Eivissa (municipi)

Eivissa (IPA: [əjˈvi.sə]) o Ciutat d'Eivissa, per diferenciar-la de l'illa; tradicionalment anomenada Vila (IPA: [ˈvi.lə]), és una ciutat i municipi, capital i nucli més poblat de l'illa d'Eivissa. El gentilici és «eivissenc», el mateix que per a l'illa, distingit a vegades com «viler». Amb 11,1 km², és el municipi més petit de l'illa, però també n'és el més poblat amb 54.628 habitants i el més dens amb 4.921,44 habitants per quilòmetre quadrat. Geografia Llista de topònims d'Eivissa (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc). El municipi d'Eivissa està situat a la costa meridional de l'illa i té una forma triangular. Es tracta del municipi més petit de l'arxipèlag pitiús i representa menys del 2% sobre el total del territori insular. Limita amb els municipis de Sant Josep de sa Talaia a l'oest (parròquia de Sant Jordi de ses Salines, Santa Eulària des Riu al nord (parròquies de Puig d'en Valls i Jesús) i, per una petita franja, amb Sant Antoni de Portmany al nord (parròquia de Sant Rafel de sa Creu). Orografia La major part del terme és ocupat per l'extens Pla de Vila que té continuïtat més enllà dels límits municipals i s'estén a les parròquies de Jesús, es Puig d'en Valls i Sant Jordi, on agafa el nom de Pla de Sant Jordi. Les zones muntanyoses també tenen una importància clara en l'estructuració geogràfica del terme. Al sud-est del terme apareix un petit conjunt de puigs i penya-segats, essent els meus coneguts el puig de Vila, on s'erigeix el barri històric de Dalt Vila i el Puig des Molins. Al nord, una part de la Serra Grossa pertany al municipi i és allà on trobam les màximes elevacions, el Puig des Cònsol amb 264m, el puig d'en Palau amb 260m i la Granada amb prop de 300m. Aquest últim puig fa de partió entre els municipis d'Eivissa, Sant Antoni i Sant Josep. Costa El municipi es banyat per la Mar Mediterrània i té un total d'onze quilòmetres de costa. La part més occidental de la costa està ocupada per la Platja d'en Bossa, el tram de costa arenós més llarg de l'illa i que comparteix amb Sant Josep. Resseguint la costa cap a l'est trobam la Platja de ses Figueretes, separada de l'anterior per un tram de rocam anomenat la Punta. Seguidament apareix un tram on predominen els grans penya-segats i les petites raconades i que coincideix amb el conjunt muntanyós des Puig des Molins i des Puig de Vila. En aquest lloc hi podem veure topònims molt coneguts localment com es Salt de s'Ase, sa Cova de ses Dones i es Soto. Una de les estructures costaneres més notables del municipi és la Badia d'Eivissa, que avui en dia està extremadament antropitzada ja que és on es situen les principals infraestructures portuàries de la ciutat. A la part més oriental d'aquesta gran badia hi ha s'Illa Plana i s'Illa Grossa que havien estat illots independents fins que el creixement urbanístic i portuari les absorbissin com a penínsules. A l'altra banda d'aquests antics illots hi ha la Platja de Talamanca i el tram de rocam baix de ses Figueres. El municipi té un gran nombre d'illots repartits arreu de la costa. L'illot més gran i conegut és s'Illa de ses Rates, enfront de la Punta. Hi ha una concentració d'illes al voltant des Soto on trobam topònims com sa Corbeta o s'Illa Negra. També pertanyen al terme alguns arxipèlags menors molt allunyats de la costa com es Daus, es Malvins i s'Illa de s'Esponja que es troba més a prop de la costa de Sant Francesc de s'Estany que no de la costa vilera. Història La ciutat la fundaren els fenicis, cap a l'any 654 aC, damunt el puig de Vila que vigila la badia i port d'Eivissa, amb el nom d'Ibosim. Abans ja havien visitat la ciutat els grecs, al segle viii aC, sense arribar a establir-s'hi. Hi ha restes que demostren que les illes Pitiüses (Eivissa i Formentera) ja havien estat poblades en el segon mil·lenni abans de Crist, segons que ho demostren les restes prehistòriques trobades a l'illa d'Eivissa (Puig de Ses Torretes) i a la de Formentera (sepulcre megalític de Ca na Costa o poblat de Cap de Barbaria II). Amb els romans es coneixia Eivissa com Èbusus i amb l'emperador August com Insula Augusta. Més tard i amb els àrabs se la va conèixer amb el nom de Yebisah. Amb la conquesta catalana del 1235, l'illa es va repartir en quatre quartons entre els nous ocupants, excepte la vila que va quedar en comú. Amb els decrets de Nova Planta de 1715 és abolida la Universitat d'Eivissa, institució de govern insular, i passà a ser Ajuntament d'Eivissa amb les competències reduïdes al nou sistema de govern local, i presidit pel governador militar nomenat per la Reial Audiència de Mallorca. A més de perdre l'autonomia, el nou Ajuntament va perdre la principal font de riquesa, l'explotació de les salines, que van passar a la hisenda reial. La seu de l'Ajuntament va ser la mateixa que ocupava la Universitat, avui Museu Arqueològic de Dalt Vila a la plaça de la Torreta. Actualment l'Ajuntament té la seu a l'antic convent del dominics. El 1782 el rei Carles III concedeix a la vila el títol de ciutat. Entre altres privilegis li permet tenir un bisbat propi, i així es deslliga del bisbat de Tarragona després de més de 500 anys. El 1789 es divideix l'illa en 18 municipis, i es crea el municipi de la Ciutat d'Eivissa. Amb les Corts de Cadis, el 1812, es recupera la divisió territorial tradicional de quartons, i queda l'illa de Formentera integrada al municipi de la Ciutat d'Eivissa. El 1888 se segrega el nou municipi de Formentera. L'any 1979, dintre del procés de normalització de la toponímia (que culmina l'any 1983 amb la Llei de normalització lingüística de les Illes Balears), es canvia Ciudad de Ibiza per Eivissa i l'Ajuntament passa a anomenar-se Ajuntament d'Eivissa. Llocs d'interès El 1999, la UNESCO declarà Patrimoni de la Humanitat el recinte fortificat de Dalt Vila i la necròpolis del Puig des Molins. Aquesta declaració inclou, al municipi de Sant Josep de sa Talaia, el poblat fenici de sa Caleta i les praderies de posidònia del parc natural de ses Salines. Murades renaixentistes Es tracta de la construcció més destacada de l'illa. Foren construïdes pel rei Felip II davant l'amenaça de l'aliança de turcs i francesos contra l'imperi espanyol. S'utilitzà el nou sistema de fortificació amb baluards apte per a l'ús d'artilleria. Les obres començaren el 1555, dissenyades per l'enginyer italià Giovanni Battista Calvi, amb una primera fase de sis baluards: Santa Tecla, Sant Bernat, Sant Jordi, Sant Jaume, Sant Pere i Sant Joan. El 1575 s'amplià amb un nou baluard al puig de Santa Llúcia. A l'entrada principal, la porta del Mar està flanquejada per dues estàtues romanes i a sobre hi ha un escut monumental de pedra amb les armes de Felip II i els blasons de Vila, així com una inscripció commemorativa amb la data de 1585. Aquesta porta també rep el nom de Porta de Ses Taules, i fa referència a les taules o fustes que servien de pont llevadís i amb el qual es defensava la ciutat. Catedral d'Eivissa Conquerida l'illa per les tropes catalanes, fou consagrada una església sota l'advocació de Santa Maria al cim de Dalt Vila. A mitjan segle xiv, s'edificà una església gòtica amb una nau de planta rectangular i un absis amb capelles que volten el presbiteri, donant-li una forma poligonal. Destaca el campanar que correspon a aquesta època gòtica. Construït sobre una de les capelles absidals, té planta trapezoïdal, aspecte massís i finestres ogivals. A l'exterior té un relleu que representa Santa Tecla. A principi del segle xviii, la nau amenaçava ruïna; i la Universitat contractà els mestres Jaume Espinosa i Pere Ferro, per dirigir-hi una profunda reforma. El 1782, amb la creació del bisbat d'Eivissa, el fins llavors temple parroquial de Santa Maria d'Eivissa va ser elevat a la categoria de Catedral. A la sagristia i en altres dependències annexes, hi ha el Museu Diocesà, amb importants obres d'art litúrgiques. Església del Convent La Universitat va fer donació d'uns terrenys a la comunitat de frares dominics, al puig de Sant Llúcia, amb la finalitat de construir un convent. Primer es construí la capella del Roser i l'església no fou acabada fins al final del segle xvii. Amb la desamortització del segle xix, la comunitat fou dissolta i una gran part de l'edifici es convertí en la seu de l'Ajuntament. L'edifici té una nau única d'amplitud considerable i és coberta per una volta de canó, sostinguda amb arcs i decorada amb pintures murals. Hi ha cinc capelles a cada banda de la nau. És l'única església de l'illa que té un claustre. L'acabament extern de les cúpules de diverses capelles amb teules marquen un perfil molt característic de Dalt Vila. Antiga Universitat i capella de Sant Salvador La Universitat, organisme d'autogovern de les Pitiüses, instal·là la seu davant de l'església de Santa Maria. És un edifici rectangular, cobert amb un sostre pla decorat amb un teginat d'estil mudèjar, amb escuts policromats de la Corona d'Aragó i d'Eivissa. A la façana de llevant destaca un finestral d'estil gòtic català del segle xv. A la banda de ponent hi ha la capella de Sant Salvador, erigida per la confraria de mariners. També és una nau única, però coberta de triple volta gòtica de creu. Des del 1907, els dos edificis són la seu del Museu Arqueològic d'Eivissa. Necròpolis del Puig des Molins La banda de tramuntana del puig des Molins fou utilitzada des de l'època púnica, al segle VI aC, fins a l'època imperial romana, al segle i, com a necròpolis de la vila. Destaquen uns 3.000 enterraments de tipus hipogeu, és a dir, de cambra subterrània tallada a la roca amb un pou d'accés vertical. Es tracta d'un important jaciment arqueològic de les illes, declarat Monument Històrico-Artístic el 1931. Al peu del puig des Molins, nom que indica la presència de molins de vent, hi ha el Museu Monogràfic del Puig des Molins, amb material arqueològic púnic. Política i govern Composició de la Corporació Municipal El Ple de l'Ajuntament està format per 21 regidors. En les eleccions municipals de 2023, el Partit Popular (PP), obtingué 15 regidors; el Partit Socialista (PSIB-PSOE), 7; Vox, 2 i Unides Podem, 1. El batle del municipi és Rafael Triguero Costa (PP) d'ençà del 17 de juny del 2023, que fou investit únicament amb els vots del seu partit. Resultats de les eleccions municipals de 2023 Fills il·lustres Joan Gamisans Arabí, tenor i compositor. Vegeu també Banda Simfònica Ciutat d'Eivissa. Emilio García Riera. Frédéric Berthelot. Península Ibèrica cartaginesa. Referències Enllaços externs Pàgina de l'Ajuntament Arxivat 2007-03-06 a Wayback Machine. Pàgina del Consell Insular d'Eivissa Arxivat 2007-10-07 a Wayback Machine. Informació de l'Institut d'Estadística de les Illes Balears Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Municipi d'Eivissa a l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera Arxivat 2010-04-02 a Wayback Machine.