NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Flughafen Menorca

Der Flughafen Menorca (spanisch Aeropuerto de Menorca; IATA-Code: MAH, ICAO-Code: LEMH) auf der Insel Menorca ist einer von drei internationalen Verkehrsflughäfen auf den Balearen (neben Palma de Mallorca und Ibiza). Mit 4,21 Millionen Passagieren lag er im Jahr 2025 auf Platz 15 der spanischen Verkehrsflughäfen. Er liegt 4,5 km südwestlich der Inselhauptstadt Maó. Der Flughafen ersetzte 1969 den Flugplatz San Luis, der heute der allgemeinen Luftfahrt dient. Flughafenanlagen Start- und Landebahn Der Flughafen Menorca verfügt über eine einzige Start- und Landebahn. Sie trägt die Kennung 01/19, ist 2.550 Meter lang, 45 Meter breit und hat einen Belag aus Asphalt. Passagierterminal Das Passagierterminal des Flughafens hat eine Kapazität von 4 Millionen Passagieren pro Jahr. Es ist mit 16 Flugsteigen und fünf Fluggastbrücken ausgestattet. Fluggesellschaften und Ziele Die fünf wichtigsten Fluggesellschaften waren im Jahr 2019 Vueling Airlines, Air Nostrum, easyJet, TUI Airways und Jet2.com. 2019 gingen rund 52 Prozent des Fluggastaufkommens auf Billigfluggesellschaften zurück. Der Flughafen hat einen vorwiegend touristischen Charakter und ist vor allem in den Sommermonaten Ziel europäischer Charterflüge. Darüber hinaus bestehen regelmäßige Linienflugverbindungen insbesondere auf das spanische Festland sowie zu weiteren europäischen Zielen. Die meisten Passagiere nach Menorca verzeichneten im Jahr 2019 dabei Spanien, das Vereinigte Königreich und Italien. Verkehrszahlen * 2024: Vorläufige Daten Zwischenfälle Am 18. Februar 1990 schlug eine Douglas DC-9-32 der spanischen Aviaco (Luftfahrzeugkennzeichen EC-BIQ) beim Versuch des Durchstartens auf dem Flughafen Menorca mit + 3,56 g extrem hart auf der Landebahn auf. Die Piloten kehrten nach Palma de Mallorca zurück, wo eine sichere Landung durchgeführt werden konnte. Allerdings war das Flugzeug irreparabel beschädigt. Alle 89 Insassen, sieben Besatzungsmitglieder und 82 Passagiere, überlebten den Unfall. Weblinks Offizielle Website des Flughafens (deutsch, englisch, katalanisch, spanisch) Offizielle Website des Betreibers (englisch, spanisch) Lageplan des Flughafens (deutsch, englisch, katalanisch, spanisch) Flughafendaten (Memento vom 15. November 2007 im Internet Archive) Einzelnachweise
Aéroport de Minorque

L'aéroport de Minorque ou aéroport de Mahón (catalan : aeroport de Menorca ; espagnol : aeropuerto de Menorca) (code IATA : MAH • code OACI : LEMH) est l'aéroport desservant l'île baléare de Minorque en mer Méditerranée, près des côtes de l'Espagne. L'aéroport est situé à 4,5 km au sud-ouest de Mahón. En 2020 l'aéroport a accueilli un peu plus d'un million de passagers, faisant de lui le quinzième aéroport le plus fréquenté du pays. Histoire L'aéroport a été inauguré le 24 mars 1969, lorsque toutes les activités commerciales ont été transférées depuis l'ancien aéroport San Luis. Le 14 septembre 2006, une partie du toit du nouveau terminal s'effondre à cause d'une accumulation d'eau de pluie. L'effondrement a coincé 20 ouvriers et blessé trois d'entre eux. La profonde rénovation du terminal a été achevée avant la saison 2008. Il dispose maintenant de seize passerelles aéroportuaires. En 2016 pour la première fois le volume annuel de passagers a dépassé les 3 millions. Compagnies aériennes et destinations Édité le 14/01/2020. Actualisé le 24/04/2023. Statistiques Accès Transport public L'aéroport de Minorque est desservi par la ligne de bus numéro 10 qui le relie avec la gare routière centrale de Mahón. La ligne circule du lundi au dimanche d'environ 6 h 00 à environ 22 h 45 dans les deux sens, avec un tableau horaire et des fréquences qui varient d'un mois à l'autre dans l'année, principalement pour refléter l'évolution de la demande en fonction des saisons touristiques ; le trajet dure 10 minutes. La ligne est exploitée par Torres Allés Autocares sous l'autorité du Conseil insulaire de Minorque. Notes et références Voir aussi Liens externes Site Officiel (en) (en) Historique des accidents pour MAH sur Aviation Safety NetworkAviation Safety Network Portail des transports Portail de l’aéronautique Portail des îles Baléares
Menorcai repülőtér

Menorca repülőtér (IATA: MAH, ICAO: LEMH) egy nemzetközi repülőtér Mahón és Sant Lluís közelében. A légikikötő 1969-ben nyílt meg. Éves utasforgalma 3 900 935 (2022) fő. Üzemeltetője az AENA. Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Légitársaságok és úticélok 2025-ben a Menorcai repülőtérről az alábbi járatok indulnak (Utoljára frissítve: 2025-08-16): Kifutópályák A repülőtér futópályái: 01L/19R (2550 m, 45 m, aszfalt) 01R/19L (2100 m, 45 m, aszfalt) Jegyzetek További információk Hivatalos oldal A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Aeroporto di Minorca

L'Aeroporto di Minorca o Aeroporto di Mahón (IATA: MAH, ICAO: LEMH) è un aeroporto che si trova nelle Isole Baleari e che serve Minorca. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto di Minorca Collegamenti esterni Pagina Web ufficiale dell'aeroporto di Minorca, su aena-aeropuertos.es. URL consultato l'8 gennaio 2014 (archiviato dall'url originale l'8 gennaio 2014). Autonoleggio Aeroporto di Minorca, su okayautos.com.
Aeropuerto de Menorca

Luchthaven van Menorca (Catalaans: Aeroport de Menorca, Spaans: Aeropuerto de Menorca) of luchthaven Mahon is gelegen 4,5 km ten zuidwesten van Maó op het Spaanse eiland Menorca. De luchthaven werd geopend op 24 maart 1969 en heeft nu 16 gates die met slurven verbonden kunnen worden aan de vliegtuigen. Op 14 september 2006 stortte het dak van de luchthaven in tijdens renovatiewerkzaamheden. Drie bouwvakkers raakten gewond en twintig anderen zaten ingesloten door het puin. De renovatie van de luchthavengebouwen werd beëindigd in 2008. Passagiers De luchthaven bereikte in 2001 (geregistreerd) zijn hoogste record, toen werd het record gebroken voor aankomende passagiers en aankomende/vertrekkende vluchten, in dit jaar telde de luchthaven bijna 3 miljoen vervoerde passagiers. Daarna volgde een lichte daling in de jaren tot en met 2005. Waarna er een herstel volgde in 2006 en 2007, nadat de economische crisis uitbrak ging het bergafwaarts met het passagiersvervoer en werd er duidelijk minder passagiers vervoerd. Dit aantal herstelde weer in de jaren 2010 tot en met 2012. Tot in augustus vorig jaar werd het record gebroken voor meest vervoerde passagiers in de maand augustus. Het grootste probleem van deze luchthaven is de verbondenheid en seizoensgebondenheid. Zo worden gebieden als West-Europa (m.u.v. VK), Scandinavië & Oost-, Zuidoost-Europa na het hoogseizoen van midden mei t/m midden oktober alleen verbonden. Anders moeten zij via Luchthaven El Prat-Barcelona(BCN), Madrid-Barajas (MAD), Palma de Mallorca (PMI) en Valencia (VLC) verbonden worden. De seizoensgebondenheid is zeer hoog, wat ook een groot probleem vormt voor het draaien van de luchthaven in het naseizoen, zo worden er in januari gemiddeld 50.000 passagiers vervoerd en in augustus wel 600.000. Externe links Officiële website Overzicht van bestemmingen vanuit Menorca
Port lotniczy Minorka

Port lotniczy Minorka (hiszp.: Aeropuerto de Menorca, kod IATA: MAH, kod ICAO: LEMH) – lotnisko znajdujące się w miejscowości Maó na Minorce (Baleary). Lotnisko Minorka zalicza się do mniejszych lotnisk Hiszpanii, szczególnie ruchliwe w okresie letnim. Wszystkie loty pasażerskie obsługiwane są przez jeden terminal. Linie lotnicze i połączenia Przypisy
Aeroportul Menorca

Aeroportul Menorca (IATA: MAH, ICAO: LEMH) este un aeroport din Mahón⁠(d), Menorca, Balearic Islands⁠(d), Insulele Baleare⁠(d), Spania ce deservește zona Mahón⁠(d)​. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 3.900.935 de pasageri. A fost deschis în 24 martie 1969. Situat la o altitudine de 92 m, aeroportul dispune de 2 piste. Este operat de ENAIRE⁠(d). Infrastructură Piste Aeroportul dispune de 2 piste. Pista 01L/19R are suprafața de asfalt și dimensiunile 2.550 m × 45 m. Pista 01R/19L are suprafața de asfalt și dimensiunile 2.100 m × 45 m. Terminale Destinații Note Vezi și
Менорка (аэропорт)

Аэропорт Менорка (кат. Aeroport de Menorca, исп. Aeropuerto de Menorca; (ИАТА: MAH, ИКАО: LEMH) — один из трёх международных аэропортов Балеарских островов. Расположен на острове Менорка в 4,5 км на юго-запад от столицы острова Маона, в честь которого он иногда также неофициально называется. Аэропорт располагает одним терминалом на 16 выходов на посадку. Аэропорт имеет чётко выраженную сезонную загрузку. Наиболее важные направления авиасообщения — Барселона, Лондон, Пальма-де-Мальорка, Мадрид и Манчестер. В 2020 году аэропорт обслужил чуть более 1 миллиона пассажиров, что сделало его пятнадцатым по загруженности аэропортом в стране. История Аэропорт был открыт 24 марта 1969 года, когда все гражданские рейсы были переведены из соседнего аэропорта Сан-Луис. 14 сентября 2006 г в новой части терминала, где велись строительные работы, произошло частичное обрушение кровли. Обрушение могло быть вызвано скоплением большого количества дождевой воды. Обломками завалило 20 человек и ранили ещё троих. Перед началом сезона 2008 года был завершен капитальный ремонт аэропорта. Теперь у него 16 гейтов, пять из которых связаны трапом с главным зданием терминала. В 2016 году впервые годовой пассажиропоток, обслуженный через аэропорт, превысил 3 миллиона человек. Авиакомпании и направления Пассажирские Грузовые Пассажиропоток Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Аэропорт Менорки Официальный сайт (недоступная ссылка)
Менорка (аеропорт)

Аеропорт Менорка (IATA: MAH, ICAO: LEMH; кат. Aeroport de Menorca, ісп. Aeropuerto de Menorca) — аеропорт, який обслуговує Балеарський острів Менорка. Аеропорт розташований за 4,5 км SW від Мао. Авіалінії та напрямки Статистика Примітки Посилання Official website [Архівовано 26 червня 2016 у Wayback Machine.] (англ.) (ісп.)
Son Ametler

Son Ametler és una possessió situada al terme municipal de Palma, a la barriada del Viver. Actualment es troba totalment establida, establiment del qual nasqué el barri del Viver. La possessió ja es documenta al Llibre del Repartiment, de 1232, i correspongué a Nunyo Sanç. Llavors s'estenia més enllà de Palma, per l'actual municipi de Marratxí. L'actual possessió marratxinera de Son Ametler, darrere del Pla de na Tesa, era part de la mateixa propietat. Al llarg de tot el segle xv havia estat part de la família Gual. Cap a finals del segle xvi passà als Berard i Catalina Gual la rebé en herència el 1656. Per aquesta època la propietat guanyà quarterades, però el segle xviii s'anà parcel·lant en diverses propietats més petites, de manera que minvà en extensió. Els Togores, que l'havien adquirida a finals de segle, la vengueren el 1801 a Bartomeu Valentí Fortesa, de malnom moixina. Son fill Marià en feu restaurar les cases i hi construí un jardí isabelí amb una de les pèrgoles més llargues de Mallorca. A la mort de sa filla Maria Margalida, la finca es dividí en les seves tres germanes: una part, sense cases, fou per Gumersinda Valentí; una altra part fou per a Maria Ignàcia Valentí, que comprenia una part de les cases; i l'altra fou per sa germana Dorotea Valentí, que comprenia l'altra part de les cases. Però Dorotea morí sense descendència, i la seva part acabà a sa germana Gumersinda, l'herència de la qual acabà al seu net Gabriel Fuster i Mayans. La part de Maria Ignàcia l'heretà el seu fill, qui la donà en herència al seu fill Baltasar Valentí Forteza, el qual va establir la seva part a partir de 1923. D'aquest establiment sorgí una part del nucli del Viver, que tenia abastiment d'aigua d'un safreig de les cases de Son Ametler. La finca es continuà de parcel·lar amb els anys i els anys trenta l'indià Sebastià Sabater en comprà una parcel·la per urbanitzar, a ponent del carrer Baltasar Valentí. Feia part de la Parròquia de Sant Miquel i rebia l'aigua de la Font de la Vila per la síquia de na Cerdana. Pel que fa a les cases, el 2002 l'Ajuntament adquirí la parcel·la en què es trobaven i les va restaurar una dotzena d'anys més tard. Es tracta d'una construcció de dos cossos rectangulars que formen una L, amb un gran portal del segle xix. Una era la casa rústica i l'altra la casa urbana. Compta amb una capella del segle xvii, que fins als anys trenta serví d'oratori públic a tota la barriada. Bibliografia Bibiloni, Gabriel. Els carrers de Palma. Palma: Gabriel Bibiloni, 2012. ISBN 978-84-616-2222-1. Valero, Gaspar. Els noms de fora porta de la ciutat de Mallorca. Palma: Ajuntament de Palma, 2008. Enllaços externs Son Ametler. Possessions de Palma
Liedtke Museum

El Museo Liedtke es una institución cultural diseñada y construida por el artista Dieter Walter Liedtke entre 1987 y 1993 en La Mola, Puerto de Andrach, Mallorca.​ Fue inaugurado en 1993. Descripción El museo cuenta con una sala de seminarios y una sala de conferencias donde se desarrollan diversas actividades relacionadas con el arte y la cultura internacional, así como un escape room que resuelve antiguos rompecabezas culturales con la fórmula del arte.​ El museo muestra las obras más importantes del artista, desde el evolucionismo concreto de los años 70, 80 y 90 hasta las obras de los últimos años, que pretenden estimular la reflexión y el diálogo a través de la transmisión del conocimiento. El museo también muestra obras prohibidas con la fórmula del arte de la «Exposición art open», que fue clausurada por las autoridades y sus representantes el 15 de julio de 1999 en la Feria de Essen tachado de «Arte Degenerado» sólo cinco días después de su inauguración. Otras obras de arte de la colección del museo forman parte de la exposición permanente " i = E = MC2 ", que integra la fórmula del arte con las nuevas obras del artista en todas las áreas científicas. Propuesta museográfica Se trata de obra de arte en sí misma, situado en el borde de un acantilado, el museo tiene una forma arquitectónica que atrae la atención del público. Adaptado al paisaje con vista al mar Mediterráneo y a la costa de Andrach, invita al visitante a vivir una experiencia sensorial contradictoria, desde el sonido de los vientos hasta el olor del mar, junto con el paisaje único de las montañas, la escultura rocosa de Buda en la bahía, de unos 100 metros de altura, mezclada con las esculturas de la exposición al aire libre y las nuevas investigaciones científicas naturales y humanas, dan como resultado una experiencia irrepetible.​ La construcción busca el equilibrio entre la topografía del paisaje y la arquitectura del edificio, dándole formas redondeadas e integrando las rocas del cerro y las formaciones geológicas como muros. De la simbiosis entre la construcción de la naturaleza ha surgido una arquitectura asimétrica. La vista aérea de la construcción refleja la forma de cerebro humano, en el edificio el visitante puede recoger nuevas impresiones sensoriales para su propio cerebro y así, según Liedtke, su salud y sus células son modificadas positivamente por la epigenética. Las obras expuestas forman una unidad con el edificio que vence las primeras contradicciones de las creaciones y luego constituye una unidad en sus declaraciones, en la visión de futuro y en las tareas ulteriores de la humanidad. Metas y objetivos El museo muestra varias series de obras del artista Dieter W. Liedtke,​ quien además de sus actividades artísticas es también un inventor, pensador, visionario y autor cuyas obras combinan la filosofía del arte y la investigación.​ El objetivo del arte expuesto en el museo, de libre acceso, es promover la creatividad de los visitantes. Referencias Enlaces externos Sitio web
Torre de Can Montserrat

Torre de Can Montserrat, altrament conegut com a torre d'Atzaró, és una fortifació situada en el municipi de Santa Eulària des Riu (Eivissa) i està protegida com a Bé d'Interés Nacional. En línies generals la conservació de la torre de can Montserrat és molt bona. És just a 1200 metres a ponent de la torre de Can Rieró, entre les quals hi ha una visió directa, veient-se també les torres de Balàfia i la torre de can Pere Mosson, que es troben a ponent de la de can Montserrat i la de can Rieró. S'hi arriba per diversos camins que enllacen amb la carretera que uneix la de Sant Joan de Labritja amb Sant Carles de Peralta, de la qual queda al sud, a 1100 m en línia recta. Descripció Aquest element defensiu està compost per un cos perfectament cilíndric i, a la base, un sòcol cònic de relativa alçària. Conserva completes les dues plantes i el parapet, aquest darrer un poc rebaixat. Com la immensa majoria de les torres eivissenques, té una sola porta d'accés, a la planta baixa, que mira cap al nord-nord-est. Aquesta porta coberta amb un arc rebaixat comporta quatre esglaons i aboca un passadís, que travessa el gruixut mur i s'inclina cap a l'esquerra i amb un perfil una mica corbat. Davant hi havia un petit mur que augmentava la protecció, complicant el pas dels eventuals atacants, actualment eliminat de manera parcial. El dit passadís condueix a la cambra baixa, que és llisa i cilíndrica i coberta per una volta de maçoneria apuntada, feta pel sistema d'apropament de filades. Una trapa, situada típicament a l'esquerra de passadís d'accés, perforada a la volta condueix a la planta alta. Aquesta sembla llisa i amb un diàmetre un poc superior al de la planta baixa en ser en aquest sector el mur perimetral un poc més prim. Està coberta amb una volta idèntica a l'anteriorment descrita on, una altra trapa permet l'accés vertical a la plataforma superior, que està envoltada per un parament de poca alçària. La torre està construïda amb murs d'entorn d'1,80 m a la planta baixa, decreixent el gruix en alçària per l'interior, amb doble parament de maçoneria reblit interior. El parament extern, que és perfectament visible en haver desaparegut la major part del referit de terra i calç que tenia originalment, té una gran bellesa, ja que està molt ben conservat i hom pot apreciar de dalt a baix, perfectament la seua tècnica en espina de peix (l'opus spicatum dels romans) les filades del qual estan alternades per línies horitzontals de petita pedra plana. El sòcol presenta una tècnica diferent amb la inclusió de grans pedres. Història La torre de can Montserrat és també coneguda com a torre d'Atzaró. La primera menció històrica d'aquesta torre es troba als Llibres d'Entreveniments i data de 1767. No es tenen altres notícies literàries entorn d'aquesta torre, que probablement fos construïda a la darreria del segle xvi o ja en el segle xvii. Referències
Hospital Verge del Toro

L' antic Hospital Verge del Toro és un centre sociosanitari en remodelació. Fou tancat l'any 2007 després de obrir-se el nou Hospital General Mateu Orfila. Després del seu tancament es va fer conegut degut al programa Cuarto Milenio que donarem veu a la Guàrdia Civil que deien haver presenciat fantasmes. El 2019, després d'anys de controvèrsies estaba sent reformat per convertir-se en un centre sociosanitari.De 60 habitacions,així com també en un centre de dia Referències
Aeròdrom de Son Bonet

L'Aeròdrom de Son Bonet és un aeròdrom situat a Es Pont d'Inca al municipi de Marratxí, a 4 km del centre de Palma per la carretera comarcal Ma-13A, que uneix Palma amb Inca. Es va inaugurar durant els anys 20 com a base militar, és durant el 1927 que es rep el primer vol comercial operat per Iberia LAE transformant-se en el primer aeroport de Mallorca. Durant la Guerra Civil espanyola es va habilitar com a base militar sota control italià. Durant aquest període va albergar els avions que s'encarregaven de bombardejar la rereguarda civil de Barcelona i València, conjuntament amb les bases de Sóller i Pollença. Durant els anys 60 la construcció de l'Aeroport de Palma i la impossibilitat d'una ampliació, a causa de la proximitat de zones urbanes, va provocar que no arribessin més vols de caràcter comercial i militar, relegant l'aeroport a funcions d'aeròdrom. Avui en dia l'aeroport és gestionat per l'ens públic Aena i s'utilitza amb finalitats eminentment recreatives (aeroclub i aviació general), amb un tràfic privat i d'escoles d'aviació. Compta amb 13.000 vols cada any. Les instal·lacions actuals les conformen una pista d'asfalt, quatre hangars d'avionetes i diverses aules d'instrucció. La línia 3 de la EMT disposa de parada d'autobús en les proximitats del recinte aeroportuari.
Aeródromo de Son Bonet

Der Aeródromo de Son Bonet (ICAO-Code: LESB) ist ein Flugplatz auf dem Gemeindegebiet von Marratxí im Ortsteil Es Pont d’Inca auf der Baleareninsel Mallorca. Er befindet sich sechs Kilometer vom Zentrum der Hauptstadt Palma entfernt an der Straße von Palma nach Inca. Geschichte Am 2. Juli 1916 landete, anlässlich der Einweihung der ersten elektrischen Straßenbahn von Palma de Mallorca, Salvador Hedilla mit seinem Fluggerät auf dem damaligen Flugfeld von Son Bonet. Im Jahr 1920 wurde Son Bonet offiziell als erster Flughafen (Aeródromo de Mallorca) in Betrieb genommen. Der erste kommerzielle Liniendienst erfolgte 1927 durch die Luftfahrtgesellschaft Iberia. Auf Son Bonet wurden die ersten Touristen auf Mallorca abgefertigt. Zwischen 1936 und 1939 diente Son Bonet im Spanischen Bürgerkrieg unter der Federführung von Diktator Franco als Militärflugplatz. Die Luftstreitkräfte aus Italien starteten von dort aus ihre Bombardements der Städte Barcelona und Valencia. Bis zur Öffnung des heutigen Flughafens von Palma de Mallorca im Juli 1960, dem Aeródromo de Son Sant Juan, für den vollständigen zivilen Luftverkehr war der Flughafen Son Bonet der Hauptflughafen der Insel Mallorca und wurde sowohl militärisch als auch zivil genutzt. Nutzung Heute wird der Flugplatz Son Bonet mit verschiedenen Hangars von der Zivilluftfahrt genutzt. Unter anderem befinden sich dort der erste Aero Club de Mallorca (ACM) mit Flugschule, Hubschrauberstaffel und Löschflugzeugen zur Waldbrandbekämpfung sowie zwei Unternehmen zur Hubschrauberpilotenausbildung. Verwaltet wird der Verkehrslandeplatz Son Bonet wie der Großflughafen Son Sant Juan von der Betreibergesellschaft Aena. Im Jahr 2005 wurden 15.897 Flugbewegungen registriert; im Jahre 2024 betrug die Zahl 18.242. Verkehrszahlen * 2024: Vorläufige Daten Zwischenfälle Am 26. September 1957 überrollte eine Vickers Viking 1B (Luftfahrzeugkennzeichen D-ADEL) der Luftreederei Karl Herfurtner bei der Landung auf dem Flugplatz Son Bonet das Bahnende und wurde irreparabel beschädigt. Am 11. November 1957 flogen die Piloten einer aus Barcelona kommenden De Havilland Heron 2D der Aviaco (EC-ANZ) im Anflug auf den Flughafen Son Bonet 15 Kilometer vom Flughafen entfernt in einen gut 400 Meter hohen Berg. Durch diesen CFIT (Controlled flight into terrain) wurden alle 4 Insassen getötet, zwei Passagiere und die Piloten (siehe auch Flugunfall der Aviaco auf Mallorca 1957). Am 10. April 1958 kehrte eine Douglas DC-3 (C-53) der Iberia (EC-ABN) nach dem Start vom Flugplatz Son Bonet für den Flug nach Barcelona aufgrund von Triebwerksproblemen zurück. In einem Feld am Flugplatzrand wurde eine Bauchlandung durchgeführt, die in einem Totalschaden resultierte. Alle Insassen überlebten. Weblinks Offizielle Website des Flugplatzes (deutsch, englisch, katalanisch, spanisch) Offizielle Website des Betreibers (englisch, spanisch) Einzelnachweise