Estació Enològica de Felanitx

L'Estació Enològica de Felanitx, és una entitat fundada el 1910 a la ciutat de Felanitx, Mallorca, pel Ministeri de Foment, per iniciativa de l'Ajuntament. Estava dedicada a l'estudi i a l'experimentació vitivinícola i proporcionava Informació per a la plantació de vinyes I l'elaboració de vins. Activitat La idea de la creació d'una estació enològica té precedent a les conferències pronunciades pel cap de l'Estació Enològica de Vilafranca del Penedès, Cristóbal Mestre, promogudes des de la Caixa Rural. Arran d'aquestes conferències i per iniciativa de la Caixa Rural, l'Ajuntament de Felanitx i la Cambra Agronòmica de Palma, se sol·licità el 1908 al Ministeri de Foment la concessió d'una estació de Viticultura i Enologia, amb el compromís de l'Ajuntament de comprar els terrenys. Les pressions del diputat Juan Valenzuela (1866-1936) i del General Valerià Weyler (1838-1930) van donar els seus fruits i per Reial Orde del dia 1 de desembre de 1910 es creà l'Estació Enològica de Felanitx. L'objectiu genèric era la millora del cultiu i l'augment de la producció de les vinyes mallorquines. L'Estació Enològica fou dirigida entre 1913 i 1922 per l'enginyer agrònom català Ernest Mestre i Artígas (1884-1968) que provenia de l'Estació Enològica de Reus. Tengué una primera etapa de molta activitat en la qual impulsà la creació el 1919 del Celler Cooperatiu de Felanitx. Publicà, mensualment, el Boletín Vitivinícola de la Estación Enológica de Felanitx (1912-15) i, anualment, diversos cursos teoricopràctics de vitivinicultura (1915-20). Des del 1930, la seva activitat anà minvant i les seves funcions foren assumides, a poc a poc, per la iniciativa privada. El 1956, fou absorbida per la Xefatura Agronòmica de Baleares i, el 1959, desaparegué definitivament. Edifici El disseny de l'edifici de l'Estació Enològica fou encarregat a l’enginyer agrònom provincial Antoni Ballester, però també cal pensar en una possible participació en el projecte d’Ernest Mestre, el qual més tard seria el director de l’estació. L’edifici es localitza al passeig Ramon Llull i, estilísticament, es pot vincular amb l'historicisme, que encara perdurava durant les primeres dècades del segle xx. Des de la seva construcció en 1913, ha viscut més d'un segle i diferents etapes han marcat la seva història, des del projecte original dedicat a la tasca científica, pedagògica, divulgativa, fins avui que ha estat reutilitzat parcialment per allotjar diferents serveis públics. L'Estat adjudicà l'edifici a l'Ajuntament, que el convertí en escola municipal femenina (1960-69). El 1984 s'hi emplaça l'ambulatori. Des del 2017, després d'una rehabilitació profunda, l’antiga casa del porter es transformà en la nova seu de la Denominació d'Origen Pla i Llevant de Mallorca. Característiques L'edifici presenta una façana de marcada horitzontalitat d'uns 77 metres de llargària. El material emprat fou la pedra, tallada en carreus, procedent de la pedrera de Son Garau. S'utilitzà com a morter el tradicional de calç i arena, però també ja s'emprà el ciment. També es feren servir els nous materials industrials com el ferro i el formigó. És un edifici que consta de planta baixa i algunes dependències subterrànies dedicades a cellers. L'espai, disposat de manera que priva l'amplitud sobre la profunditat, s'organitza de manera simètrica amb un nucli central i dues ales laterals. La façana destaca per la disposició d'un cos central, on se situa l'entrada principal, i dos extrems laterals, els quals sobresurten tant en alçada com pel seu lleuger avançament respecte a l'edifici. El cos central, emmarcat per pilastres, ve caracteritzat per un portal amb arc de mig punt amb guardapols decorat amb motius vegetals disposats de manera radial. A damunt s’obrin dues finestres trencades protegides per un arrabà que concentra en els seus punts d’arrancada motius vegetals al·lusius a la vinya, igualment entre les finestres apareix un medalló. Els cossos dels extrems laterals es diferencien per estar forrat de pedra viva irregular amb morter de separació amb relleu; ambdós presenten una triple finestra emmarcada per un arc de mig punt amb guardapols; diferents elements de caràcter vitícola decoren les claus i els punts d’arrancada de l’arc. Un capcer de doble vessant amb relleu escalonat remata els cossos laterals. La resta de la façana ve definida per una successió rítmica de finestres trencades. La coberta exterior de l’edifici es conforma pel sistema d’aiguavessos amb teules de fang. Referències