NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
English Cemetery, Menorca

The English Cemetery or Anglo-American Cemetery in Menorca, sometimes the Port Mahon Cemetery or the Christian Cemetery in Menorca, is a cemetery developed in the course of United States naval activity dating to the early 19th century, located in Port Mahon, Menorca, in the Balearic Islands of Spain. It is the resting place of twenty known United States Navy sailors, one Navy wife, and others, some unknown. History As the United States moved further into international commerce and influence after the War of 1812, its navy developed a natural European base of operations at the eastern end of the transatlantic crossing in Gibraltar. Lingering feelings from the war, however, made the sharing of the port with the British difficult and operations were moved to Menorca, off the Spanish coast, in 1820. The English Cemetery at Port Mahon dated to the turn of the century; its name derived not necessarily from the nationality of those who would be buried within but from their non-Catholic religion in a Catholic country. A medical facility and cemetery was natural in a peacetime training base abroad, and the cemetery gained mostly Americans who had died of illness or injury, and occasional sailors of other nationalities. The last recorded burial was that of Lt. Karl von Bunsen, of the German family associated with the Bunsen Burner, in 1890. Its burials were varied in record keeping and the informal creation of tombstones. The cemetery's significance in U.S. naval history became most important with the visit of the Civil War naval hero for the Union, and the US Navy's first admiral, David Farragut, whose father had been born in Ciudella, Menorca in 1775. After his visit in 1868, Menorca and its cemetery receded in importance and fell into neglect. Occasional maintenance would come mainly from sailors of any nation who happened to land on the island. In 1965, amateur historian and American ex-pat Menorcan resident Jim Maps published an article about the cemetery in the naval history periodical American Neptune. It had been his hope that, in depicting its neglected condition, the U.S. Navy would take official responsibility for its upkeep. That did not occur, though sailors of an occasional American ship would tend to it as time allowed, and, beginning in 1977, were directed to do so through memos to visiting ships. Eventually, the English Cemetery came under the unofficial care of the Madrid Council of the Navy League of the United States. In cooperation with the Madrid Council, the Spanish government performed extensive restoration of the cemetery, including reinforcement of its walls and protection from the sea, in 2008. It is visited by the Madrid League each American Memorial Day. It contains twenty fully named Americans, some who are partially identified and a small, indeterminate number of other nationalities. References Sources
S’Illot (Alcúdia)

Die S'Illot ist eine unbewohnte spanische Insel im westlichen Mittelmeer, gelegen direkt vor der Küste von Mallorca. Sie gehört zum Gemeindegebiet von Alcúdia. Die Insel liegt nur etwa 20 Meter vor der Nordküste der Halbinsel La Victòria in der Bucht von Pollença. Sie erstreckt sich über eine Länge von ungefähr 80 Metern Nordwest/südost-Richtung, bei einer maximalen Breite von etwa 40 Metern; der höchste Punkt der Insel erreicht eine Höhe von zwölf Metern. Die felsige Insel ist weitgehend kahl, auf ihrer Westseite besteht jedoch Bewuchs. Landseitig besteht gegenüber der Insel ein Strand. Weblinks Einzelnachweise
S'Illot

S'Illot is an uninhabited islet in the Balearic Islands, Spain, located in the Mediterranean Sea off the North coast of Mallorca. Toponymy S'Illot can be translated from Catalan as the little island, and must not be confused with S'illot, a touristic resort on the eastern shores of Mallorca. Features The islet is located close to the shore north of Benaire, a town belonging to the municipality Alcúdia. Its maximum elevation on the sea level is 12 ms. The beach in front of the island is known for the good views which offers on the Cap Formentor and its peninsula, and the surrounding stretch of sea is appreciated for snorkelling. Geology The island and the neighbouring coast are known by geologists for their late Pleistocene deposits and are considered a very suitable location for teaching Quaternary lithologies and stratigraphic relationships. References
S'Escorxador

S'Escorxador és un espai d'oci a Palma situat a l'antic escorxador municipal, al barri del Camp Redó. Va ser projectat per l'arquitecte Gaspar Bennàssar i Moner, i és una de les seves obres més representatives. Actualment acull bars, restaurants, un cinema, un supermercat, una biblioteca pública i oficines municipals. El projecte d'un nou escorxador municipal substituïa l'antic, que havia quedat mancat de condicions per al sacrifici d'animals. El nou edifici presentava un caràcter funcional, higienista i innovador, i organitzava l'espai simètricament al seu accés pel carrer Emperadriu Eugènia, façana visible amb dos pavellons i tancament amb reixes. Aquests edificis albergaven les funcions administratives i de control sanitari, així com magatzems, quadres i cotxeres. La resta del complex el conformaren els pavellons de sacrifici i escorxador d'animals, que convergeixen en el centre amb un gran umbracle que els uneix. A la perifèria, de forma circular, se situaven els corrals. El recinte es tancà amb un mur en alçada per evitar les vistes a l'interior. El projecte de Bennàssar, de 1905, va obtenir el primer premi en l'Exposició Nacional de Belles Arts de Madrid de l'any següent. L'activitat com a escorxador municipal va finalitzar l'any 1982, però la seva situació i característiques el feien idoni per a un nou ús i esdevenir un espai de referència del barri. La seva rehabilitació, acabada el 1987, va ser molt respectuosa amb l'obra de Bennàssar. Avui en dia aquest espai té funció de centre cultural, recreatiu i comercial, i s'hi troben les sales de cinema (CineCiutat) i la biblioteca municipal Josep Maria Llompart. Referències
Mercat de Pere Garau

El mercat de Pere Garau és un mercat municipal que es troba a la barriada de Pere Garau de Palma. Va ser projectat el 1934 per l'arquitecte Guillem Forteza Piña i s'inaugurà el 1943. L'arquitectura de l'edifici respon a un estil regionalista i consta d'una planta de 937 metres quadrats de superfície. A les façanes destaquen els arquitraus, les arcades i les portes laterals de forja amb dos escuts de la ciutat que, per la seva disposició, semblen indicar l'entrada i la sortida del recinte. Anteriorment, l'espai que ocupa havia estat utilitzat com a garatge de cotxes funeraris. A l'interior del mercat hi ha més de dos-cents llocs de venta que es complementen amb les parades de menjar, plantes i roba que, de dilluns a dissabte, es munten a la plaça del mercat. Referències
Sant Anna (Alcúdia)

Sant Anna ist eine katholische Kirche in der spanischen Gemeinde Alcúdia im nördlichen Teil der Mittelmeerinsel Mallorca. Gewidmet ist sie den legendären Eltern der Gottesmutter Maria, der Heiligen Anna und dem Heiligen Joachim. Das Gebäude gilt als älteste noch in Nutzung befindliche Kirche Mallorcas. Lage Die Kirche befindet sich etwa 400 Meter südlich der Altstadt von Alcúdia, östlich der Straße Cami de l' Albufera. Gegenüber, auf der anderen Straßenseite, liegt der Friedhof Alcúdia. Nördlich und östlich erstrecken sich die Ruinen der römischen Stadt Pol·lèntia. Geschichte Die Kirche entstand in der Mitte des 13. Jahrhunderts und wurde in alten Erwähnungen als Santa Maria de la Torre bezeichnet. Es gibt Vermutungen, dass Diego Español als Baumeister der Kirche tätig war. Der Bau mehrfach umgebaut und restauriert. Eine erste urkundliche Erwähnung von Bauarbeiten liegt aus dem Jahr 1733 vor. Zuletzt wurde die Kirche 1980 restauriert. 2004 wurde das Gebäude zur Stätte von kulturellem Interesse erklärt. Es handelt sich um eine der am besten erhaltenen Kirchen aus der Zeit der Rechristianisierung Mallorcas. Architektur Die Kirche wurde auf einem rechteckigen Grundriss im Stil der Gotik errichtet. An der Fassade befand sich oberhalb des Rundbogens des Eingangsportals eine die Muttergottes der frohen Botschaft (Mare de Deu de la Bone Nova) darstellende Figur. Sie wurde zur Restaurierung abgebaut und wird jetzt in der Kirche Sant Jaume in Alcúdia aufbewahrt. Die Statue stand auf einem gotischen Sockel und wurde von einem Baldachin überspannt. Diese beiden Elemente sind noch vorhanden. Darüber erhebt sich ein Glockengiebel. Bedeckt ist der Bau von einem Satteldach. Das Innere der Kirche ist einschiffig. Das Dach wird von drei gotischen Bögen getragen. Die Kanzel befindet sich im vorderen Teil des Kirchenschiffs. Die originalen Altarbilder sowie das Triptychon der Kirche werden ebenfalls in der Kirche Sant Jaume in Alcúdia verwahrt. Weblinks ORATORI DE SANTA ANNA auf www.mallorcainformation.de El Oratorio de Santa Anna auf www.alcudia.net Oratory of Santa Anna auf xmallorca.com (englisch) Einzelnachweise
Oratorio de Santa Ana (Alcudia)

El oratorio de Santa Ana (Oratori de Santa Anna o Santa Aina en catalán​) es un templo católico situado en el municipio español de Alcudia (Islas Baleares). Está dedicado a los padres de la Virgen María, Santa Ana y San Joaquín.​En 2004 fue declarado Bien de Interés Cultural.​ Fue construido en el siglo XIII por Diego Español, siendo un típico templo de repoblamiento. Originalmente era conocido como Santa María de la Torre. De estilo gótico, cuenta con una sola nave, de planta rectangular, con tres arcos apuntados que sostienen el techo a dos aguas. El interior estaba decorado con retablos y trípticos, ahora en el muso parroquial.​​ Sobre la portalada, con arco de medio punto, había una imagen de la Virgen de la Buena Nueva. También cuenta con una espadaña en lo alto de la fachada. A lo largo del tiempo ha sido reformado en cuatro ocasiones. La primera reforma de la que se tiene constancia es la de 1733, y la última, la de 1980.​​En 2014 hubo una excavación en la que se encontraron restos de un enterramiento y se retiró el pavimento de 1903. La iglesia está situada sobre el territorio de la antigua Pollentia y la posterio alquería de Alborc.​ Referencias
Molí d'en Cabana

El molí d'en Cabana és un molí de vent fariner que forma part del molinar de Fartàritx, a Manacor. En el Passeig de Fartàritx, 9, s'ubica en els límits del nucli urbà, està enrevoltat de solars sense edificar. Hi ha altres molins a prop d'ell, donant lloc a bones perspectives visuals, destorbades en tot cas pels edificis d'es Serralt. Destaca pel forn de pa i cisterna de capelleta, tot i que el parament presenta nombrosos descrostats i erosions. Tipologia i elements El molí d'en Cabana consisteix en una torre de base quadrangular d'una sola planta amb paraments que combinen la paret verda i els carreus de marès. L'interior es configura mitjançant voltes d'aresta i de canó. A la façana de ponent s'hi obre un portal i s'hi localitzen un forn de pa i una cisterna de capelleta. A la façana de migjorn s'obren un portal allindanat i dues finestres. També s'observa la imprompta d'una finestra. A la façana de llevant s'hi adossa una porxada amb coberta de teules i un aiguavés. La torre també combina la paret verda (part inferior) i els carreus de marès (part superior). Al migjorn s'obre un portal allindanat emmarcat en marès i a la part superior s'obren dos finestrons. Galeria Referències
Molí d'en Cusset

El molí d'en Cusset o molí d'en Cús és un molí de vent fariner que forma part del molinar de Fartàritx, a Manacor. Actualment es troba en el carrer sa Coma, 18. Està immers en la xarxa urbana, alineat amb el carrer i altres construccions collindants. Un carrer s'obri just al seu devant afavorint les seves visuals. Hi destaca una senzilla balconada al frontis de l'edifici. Tipologia i elements El molí d'en Cusset és un molí de base quadrada de dues plantes d'altura i tres cossos. Els paraments combinen el paredat en verd i els carreus de marès. La façana principal s'orienta al migjorn i presenta un referit de ciment a la part inferior. Té un portal allindanat. A la dreta s'obri un portal auxiliar. A la planta pis s'obrin dues finestres i una finestra balconera, emmarcades en marès. L'interior es configura mitjançant voltes de canó. La torre combina la paret verda (part inferior) i els carreus de marès (part superior). Al costat de migjorn s'obre un portal emmarcat en marès i en la part superior s'obren dos finestrons. Conserva les jàsseres del pis de les moles. No conserva cap peça de la maquinària. Galeria Referències
Molí d'en Suau

El molí d'en Suau és un molí de vent fariner que forma part del molinar de Fartàritx, a Manacor. Actualment s'ubica al carrer dels Enagistes, 2. Està immers dins la xarxa urbana, disposat perpendicularment a l'alineació del carrer. Destaca per tenir la base del molí amb els dos portals rodons, la cornisa motllurada i un corral davant. Tipologia i elements El molí d'en Suau presenta una base atalussada d'una sola planta d'altura que es clou amb una motllura de marès. El parament combina la paret verda i els carreus de marès. A la façana de llevant es conserva la imprompta d'un portal d'arc rodó emmarcat en marès i s'hi obre una finestra. A l'esquerra de l'imprompta s'observa una pedra fermadora. La façana de migjorn presenta dues alineacions i s'hi obre un portal d'arc rodó. A l'esquerra del portal s'hi obre una finestra i s'adossa una escala exterior que permet l'accés a l'envelador. Davant aquesta façana es localitza una cisterna de capelleta. L'interior es configura mitjançant voltes de canó. La torre combina la paret verda (part inferior) i els carreus de marès (part superior). Al costat de migjorn s'obre un portal allindanat emmarcat en marès. A la part superior s'obren dos finestrons. No conserva cap peça de la maquinària. Galeria Referències
Molí d'en Cotà

El molí d'en Cotà és un molí de vent fariner que forma part del molinar de Fartàritx, a Manacor. Situat en els límits del nucli urbà, a la Plaça de la Concòrdia, 5, resten a prop d'ell trasts sense edificar. Això i el fet d'estar situat en una plaça afavoreixen les seves perspectives visuals. Tipologia i elements Molí de base quadrada de dues plantes d'altura. Els paraments combinen el paredat en verd i els carreus de marès. La façana principal s'orienta a l'est. Té un portal allindanat emmarcat en marès i carcanyols, que originalment era de mig punt. A l'esquerra té una finestra i al cantó de la dreta s'adossa una cisterna de capelleta integrada en un buc de marès. A la planta pis s'obren dues finestres i una finestra balconera, emmarcades en marès. La façana de migjorn està referida i s'hi s'obren tres finestres i un finestró. A la façana oest s'obren dos finestrons en planta baixa. L'interior es configura mitjançant voltes de canó. La torre és de carreus de marès. En la part superior s'obren dos finestrons. Al costat de migjorn s'obre la porta que permet l'accés a l'envelador. No conserva cap peça de la maquinària. Referències
Platja del Mago

La platja del Mago, també anomenada Portals Vells II, està situada a vuit quilòmetres de Magaluf i és una petita cala verge amb una platja de sorra blanca i tranquil·la, pertany al municipi de Calvià, a Mallorca, la major de les Illes Balears. Està situada al costat de la platja i cala de Portals Vells, de la qual es creu es van extreure blocs de pedra per ajudar en la construcció de la catedral de Santa Maria. Té una longitud de 28 metres de llarg per 20 d'ample. Es troba oficialment declarada com a platja naturista per l'ajuntament del terme municipal i s'ha convertit en una de les principals rutes turístiques. Hi ha creuers recreatius a la zona i és una de les poques platges nudistes que hi ha a l'illa. Etimologia Deu el seu nom al fet que a 1967 es va filmar la pel·lícula The Magus (El Mag), amb estrelles de cinema populars com Anthony Quinn, Michael Caine i Candice Bergen com a protagonistes. El 2010 es troben les restes d'un edifici usat en la filmació. En un principi, la pel·lícula havia de ser rodada a Grècia, però el cop d'estat que hi hagué, va fer que la productora mudés l'escenari i el nou lloc escollit fou Mallorca. Les crítiques cinematogràfiques es desfeien amb elogis cap al preciós lloc de l'Egeu, fins que un emigrant mallorquí va escriure a les publicacions per demostrar-los que en realitat es tractava d'una platja mallorquina i no d'un lloc grec. Referències Enllaços externs Platja El Mago a Google Maps La platja del Mago Arxivat 2008-12-28 a Wayback Machine. Portals Vells II / Platja del Mago Arxivat 2012-06-30 a Wayback Machine.
Playa del Mago

El Mago es una pequeña cala virgen con una playa de arena blanca y de condición tranquila, perteneciente al municipio español Calviá, en Mallorca, la mayor de las Islas Baleares. Está situada junto a la playa y cala de Portals Vells, de la cual se cree se extrajeron bloques de piedra para ayudar en la construcción de la catedral de Santa María. Tiene una longitud de 28 metros de largo por 20 de ancho. Se encuentra oficialmente declarada como playa naturista por el ayuntamiento del término municipal y consiste en una de sus principales rutas turísticas, mediante crucero recreativo de la zona y una de las pocas con dicha peculiaridad en la isla.​ Etimología Debe su nombre a que en 1967 se filmó la película The Magus (El Mago), con estrellas de cine populares como, Anthony Quinn, Michael Caine y Candice Bergen como protagonistas.​ En la actualidad permanecen los restos de un edificio usado en la filmación. En principio la película debía ser rodada en Grecia, pero el golpe de Estado ocurrido ahí, hizo que la productora mudase el escenario y el nuevo lugar escogido fuese Mallorca. Las críticas cinematográficas se deshacían con elogios hacia el precioso lugar del Egeo, hasta que un emigrante mallorquín escribió a las publicaciones para demostrarles que en realidad se trataba de una playa mallorquina y no de un lugar en Grecia. Referencias Enlaces externos La playa del Mago
Питиуски острови

Питиуските острови са група острови в западната част на Средиземно море, влизащи в състава на Балеарските острови. Площ 654,28 km², население 161 369 (2006 г.). Най-големите от Питиуските острови са Ибиса и Форментера, разделени помежду си от морски проток. Често тези два острова са наричани съответно „Питиуса майор“ и „Питиуса минор“. Освен тях, в състава на Питиуските острови влизат още малките островчета Еспалмадор, Еспардел, Тагомаго, Конехера, Пенхат, Ведра и Ведранел, които са необитаеми. Релефът на островите е хълмист с височина до 475 m на остров Ибиса и 192 m на остров Форментера. изградени са предимно от варовици и мергели със силно развити карстови форми. Климатът е средиземноморски, а растителността е представена от средиземноморски ландшафти. Развива се субтропично земеделие, риболов, добив на кеменна сол и туризъм. Най-голямо селище град Ибиса. Източници
Pityuské ostrovy

Islas Pitiusas nebo Pityuzy je souostroví Baleárských ostrovů, které se skládá z ostrovů Ibiza a Formentera a přilehlých menších ostrůvků v Středozemním moři. Nacházejí se přibližně 100 kilometrů jihozápadně od ostrova Mallorca a kolem 80 kilometrů východně od Španělska (Cabo de la Nao, Alicante, Valencie). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Islas Pitiusas na slovenské Wikipedii.
Pityuserne

Pityuserne er en øgruppe inden for den større gruppe Balearerne. Den består af Ibiza, Formentera og talrige mindre og ubeboede klippeøer. Navnet Pityuserne kommer af græsk Nissoi pityussai. Grækerne gav øerne dette navn på grund af de dengang tætte pinjeskove, som dog også var hjemmehørende på alle de andre baleariske øer. De ca. 150 øer i den baleariske øgruppe opstod samtidigt for ca. 100 millioner år siden under den såkaldte Alpine bjergdannelse, der også er årsag til mange andre, mægtige foldebjerge i Europa som f.eks. Alperne og de andalusiske foldebjerge. De sidstnævnte dannede sammen med de nuværende Baleariske øer et sammenhængende bjergmassiv, som flere millioner år senere blev opsplittet i det spanske fastland og øgruppen. Øgruppen Pityuserne udgør en del af den selvstyrende region Illes Balears (Baleariske øer), der samler alle Balearerne under en fælles administration. Det er kun øerne Ibiza og Formentera, der har permanent befolkning. Det gælder som på alle de Baleariske øer, at det indfødte sprog er catalansk. Den dialekt, man taler på Pityuserne, kaldes også for Ibizenkisk henholdsvis Formenterensisk. Øer i øgruppen Ibiza, Formentera, Es Vedrà, Es Vedranell, Sa Galera, Espalmador, Tagomago Eksterne links vertebradosibericos.org: Kort med navnene på de enkelte øer i Pityuserne (spansk)
Pityusen

Die Pityusen sind eine Inselgruppe der Balearen, bestehend aus Ibiza, Formentera sowie zahlreichen kleineren und unbewohnten Felseninseln. Dauerhaft bewohnt sind nur die Inseln Ibiza und Formentera. Begriff Der Name Pityusen kommt von altgriechisch Πιτυοῦσσαι Pityoussai. Die Griechen nannten die Inseln so wegen ihrer damals reichen Pinienwälder (zu griechisch πίτυς pitys‚ lateinisch Pinus pinea, die zur Gattung der Kiefern gehört), die jedoch auf den gesamten Balearen heimisch waren. Geologie Die rund 150 Inseln der Balearischen Inselgruppe entstanden gemeinsam vor rund 100 Millionen Jahren während der so genannten alpidischen Gebirgsbildung. Diese ist auch für viele andere mächtige Faltengebirge in Europa wie die Alpen oder die Betische Kordillere verantwortlich. Letzteres bildete zusammen mit den heutigen Balearischen Inseln ein Gebirgsmassiv, das Jahrmillionen später durch einen tiefen Meeresgraben in das spanische Festland und die Inselgruppe getrennt wurde. Verwaltung Die Inseln der Pityusen bilden einen Teil der Autonomen Gemeinschaft Illes Balears (Balearische Inseln), die alle Balearen administrativ vereint. Sprache Wie auf allen Balearischen Inseln wird auch dort als Sprache der Einheimischen Katalanisch gesprochen. Der auf den Pityusen gesprochene katalanische Dialekt wird auch Ibizenkisch bzw. Formenterisch genannt. Zugehörige Inseln Ibiza, Formentera, Espalmador, Espardell, Es Vedrà, Es Vedranell, Tagomago, Es Frare, Espartar, Illa des Bosc, Illa Sa Conillera und die Gruppe Ses Bledes mit Na Gorra, Es Vaixell, Es Bosc, und die unbewachsenen Felsen Na Plana und S’Escull d’en Ramon. Siehe auch Liste katalanisch-spanischer Ortsnamen im katalanischen Sprachgebiet Weblinks Karte mit Namen der einzelnen Inseln der Pityusen (spanisch)