NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Caloscamps

Caloscamps rep diferents noms, sobretot apareix amb diferents grafies com Caló's Cans, Caló des Cans, Ca los Camps, Cala des Camps, o Cala dels Camps Vells. L'origen del segon component és clar: els camps, fent referència als sementers de conreu que volten la cala. El primer element podria ser "cala" o "caló", però és molt més senzilla l'explicació "caló es camps", amb el desplaçament posterior de l'accent a la primera síl·laba per confusió del sentit originari degut a l'homofonia "camps"/"cans". Situació Aquest tarús està a 15 quilòmetres d'Artà, situat entre Punta de Caloscamps (mirador amb vistes panoràmiques excel·lents sobre Badia d'Alcúdia) i sa Cugassa, així com sota la mirada de l'Ermita de Betlem (construïda a 300 metres sobre el nivell de la mar) i sa Coassa (321 metres d'altitud). Aquest racó costaner resulta de la combinació de la desembocadura de Torrent dels Cocons (procedent del comellar homònim) i de l'erosió marina, que han donat lloc a una cala de duna fòssil en forma de ve. Aquesta platja verge bonica té un pendent d'inclinació mitjana, còdols, un fons de pedres i la presència de tamarells propers a la vorera. També destaquen al seu talús la presència de diversos escars (varadors), construccions tradicionals on els pescadors guardaven les seves embarcacions i aparells de pesca, així com un niu defensiu de metralladores de la Guerra Civil. A partir d'aquesta cala, la costa es mostra més pelada i molt retallada. Aquest bell racó costaner es troba a mig camí de la urbanització de Betlem i la Colònia de Sant Pere. En un bosc pròxim s'hi troba el jaciment prehistòric Talaiots de Can Pa amb Oli ("pa amb oli" fa referència a un plat de la gastronomia popular mallorquina, consistent en una llesca de pa pagès sobre el que es refrega una tomàtiga i se li afegeix oli). Com arribar-hi Com arribar-hi des d'Artà: S'haurà de dirigir al carrer de Santa Margalida, que als afores del municipi es converteix en la carretera Artà-Port d'Alcúdia (Ma-12). Continuarà per aquesta via fins a la cruïlla amb Ma-3331, en la qual torçarà a la dreta per incorporar-se a aquesta calçada. Seguirà per aquesta via en direcció a la urbanització Colònia de Sant Pere. Una vegada hagi superat aquest nucli costaner, girarà a l'esquerra pel tercer vial. Continuarà recte fins a arribar a primera línia de costa, on torçarà a la dreta. Seguirà per aquest camí tallat fins que finalitzi. Als darrers 700 m de la platja, només els residents de la comunitat d'Arta poden aparcar el seu cotxe. Tots els altres han de caminar o fer servir bicicleta. Recorregut: 14,5 km. Temps: 18 minuts. Enllaços externs Ca los Cans a Platges de les Balears Arxivat 2012-07-01 a Wayback Machine.
Cala des Camps

Cala des Camps (auch Caló des Cans, Caló Camps, Calo’s Cans oder Ca los Camps) ist eine kleine Bucht mit einem schmalen Sandstrand im Nordosten der Baleareninsel Mallorca. Sie befindet sich sieben Kilometer nordwestlich der Kleinstadt Artà. Lage und Beschreibung Die Cala des Camps liegt an der Nordküste Mallorcas an der Bucht von Alcúdia (Badia d’Alcúdia) zwischen dem Ort Colònia de Sant Pere im Südwesten und der Siedlung (Urbanització) Betlem im Nordosten. Die Bucht gehört zum Gemeindegebiet von Artà. An der Nordostseite der Cala des Camps mündet der Sturzbach Torrent des Cocons (auch Torrent de Betlem) ins Mittelmeer, der im Bergland von Artà, einem Teil der Serres de Llevant, an der Font de s’Ermita unweit der Ermita de Betlem entspringt. Obwohl die Quelle ständig Wasser gibt, führt der Torrent infolge der Nutzung zur Bewässerung an seinem Unterlauf nur bei starken Regenfällen Wasser und fällt sonst trocken. Die Bucht von es Camps reicht etwa 200 Meter ins Inland und ist an ihrem meerseitigen Eingang ungefähr 170 Meter breit. Der Meereseinschnitt wird beidseitig von einer Steilküste geringer Höhe mit Felsen flankiert. An der Südostseite liegt der von Tamarisken und Kiefern umgebene Strand, der meist mit Seegrasablagerungen bedeckt ist. Um die Mündung des Torrent des Cocons ist die Steilküste unterbrochen und der Strand erreicht seine größte Breite. Nördlich der Mündung sind vier Escars, Unterstellplätze für kleine Fischerboote, den Llaüts, an die Uferfelsen gebaut. Zwischen ihnen befindet sich ein Maschinengewehrstand aus der Zeit des spanischen Bürgerkriegs. Der Strand der Cala des Camps wird zwar wenig besucht, ist aber flächenmäßig sehr begrenzt. Zugang Von Colònia de Sant Pere führt eine Straße direkt an der Küste über Son Violí und Son Mascaró in nordöstlicher Richtung nach Cala des Camps, wo die Straße endet. Etwa auf halber Strecke gibt es eine Verbindungsstraße zur MA-3331, der Hauptstraße von Betlem ins Inselinnere. Seit August 2020 dürfen an den letzten 700 Metern zur Bucht nur noch Bewohner der Gemeinde Artà mit ihren Fahrzeugen parken. Die im Nordosten der Cala des Camps gelegene Siedlung Betlem ist mit der Bucht durch einen Wanderweg verbunden. Literatur Bartomeu Amengual Gomila: Mallorcas Küsten aus der Luft. Ausführlicher und praktischer Reiseführer mit Luftaufnahmen von Mallorcas Küsten. 6. Auflage. Editorial GeoPlaneta, Barcelona 2000, ISBN 84-08-01821-3, Ca los Camps – Ermita de Betlem, S. 104 (spanisch, Originaltitel: Aeroguía del litoral de Mallorca. Übersetzt von Gabriele Grauwinkel und Susanne Pospiech). Miguel Ángel Álvarez Alperi: Umfassender Strandführer Mallorca + Cabrera. 1. Auflage. Ediciones El Cohete, Gijón 2001, ISBN 84-87933-08-4, Platja Calo’s Cans, S. 170/171. Belén Menéndez Solar: Guía de Playas de Mallorca. 1. Auflage. Ediciones El Cohete, Gijón 2008, ISBN 978-84-87933-11-0, Caló Camps, S. 131 (spanisch). Weblinks Lage des Strandes Cala Ca los Camps Strandbeschreibung (deutsch) Strandbeschreibung (kastilisch)
Cala des Matzoc

Cala des Matzoc (auch Es Matzoc / Cala Matzocs, kastilisch Cala Matsoch) ist eine kleine Bucht mit breitem Sandstrand im Nordosten der Baleareninsel Mallorca. Sie befindet sich 8,5 Kilometer nordöstlich der Kleinstadt Artà. Lage und Beschreibung Gelegen im nordöstlichen Teil der Gemeinde Artà, im Gebiet von Aubarca (auch Albarca), etwa 1,5 Kilometer westlich der Cala Estreta, ist die Bucht nur zu Fuß entlang der Küste oder per Geländewagen über ein Privatgrundstück beziehungsweise die öffentlichen Landgüter des Parc natural de la península de Llevant erreichbar. Die Wege durch das umzäunte Privatgelände sind allerdings durch verschlossene Tore versperrt. Die Bucht bildet die Mündung des Torrent des Matzoc, einem Sturzbach (Torrent), der nur bei sehr starken Niederschlägen sein Wasser ins Meer entlässt. Die Bucht von es Matzoc reicht 176 Meter ins Inland und ist an ihrem meerseitigen Eingang 210 Meter breit. Der Meereseinschnitt wird beidseitig von Felsen flankiert. An der Westseite liegt der von einem Kiefernwald umgebene, flach abfallende Sandstrand, der mit Steinen durchsetzt ist. Er wird aufgrund der Abgeschiedenheit nur von wenigen Badegästen aufgesucht. Durch die Strömungen an diesem Küsteneinschnitt kommt es häufig zu Seegrasanschwemmungen. In der Nähe, westlich in Richtung Cap de Ferrutx, befindet sich der 1751 erbaute Wehrturm Torre des Matzoc, auch Torre d’Aubarca genannt, auf dem noch immer eine alte Kanone liegt. Zugang Von Artà kommend die Landstraße MA-15 Richtung Cala Rajada nutzen, anschließend hinter einer Tankstelle der Beschilderung zur Cala Torta folgen. Am rechtsseitigen Abzweig zur Cala Torta den geraden Straßenverlauf in Richtung Cala Estreta wählen. Hier endet die an ihrem Ende schlecht unterhaltene Straße und der Küstenwanderweg Richtung Westen führt nach es Matzoc. Literatur Bartomeu Amengual Gomila: Mallorcas Küsten aus der Luft. Ausführlicher und praktischer Reiseführer mit Luftaufnahmen von Mallorcas Küsten. 6. Auflage. Editorial GeoPlaneta, Barcelona 2000, ISBN 84-08-01821-3, Cala Torta – Cala Matzocs, S. 94 (spanisch, Originaltitel: Aeroguía del litoral de Mallorca. Übersetzt von Gabriele Grauwinkel und Susanne Pospiech). Miguel Ángel Álvarez Alperi: Umfassender Strandführer Mallorca + Cabrera. 1. Auflage. Ediciones El Cohete, Gijón 2001, ISBN 84-87933-08-4, Platja Cala Matzoc, S. 158/159. Belén Menéndez Solar: Guía de Playas de Mallorca. 1. Auflage. Ediciones El Cohete, Gijón 2008, ISBN 978-84-87933-11-0, Cala Matzoc, S. 125 (spanisch). Weblinks Lage des Strandes Strandbeschreibung (deutsch) Strandbeschreibung (kastilisch)
Caló d’en Rafalino

Caló d’en Rafalino ist eine kleine Nebenbucht der Cala Morlanda im Osten der spanischen Baleareninsel Mallorca. Sie befindet sich im nordöstlichen Teil des Gemeindegebietes von Manacor. Lage und Beschreibung Die felsige Bucht von en Rafalino bildet den südwestlichen Teil der Cala Morlanda, eines Meereseinschnitts südlich des Touristenortes S’Illot – Cala Morlanda. Sie schließt im Südosten mit dem Kap Punta Rasa ab. Das Hinterland, das Gebiet von sa Gruta, ist kaum bebaut. Hinter dem Strand an der Westseite der Bucht steht die Ruine eines kleinen, mittlerweile halb eingefallenen Gebäudes, das an einen Bootsunterstand erinnert. Benannt ist Caló d’en Rafalino nach den wenigen Gebäuden von Can Rafalino an der Straße von der Cala Morlanda ins Landesinnere. An der westlichen Seite der Caló d’en Rafalino befindet sich ein etwa 20 Meter langer Strand. Die Sandfläche oberhalb der Wasserlinie ist in manchen Jahren, wie beispielsweise im Jahr 2008, fortgespült, in anderen Jahren bis zu 15 Meter breit. Auf einer Breite von 5 Metern bis zu den ersten Büschen wechseln sich auf leicht ansteigendem Gelände Felsen und kleinere Steine ab. Eingerahmt wird der Meereseinstieg durch niedrige Klippen. Der Strand wird nur von wenigen Badegästen aufgesucht. Es wird auch nackt gebadet. Zugang Von der Hauptstraße MA-4023 zwischen Cala Millor und Porto Cristo zweigt am Kilometer 2,8 die Straße Camí de Cala Morlanda östlich in Richtung Meer zur Siedlung Cala Morlanda an der gleichnamigen Bucht ab. Von dort führen mehrere Pfade in Richtung Südwesten nahe der Küste entlang, auf denen man nach etwa 400 Metern zur Bucht von en Rafalino gelangt. Literatur Bartomeu Amengual Gomila: Mallorcas Küsten aus der Luft. Ausführlicher und praktischer Reiseführer mit Luftaufnahmen von Mallorcas Küsten. 6. Auflage. Editorial GeoPlaneta, Barcelona 2000, ISBN 84-08-01821-3, Cala Petita – Cala Morlanda, S. 72 (spanisch, Originaltitel: Aeroguía del litoral de Mallorca. Übersetzt von Gabriele Grauwinkel und Susanne Pospiech). Miguel Ángel Álvarez Alperi: Umfassender Strandführer Mallorca + Cabrera. 1. Auflage. Ediciones El Cohete, Gijón 2001, ISBN 84-87933-08-4, Platja Caló d’En Rafalino, S. 121. Belén Menéndez Solar: Guía de Playas de Mallorca. 1. Auflage. Ediciones El Cohete, Gijón 2008, ISBN 978-84-87933-11-0, Caló d’En Rafalino, S. 92 (spanisch). Belege Manacor Turístic: Umweltatlas Manacor, Ajuntament de Manacor / Delegació de Turisme / Delegació de Medi Ambient 2008 Weblinks Strandbeschreibung (kastilisch)
Can Prunera

Museu modernista Can Prunera ist ein Museum für die Kunst des Jugendstils in der Gemeinde Sóller auf der Baleareninsel Mallorca. Das von der Stiftung Fundació Tren de l’Art (Stiftung der Eisenbahngesellschaft Ferrocarril de Sóller) unterhaltene Museum wurde Ende August 2009 nach umfangreichen Restaurierungsarbeiten am Gebäude eröffnet und befindet sich in der 1909 bis 1911 erbauten Jugendstil-Villa Can Prunera der ehemaligen Textilfabrik von Sóller. Die Kunstbestände des Museums umfassen verschiedene Epochen, Ausdrucksformen und Stilrichtungen der Kunstgeschichte. Der Rundgang durch die Ausstellung zeigt Jugendstilmalerei aus dem ersten Drittel des 20. Jahrhunderts, unter anderem mit Landschaftsbildern von Rusiñol, Sureda oder Meifrén. Zu sehen sind auch Werke von Picasso, Joan Miró, Munch, Juan Gris, Magritte, Man Ray, Lucio Fontana, Openheim, Vostell, Penck, Rebecca Horn und Calatrava. Die ausgestellten Werke sind im Besitz der 2006 gegründeten Stiftung Fundació Tren de l’Art und der Kunstsammlung Coŀlecció d’Art Serra. Quellen Webseite Illes Balears Weblinks Official Website Einzelnachweise
Castle of Capdepera

The Castle of Capdepera is a walled fortress located in the Spanish municipality of Capdepera, on the island of Mallorca. It is one of the largest castles on the island. Its construction began in 1310, but in the fourteenth century it was rebuilt on the remains of a Muslim village. History The Castle of Capdepera is important to the island as it was from here that the surrender of Menorca, the island neighbouring Majorca in the Balearic archipelago, was accomplished. King James I of Aragon, having conquered Majorca, decided he needed his troops for the future conquest of Valencia. He devised a ploy to deceive the Muslims residing on Menorca and cause them to surrender. To do this, he ordered a large number of bonfires lit in Capdepera so that they were visible from the neighbouring island. This was to make the Saracen Menorcans believe that a large army had camped there and were preparing to invade Menorca. The ruse worked. So finally, at this very castle, James I signed the Treaty of Capdepera, through which the Menorcan Muslims were allowed to remain there in submission to the King of Aragon under tribute. The first construction of a fortress on this site was by Romans. It was later enlarged by the Moors. It was destroyed during Christian invasions but they later constructed another structure in the same location in the fourteenth century. King James II (1285–1295) having already founded the town of Capdepera in 1300 [?], ordered the population of the area, which had been scattered, to build the walled enclosure surrounding one of its watchtowers now known as Miquel Nunis. Its strategic location on a hill allowed them to view the adjacent lands and sea channel separating the two islands. The castle was occupied by military troops up to 1854 when it was abandoned. From then until 1983 it was under private ownership. At that time the owners donated it to the Capdepera Town Council. In 2000 the council organized a celebration of the 700th year since the founding of the castle. It remains open for tourist viewing throughout the year. See also Cuevas del Drach References External links Official Website Spanish castles (CastillosNet) Castle Inventory on Ideal Spain
Капдепера (замок)

Замок Капдепера (кат. Castell de Capdepera) — замок в муниципалитете Капдепера, Мальорка, Испания. Стоит на горе на северо-востоке острова в 2,5 км от берега пролива, который разделяет Мальорку и Менорку. Построен в XIV веке. История В древние времена территория принадлежала местным жителям, которые селились на склонах гор в этой местности. В X веке мавры построили здесь укрепления, от которых сохранилась лишь нижняя часть башни. В 1229 году укрепления захватил король Арагона Хайме I. В 1231 году в башне было подписано Капдеперское соглашение, по которому Менорка отошла во владение Хайме I. В 1300 году Хайме II построил здесь крепость, внутри которой основал поселение. Сначала планировалось 50 зданий различного назначения и 200 жителей. Поэтому Капдепера — это скорее укреплённое селение, чем замок. В 1342 году были построены стены и ворота. В 1386 году завершили сооружение башен. В XVI—XVII веках на остров регулярно нападали пираты. На этот период пришёлся расцвет поселения. В конце XVII века поселение разрослось за пределы крепости, а в XVIII веке, после реорганизации обороны острова, население переселилось в более приспособленные места. В крепости был оставлен только гарнизон. В 1983 году замок перешёл во владение муниципалитета. Описание Крепость расположена на горе высотой 130 м над уровнем моря на северо-востоке острова. С этого места видны несколько ближайших бухт и пролив между Мальоркой и Меноркой. Замок находится на пологом склоне горы, в плане имеет треугольную форму. Главная башня, возведённая маврами, расположена немного ниже вершины. На более старой нижней части башни, которая имеет квадратную форму, стоит коническая верхняя часть. На севере замка расположена церковь Виргин де ла Эсперанса, которая приобрела нынешний вид в XVIII веке. На её плоской крыше расположена дозорная и артиллерийская площадка. Так как в крепости отсутствуют источники воды, неподалёку от церкви была построена цистерна. На восточной стене расположены Башня Рога и Башня Дамы, на южной стене — Туманная Башня, Башня Короля Хайме и Башня Береговых жителей. Главные ворота замка были расположены в Башне Короля Хайме, а в XVII веке были построены новые ворота — между башнями Дамы и Туманной. В Башне Рога и над обеими воротами расположены машикули. В настоящее время внутри крепостных стен из всех домов сохранились только Дом губернатора XIX века и Дом Дамы у одноимённой башни. Фотогалерея Литература Miquel Dolç. Gran Enciclopèdia de Mallorca. — Palma: Promomallorca. — Т. 3. — 107 с. Catalina Garau, Bernat Oliver. Castell de Capdepera. — BAHIA industiagrafica. — 7 с. Ссылки Капдепера — Capdepera, Мальорка, Испания // Мир замков (рус.). Дата обращения: 11 июня 2011. Архивировано из оригинала 10 мая 2012 года. Capdepera Castle (англ.). Дата обращения: 11 июня 2011. Архивировано 14 мая 2012 года.
Castell de la Punta de n'Amer

El Castell de la Punta de n'Amer (anomenat es Castell entre els veïns del poble) és una torre fortificada que es troba a la Punta de n'Amer, al terme de Sant Llorenç del Cardassar (Mallorca). Està situada a uns 35 msnm i fou construïda en la darrera dècada del segle xvii. Constituí, juntament amb el Fortí de Cala Llonga, la principal estructura defensiva del Llevant de Mallorca. Descripció És situada a la Punta de n'Amer, el cap més prominent de tota la regió, de la qual domina totes les visuals. A despit del seu nom, no es tracta d'un castell ans d'una torre fortificada, de planta quadrada, alçada a plom respecte dels angles i amb els paraments atalussats. Està revoltada d'un fossat, que conté un aljub, i l'accés a l'interior és per un pont llevadís. Dins la primera planta hi ha les cambres dels torrers i una cuina amb xemeneia. Una escala de caragol condueix a la planta superior, que no és d'obra ans és un altell o enteixinat sostengut per un embigat. Per la mateixa escala s'accedeix a la terrassa, que està tota entrispolada. El parapet té vuit canoneres i quatre espilleres apaïsades que permeten la defensa del peu dels murs, del fossat i del glacis. Història El virrei Lluís Vic ja exposà el 1585 la necessitat de construir una torre a la Punta, però la universitat de Manacor (llavors Sant Llorenç formava part administrativament de Manacor) va jutjar que no era necessària perquè no en podia assumir el cost. Joan Binimelis, ideador del sistema defensa de la costa de Mallorca, insistí en la necessitat de construir-la, però el 1617 una nova proposta del Gran i General Consell tornà a no donar fruits. No va ser fins al 1693 que el projecte no començà. S'encomanà a l'enginyer militar Martín Gil de Gaínza, i 1696 ja havien acabat les obres. Aquell mateix any es nomenaren els primers torrers, que reberen sis espingardes, sis mosquets i dos canons de bronze. Pocs anys més tard hom envià tropa muntada a la nova fortalesa, i calgué habilitar un enteixinat per poder-la estatjar. El 1724 les curenyes o afusts dels canons estaven podrides i calgué baratar-les; també calgué reparar el pont llevadís i la xemeneia. El 1765 es decideix de fer un aljub dins el fossat, perquè els torrers no disposaven de cap sistema d'emmagatzematge i havien d'anar a cercar l'aigua enfora. Amb la Conquesta d'Algèria el 1833, els perills per mar havien disminuït considerablement, i la vigilància de la costa deixà de ser tan prioritària. Bartomeu Bujosa i Francesc Fernàndez, els torrers, s'integraren l'any 1852 dins el nou Cos de Torrers de l'estat. Aquell mateix any es retiraren els canons. El 1857, l'exèrcit la cedí a l'estat, que la subhastà i l'adqurí Pere Orlandis i Despuig. Tot i que la pirateria barbaresca, la menaça perquè es va construir, havia desaparegut, la fortalesa continuava a ser un element útil per la defensa de la costa d'altres d'enemics. Així, durant la Guerra d'Espanya i la Segona Guerra Mundial s'hi instal·là un observatori . El 1996 va ser restaurada i museïtzada. Galeria d'imatges Referències Enllaços externs Informació al web de l'Ajuntament
Castillo de Amer

El castillo de la Punta de Amer es una torre fortificada que se encuentra en el municipio español de San Lorenzo del Cardezar, Mallorca, en la Punta de Amer, que es una zona declarada como especialmente protegida.​ La torre es una estructura cúbica rodeada por un foso y construida con sillares de arenisca. Se encuentra situada a unos 35 metros de altitud y se construyó hacia finales del siglo XVII. A la parte superior se accede por una escalera de caracol de piedra. Véase también Bienes de interés cultural de San Lorenzo del Cardezar Bienes de interés cultural de las Islas Baleares Referencias
Posada de la Cartoixa

La posada de la cartoixa, dit també Cal Comte d'Espanya, és una casa senyorial de Palma, situada al carrer de la Portella. És un edifici d'origen gòtic que, al segle xvii, era de la família Gual Sanglada. El 1626 passà a la comunitat de la Cartoixa de Valldemossa, que la convertiren en la seva posada a la ciutat; el 1732 hi dugueren a terme una gran reforma, que la dotà d'un aspecte barroc. El 1836, els bens dels cartoixans foren desamortitzats, i l'edifici fou adquirit pel compte d'Espanya, d'origen francès. Destaca el portal barroc, senzill i auster, amb un frontó corbat trencat. Els elements en forma d'estípit li confereixen un toc manierista. Tot el conjunt és rematat per la imatge de sant Bru, fundador de l'orde dels cartoixans. Just davall la imatge, sobre la llinda de la porta, hi ha l'escut de la Cartoixa de Valldemossa. Compta amb un pati petit, precedit per un vestíbul amb un enteixinat de fusta sostingut per dos arcs rebaixats. Una de les restes més antigues del casal és l'escala de dos rams, adossada a la pared. Referències
Can Espanya-Serra

Can Espanya, dit també Can Espanya-Serra, és un casal senyorial de Palma d'estil neogòtic situat al carrer de la Portella. L'actual edifici s'alça sobre un antic casal gòtic que l'any 1576 era propietat de Pere de Sala. Al segle xvii va passar a ser propietat de la família Guaita, i els segles xviii i xix va ser habitada pels Serra, una família molt reconeguda, amb membres com Bonaventura Serra i Ferragut (1728-1784), erudit, investigador i escriptor, destacat membre de la il·lustració a Mallorca. Per matrimoni de Josepa Serra i Colubí amb Enric d'Espanya i Trullols, l'edifici va passar per herència als Espanya, que l'any 1892 alçaren una casa completament nova, d'estil neogòtic; les obres acabaren el 1900. Més endavant, a mitjan segle xx, fou remodelat i convertit en l'Hostal Isabel II. Posteriorment, ha estat rehabilitat com a edifici d'habitatges plurifamiliar. L'edifici es distingeix per la seva original façana d'estil neogòtic, que té caps de figures mitològiques, d'al·legories religioses i d'altres iconografies simbòliques: en total hi ha vint-i-vuit carasses, com la Fe, el déu Mercuri i Medusa, a més de bisbes i reis. A la cantonada més a prop de la Portella hi ha un rellotge de sol molt singular, portat per un àngel en posició hieràtica; a més, té un filacteri amb aquest text: Ultima multis ('la darrera [hora] per a molts'). L'interior té un pati neogòtic amb arcs rebaixats i amb una notable escala amb barana constituïda per setze plafons amb motlures i relleus. Referències