NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pacha

Pacha е франчайз клубно съдружие със седалище в Ибиса. Първият Pacha клуб е бил открит в Sitges, извън Барселона, през 1967 г. Pacha обаче, е известен като един от двата топ клубове в град Ибиса (най-големия град на остров Ибиса), като другия е Ел Divino, който е разположен на няколко блока по-нататък от клуб Pacha. Pacha Ибиса е заел 7 място в анкетата на най-популярните нощни клубове през 2009 г. Източници
Pacha

Pacha és un grup de discoteques, fundat a Sitges l'any 1966. Ricardo Urgell, del conegut bar Titos del carrer del Pecat sitgetà, va fundar el primer Pacha a Sitges, l'any 1966. Des d'aquell moment, Pacha s'ha consolidat com un grup empresarial obrint molts altres locals arreu del món. La discoteca Pacha més famosa es troba a l'illa d'Eivissa, inaugurada el 1973, amb una capacitat per a 3.000 persones i amb 3 sales principals. El club va aparèixer en el reportatge d'It's All Gone Pete Tong. Les seves festes mes famoses són: Ministry of Sound, Pure Pacha i Flower Power. Aquesta discoteca també compta amb un hotel davant on els visitants poden gaudir del luxe i la relaxació. El 2017 el Grup Pacha fou adquirit pel fons d'inversió estatunidenc Trilantic Capital Partners, que va comprar un 87% de les accions a la família Urgell. El juliol de 2023, Trilantic va pactar amb el fons de capital de Dubai «Five Holdings» la venda de tot el conglomerat, excepte els restaurants-cabaret Lío, per uns 300 milions d'euros. Referències
Pacha (discoteca)

Pacha è un gruppo spagnolo con sede a Ibiza che detiene alcuni tra i più famosi clubs al mondo. Il primo club fu aperto a Sitges fuori Barcellona nel 1967. Tuttora, il Pacha di Ibiza è uno dei locali più famosi e prestigiosi al mondo secondo DJ Magazine. Franchising Oggi ci sono club Pacha nelle seguenti località, tra cui 14 in Spagna: Europa Spagna Palma di Maiorca Tenerife Sitges Ibiza Torrevieja Valencia Madrid Vila-seca (in località La Pineda) Barcellona Santander Ampuriabrava Baqueira-Beret Lleida Las Palmas, Gran Canaria Playa del Inglés, Gran Canaria Portogallo Ofir Austria Ischgl Repubblica Ceca Praga Germania Monaco di Baviera Grecia Atene Regno Unito Londra Lituania Vilnius Russia San Pietroburgo Mosca Romania Bucarest Africa/Medio Oriente/America Egitto Sharm el-Sheikh Marocco Marrakech Nigeria Lagos USA New York Brasile San Paolo Búzios Florianópolis Rio de Janeiro Argentina Buenos Aires Bariloche Resistencia Pacha Magazine C'è anche un Pacha Magazine scaricabile dal sito ufficiale. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Pacha Collegamenti esterni Pacha (canale), su YouTube. (EN) Pacha homepage (Flashplayer 8 needed!) (EN) Pacha Sitges, The first Pacha in the World since 1967, su pachasitges.com. URL consultato il 4 giugno 2009 (archiviato dall'url originale il 23 novembre 2020). (EN) Pacha Magazine, su pacha.com. URL consultato il 7 luglio 2010 (archiviato dall'url originale il 21 aprile 2010). (EN) Pacha New York, su pachanyc.com.
Pacha

De Pacha Group is een franchiseketen van discotheken over de gehele wereld, met het hoofdkantoor in Ibiza. De eerste Pacha werd geopend in 1967 in Sitges, nabij Barcelona. Binnen enkele decennia is de groep uitgegroeid tot een keten van bijna 20 clubs, met vestigingen in onder meer Madrid, Salou, Florida en Londen. De bekendste club van de keten is gevestigd op Ibiza. Naast het beheren van de clubs organiseert Pacha ook festivals in de buitenlucht, bijvoorbeeld Amsterdam-Zuidoost in het ArenAPark. Externe link Officiële website
Pacha

Pacha är en nattklubbfranchise med huvudkontor på Ibiza. Den första klubben öppnades Sitges utanför Barcelona 1967. Klubben finns på 20 platser hela världen, t. ex. Ibiza, New York, Madrid, Valencia och London. Pacha Ibiza teman: Swedish House Mafia hade år 2009 temat Dark Forest och 2010/2011 temat Masquerade Motel. David Guetta har F*** Me I'm Famous tema. Externa länkar Officiell webbplats
Platja des Coll Baix

Platja des Coll Baix är en strand i på Mallorca i den autonoma regionen Balearerna i Spanien. Stranden ligger i nordöstra delen av kommunen Alcúdia, nära Cap de Menorca på halvön La Victoria. Den är 220 meter lång och 50 meter bred. Platja des Coll Baix är en del av det 12.000 km² stora naturområdet La Victoria. De närmaste bosättningarna är Bonaire, 2,5 kilometer väster om stranden och Alcanada, 3,2 kilometer åt sydväst. Staden Alcúdia ligger drygt fem kilometer bort. Stranden är uppkallad efter passet Coll Baix, som ligger på 140 meters höjd, cirka 350 meter sydväst om kusten. På passet finns ett "refugi" (spanska: "refugio") med en vattenfontän bredvid, samt bänkar och bord för vila. Coll Baix är slutpunkten för vandringsleden Camí de la Muntanya, som börjar nära byn Mal Pas på halvöns norra kust mellan Alcúdia och Bonaire. Platja des Coll Baix är öppen mot nordost mot havet och inramas på landsidan av branta klippor, ungefär avbrutna på mitten av en dräneringskanal. Vid kraftigt regn bildas ett litet vattenfall här. Ovanför klippkanten finns tallskog. Norr om Coll Baix stiger terrängen till en höjd av 445 meter vid Talaia d'Alcúdia eller Talaia de la Victória, den högsta punkten på Victoriahalvön, uppkallad efter ruinerna av ett vakttorn från 1500-talet. Det finns knappt någon vegetation på själva stranden, beroende på den steniga havsbotten, som ofta spolas bort i stormigt hav. Vilda getter kan ibland ses klättra på klipporna nära stranden. På grund av sitt svåråtkomliga läge är Platja des Coll Baix glest besökt. Bildgalleri Källor Coll Baix på www.mallorca-beaches.com Noter
Cala en Blanes

Cala en Blanes està situada a l'illa de Menorca i concretament a l'est del municipi de Ciutadella de Menorca. Està a quatre quilòmetres de Ciutadella, situada entre Punta de Cala en Blanes i na Marí. És una cala tranquil·la, d'uns quaranta metres de longitud, que es manté resguardada dels vents que bufen a la zona. Aquesta cala té dimensions petites, i sempre hi ha banyistes. La particularitat de la cala és el seu palmerar, utilitzat com a berenador. S'hi pot arribar a peu o en cotxe particular. Galeria d'imatges Enllaços externs platges de balears http://www.menorcatour.com/playas-de-menorca/cala-en-blanes Arxivat 2013-10-18 a Wayback Machine.
Cala en Blanes

Cala en Blanes está situada en la isla de Menorca y concretamente al este del municipio de Ciudadela. Está a cuatro kilómetros del casco urbano, situada entre Punta de Cala en Blanes y na Marí. Descripción Es una cala tranquila, de unos cuarenta metros de longitud, que se mantiene resguardada de los vientos que soplan en la zona. Esta cala tiene dimensiones pequeñas y siempre hay bañistas. La particularidad de la cala es su palmeral, utilizado como a merendero. Se puede llegar a pie o en coche particular. Enlaces externos platges de balears https://web.archive.org/web/20131018004127/http://menorcatour.com/playas-de-menorca/cala-en-blanes
Talayots von Binicodrell

Die Talayots von Binicodrell sind die Reste einer prähistorischen Siedlung auf der spanischen Baleareninsel Menorca. Talayots sind für die frühe Eisenzeit auf Mallorca und Menorca charakteristische turmartige Megalithbauten, nach denen die Talayot-Kultur (850–550 v. Chr.) benannt ist. Lage Die Fundstätte liegt am südwestlichen Ortsrand von Es Migjorn Gran bei der Finca von Binicodrell de Darrera. Man erreicht sie, wenn man der Straße Cami de Sa Malagarba folgt, etwa 200 m vor dem Friedhof, wo ein Parkplatz zur Verfügung steht. Das Areal ist eingezäunt. Am Eingang steht eine Informationstafel der Xarxa Menorca Monumental. 370 Meter südwestlich steht der Talayot von Es Mestall. Beschreibung Berichte aus dem frühen 19. Jahrhundert sprechen von fünf oder sechs Talayots in Binicodrell Darrera. Innerhalb von 200 Jahren hat sich ihre Anzahl auf zwei reduziert. Der 6,80 m hohe nördliche Talayot ist der besser erhaltene. Er hat einen ovalen Querschnitt mit einem maximalen Durchmesser von 21,60 m und die Form eines Kegelstumpfs. Als Besonderheit weist er an seiner Nordseite eine Rampe auf, über die man im Zickzack die Plattform an seiner Spitze erreichen kann. Hier sind noch die Reste eines früheren Raums auszumachen. Der etwa 60 m entfernte südliche Talayot ist stark zerstört. Die großen Steine, die seine Außenwand gebildet haben müssen, sind verschwunden. Die heutzutage sichtbaren kleinen Steine waren wohl eher Füllmaterial. Nach alten Berichten besaß der Talayot einen breiten Zugang von Südosten, der über einen Korridor zu einer runden Kammer führte. Sein 1922 von Hernández Mora bestimmter Durchmesser erreichte 15,10 m. Am Fundort wurde bislang nicht systematisch gegraben. Er steht als Kulturgut (Bien de Interés Cultural RI-55-0000696) unter staatlichem Schutz. Einzelnachweise Weblinks Felipe Sánchez-Cuenca Alomar: Binicodrell. Una pareja de talayots. auf der Website www.talayots.es (spanisch)
Talayots de Binicodrell

Les talayots de Binicodrell (de Dalt) sont un site archéologique situé sur la commune d'Es Migjorn Gran sur l'île de Minorque dans l'archipel des Îles Baléares en Espagne. Les deux talayots sont les seuls vestiges d'un ancien village talayotique, daté de l'âge du fer, désormais disparu. Historique Selon des descriptions du site datant du début du XIXe siècle, le village était d'une grande superficie et on y voyait encore à l'époque des ruines de murs à pilastres. Le site a été déclaré bien d'intérêt culturel en 1966 (référence d'enregistrement RI-55-0000696). En 2013, l'Espagne a proposé l'inscription du site au titre de la « culture talayotique de Minorque » sur la liste indicative de l'UNESCO, préalable à une possible inscription au patrimoine mondial. Talayot nord La masse du talayot est entourée d'une rampe d'accès permettant d’accéder au sommet qui comportait une pièce désormais complètement ruinée. Dans une description donnée en 1891 par Francesc Camps i Mercadal, médecin et intellectuel de la ville d'Es Migjorn Gran, la rampe aurait été construite soixante plus tôt avec des décombres du talayot mais dans une lettre du recteur de la ville à Joan Ramis i Ramis datée de 1818, la rampe est déjà mentionnée. J. Mascaró Pasarius en déduit qu'il y aurait donc bien eu à l'origine une rampe d'accès mais qu'elle aurait été restaurée ultérieurement d'où la confusion entre sa construction et sa restauration. Talayot sud Ce talayot est très endommagé : le parement extérieur de la construction, qui devait être constitué de grosses pierres, a disparu et les petites pierres actuellement visibles correspondent au remplissage interne. Selon des descriptions anciennes, l'édifice comportait une porte au sud-est donnant accès à un couloir d'environ 2 m de longueur obstrué par un éboulement et une seconde porte au sud-ouest donnant accès à une pièce intérieure. Seules les ruines du couloir sont encore visibles. Autres vestiges Des tombes creusées dans la roche sont visibles à proximité du site à environ 70 m au sud-est du talayot sud. Elles pourraient dater de la période almohade. Notes et références Annexes Bibliographie Elena Sintes Olives, Guide Minorque talayotique : La Préhistoire de l' île, Sant Lluis, Triangle, 2015, 319 p. (ISBN 9788484786405), p. 234-235 Portail de l’archéologie Portail des îles Baléares Biens d’intérêt culturel en Espagne
Platja de Na Patana

Platja de Na Patana oder auch Arenal de ses Assussenes ist ein Sandstrand an der Nordküste der spanischen Baleareninsel Mallorca. Er befindet sich im Norden der Gemeinde Santa Margalida an der Bucht von Alcúdia (Badia d’Alcúdia), zwischen den Orten Can Picafort und Son Serra de Marina. Lage und Beschreibung Der Strand von Na Patana liegt etwa 500 Meter südöstlich von Son Bauló, einem Ortsteil der vom Tourismus geprägten stadtähnlichen Siedlung Can Picafort. Dabei ist er Teil des ungefähr 1100 Hektar großen Naturschutzgebietes Dunes de Son Real (Typ ANEI – Àrea natural d’especial interès). Gemeinsam mit den Stränden S’Arenal d’en Casat und Platja de Son Real weiter im Südosten sowie dazwischen liegenden felsigen Abschnitten bildet er die Küstenlinie der Landschaft Son Real, einem ehemals zusammengehörigen Landgut zwischen den Sturzbächen Torrent de Son Bauló und Torrent de Son Real. Auf der Küstenebene des Landgutes Son Real konnten sich Dünen bilden, die durch niedere Vegetation festgehalten werden. An der Platja de Na Patana bildet der Sand eine ungefähr 200 Meter lange und bis zu 50 Meter breite Strandfläche. Eingefasst wird der Strand durch eine niedrige Felsküste, die ihn im Nordwesten durch den Felsvorsprung Na Patana (auch Punta de Na Patana) vom Strand von Son Bauló an der Mündung des Torrent de Son Bauló trennt. Im Südosten schließt sich ein felsiger Abschnitt an, der bis zur Halbinsel Punta des Fenicis reicht, auf der die Nekropole von Son Real von einer vergangenen Kultur kündet. Das Gebiet hinter dem Strand von Na Patana gehört zur Finca pública Son Real, einem öffentlichen Landgut mit ausgedehnten Kiefernwäldern. Zugang Über die Platja de Na Patana verläuft der naturbelassene Küstenwanderweg von Can Picafort nach Son Serra de Marina. Nächster mit Fahrzeugen erreichbare Punkt ist der touristisch und infrastrukturell gut erschlossene Ortsteil von Can Picafort Son Bauló. Can Picafort erreicht man auf der Landstraße MA-12 zwischen Artà und Alcúdia. Von Son Bauló ist der Strand von Na Patana in etwa 500 Metern zu Fuß erreichbar. Literatur Belén Menéndez Solar: Guía de Playas de Mallorca. 1. Auflage. Ediciones El Cohete, Gijón 2008, ISBN 978-84-87933-11-0, Na Patana, S. 142 (spanisch). Belege Carlos Garrido: Führer von Son Real, Inestur 2009 (Govern de les Illes Balears, Conselleria de Turisme), S. 113/114 Weblinks Lage des Strandes Strandbeschreibung (deutsch) Karte der Finca pública Son Real mit dem Gebiet Na Patana im Nordwesten (kastilisch) GR 222 − Variante D. Wanderweg am Strand. Consell de Mallorca, abgerufen am 28. Mai 2015 (PDF-Datei, 2.662,2 KB).
Arenal d'en Moro

S'Arenal d'en Moro és, juntament amb els Tamarells, una de les platges de l'illa d'en Colom al terme municipal de Maó. Encara la costa a l'illa gran només a 280 m de distància, a l'oest de l'illot. És protegida del vent de tramuntana i de la mar oberta. L'arena és relativament fina per ser una platja de la costa nord-est de Menorca cosa que la fa, juntament amb unes aigües cristal·lines, una platja paradisíaca. Forma part del Parc Natural de s'Albufera des Grau, l'Àrea Natural d’Especial Interès Me-7 i la Xarxa Natura 2000. En contrast amb la platja dels Tamrells, la vegetació de zona humida és gairebé absent, però hi prenen més importància plantes habituals dels arenals com el fenàs de platja (Elymus farctus) o el borró (Ammophila arenaria), a més del card marí (Eryngium maritimum), el lliri de platja (Pancratium maritimum), la campaneta de la mar (Calystegia soldanella) o la sempreviva (Helichrysum stoechas). Els ecosistemes fràgils pateixen la pressió pels fondejos que posen en risc la conservació de l'escull barrera de Posidonia oceanica als vestigis que hi queden de l’escull de l’Arenal d’en Moro. Només s'hi pot accedir en barca o a dies de baixamar a peu. Referències
Cala en Calderer

La Cala en Calderer està situada a l'illa de Menorca i concretament al nord del municipi d'Es Mercadal. Aquesta cala està a 9 quilòmetres d'Es Mercadal, situada entre la punta del mateix nom i Cala Moragues. Aquest tram està a la vora dels termes municipals de Ferreries i Es Mercadal, per això la meitat de la platja pertany a cada un d'aquests municipis. Aquesta platja verge, solitària, tranquil·la i amb escassos banyistes, és un entrant de mar que toca terra ferma que fa la forma de copinya, composta d'arena, roca i alga. Galeria d'imatges Enllaços externs Platges de Balears
Cala Santandria

La Cala de Santandria està situada a l'illa de Menorca i concretament a l'est del municipi de Ciutadella de Menorca. Està situada a quatre quilòmetres de Ciutadella, entre Caleta d'en Gorries i Cala Blanca, i junt a la urbanització homònima. Cal destacar que a la seua rodalia existeixen unes coves prehistòriques. Descripció Aquesta màniga de mar (de dos hectòmetres d'amplada a la seva entrada per set de llargada i localitzada a 3,5 milles marines de Cap d'Artrutx) es caracteritza per tenir unes dimensions moderades, una afluència alta de banyistes locals i turistes, un talús d'arena, una exposició als vents de component oest, nord-oest, una brisa lleugera, una aigua tranquil·la i neta, un pendent suau i no tenir barreres arquitectòniques. Les condicions marines i subaquàtiques són aptes per al fondeig d'embarcacions de qualsevol llargària d'eslora. Aquesta màniga de mar es troba "al paire" dels corrents eòlics de l'oest, encara que ben resguardada de la resta de masses d'aire, posseeix un llit marí arenós, i manca de baixos perillosos i inclús es pot varar a prop de la vorera. Aquesta costa meridional de Menorca es distingeix per la seva irregularitat, albergant els seus entrants i sortints una gran fauna i flora submarina, la qual cosa provoca una concentració de barques pescant. Toponímia Conta la llegenda que el seu topònim es deu a un captiu cristià. Aquest presoner, ferit de mort, després de batejar a la filla d'un capità moro, va anomenar a aquest racó costaner com Sancte Andrea. Accés L'accés per carretera és senzill seguint les indicacions viàries i els desviaments. El vehicle particular es podrà estacionar gratuïtament pels voltants. També es pot arribar mitjançant transport públic. Si la platja disposa de servei de socorristes estau obligats a seguir les indicacions de les banderes. Referències
Capella de sa Tanca Vella

Sa Tanca Vella és una capella al municipi de Sant Francesc de Formentera, capital de l'illa de Formentera. Fou la primera església contemporània de Formentera. Depèn de la parròquia eclesiàstica de Sant Francesc Xavier. L'església, de dimensions reduïdes, té una planta rectangular i està coberta per una volta de canó. L'aspecte exterior és simple, senzill i auster, sense allunyar-se de l'arquitectura formenterera tradicional. En diversos escrits es fa menció de la Capella però resulta difícil ubicar-la en una data concreta; ja es feia menció al segle xiii. El Consell de Formentera va adquirir el terreny i la casa que hi havia a sa Tanca Vella, restaurà la capella una vegada enderrocada la casa a causa del seu estat ruïnós. Vegeu també Llista de monuments de Formentera Referències Enllaços externs Pàgina d'informació turística del Govern de les Illes Balears Fotos de Sa Capella
Capilla de sa Tanca Vella

Die Capilla de sa Tanca Vella ist eine Kapelle der Gemeinde Sant Francesc de Formentera und die älteste Kirche der Insel Formentera. Mehrfach wird sie bereits im dreizehnten Jahrhundert erwähnt. Sie befindet sich auf dem Gelände Tanca Vella, einem landwirtschaftlichen Betrieb. Die kleine Kirche mit rechteckigem Grundriss ist von einem Tonnengewölbe bedeckt. Das äußere Erscheinungsbild ist einfach und weicht nicht von der traditionellen Architektur Formenteras ab. Am 17. Juli 1369 genehmigte der Erzbischof von Tarragona Pere Clasquerí auf Antrag der Pfarrei von Ibiza den Bau einer Kapelle auf Formentera, die San Valero gewidmet und in der Nähe der gleichnamigen Höhle errichtet werden sollte. Die alte mittelalterliche Kapelle wurde 1718 zum Pfarrhaus, und ein Friedhof wurde daneben angelegt. Die Kapelle wurde 1737 geschlossen, der Friedhof wurde aber weiter genutzt, bis der neue Friedhof hinter der neuen Kirche angelegt war. Am 19. Mai 1757 wurden die Gräber des Friedhofs der Kapelle von Sa Tanca Vella auf den Friedhof der neuen Kirche von San Francisco verlegt. Der Rat von Formentera erwarb das Land und das Haus in Tanca Vella und restaurierte die Kapelle. Das Bauernhaus wurde wegen seines ruinösen Zustandes abgerissen. Die Kapelle wurde 1993 unter Denkmalschutz gestellt (Bienes de Interés Cultural RI-51-0008217). Einzelnachweise
Hipogeu de Torre del Ram

L'hipogeu de Torre del Ram, a la urbanització de Cala en Blanes, és un hipogeu funerari de l'edat del bronze. Aquest espai s'hauria utilitzat com a lloc d'enterrament col·lectiu, on s'anirien dipositant, a mesura que morien, els membres d'una família o petita comunitat. Tot el seu contingut es devia buidar segles enrere per tal d'aprofitar l'espai com a refugi per al bestiar, de forma que no sabem res sobre el nombre d'individus que s'hi van enterrar, l'aixovar funerari o la cronologia. Tot i així, sobre la base de la seva semblança amb altres sepulcres dels quals se'n coneix la cronologia, és possible que estigués en ús, aproximadament, entre els anys 1700 i el 1400 aC. L'estructura Es tracta d'un sepulcre de cambra rectangular allargada, a la qual s'accedeix per un corredor lleugerament escalonat. A l'interior es conserva un banc corregut, al voltant de tot el perímetre de la cambra. L'hipogeu conserva part de la galeria de pedres que cobriria, a manera de túmul, part del corredor i l'entrada de la tomba, formada per blocs d'aparell ciclopi. El corredor té una llargària de 2,60 m. La cambra fa 8,80 m de llarg, 2,50 m d'ample i 1,95 m d'alt. Els gravats a la pedra A l'interior destaquen uns gravats que representen, de manera esquemàtica, tres naus de vela i altres figures sense identificar. Alguns autors han donat molta importància a aquests gravats, ja que podrien representar vaixells de l'edat del bronze. Aquesta cronologia, però, és molt discutida i no es pot confirmar que siguin tant antics, ja que fins i tot podria tractar-se de gravats medievals o d'època moderna. Referències Vegeu també Període pretalaiòtic Període pretalaiòtic a Menorca Període talaiòtic a Menorca
Hypogäum von Torre del Ram

Das Hypogäum von Torre del Ram liegt nordwestlich von Ciutadella auf der Baleareninsel Menorca. Es befindet sich im Nordosten der Ortschaft Torre del Ram in einem Wohngebiet an der Kreuzung von Avenida Tramuntana und Calle Gregal. Beschreibung Das Hypogäum stammt aus vortalayotischer Zeit (1600–1400 v. Chr.) und ist eine artifizielle Höhle (Cueva). Es hat einen 2,6 m langen treppenartig in die Tiefe gehenden Zugang mit einem kurzen 1,55 m breiten Vorraum. Der Zugang wird oben von einer Art Kuppel aus großen naturbelassenen Steinen geschützt. Die in den Fels gehauene Kammer ist 8,8 m lang, 2,5 m breit und 1,95 m hoch. Sie ist rechteckig und hat einen trapezoiden Querschnitt. Ihre Decke ist flach. Eine niedrige Bank zieht sich umlaufend entlang der Wände einschließlich der nur oben eingezogenen Apsis. Es wurden außer Felsritzungen unbekannter Zeitstellung, die drei Segelschiffe und weitere unidentifizierte Figuren darstellen, keine Funde gemacht. Das Hypogäum von Torre del Ram ist als archäologisches Monument (Monument arqueològic) geschützt. Die heutige Registriernummer beim spanischen Kulturministerium ist R-I-55-0008552. Es gehört zu den 32 archäologischen Stätten, die Spanien am 14. Januar 2016 als „Talayotische Kultur Menorcas“ offiziell für eine Aufnahme in die UNESCO-Liste des Welterbes vorschlug. Das Welterbekomitee stellte den Antrag auf seiner 41. Sitzung im Juli 2017 zurück und forderte Nachbesserungen. Zu den 24 Stätten die 2023 als „Talayotisches Menorca“ Weltkulturerbe wurden, gehört das Hypogäum von Torre del Ram nicht. Literatur Mark Patton: Islands in Time – Island Sociogeography and Mediterranean Prehistory. Routledge Chapman & Hall 1996, ISBN 978-0-415-12659-5 (englisch) Victor M. Guerrero Ayuso: Nautas beleáricos durante la Prehistoria (parte 2): De la iconografía naval a las fuentes históricas (Memento vom 1. Mai 2012 im Internet Archive) In: Pyrenae. Band 37, Nr. 2, 2006, S. 7–45. (PDF; 1,23 MB) Weblinks Torre del Ram hypogeum auf der Website Menorca Talayótica (englisch) Einzelnachweise