NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Lis

Can Lis és una casa de l'arquitecte danès Jørn Utzon construïda per a la seva dona Lis i ell mateix a prop de Portopetro, Mallorca. Acabada el 1971, està formada per quatre blocs independents connectats per parets i patis. Història Utzon va visitar Mallorca el 1966 quan tornà des d'Austràlia després de tenir desacords amb les autoritats sobre com havia de completar la seva icònica Òpera de Sydney. Va quedar meravellat amb l'illa i va decidir construir-hi una residència d'estiu. El concepte bàsic de l'habitatge és similar al disseny per a la casa que Utzon havia pretès construir a Sydney: un nombre de pavellons dissenyats per a servir les diferents funcions de l'edifici. Arquitectura Ubicat a la part alta d'un penya-segat a la costa sud-est de l'illa, la casa està construïda principalment de marès, de manera que es mescla així amb el paisatge. El sostre està cobert amb teules mentre que els gablets són d'estil xinès com a les cases de Fredensborg. Des de l'oest a l'est, el primer bloc conté la cuina, el menjador i l'estudi, el segon la sala, el tercer els dormitoris i el quart és una suite per a convidats. Tots estan orientats cap el mar amb lleugeres diferències seguint la línia dels penya-segats. Utzon va preparar dibuixos i croquis preliminars, però aquests varen experimentar canvis a mesura que la construcció avançava. Els canvis duts a terme per Utzon evoquen l'experiència obtinguda a Finlàndia, on veié com Alvar Aalto havia construït la Vila Mairea, on va alterar el disseny durant el procés de construcció. Can Lis té porxades que proporcionen l'ombra necessària a l'estiu. Els marcs de les finestres van muntats a la superfície exterior de les parets, cosa que estimula l'efecte de claror dins la casa. El resultat és una casa que optimitza la llum i les vistes. La majoria de el mobiliari està fet també de marès, que va esculpir fent prestatges, taules, cadires i bancs. En la seva extensa monografia d'Utzon, Richard Weston considera Can Lis com "una de les millors cases construïdes al segle xx." A més, afegeix: "Unint ordre mental i físic, geometria i construcció, Utzon ha fet una casa inequívocament moderna en tècnica i sensibilitat fent-la semblar tan natural i ordinària com el sol, la pedra i el mar celebrant-ne la relació entre ells." Desenvolupaments més tardans Utzon va mantenir Can Lis com la seva residència a Mallorca durant gairebé 20 anys, i hi va viure llargues temporades. Finalment, varen decidir construir una segona casa a l'illa, Can Feliz, en una ubicació més remota, ja que cada cop patien més intrusions per part de turistes i entusiastes de l'arquitectura que entraven dins la propietat. Can Lis va ser utilitzada durant molts anys pels seus fills. Recentment, en col·laboració amb la Fundació Utzon, la Fundació Arquitectònica danesa ha posat la casa a disposició d'arquitectes que vulguin traslladar-ss'hi per a períodes de com a mínim un mes. Referències Bibliografia Martin Keiding i Kim Dirckinck-Holmfeld (ed.), les cases pròpies d'Utzon, Utzon Biblioteca, Copenhaguen, Premsa Arquitectònica danesa, 2004, 106 pàgines. Enllaços externs Kim Utzon presenta Can Lis amb fotos i vídeo. Can Lis Lloc web Oficial
Can Lis

Can Lis est une maison située sur l'île de Majorque, construite par l'architecte danois Jørn Utzon, pour lui et sa famille. Il a donné le nom de sa femme, Lis, à la maison. C'est un des derniers projets réalisés par l'architecte. Description La maison est située au bord d'une falaise, qui fait face à la mer. L'architecte cadre des vues sur la mer depuis l'intérieur du bâtiment. Sa forme éclatée compose un cheminement entre l'intérieur et l'extérieur. La maison est construite en pierres provenant de l'île, ainsi qu'en béton armé. Notes et références Voir aussi Liens externes Site officiel Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des îles Baléares
Can Lis

Can Lis är en villa som arkitekten Jørn Utzon byggde åt sig själv och hustrun Lis Utzon i närheten av fiskesamhället Portopetro på Mallorca år 1972. Utzon besökte Mallorca 1966 på väg hem från Australien efter en konflikt med myndigheterna om byggnationen av operahuset i Sydney. Han tyckte om ön och bestämde sig för att bygga en sommarbostad där. Can Lis ligger på en klippa med utsikt över Medelhavet och består av fyra byggnader i lokal masérsten, vilka förbinds med murar och stenlagda innergårdar. De olika byggnaderna har olika funktion med kök och matsal i en, vardagsrum i en annan och sov- och gästrum i de övriga. Utzon ändrade ritningarna medan byggnationen pågick så att ljuset utnyttjades optimalt. Han inspirerades av hur ljuset utnyttjades i Alvar Aaltos Villa Mairea, men tvingades ta hänsyn till det skarpa ljuset på Mallorca. Villan är därför försedd med loggior och takutsprång som liksom pinjeträden skuggar för solen. Delar av inredningen är tillverkad av sten. Paret Utzon använde Can Lis i nästan tjugo år innan de beslöt sig för att bygga ett nytt hus, Can Feliz, på en mera ostörd plats på Mallorca. Barnen däremot fortsatte att använda Can Lis till år 2011 då de överlät det till en stiftelse som bildats för att förvalta Utzon Center i Århus. Huset har renoverats och används största] delen av året av arkitekter och konstnärer inom arkitektur som tilldelas stipendium från Statens Kunstfond. Källor
Coves de Campanet

Les Coves de Campanet estan situades al vessant sud del puig de Sant Miquel, a la Serra de Tramuntana, al nord de Mallorca. Tenen una superfície aproximada de 3.200 m² i un recorregut proper als 400 m. Es desenvolupen a una mitjana de 50 m sota la superfície del terreny i creen un buit d'uns 16.000 m³. La seva visita, d'uns 40 minuts de durada, transcorre per diverses galeries i sales, algunes de les quals presenten embassaments d'aigua. Aquestes sales tenen noms tan suggerents com: sala romàntica, sala del llac, castell encantat, sala de la palmera, cascada sonora, entre d'altres. Les coves destaquen per la delicadesa i exuberància dels seus dipòsits calcaris en forma d'estalactites i estalagmites, també denominades espeleotemes pels geòlegs. A més de la rica ornamentació natural, diversos aspectes han atret també l'atenció de científics i naturalistes. Per exemple, durant les obres de condicionament de les coves es trobaren restes fòssils de Myotragus balearicus, una espècie de bòvid endèmic de Mallorca i Menorca, extingit fa uns 4.000 anys amb l'arribada de l'home a les nostres illes. Referències Vegeu també Coves de les Illes Balears
Cuevas de Campanet

Las cuevas de Campanet son unas cuevas situadas en la ladera sur del Puig de Sant Miquel, en la sierra de Tramontana, al norte de la isla de Mallorca, la mayor de las Baleares, en España. Tienen una superficie aproximada de 3.200 m² y un recorrido cercano a los 400 m. Se desarrollan a una media de 50 m bajo la superficie del terreno y crean un vacío de unos 16.000 m³. Su visita, de unos 40 minutos de duración, recorre diferentes galerías y salas, algunas de las cuales presentan pequeñas acumulaciones de agua. Estas salas tienen nombres tan sugerentes como: sala romántica (sala romàntica), sala del lago (sala del llac), castillo encantado (castell encantat), sala de la palmera (sala de la palmera) o cascada sonora (cascada sonora), entre otros. Las cuevas destacan por la finura y riqueza de sus depósitos calcáreos en forma de estalactitas y estalagmitas, también denominadas espeleotemas por los geólogos. Además de la ornamentación natural, diversos aspectos han atraído la atención de científicos y naturalistas. Por ejemplo, durante las obras de acondicionamiento de las cuevas se encontraron restos fósiles de Myotragus balearicus, una especie de bóvido endémico de Mallorca y Menorca, extinguido hace unos 4.000 años con la llegada del hombre al archipiélago balear. Enlaces externos Web oficial de las Cuevas de Campanet
Печери Кампанет

Пече́ри Кампане́т або Куе́вас-де-Кампане́т (кат. Coves de Campanet, ісп. Cuevas de Campanet) — комплекс печер на південних схилах гори Сан-Мігель в Серра-де-Трамунтана біля муніципалітету Кампанет (від якого походить назва). Розташовані на півночі острова Мальорка (Балеарські острови) в Іспанії. Опис Печери охоплюють територію 3 200 м² і розташовані на глибині 50 метрів від поверхні, утворюючи порожній простір близько 16 000 м³. Характеризуються тонкістю і багатством своїх вапняних відкладень у вигляді сталактитів і сталагмітів. У печерах знайдені численні рештки балеарського козла (Myotragus balearicus), ендемічного виду островів Мальорка і Менорка, який вимер близько 4 000 років тому, після появи на островах людини у зв'язку з прирученням та полюванням на них. Балеарський козел перебрався на Балеарські острови під час висихання середземноморського басейну у Мессинський період. Їхні предки залишились ізольованими від материка у період пліоцену. У натічних греблях — гурах, що знаходяться в деяких печерних залах, знайдені різні види ракоподібних. Також тут зустрічається м'ясоїдний сліпий жук Henrotius jordai, ендемік острова Мальорки, який був описаний у 1914 році австрійським ентомологом Едмундом Райттером. Історія відкриття З метою перетворення сухих фермерських угідь Со-на-Пач у родючі землі, власник маєтку Гільєм Торрес-і-Кладера ініціював пошуки води. У червні 1945 року, фермер Бартомеу Палоу-і-Беннассер випадково знайшов печеру під час розширення у горі невеликого отвору, з якого йшов невеликий потік повітря. Наступного року тут розпочались роботи з підготовки печер до візитів. Роботи тривали до 1948 року. Перший доступ зі сходами створив Бартомеу Чінета. Антоні Сальва-і-Торрес отримав дозвіл на пертворення печер у туристичний маршрут, і зрештою, викупив їх. Архітектор Жузеп Феррагут спроектував прилеглі будівлі, сходи і сад, а також доріжки і тунель. Печери були відкриті для відвідування 10 листопада 1948 року. У мистецтві Печери надихали художників, зокрема Касіміра Мартінеса Таррассо́ (1900—1980), який у 1948 році присвятив їм серію картин; та поетів, таких як Бартомеу Гуасп-і-Желаберт (1893—1976), який написав оду «Печери Сан-Мігель» (1949). Печери також були використані як локації для зйомок кінофільмів. Посилання Офіційний сайт [Архівовано 4 серпня 2015 у Wayback Machine.] (кат.) (англ.) (ісп.) (нім.)
Batería de costa de la Atalaya de Fornells

La batería de costa de la Alataya de la Muela de Fornells, en menorquín la batería de costa de La Talaia de la Mola de Fornells, hace referencia a una antigua batería de costa, construida en la guerra civil y actualmente en ruinas. Está situada en el extremo norte de la Mola de Fornells, orientada hacia el norte, el mar Mediterráneo, y que servía de protección militar a la contigua bahía de Fornells, lugar de interés por su utilidad como bahía de resguardo en caso de mal tiempo para los barcos que navegaban por la costa norte de Menorca. Está situada en el extremo norte de la Mola de Fornells, en un lugar elevado que recibe el nombre de Atalaya de Fornells situada en lo alto de un acantilado de 123 metros de altura sobre el mar Mediterráneo. La Mola de Fornells cierra la bahía de Fornells por su parte este. Solo tiene un acceso fácil acceso por tierra, desde el sur, siguiendo el camino de La Mola. Por mar tiene muy difícil acceso pues tal como se ha citado anteriormente, está situada sobre un acantilado de 123 metros de altura sobre el mar Mediterráneo. No debe ser confundida con la Torre de Fornells, otra construcción militar de posterior construcción que también sirvió para la protección militar de la bahía de Fornells pero que está situada en orilla oeste de la bahía. Todas estas construcciones se pueden englobar como los diferentes elementos de defensa, frente a ataques provenientes del mar, que han servido para proteger la bahía de Fornells a lo largo de la historia entre las que se pueden citar: La batería de costa de la Atalaya de Fornells (a la que hace referencia este artículo) El Castillo de San Antonio (Siglo XVII) Torre de Fornells (1801) Torre de la Isla de Ses Sargantanes (1802) Cartografía Hoja n.º 618 de la serie MTN50 del Insitituto Geográfico Nacional. (Descarga gratuita en formato digital en Centro de descargas del Centro Nacional de Información Geográfica) «Centro de descargas del Centro Nacional de Información Geográfica» (en español, inglés y francés). Enlaces externos http://www.menorca-tips.com/ES-Reservas-Mola-de-Fornells.html Web sobre Turismo de Menorca] http://www.excursionesmenorca.com/Menorca-Informationen/lugares-de-interes.html Archivado el 1 de abril de 2018 en Wayback Machine. Web sobre Turismo de Menorca] http://www.aj-esmercadal.org/WebEditor/Pagines/File/AAA%20DOCUMENTS%20NOVA%20WEB/PGOU/VOLUM%20IV%20ANNEXOS_Mar%C3%A7%202012.pdf Plan de ordenación urbana de Mercadal Anexo IV. Marzo de 2012
Sant Jaume (Alcúdia)

Sant Jaume ist eine römisch-katholische Kirche in Alcúdia auf der spanischen Mittelmeerinsel Mallorca. Lage Die Kirche befindet sich im Südwesten der Altstadt von Alcúdia und ist Teil ihrer Stadtmauer. Architektur und Geschichte Das heutige Kirchengebäude entstand in der Zeit von 1882 bis 1893 an der Stelle eines Vorgängerbaus im Stil der Neogotik. Sie ist dem Heiligen Jakobus geweiht. Die vorherige Kirche war zuvor wegen Baufälligkeit eingestürzt, wobei Teile der heutigen Kirche noch auf das 16. Jahrhundert zurückgehen. Ein erster Kirchenbau soll an dieser Stelle bereits um 1248 entstanden sein. Oberhalb des Hauptportals der Kirche befindet sich eine Figur des Heiligen Jakob. Der Hauptaltar der Kirche ist gotisch und zeigt in Reliefs Szenen aus dem Leben des Heiligen. Es gibt eine aus dem 17. Jahrhundert stammende barocke Seitenkapelle. Die von einer Kuppel überspannte Kapelle ist ein Ziel einheimischer Pilger. In dieser als Sant Christ bezeichneten Kapelle befindet sich das von Gläubigen als wundertätig angesehene Kruzifix Christus von Alcúdia. Es ist mit einer Silberkrone versehen und soll 1507 Blut und Wasser geschwitzt und so eine Dürre beendet haben. Literatur Susanne Lipps, Oliver Breda: Mallorca. Dumont, ISBN 978-3-7701-7634-2, Seite 251 f. Weblinks Kirche Alcudia Mallorca, eine Sehenswürdigkeit Einzelnachweise
Church of St. Jaume

The Church of St. Jaume is a Roman Catholic church in Alcúdia, Majorca. History The land was given up for the building of the Church in 1302 by the King of Majorca, James III of Majorca. Saintly Christ Chapel The construction of this monumental chapel is a consequence of the increasing devotion that Alcudia and the neighbouring villages felt for Saint Christ. It was believed that Saint Christ had sweated water and blood in 1507 in the cave of Sant Marti (on the outskirts of the city) to implore for rain during a drought. The first stone was laid on 8 December 1675 and the works finished in 1697. The chapel is notable for the central dome and four side chapels along with the altar piece which is a spectacular work of baroque art. The latter shows the l'horror vacui and is the work of sculptor Mateu Joan i Serra and was made between 1699 and 1703. The altarpiece was restored in 2007 on the occasion of the 500th anniversary of Saint Christ. Main Altar The main altar piece was constructed over two periods, the stonemasonry is that of sculptor Llorenc Ferrer i Marti, the rest was made by Miquel Arcas. In the centre of the altarpiece is an image of Saint James, patron saint of Alcudia and the parish. Style The construction is neo-Gothic with a major reconstruction of part of the building being completed in 1893. References Bibliography Pascual Madoz, Pascual (1845). Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Vol. I. pp. 476–480. External links
Iglesia de San Jaime (Alcudia)

La iglesia de San Jaime es un inmueble de la localidad española de Alcudia, en la isla de Mallorca. Descripción El edificio se encuentra en la localidad española de Alcudia, situada en la isla de Mallorca, perteneciente a la comunidad autónoma de Islas Baleares.​ Se menciona como iglesia parroquial del lugar en el primer volumen del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar de Pascual Madoz, donde aparece descrita con las siguientes palabras: Referencias Bibliografía Madoz, Pascual (1845). «Alcudia». Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar I. Madrid. pp. 476-480. Wikidata Q115624375.
Esglesia de Sant Jaume

Esglesia de Sant Jaume (spanska: Iglesia de San Jaime) är en romersk-katolsk kyrka i Alcúdia på Mallorca i Spanien. Kyrkan är tillägnad aposteln Jakob och ligger i det sydvästra hörnet av gamla stan i Alcúdia och är en del av stadsmuren. En första kyrkobyggnad tros ha uppförts på denna plats omkring 1248. Kung Jakob III donerade mer mark för kyrkan 1302. Delar av den nuvarande kyrkan dateras tillbaka till 1500-talet. Den tidigare byggnadens valv rasade samman 1870 på grund av strukturell instabilitet, varefter den nuvarande kyrkobyggnaden i nygotisk stil uppfördes mellan 1882 och 1893. Huvudentréns fasad består av två portaler. Ovanför dessa, som bildar en spetsbåge, finns en piedestal på vilken finns en skulptur av aposteln Jakob, som skapats av Remígia Caubet. Högst upp på bågen finns ett stort rosettfönster som ger ljus till kyrkans interiör, ett verk av skulptören från Alcudia, Llorenç Ferrer Martí (1854-1928). Kyrkans högaltare är gotiskt och har reliefer som avbildar scener från helgonets liv. Det finns också ett sidokapell i barockstil från 1600-talet. Grundstenen lades 1675, och kapellet blev klart 1697. Kapellet är en destination för lokala pilgrimer. Källor Sant Jaume-kyrkan och församlingsmuseet på www.alcudia.net, läst den 7 mars 2026 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Church of St. Jaume.
Iglesia de San Antonio Abad (Fornells)

La iglesia de San Antonio Abad de Fornells, en menorquín Església de Sant Antoni Abat de Fornells, es una iglesia situada en el número 2 de la Calle de las Escuelas, en menorquín Carrer de Ses Escoles, que ejerce como parroquia de la localidad menorquina de Fornells perteneciente al municipio de Mercadal. Esta parroquia está adscrita al culto católico y pertenece a la Diócesis de Menorca. Recibe su nombre del monje y santo cristiano San Antonio Abad. La Iglesia ya estaba levantada a mediados del siglo XVII, se da la fecha de 1639 como el año de su construcción, para dar servicio al pequeño arrabal que daba servicio al Castillo de San Antonio si bien con el aumento de población que experimento Fornells fue ampliada en el siglo XVIII. La iglesia es de una construcción sencilla, similar a otras construidas en Menorca en la misma época. Es de una única nave con tres pequeñas capillas a cada lado. La iglesia se puede visitar y la visita es gratuita. Cartografía Hoja nº 618 de la serie MTN50 del Insitituto Geográfico Nacional. (Descarga gratuita en formato digital en Centro de descargas del Centro Nacional de Información Geográfica) «Centro de descargas del Centro Nacional de Información Geográfica» (en español, inglés y francés). Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Antonio Abad. https://www.misas.org/p/parroquia-de-sant-antoni-abat-fornells-menorca Página web de la Iglesia de San Antonio Abad http://www.menorca.es/contingut.aspx?idpub=9949 Turismo de Menorca (Iglesia de San Antonio Abad)
DC-10 (Diskothek)

Das DC-10 ist ein Techno-Club auf Ibiza, nahe dem Flughafen. Im Jahr 1999 begannen regelmäßig montägliche Afterhours namens Circoloco in einer umgebauten Finca nahe dem Flughafen Ibiza in der Gemeinde Sant Josep de sa Talaia. Ab 2000 wurde die Location offiziell als DC-10 gegründet. Der Club bietet Platz für 1500 Gäste und verfügt über ein oben offenes und ein überdachtes Areal. Das britische DJ Magazine wählte den Club im jährlichen Ranking der Top 100-Clubs im Jahr 2016 auf Platz 12. In einem Artikel in der Süddeutschen Zeitung aus dem Jahr 2017 bezeichnet Martin Pfnür das DC-10 als „legendären Riesenclub“. Dirk Matejovski, Professor am Institut für Medien- und Kulturwissenschaft der Heinrich-Heine-Universität Düsseldorf, äußerte 2018 in einem Essay in der Popkultur-Fachzeitschrift Pop. Kultur und Kritik, das Etablissement besitze einen „Underground-Kultstatus“. Von den Auswirkungen der Corona-Pandemie finanziell betroffen, konnte das DC-10 die Krise überstehen und zählt noch immer zu den „angesehensten und einflussreichsten Diskotheken“ Ibizas. Weblinks DC-10 bei Resident Advisor Einzelnachweise
DC10 (nightclub)

DC10 is a nightclub located in Ibiza on the Carretera of Salinas. It started during the 90s as a music bar and began with a license for just 80 people, opened by two Spanish brothers, Deogracias lara Moreno and Antonio Lara Moreno. In 1999, Italian promoters Antonio Carbonaro and Andrea Pelino joined in force, becoming partner at DC10, and creating the Circoloco brand, which would soon become the Monday event during each Ibiza season. In 2020, the nightclub was voted 19th on the "Top 100 Clubs" list by the readers of DJ Magazine. To celebrate the 25th anniversary in 2024,”DC10 Ibiza CircoLoco Greatest Hits” was released. History and description DC10 venue Over the years, the venue, which had started with the licence for a music bar, grew to an event hall with a capacity of 1,500 people. The nightclub is divided into three rooms, La Terrace, The Main Room and The Open Air Garden, each of which is dedicated to a different genre of music. DC10 is open two to three nights a week. Circoloco event The Circoloco event at DC-10 initially began as a free after-party on Monday mornings, starting at 6am and going on until 6 pm. In contrast to other nightclubs on the Ibiza island, Circoloco still does little or no publicity for its parties. International DJs who played at Circoloco include Skrillex, Disclosure, Luciano, Loco Dice, Ricardo Villalobos, System Of Survival , Tania Vulcano , Seth Troxler, The Martinez Brothers, Damian Lazarus, Jamie Jones, Peggy Gou, Chris Stussy, Luke Dean, Black Coffee, Tale Of Us, &ME, and Amelie Lens. In 2019, DC10 announced it would ban single-use plastic from the event and offer recyclable water bottles instead. Since 1999 Circoloco proposed every year to its crowd the slogan of their season, which is like the motto of the summer. Starting in 1999 with "Ibiza Monday Session" to "Sorry We Are Circoloco" was a succession of statements year after year. In addition to its events at the DC10 nightclub, the Circoloco brand has held events worldwide in cities such as New York City, Miami, London, Milan, Paris, Amsterdam, Tel Aviv, Istanbul, Rio de Janeiro, Buenos Aires, Bogotà, Tokyo, Kuala Lumpur, Phuket, Sydney and Melbourne. In 2018, fashion designer Virgil Abloh dedicated a capsule collection to the Circoloco event. Noise restrictions In October 2017, Diario de Ibiza reported DC10 being charged by local police for exceeding noise restrictions for their closing party. See also List of electronic dance music venues Superclub References External links DC10 on Facebook DC10 on Resident Advisor Club nights ParadiseParadise.com Archived 23 September 2015 at the Wayback Machine Paradise on Facebook Circoloco on Facebook