NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mallorca

Mallorca (katalánsky Mallorca [majorka]) je ostrov náležící Španělsku, největší z Baleárských ostrovů. Leží v západní části Středozemního moře ve vzdálenosti přibližně 200 kilometrů od španělského pobřeží. Jeho rozloha činí 3 648 km² a žije zde více než 949 tisíc obyvatel. Jde o největší a druhý nejlidnatější ostrov Španělska. Zhruba 200 km severně se nachází Barcelona, 300 km západně Valencie a stejně daleko na jih je Alžír. Jeho největším a zároveň i hlavním městem je Palma de Mallorca. Mallorca je častým cílem turistů a cestovní ruch je jedním z hlavních zdrojů příjmů tamního obyvatelstva. Každoročně navštíví Mallorcu 12 milionů turistů, hlavně Němců. Místní obyvatelé se živí kromě cestovního ruchu i zemědělstvím a pěstováním vína. Mluví se zde tzv. mallorquí, dialektem katalánštiny, vedle ní je úředním jazykem též španělština. Historie Během doby bronzové a doby železné existovala na ostrovech Mallorca a Menorca Talajotická kultura, po které zde zůstaly kamenné megality. Mallorcu obývali a dobývali v minulosti Římané, Maurové i Byzantinci, proto se zde dochovalo mnoho stavebních památek, které připomínají působení různých kultur a etnik. Kolonizací i kartograficky zruční Římané dali Mallorce jméno, které ve španělské verzi zůstává a znamená "Ta největší". Na obranu ostrova před Barbarskými piráty ze Severní Afriky bylo od 16. století podél pobřeží postaveno na 84 obranných věží. Památky a zajímavosti Hlavnímu městu Palmě dominuje katedrála La Seu (katedrála světla), která byla dostavěna v roce 1587. K vidění je i gotický hrad, který nechal postavit Jakub II. Ten sloužil jako vězení až do 20. století. Byzantskou periodu připomínají základy baptisteria na půdorysu kříže s trojlistou nádrží na vodu. Po Arabech zde zůstaly arabské lázně z 10. století. Hlavní zástavba pochází z období panování aragonských králů a španělských Habsburků. Roku 1399 byl založen kartuziánský klášter Valldemosa, jehož stavby spolu s lékárnou byly obnoveny v klasicistním slohu. Pobýval tam v letech 1838 – 1839 (v posledních letech svého života) polský skladatel Frederik Chopin se spisovatelkou George Sandovou. Z technických památek se v provozu zachovala dráha starého vlaku, která vede z Palmy do městečka Sóller a zpět. Pro turistiku Mallorcu objevil velkovévoda toskánský Ludvík Salvátor, který si v Palmě zbudoval jedno ze sídel. Kromě Palmy je na Mallorce několik oblíbených městeček. Např. Deia – městečko se strmými uličkami, které si oblíbili především umělci, Andratx plný starých kostelů nebo Alcudia s římskými hradbami. Části ostrova Příroda Pohoří Tramuntana nabízí vyhlídky do krajiny a žijí tu divoká zvířata. Je ideálním místem pro horolezce. Mallorca na rozdíl od Kanárských ostrovů nabízí spoustu zeleně. Související články Seznam mallorských králů Mallorské království Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mallorca na Wikimedia Commons Seznam prací o Mallorce v Bibliografii dějin českých zemí (Historický ústav AV ČR) Slovníkové heslo Mallorca ve Wikislovníku
Maiorca

Maiorca (em catalão e castelhano Mallorca) é a maior ilha do arquipélago das Ilhas Baleares localizado a leste da Espanha e sua maior cidade e capital é Palma de Maiorca. Mallorca, com 873 414 habitantes (2011), é a ilha mais povoada das Ilhas Baleares e a segunda ilha mais populosa da Espanha, depois de Tenerife, nas Ilhas Canárias. Idiomas O maiorquím, um dialeto do catalão, é o idioma próprio falado em Mallorca, sendo o catalão e o espanhol (castelhano) os dois idiomas oficiais. Ver também Taifa de Maiorca Reino de Maiorca Real Club Deportivo Mallorca Referências Ligações externas Conselho insular de Maiorca (em catalão) Mallorca Bars
Majorka

Majorka (katalonsko in špansko Mallorca) je španski otok v Sredozemskem morju s 3640 km² in okoli milijonom prebivalcev, ki skupaj z otoki Menorca, Ibiza in drugimi spada med Balearske otoke. Od sredine šestdesetih let so lastniki tamkajšnjih zabavišč in lokalov v glavnem Nemci in Avstrijci, zato je glavni vir dohodka za prebivalce otoka turizem. Na Majorko zahajajo znani obrazi nemškega govornega območja – nemški igralci, glasbeniki, televizijci, zvezdniki vseh področij. Majorka je izrazito zabavnjaška scena, zato v vsakem lokalu od 21.00 do 4.00 igra skupina ali elektronska plesna glasba – vseh sedem noči v tednu. Majorka ima tudi letališče z neposrednimi povezavami s Zürichom in drugimi večjimi evropskimi letališči. Ima veliko modernih hotelov, privlačne plaže – turistično pa je zanimiva tudi zaradi zgodovinskih in arhitekturnih znamenitosti. Zunanje povezave Predstavnosti o temi Mallorca v Wikimedijini zbirki
Basílica de l'Illa del Rei

La Basílica de l'Illa del Rei és un jaciment arqueològic corresponent a un edifici paleocristià destinat al culte, descobert el 1888, a l'illa del mateix nom del Port de Maó, quan casualment va aparèixer un mosaic que presentava semblances amb el de la Sinagoga d'Hamman-Lif al nord d'Àfrica. L'excavació sistemàtica no va començar, però, fins a 1964, la qual va permetre identificar un edifici basilical de 18,5 metres per 11,5 de tres naus separades per columnes, amb mosaics de tradició siriaco-africana, piscina baptismal circular, restes de l'ara i de la columna que li donava suport. Així mateix, s'hi localitzaren estances annexes, la qual cosa que ha fet suposar que podia tractar-se d'un monestir. Presenta semblances constructives amb la Basílica de Fornàs de Torelló i se suposa que va ser construïda després de la conquesta romana d'Orient, en el primer terç del segle vi. Referències Bibliografia Amengual i Batle, Josep. Els orígens del cristianisme a les Balears. vol 1. Mallorca: Editorial Moll, 1991, p. 308-309 (Els treballs i els dies). ISBN 84-273-0676-8.
Basilika auf der Illa del Rei

Bei der Basilika auf der Illa del Rei handelt es sich um eine frühchristliche Basilika aus dem 6. Jahrhundert im östlichen Bereich der Insel Illa del Rei vor Maó auf der Baleareninsel Menorca. Ausgrabungen fanden 1888 statt, dann 1964/65 und erneut seit 2008. 1979 wurde die Basilika unter Denkmalschutz (Bien de Interés Cultural) gestellt. Die Struktur der Basilika auf der Illa del Rei ist aufgrund zahlreicher Anbauten zu Bestattungs- oder Wohnzwecken nur noch schwer zu erkennen. Zum Zeitpunkt der ersten Ausgrabung war das Kirchenschiff aufgrund des Mosaikbodens, der 1950 in das Museum von Maó gebracht wurde, gut auszumachen. Es handelt sich bei der Basilika um einen dreischiffigen Pfeilerbau mit einer rechteckigen Apsis. Das Schiff der Basilika weist etwa die gleiche Größe auf wie das der Basilika im nahen Es Fornàs de Torelló. Auch hier ist ein halbkugelförmiges Taufbecken zu finden, das in einem an die Nordseite angrenzenden Anbau untergebracht ist. Apsis und Hauptschiff der Basilika waren mit Mosaiken dekoriert. Das Mosaik teilt die liturgischen Bereiche voneinander ab. Die Dekoration wiederholt die Motive des Mosaiks der Basilika von Fornàs de Torelló, wie die beiden der Palme zugewandten Löwen und die Kraterr, doch in einer unterschiedlichen Konfiguration. Auf dem Mosaik der Basilika von Illa del Rei befinden sich die Löwen im Bereich des Rundhauptes und der vier Kraterr. Sie haben ihre Sockel in den Ecken des von ihnen gebildeten Vierecks. Anders sind auch die geometrischen Motive der Wandstreifen und der Zelle, denen Meerestiere hinzugefügt wurden. Siehe auch Basilika von Son Bou Literatur Helmut Schlunk, Theodor Hauschild: Hispania Antiqua. Die Denkmäler der frühchristlichen und westgotischen Zeit. Zabern, Mainz 1978, ISBN 3-8053-0276-2, S. 83–84. 184–186. Consell Insular de Menorca: Archäologischer Reiseführer Menorca. Menorca o.J, S. ?. Miguel Ángel Cau Ontiveros u. a.: El conjunto eclesiástico de la Illa del Rei (Menorca, Islas Baleares). In: Hortus artium medievalium 18, 2012, S. 415–432 (Digitalisat). Weblinks Luftbild, im Vordergrund die Basilika Beschreibung
Basílica paleocristiana de la isla del Rey

La basílica de la isla del Rey es un yacimiento arqueológico correspondiente a un edificio paleocristiano destinado al culto, descubierto en 1888, en la isla del mismo nombre del Puerto de Mahón (Menorca), cuando casualmente apareció un mosaico que presentaba semejanzas con el de la Sinagoga de Hamman-Lif en el Norte de África. Su excavación sistemática no comenzó, sin embargo, hasta 1964, la cual permitió identificar un edificio basilical de 18,5 metros por 11,5 de tres naves separadas por columnas, con mosaicos de tradición siriaco-africana, piscina bautismal circular, restos del ara y de la columna que le daba soporte. Asimismo se localizaron estancias anexas, lo que ha hecho suponer que podía tratarse de un monasterio. Presenta similitudes constructivas con la Basílica des Fornàs de Torelló y se supone que su construcción debió ser realizada tras la conquista bizantina, en el primer tercio del siglo VI. Referencias Limpieza, re-excavación y consolidación de la Basilica de l'illa del Rei. Memoria 2008 (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). diversos autors. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Basílica paleocristiana de la isla del Rey.
Torre de Son Durí

La Torre de Son Durí o Torre de la Ràpita és una torre de guaita situada a la costa de sa Ràpita, al municipi de Campos, a l'illa de Mallorca. Està declarada Bé d'Interès Cultural. Formava part d'un extens sistema de vigilància i senyalització de tota la costa mallorquina per combatre la pirateria, i tenia la funció de rebre els senyals de la torre del Port de Campos i transmetre'ls a la Torre de l'Estelella. Va ser construïda el 1595. Descripció Construïda amb marès i morter, presenta dos cossos ben diferenciats: l'inferior, troncocònic i massís, amb un talús remarcat, i el superior, cilíndric i buit, amb una cambra coberta per volta de mitja esfera. El portal d'entrada condueix en aquesta cambra, i es troba a uns cinc metres d'alçada. La cambra posseeix una xemeneia, dues fornícules i un buit a la volta que permet l'accés a dalt. El terrat, originàriament, tenia tres troneres i quatre matacans, però actualment té vuit matacans repartits al llarg del parapet. Història Es va construir dins la possessió de Son Durí l'any 1595, a petició del bisbe Joan Vich i Manrique de Lara, com a protecció dels atacs pirates que assotaven sovint la costa mallorquina. Formava part de la xarxa de torres de guaita que va dissenyar Joan Binimelis i Garcia, i rebia els senyals de la torre del Port de Campos i els enviava a la torre de l'Estelella perquè arribassin a l'Almudaina. La Universitat de Campos hi tenia destinats dos torrers encarregats de fer-hi les tasques de manteniment i vigilància. Situats a dalt de la torre, els torrers vigilaven l'aproximació de vaixells pirates. Dissenyada originàriament com a torre de senyals, el 1742 s'hi portà un canó de ferro que armà la torre amb artilleria pesant. El 1867 va ser traspassada a Hisenda i venuda a un particular. Amb la construcció, a finals del segle xx, del Club Nàutic de la Ràpita, la torre deixà d'estar situada a primera línia de mar. Encara més recentment, s'hi ha construït una urbanització que ha desdibuixat completament el seu perfil fins a ocultar-la de la vista. Va ser reconstruïda per la Sociedad de Amigos de los Castillos i l'Ajuntament de Campos; durant aquesta restauració es col·locaren els matacans actuals. Referències
Torre de Son Durí

La torre de Son Durí o atalaya de La Rápita es una antigua torre de defensa de las muchas que rodean la isla de Mallorca, en España, usada durante la Edad Moderna como defensa ante los ataques piratas que azotaban a menudo la costa mallorquina. Se encuentra situada en la costa del municipio de Campos, justo a la entrada del núcleo de La Rápita. La Universidad de Campos tuvo destinados, en algunas épocas, dos torreros encargados de hacer las tareas de mantenimiento y vigilancia. Situados en lo alto de la torre, los torreros vigilaban la aproximación de barcos piratas. Al divisarlos, encendían fuego arriba de la torre, que se entendía como señal de peligro para la población. Su uso declinó al desvanecerse la piratería del Mediterráneo. En el siglo XX, la torre fue restaurada y actualmente se conserva en buen estado. Con la construcción, a finales del siglo XX, del Club Náutico La Rápita, la torre dejó de estar situada en primera línea de mar. Aún más recientemente, se ha construido una urbanización que ha desdibujado completamente su perfil hasta ocultarla de la vista. Véase también Bienes de interés cultural de Campos Bienes de interés cultural de las Islas Baleares Referencias Enlaces externos
Far del Cap de Cavalleria

El Far del Cap de Cavalleria és un far al Cap de Cavalleria situat a l'extrem més septentrional, a la costa nord de Menorca, a Santa Teresa, es Mercadal. És un dels quatre fars projectats per Antonio López i Montalvo dels que només en resten en servei el des Penjats a Eivissa i aquest. Dades tècniques Abast nominal 22 milles nàutiques. Altura sobre nivell del mar 94 metres. Aparença lluminosa Grup de 2 llampades blanques cada 10 segons. Aparença diürna Torre i casa blanques, 15 metres. Història És un dels fars més antics de Menorca, ja que va començar a construir-se l'any 1854 i va ser acabat l'1 de març de 1858 per ajudar els navegants a no sofrir naufragis per culpa de la tramuntana. Malgrat la millora en la seguretat de la navegació que va suposar la seva posada en funcionament, això no va fer que es deixessin de produir naufragis, fet que va motivar la construcció dels fars de Favàritx i el de Punta Nati. Va ser el darrer far de totes les Illes Balears que va funcionar amb sistema de vapor de petroli a pressió. L'any 1988 va començar a funcionar amb llum elèctric de 1.500 W i avui funciona amb el l'energia solar que repleguen les plaques que hi ha en el far. Situació El far està envoltat per cases blanques i al seu voltant hi ha la pedrera d'on es van extreure els blocs per poder construir els edificis del voltant. Des del far del Cap de Cavalleria es pot observar un gran paisatge, fins i tot es poden arribar a veure els turons del municipi des Mercadal. El terreny que envolta el far està compost per material paleozoics i mesozoics que són característics de la tramuntana de Menorca. Les espècies predominants són el lliri de mar i el card marí. Al mateix edifici del far, hi ha situat el Centre d’Interpretació del Cap de Cavalleria, un espai cultural que permet descobrir la història, l’arqueologia, la riquesa natural i el patrimoni marítim de la costa nord de Menorca. Molt prop del far del Cap de Cavalleria hi ha l'Ecomuseu del Cap de Cavalleria. És una institució museística que rep tots els visitants de l'àrea de Cavalleria. A l'ecomuseu hi ha una sala d'exposició on s'informa a la gent sobre el patrimoni cultural i natural del territori. La informació donada és mitjançant muntatges audiovisuals, maquetes, escenaris i exhibicions dels materials arqueològics trobats a la zona. Referències Enllaços externs http://www.balearsculturaltour.org/itinerario.php?codcss=1_2&cod=30&id=26&id1=261&idioma=ca Web sobre els fars de Balears Arxivat 2011-06-24 a Wayback Machine.
Faro de Cabo de Cavallería

El faro de Cabo de Cavallería (en catalán: Far de Cap de Cavalleria) es un faro situado en el cabo de Cavallería, a unos 6 km de Fornells, en la costa norte de la isla de Menorca (Baleares, España). Historia Es uno de los cuatro faros proyectados por Antonio López y Montalvo y el único de todos ellos que permanece en activo y sin modificaciones de importancia. Se inauguró en 1857 con una óptica de 2º orden para luz fija de la casa Sautter. En esa zona costera se habían producido desde el siglo XIV, más de setecientos naufragios. A pesar de la ayuda que supuso la colocación de este faro, siguieron produciéndose algunos naufragios de importancia lo que motivó la construcción de los Faros de Favaritx y Punta Nati. En 1911 se instaló un sistema de iluminación con lámpara de incandescencia Luchaire. En 1922 se sustituyó la vieja óptica fija de 2º orden y la linterna poligonal, por una linterna cilíndrica de cristales curvos con montantes verticales y una óptica de 3.º orden gran modelo, de 500 m/m de distancia focal. Por su parte la lámpara de incandescencia Luchaire fue sustituida por otra tipo Chance de 85 mm. También se eliminó la vieja lámpara de nivel constante que se utilizaba como reserva, y fue sustituida por una lámpara Maris de dos mechas. Se mantuvo con petróleo hasta los años 80, siendo el último faro de Baleares en utilizarlo.​ Características El faro emite una luz blanca en grupos de dos destellos cada 10 segundos. Su alcance nominal nocturno es de 22 millas náuticas. También es una estación RACON que emite la letra B en código morse en un periodo de 72 segundos con un alcance de 22 millas.​​ Cartografía Hoja n.º 618 de la serie MTN50 del Insitituto Geográfico Nacional. (Descarga gratuita en formato digital en Centro de descargas del Centro Nacional de Información Geográfica) «Centro de descargas del Centro Nacional de Información Geográfica» (en español, inglés y francés). Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Faro de Cabo de Cavallería. Puertos del Estado. Ayudas a la Navegación Marítima.. Sitio web del Organismo Público Puertos del Estado del Ministerio de Fomento de España. Ports de Balears. Sitio web de la Autoridad Portuaria de las Islas Baleares. «NGA list of lights» (en inglés). National Geospatial-Intellence Agency. Consultado el 4 de septiembre de 2010. (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Phare de Cavallería

Le Phare de Cavallería est un phare situé sur Cabo de Cavallería proche de la commune d'Es Mercadal, à l'extrémité nord de l'île de Minorque, dans l'archipel des Îles Baléares (Espagne). Il est géré par l'autorité portuaire des îles Baléares (Autoridad Portuaria de Baleares) au port d'Alcúdia. Histoire Il est l'un des quatre phares conçus par Antonio López et Montalvo et le dernier d'entre eux encore en activité sans changements majeurs. Il a été mis en service en 1857 avec un système optique de 2e ordre, commandé à la maison Sautter. Dans cette zone côtière, se sont produits depuis le XIVe siècle, plus de sept cents naufrages. En dépit de sa mise en place, de nombreux naufrages eurent encore lieu qui nécessitèrent la construction du phare de Favàritx et du phare de Punta Nati. En 1911 un nouveau système d'éclairage a été installé avec une lampe à incandescence Luchaire. En 1922 l'ancien système optique a été remplacé par un système optique de 3e ordre de 500 mm de distance focale dans une lanterne cylindrique à verre bombé. En même temps, la lampe à incandescence Luchaire a été remplacée par un autre type. L'alimentation de la lumière est restée à l'huile jusque dans les années 80 et il fut le dernier phare des îles Baléares à avoir utilisé ce carburant. Le phare émet deux éclairs de lumière blanche toutes les dix secondes avec une portée nominale de 22 milles nautiques (35 km). Il possède également un transpondeur radar maritime de type RACON. Identifiant : ARLHS : BAL-017 ; ES-35790 - Amirauté : E0350 - NGA : 5224 . Notes et références Voir aussi Article connexe Liste des phares des îles Baléares Liens externes (en) Lighthouses of Spain: Minorca and Mallorca (en) Cavalleria Light - Lighthouse Explorer (es) Libro de Faros Senales de Niebla (Islas Baleares) (es) Faro de Cavalleria - Site de l'autorité portuaire des îles Baléares Portail des phares Portail des îles Baléares Portail de la mer Méditerranée
Far de Favàritx

El far de Favàritx està situat a l'illa de Menorca, al cap de Favàritx, al Parc Natural de s'Albufera des Grau. Dades tècniques Abast nominal 16 milles nàutiques. Altura sobre nivell del mar 47 metres. Aparença lluminosa Grup de 2 +1 llampades cada 15 segons. Aparença diürna Torre blanca amb banda helicoidal negra, 28 metres. Història La construcció d'aquest far està motivada en gran manera pels naufragis ocorreguts després de la inauguració del far de Cavalleria, com les dels vapors "Ville de Rome", l'any 1898, l'"Isaac Pereyre" el 1906, el qual prestava el servei de correus entre Marsella i Algèria, o el "General Chanzy" el 1910. Es va començar a construir el juliol de 1917 però diversos problemes com la manca de fons i reclamacions de l'antic propietari del terreny varen aturar les obres fins que l'any 1922 es va poder acabar, essent inaugurat el 22 de setembre d'aquell mateix any. La torre amb una alçària de 33 metres, va ser la primera d'un far construïda completament amb formigó a les Illes Balears. Per fer-lo s'aprofità la roca de la zona, per això avui dia encara podem veure a pocs metres la pedrera que s'obrí per tal d'edificar-lo. Referències Enllaços externs Favàritx a Menorca.net Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. Cap de Favàritx Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. Web sobre els fars de Balears de l'Autoritat Portuària de les Balears Arxivat 2011-06-24 a Wayback Machine.
Faro de Favarich

El faro de Favarich (o Favàritx, en catalán) está situado en Menorca, comunidad autónoma de las Islas Baleares, España, en el cabo de Favarich que forma parte del parque natural de la Albufera del Grao juntamente con la isla de Colom. Historia El faro se construyó en 1922. Para hacerlo se aprovechó la roca de la zona, por eso hoy en día aún podemos ver a escasos metros de él la cantera que se abrió para construirlo. Desde el año 2018, la carretera que conduce al faro está cortada al tráfico desde junio a octubre y solo es posible llegar al mismo en un autobús que sale desde la estación de autobuses de Mahón. Véase también Faro de Artrutx Faro de Cavallería Faro de Punta Nati Faro de Isla del Aire Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Faro de Favarich.
Phare de Favàritx

Le Phare de Favàritx est le phare du cap de Favàritx, dans le parc naturel de s'Albufera des Grau, devant l'îlot de Colom (Isla de Colom), au nord de Port Mahon, à l'est de l'île de Minorque, dans l'archipel des Îles Baléares (Espagne). Il est géré par l'autorité portuaire des îles Baléares (Autoridad Portuaria de Baleares) au port d'Alcúdia. Histoire La construction de ce phare ainsi que celle du phare de Punta Nati a été motivée en grande partie par les fréquents naufrages postérieurs à l'inauguration du phare de Cavallería, comme ceux des vapeurs « Isaac Pereyre » en 1906 et du « Général Chanzy » en 1910. Le premier faisait le service de poste entre Marseille et l'Algérie, au même endroit que le vapeur "Ville de Rome" en mars 1898 de la Compagnie Générale Transatlantique française. Le phare a été construit par Miguel Massenet et mis en service en 1922. C'est une tour cylindrique de 28 m de haut, avec une galerie jumelle et une lanterne grise, attenante à une maison de gardien de deux étages. La station de signalisation est peinte en blanc et la tour possède une bande noire en spirale. Il est érigé sur un promontoire rocheux (Cabo de Favàritx) sur la côte nord-est de l'île. Il émet trois flashs (2+1) de lumière blanche toutes les quinze secondes. Identifiant : ARLHS : BAL-022 ; ES-35900 - Amirauté : E0352 - NGA : 5236. Notes et références Voir aussi Article connexe Liste des phares des îles Baléares Liens externes (en) Lighthouses of Spain: Minorca and Mallorca (en) Favaritx Light - Lighthouse Explorer (es) Libro de Faros Senales de Niebla (Islas Baleares) (es) Faro de Favaritx - Site de l'autorité portuaire des îles Baléares Portail des phares Portail des îles Baléares Portail de la mer Méditerranée