que duen l'aigua de la mar al llac. Escultures del Parc de Mar Referències
Parque del mar

El parque del Mar (en catalán: parc de la Mar) es uno de los principales parques más grandes de la ciudad de Palma de Mallorca (Mallorca, Islas Baleares, España). Tiene unas nueve hectáreas de superficie. Está situado entre la muralla y la autopista de Levante, muy cerca de la catedral. Fue proyectado por los arquitectos Pere Nicolau i Angel Morado.​ Descripción Fue construido en los años 80, ya que tras la construcción de la autopista y el paseo marítimo quedó un gran espacio vacío entre la nueva vía y la antigua línea de mar, espacio que ya había sido ganado al mar durante la construcción del túnel del tren hacia el puerto.​​ En el parque hay un gran lago de agua salada que baña una parte de la muralla, con un surtidor en medio. Este lago simboliza el mar que antiguamente tocaba la muralla. Alrededor del lago hay una gran explanada pavimentada con árboles y en el extremo oriental del parque está situada la parte más verde, con césped, árboles y un área infantil de juegos. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque del mar. Joan Riera (2008). «El Parc de la Mar que nunca será». Diario de Mallorca. Archivado desde el original el 4 de julio de 2010.
Морской парк (Пальма)

Морской парк (кат. Parc de la Mar, исп. Parque del mar) — один из главных городских парков в н. Пальма на Балеарских островах (Испания). Площадь парка составляет 9 га. Расположен недалеко от кафедрального собора и пролегает вдоль городских стен и автотрассы Ma-19. Создан в 1970-х годах после строительства новой автодороги и набережной Пасео-Маритимо. Раньше здесь был большой участок между дорогой и берегом моря, а вода проходила до самой городской стены. На память о том, как вода проходила до городских стен, было создано большое соленое озеро с фонтаном, а вдоль аллей высажены пальмовые деревья. На территории парка расположены кафе, настенное панно работы испанского художника Жуана Миро (1893—1983), а также художественная галерея в городских стенах. Парк является популярным местом отдыха и проведения ряда мероприятий, концертов и фестивалей. Литература «Майорка». — Editorial Escudo de Oro, 2005. — 95 с. — («Туризм. Испания»). — ISBN 978-84-378-2709-4. (рос.) Ссылки Информация на сайте Palma Virtual (англ.) (исп.)
Морський парк (Пальма)

Морський парк (кат. Parc de la Mar, ісп. Parque del mar) — один із найголовніших міських парків у м. Пальма на Балеарських островах (Іспанія). Площа парку складає 9 га. Розташований неподалік від кафедрального собору і пролягає вздовж міських стін та автоляху Ma-19. Створений у 1970-х роках після будівництва нового автошляху та набережної Пасео-Марітімо. Раніше тут була велика ділянка між дорогою і берегом моря, а вода підходила до самої міської стіни. На згадку про те, як вода підходила до міських стін, було створено велике солоне озеро з фонтаном, а вздовж алей висаджені пальмові дерева. На території парку розташовані кафе, настінне панно роботи іспанського художника Жуана Міро (1893–1983), а також художня галерея у міських стінах. Парк є популярним місцем відпочинку та проведення низки заходів, концертів та фестивалів. Література «Майорка». — Editorial Escudo de Oro, 2005. — 95 с. — («Туризм. Испания») — ISBN 978-84-378-2709-4. (рос.) Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Морський парк Інформація на сайті Palma Virtual [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] (англ.) (ісп.)
Ermita de la Trinitat (Valldemossa)

L'ermita de la Santíssima Trinitat és un ermitori de Mallorca situat al terme de Valldemossa que data del segle xvii. Història Fou fundat l'any 1648 per l'ermità Joan Mir i Vallès per allotjar una comunitat d'ermitans de Sant Pau i Sant Antoni, orde que tot just havia fundat. Tant ell com el seu successor al capdavant de la congregació, fra Antoni de Sant Pau Ferrer i Rizà (1688-1693), impulsaren la construcció d'una primera església i de les dependències annexes entre 1648 i 1693. Posteriorment, el tercer superior, fra Antoni de la Presentació Sampol i Oliver, posà la primera pedra del complex actual l'any 1703, que s'acabà dos anys més tard. La comunitat hi romangué fins al segle xix, però s'hi tornà a establir a l'any 1923. Els ermitans s'hi especialitzaren en l'elaboració de tàperes, fonoll marí i olives. Descripció El conjunt conventual està conformat per l'església, cuina, refectori, porteria i cel·les, organitzats entorn d'un espai central amb una cisterna datada el 1713. Destaca l'església, construïda en substitució de l'antiga capella, que passà a funcionar com a hostatgeria. El temple, dedicat a la Immaculada Concepció, és de nau única, dividida en dos segments coberts amb volta d'aresta. El retaule major, de final del segle xix, presenta al nínxol central una talla de la Immaculada Concepció, flanquejada per sant Pau i sant Antoni; a la part superior hi figuren Ramon Llull, la beata Caterina Tomàs i la Santíssima Trinitat coronant la Immaculada. També destaca el viacrucis, obra del pintor Manuel Bayeu. L'edifici presenta un portal arquitravat amb frontó i una espadanya. Referències
Plaça de s'Antigor

La plaça de s'Antigor és una plaça de Manacor. Està situada en el barri del mateix nom, entre els carrers de la Pau i dels Gerrers. Constitueix un lloc de trobada entre veïnats i l'eix central d'aquesta barriada històrica. L'element més significatiu i destacat és l'històric pou amb dos colls i dues corrioles. Durant dècades va estar tapat, però va poder ser reconstruit el 2021. Història La plaça neix sobre un camí públic anomenat del Antigor. Aquest camí arribava de Felanitx i continuava cap a Palma (actual carrer dels Gerrers) i passava per un indret als afores de Manacor amb el mateix nom. Al 1591 es cita una creu de terme enmig d'aquesta plaça. Sembla que també hi havia uns abeuradors per a les bísties que rodaven per aquells camins. La creu de s'Antigor, després d'haver estat reformada diverses vegades, va ser finalment transllada al cementeri municipal el 1840. En el seu lloc, s'aixecà un pou com a conseqüència de les grans sequies que es produïren durant el segle xix. Pou de s'Antigor El pou de s'Antigor té un gran valor patrimonial i encara el recorden algunes persones majors de la barriada. Tenia dos colls circulars i abastia d'aigua a vàries zones de la vila. Enmig dels dos colls hi presidia una columna. Dels laterals d'aquesta hi sortien dos braços metàl·lics amb corrioles, i a la part alta un ornament ceràmic amb l'escut de Manacor i la data 1860. El 2021, amb motiu de la reforma de la plaça de s'Antigor i del carrer dels Gerrers, es recontruí el pou històric que havia estat tapat durant dècades. Tot i així, no hi col·locaren ni corrioles ni hídria, una reivindicació que segueix present entre els veïnats de la barriada. Galeria Referències
Plaça de sa Mora

La plaça de sa Mora, originalment anomenada del Carril, és una plaça de la ciutat Manacor. Està situada davant l'estació ferroviària i connecta l'avinguda d'es Tren amb el carrer de Lleó XIII. Situada en un extrem hi destaca la font de sa Mora, l'obra d'estil modernista més remarcable i important de la plaça i de la ciutat. Es tracta d'un conjunt arquitectònic culminat amb una escultura que representa a una dona amb un fanal. Història A finals del segle XIX es produí un augment demogràfic que suposà la creació dels primers eixamples de Manacor. Vinculat amb l'arribada del tren el 1879, la ciutat experimentà un procés d'urbanització al voltant de l'estació ferroviària. La manca d'espai públic dels nous eixamples afavoriren la creació de noves places i passejos públics, com és el cas de la plaça de sa Mora. Encara que el projecte municipal data de l'any 1874, la plaça no va ser inaugurada fins al 23 de juliol de l'any 1911. Aquell mateix dia, el rector beneí també la nova font, anomenada de sa Mora, tot i que ho va fer de mala gana ja que, segons ell, el conjut escultòric femení ''mostrava massa pell per poca roba''. Els diversos noms que ha rebut la plaça són: del Carril, León XIII i General Goded. Font de sa Mora La font de sa Mora és l'obra d'estil modernista més important de la ciutat. Fou un regal de l'Ajuntament al poble de Manacor. L'arquitecte català i col·laborador d'Antoni Gaudí, Joan Rubió fou l'autor dels plànols i l'obra fou executada pel mestre Damet. Un dels elements a destacar és una bassa excavada al terra per on es baixava a la font, encara que actualment ja no tengui aquesta funció. D'altra banda, el conjunt arquitectònic és aixecat per dues columnes inclinades de manera convergent. La peanya, de formes sinuoses, és decorada amb un trencadís de rajoles marrons i blanques. A la part superior es troba el conjunt escultòric, format per un pedestal i una figura femenina: sa Mora. Feta de ferro fos amb motle, l'estàtua representa una dona jove de fisonomia subsahariana. Té els braços alçats i sosté un fanal. Avui en dia, el conjunt artístic encara forma par de l'enllumenat públic. Galeria Referències
Banc de Sóller

El Banc de Sóller és un edifici modernista a la Plaça de la Constitució, al costat de l'església de Sant Bartomeu de Sóller, a Mallorca. És una obra de Joan Rubió i Bellver i en destaca la gran portalada i els elements decoratius, que formen un conjunt amb l'església. El Banc de Sóller, com entitat financera, quedà constituït el 1899 amb l'objectiu de competir amb el Banc de Crèdit Balear i captar el capital dels emigrants de Sóller que tornaven de França i Amèrica. Va ser absorbit pel Banc Hispano-Americano el mes de desembre de 1943. Vegeu també Llista de monuments de Sóller Referències
Banco de Sóller

Die Banco de Sóller ist ein Werk des katalanischen Architekten Joan Rubio i Bellver in der Hafenstadt Sóller auf der Baleareninsel Mallorca. Das Gebäude war Sitz des gleichnamigen Finanzinstituts. Geschichte Die private Banco de Sóller wurde 1899 von spanischen Geschäftsleuten gegründet, die aus Frankreich und Lateinamerika in ihre Heimat zurückkehrten. Das modernistische Bankgebäude am Platz der Verfassung (Plaça de sa Constitució, 21) steht direkt neben der St. Bartholomäus-Kirche und wurde vom katalanischen Architekten und Gaudí-Schüler Joan Rubio i Bellver geplant. Baubeginn war im Jahre 1909, die Fertigstellung erfolgte 1912. Strukturell hat das Gebäude drei Stockwerke und zwei über Eck gelegene Kalksteinfassaden. Die Fassaden zeigen die gleiche rustikale Steintextur wie die nebenstehende Kirche, deren neogotische Fassade ebenfalls von Rubio stammt. Der über Eck angeordnete Balkon mit kannelierter Säule weist den typischen Baustil von Antoni Gaudí auf. Eine Besonderheit sind die Kunstschmiedearbeiten der Fensterbögen im Erdgeschoss. Im Dezember 1943 fusionierte die Banco de Sóller mit der Banco Hispano Americano. Heute wird das Gebäude von der Banco Santander genutzt. Denkmalschutz Das unter Denkmalschutz stehende Gebäude ist unter der Nummer RI-51-0010615 in der Liste Bien de Interés Cultural eingetragen. Weblinks Informationen zum Gebäude auf der Website der Stadtverwaltung von Sóller (katalanisch), abgerufen am 26. Februar 2019 Einzelnachweise
Banco de Sóller

El Banco de Sóller es un edificio modernista situado en la localidad de Sóller, en Mallorca (España). Está en la plaza de la Constitución (plaza de Calvo Sotelo entre 1936 y 1980),​ junto a la iglesia parroquial de San Bartolomé. Se trata de una obra del arquitecto catalán Juan Rubió. En el edificio destacan la gran portada y los elementos decorativos, que forman un conjunto con la iglesia.​ La incoación del expediente de declaración del Banco de Sóller como monumento histórico-artístico tuvo lugar en 1980.​ Historia El Banco de Sóller, como entidad financiera, fue constituido en 1899 con el objetivo de competir con el Banco de Crédito Balear y captar el capital de los emigrantes de Sóller que retornaban de Francia y América. Fue absorbido por el Banco Hispano Americano en diciembre de 1943.​ En la actualidad, el edificio es propiedad del Banco Santander. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Banco de Sóller. Banco de Sóller en la página web del ayuntamiento de Sóller
Банк Сольєра

Банк Сольєра (кат. Banco de Sóller, ісп. Banco de Sóller) — історичний банк у місті Сольєр на о. Майорка (Балеарські острови) в Іспанії. Розташовується на площі Конституції, 21 поруч з церквою св. Варфоломія (XVI ст.). Будівля банку збудована у 1909–1912 роках у стилі каталонського модерну за проектом архітектора Жуана Рубіо (1870—1952), послідовника Антоні Гауді. Споруда вирізняється своєю конструкцією даху, головним фасадом з арками і незвичними кованими решітками на вікнах. Банк був заснований у 1889 році як Banco de Crédito Balear на кошти емігрантів, які повернулись у Сольєр з Франції та США. У грудні 1943 року його поглинув Banco Hispano Americano. Нині у будівлі розміщується Banco Santander. Література «Майорка». — Editorial Escudo de Oro, 2005. — 95 с. — («Туризм. Испания») — ISBN 978-84-378-2709-4. (рос.) Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Банк Сольєра Банк Сольєра [Архівовано 8 лютого 2022 у Wayback Machine.] на Lonely Planet (англ.)
Bassa del Cabot

La Bassa del Cabot, Bassa des Cabot també coneguda com a Bassa des Cabots, és una petita platja d'arena gruixuda de la Colònia de Sant Jordi. Està situada entre la punta de sa Bassa des Cabots i la Síquia de la sal, canal d'aigua salada que connecta la mar amb les salines de s'Avall. El seu nom es deu al fet que la platja és una petita badia gairebé tancada al mar, profunda on habiten molts cabots. Aquest tipus de formació geològica (entrades a la mar someres i molt tancades), són conegudes al litoral saliner i felanitxer com a basses. És molt poc freqüentada per banyistes, ja que el fons és de roques amb algues. Té unes dimensions de 60 metres de llargada per 11 d'amplada i s'hi accedeix pel passeig marítim de la Colònia de Sant Jordi. Està rodejada per vegetació dunar, hi són presents espècies com el card marí, ensopegueres i fonoll marí entre d'altres. Referències
Basílica des Fornàs de Torelló

La Basílica del Fornàs de Torelló és una basílica al terme municipal de Maó (Menorca), a uns 500 m de la carretera de l'aeroport, en el Camí de Torrelló, entre la carretera de Sant Climent i la general.Aquest jaciment va ser descobert per un pagès, en Toni Cardona, es Pagès d'es Fornàs, i llavors l'arqueòloga M. Lluïsa Serra va estudiar-lo. Actualment està protegida per una tela metàl·lica per evitar destrosses, però es pot observar perfectament el que era la basílica. Va ser construïda entre els segles V i VI dC, en l'època de Justinià I, emperador romà d'Orient que volia reconstruir l'Imperi Romà i per això havia conquerir les Illes Balears. La basílica paleocristiana, és una nau única orientada cap a llevant, i en ella trobam un mosaic romà que ocupa pràcticament tota la seva superfície. Aquest jaciment procedeix del segle VI dC, fragmentat en tres tapissos de diferents temes de l'època. Està orientada d'est a oest, i al nord conserva una pica baptismal semiesfèrica, construïda amb pedra i morter. En el mosaic s'hi presencien motius geomètrics, representacions d'aus que simbolitzen el paradís, i entre aquests dos, hi ha una representació de dos lleons amb una palmera; això significa la mort per part dels lleons i l'arbre de la vida per part de la palmera. Tots aquests fets estan influenciats per la tradició jueva, que en aquella època tenia molta importància. També s'hi poden veure restes encara de la taula de l'altar. Bibliografia ORFILA PONS, M. i TALTAVULL FEMENÍAS, E. Guia arqueològica de Menorca. (1996). Maó Enllaços externs Xarxa monumental de Menorca Arxivat 2012-04-18 a Wayback Machine. Arqueologia de Menorca Arxivat 2012-06-22 a Wayback Machine.
Basílica des Fornàs de Torelló

La basílica des Fornàs de Torelló es una basílica que se encuentra en el término municipal de Mahón (Menorca), a unos 500m de la carretera del aeropuerto, en el Camino de Torelló, entre la carretera de San Clemente y la general. Este yacimiento fue descubierto por un labrador, Toni Cadona, es Pagès d'es Fornàs, y entonces la arqueóloga María Lluïsa Serra lo estudió. Actualmente está protegida por una tela metálica para evitar su deterioro, pero se puede observar perfectamente lo que era la basílica. Fue construida entre los siglos V y VI d. C., en la época de Justiniano I, emperador romano de oriente que quería reconstruir el Imperio Romano y por eso había conquistado las Islas Baleares. La basílica paleocristiana es una nave única orientada hacia levante y en ella se encuentra un mosaico romano que ocupa prácticamente toda su superficie. Este yacimiento procede del siglo VI d. C., fragmentado en tres tapices de distintos temas de la época. Está orientada de este a oeste, y en el norte conserva una pica bautismal semiesférica, construida con piedra y mortero. En el mosaico se presencian motivos geométricos, representaciones de aves que simbolizan el paraíso, y entre estos dos, hay una representación de dos leones con una palmera; esto significa la muerte por parte de los leones y el árbol de la vida por parte de la palmera. Todos estos hechos están influenciados por la tradición judía, que en esa época tenía mucha importancia. También se pueden ver restos de la mesa del altar. Bibliografía Orfilia Pons, M.; Taltavull Femenías, E. (1996). Guia arqueològica de Menorca (en catalán). Mahón. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Basílica des Fornàs de Torelló. Red monumental de Menorca Archivado el 18 de abril de 2012 en Wayback Machine. Una visión diferente de la Basílica (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Arqueología de Menorca Archivado el 22 de junio de 2012 en Wayback Machine.