NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Illa de la Quarantena

L'illa de la Quarantena és un illot situat a l'interior del Port de Maó amb una extensió de 10.000 m² i un perímetres de 500 metres. Aquest illot va ser el primer llatzaret de Menorca, ben proper a l'antiga Península de Sant Felipet on més tard es construiria el llatzaret general i, per tant, es convertiria en illa. Aquest primer llatzaret prèviament se l'anomenava la Illeta per la seva diminuta extensió i actualment també se la coneix amb el nom d'Illa Plana, però a partir de 1490 se l'anomenà l'Illa de la Quarantena perquè començà a ser destinada a expurgar gèneres, incinerar robes de passatgers i tripulants de vaixells infectats, i per dipositar-hi les mercaderies que devien ser orejades abans de ser desembarcades a Maó. Aquest llatzaret fou construït en època anglesa, quan aquests feien construccions molt simples i provisionals per protegir les mercaderies i els guardes de sanitat. Aquestes construccions provisionals van ser substituïdes en finalitzar l'ocupació anglesa per a una construcció de dos cossos i un sol pis, la qual es conservà fins ben entrat el segle xx, quan fou enderrocat per a construir-hi unes instal·lacions militars. El Llatzaret de Maó havia d'acollir les naus o vaixells amb destinació a qualsevol costa espanyola, que fossin sospitosos de transportar un perill sanitari i que arribés des de qualsevol punt. Fins i tot, les naus provinents d'Amèrica i amb destí a la costa del cantàbric també havien de passar per l'Illa de la Quarantena, tot i així, aquesta era una excepció, ja que les naus procedent d'Amèrica no eren vistes com una amenaça degut al llarg viatge i, per tant, efectuaven com a màxim, quarantenes d'observació curtes que consistien només a deixar el vaixell en roda abans d'entrar al port i desembarcar, sempre que no es produís cap incident sanitari. Tanmateix, cada vegada hi havia unes normatives internacionals sanitàries més rigoroses, fet que produí l'any 1842 la inauguració d'un nou llatzaret general per tal d'atendre les necessitats sanitàries procedents de l'Atlàntic. Aquest llatzaret se situà a les illes de San Simón i San Antonio a la ria de Vigo. Mr. John Armstrong durant la primera de les dominacions angleses de l'illa de Menorca (1708-1756) va escriure un llibre titulat La Historia de la Isla de Menorca publicat a Londres els anys 1752 i 1756. En aquest llibre Mr. Armstrong ja fa referència a l'Illa de la Sang i a l'Illa de la Quarantena com unes illes amb activitat sanitària al port de Maó durant el segle xviii. Bibliografia Vidal Hernández, Josep M. El llatzaret de Maó, una fortalesa sanitària Institut Menorquí d'Estudis. 2002. El Lazareto de Mahón. Club Marítimo de Mahón, Separatas de la revista de difusión social. Fundació Rubió i Tudurí, Andrómaco. Editorial Menorca S.A. Novembre 1995. El Lazareto de Mahón. F. Moll Coll. El Lazareto de Mahón en 1917. Continuación de la reforma sanitària en Espanya. Imp y encuadernación de Valentín Tordesillas. Madrid 1917.
Illa de la Quarentena

L’Illa de la Quarentena ist eine kleine Mittelmeerinsel. Sie liegt am Eingang der Einfahrt zum Hafen von Maó im nordöstlichen Teil der spanischen Baleareninsel Menorca. Sie hat eine Fläche von rund 10.000 m² und ist auch unter dem Namen Illa Plana (deutsch: Flache Insel) bekannt. Geschichte Um ihre Stadt und die Insel vor den damals in Europa wütenden Pestepidemien zu schützen, beschloss die Inselverwaltung im 13. Jahrhundert, dass sich vor dem Betreten der Insel alle ankommenden Reisenden isoliert in einem eigens dafür errichteten Lazarett aufhalten müssen. Von dieser Regelung leitet sich der Begriff Quarantäne in der Bedeutung des Inselnamens L’illa de la Quarentena ab, der in Aufzeichnungen von 1490 erstmals erwähnt wurde. Eine weitere historische Quelle berichtet davon, dass neben der Besatzung auch Waren auf der Insel isoliert wurden und erst nach dreißig, später nach vierzig Tagen an Land gebracht werden durften. 1842 wurde ein komplett neues, den gesundheitlichen Bedürfnissen angepasstes Lazarett auf der Insel errichtet. 1993 wurde die Insel Illa de la Quarentena zum Biosphärenreservat erklärt und in die Vereinbarungen der UNESCO aufgenommen. Der Schwerpunkt liegt dabei auf dem Schutz einzelner Landschaftsteile und Naturdenkmale. Die Insel ist auch Nistplatz seltener Vogelarten wie zum Beispiel des Balearensturmtauchers, sowie des Fischadlers (Pandion haliaetus) und der Sturmschwalbe (Hydrobates pelagicus). Literaturhinweis Der schottische Arzt und Schriftsteller John Armstrong, der während der englischen Herrschaft von 1708 bis 1756 zeitweise auf der Insel Menorca lebte, verfasste ein Buch mit dem Titel: Historia de la Isla Menorca (Die Geschichte der Insel Menorca). Veröffentlicht wurde die erste Auflage in englischer Sprache in London 1752 und 1781 folgte eine zweite überarbeitete spanische Version. In diesem Buch beschreibt Armstrong neben anderem die Illa de la Quarentena und die Tätigkeiten der Hafen- und Gesundheitsbehörden von Menorca während des 18. Jahrhunderts. Siehe auch Inseln im Verwaltungsgebiet Menorca Quellen John Armstrong: Histoire naturelle et civile de l'ìsle de Minorque. Traduite sur la deuxieme edition angloise. Amsterdam/Paris 1769 John Armstrong: Historia civil, y natural de la isla de Menorca. Colección: Biblioteca de las Islas Baleares, 1781, ISBN 978-84-9862-215-7. Vidal Hernández: El llatzaret de Maó, una fortalesa sanitària. Institut Menorquí d’Estudis, 2002. El Lazareto de Mahón. Club Marítimo de Mahón, Separatas de la revista de difusión social. Fundació Rubió i Tudurí, Andrómaco. Editorial Menorca S.A. Novembre 1995. El Lazareto de Mahón en 1917. Continuación de la reforma sanitària en Espanya. Editorial Valentín Tordesillas, Madrid 1917.
Isla de la Cuarentena

La isla de la Cuarentena (en catalán illa de la Quarantena) es un islote español situado en el interior del puerto de Mahón (Menorca). Tiene una extensión de 10 000 m² y un perímetro de 500 metros. Este islote fue el primer lazareto de Menorca, muy próximo a la antigua península de San Felipe, dónde más tarde se construiría el lazareto general y que, por tanto, se convirtió en isla (la actual isla del Lazareto). Inicialmente, la isla de la Cuarentena era conocida como La Isleta, por su poca extensión, y actualmente también se la conoce con el nombre de isla Plana. Fue a partir de 1490 cuando se la empezó a ser conocida como la isla de la Cuarentena, porque en ella se expurgaban géneros, se incineraban ropas de los pasajeros y tripulantes de los barcos con infectados, y también en esta isla se depositaban las mercancías que debían ser oreadas antes de ser desembarcadas en Mahón. El lazareto de la isla de la Cuarentena fue construido en época británica, cuando estos hicieron construcciones muy simples y provisionales para proteger las mercancías y para cobijar a los guardas de las instalaciones. Estas construcciones provisionales fueron sustituidas al finalizar la ocupación británica por una construcción de dos cuerpos y un solo piso, la cual se conservó hasta bien entrado el siglo XX, cuando fue demolido para construir unas instalaciones militares. El lazareto de Mahón tenía por función acoger las naves o barcos con destino a cualquier costa española que fueran sospechosos de constituir un peligro sanitario. La isla de la Cuarentena y sus diversas edificaciones cumplieron funciones sanitarias desde 1490 hasta la entrada en funcionamiento del lazareto marítimo, el primero en España, de la cercana isla del Lazareto, tras la Guerra de la Independencia. John Armstrong, durante el primer dominio británico de Menorca (1708-1756), escribió un libro titulado Historia de la Isla de Menorca publicado en Londres los años 1752 y 1756. En su libro Armstrong ya hace referencia a la isla de la Sangre y a la isla de la Cuarentena como unas islas con actividad sanitaria en el puerto de Mahón durante el siglo XVIII. Bibliografía Vidal Hernández, Josep M. (2002). El llatzaret de Maó, una fortalesa sanitària. Instituto Menorquín de Estudios. «El Lazareto de Mahón». Club Marítimo de Mahón, separatas de la revista de difusión social (Editorial Menorca). 1995. Moll Coll, F. El Lazareto de Mahón. El Lazareto de Mahón en 1917. Continuación de la reforma sanitaria en España. Madrid: Valentín Tordesillas. 1917. Enlaces externos El lazareto de Mahón Archivado el 16 de julio de 2011 en Wayback Machine. (incluye extractos de Los grandes puertos de las Baleares, de Joan Alemany, y La ciudadela de los fantasmas. Lazaretos y protección sanitaria en el mundo moderno, de Enrique Perdiguero Gil y Josep M. Vidal Hernández.
Île de la Quarantaine (Minorque)

L'Île de la Quarantaine (en catalan illa de la Quarantena) est un îlot espagnol situé à l'intérieur du port de Mahón (Minorque). Il mesure 10 000 m² et son périmètre est de 500 mètres. Cet îlot a été le premier lazaret de Minorque, très proche de l'ancienne péninsule de San Felipe, où plus tard serait construit le lazaret général et qui pour cette raison fut converti en île (l'actuelle Île du Lazareto). Initialement, l'île de la Quarantaine était connue comme L'Îlot, pour sa petite taille, et actuellement il est également appelé île Plate. C'est à partir de 1490 qu'il fut dénommé l'île de la Quarantaine, parce qu'on y désinfectait des articles, on y incinérait des vêtements de passagers et membres d'équipage des bateaux transportant des malades, et c'est aussi là qu'étaient déposées les marchandises qui devaient être aérées avant d'être débarquées à Mahón. Le lazaret de l'île de la Quarantaine a été bâti à l'époque britannique, lorsque ceux-ci ont fait des bâtisses très simples et provisoires pour protéger les marchandises et pour abriter les gardes des installations. Ces constructions provisoires ont été remplacées, à la fin de l'occupation britannique, par un ensemble de deux corps de bâtiment d'un seul étage, qui fut conservé jusqu'au XXe siècle, où il a été démoli pour bâtir des installations militaires. Le lazaret de Mahón avait pour fonction d'accueillir les navires ou bateaux se dirigeant vers n'importe quelle côte espagnole, s'ils étaient soupçonnés de constituer un danger sanitaire. L'île de la Quarantaine et ses divers bâtiments ont rempli des fonctions sanitaires depuis 1490 jusqu'à l'entrée en fonctionnement du lazaret maritime, le premier en Espagne, sur l'île proche du Lazareto, après la Guerre d'Indépendance. Pendant la première domination britannique de Minorque (1708-1756), John Armstrong a écrit un livre intitulé Histoire de l'Île de Minorque publié à Londres en 1752 et 1756. Dans ce livre Armstrong fait déjà référence à l'île du Sang et à l'île de la Quarantaine comme des îles ayant une activité sanitaire dans le port de Mahón pendant le XVIIIe siècle . Voir aussi Bibliographie Josep M. Vidal Hernández, El llatzaret de Maó, una fortalesa sanitària, Instituto Menorquín de Estudios, 2002 « El Lazareto de Mahón », Club Marítimo de Mahón, separatas de la revista de difusión social, Editorial Menorca,‎ 1995 F. Moll Coll, El Lazareto de Mahón El Lazareto de Mahón en 1917. Continuación de la reforma sanitaria en España, Madrid, Valentín Tordesillas, 1917 Notes et références Liens externes Portail des îles Baléares Portail des îles
Illa Plana

Illa Plana – wyspa na Balearach, położona w ujściu portu w Maó we wschodniej Minorce, obok Illa del Rei i Illa Llatzaret. W przeszłości odbywała się tu kwarantanna. Bibliografia Maó i Wschodnia Minorka: Wokół portu. W: Majorka i Ibiza. Warszawa: Mediaprofit, 2007, s. 218, seria: Podróże marzeń. ISBN 978-83-60174-76-0.
Castell de Bendinat

El Castell de Bendinat és un edifici historicista del segle xix que es troba a la localitat homònima, a l'illa de Mallorca. Fou construït el segle xix per Pere Caro i Sureda, Marquès de la Romana, en un estil neogòtic que imita els grans castells centreeuropeus. Actualment acull un hotel. El Castell de Bendinat és el resultat d'una reforma total de les cases de la possessió de Bendinat el segle xix, la qual té els orígens en una alqueria islàmica on es diu que el Rei en Jaume dinà quan es disposava a emprendre el Setge de Madîna Mayûrqa. La llegenda diu que, acabat de menjar, el rei sentencià Bé hem dinat, i d'aquí en vendria el nom. En realitat, es tracta d'un dels nombrosos derivats de l'àrab ibn. La possessió, que havia estat de la família Burgues d'ençà del segle xv, passà per herència als Sales el segle xvii i al Marquès de la Romana el segle xix, també per herència. A la mort de son pare, Pere Caro Álvarez de Toledo (1829-1888) heretà la propietat i, juntament amb la seva esposa hongaresa Elisabeth Széchenyi Zichi-Ferraris, impulsà la conversió de les cases de la possessió en castell d'estil neogòtic. Les obres començaren després de 1855 i el 1867 ja estaven acabades. La nova i sumptuosa residència fou la més preuada pels marquesos, tal com recull l'Arxiduc. No obstant això, pocs anys després de la inauguració del castell els marquesos es traslladaren a viure fora de Mallorca després de vendre totes les propietats a l'illa, possiblement per motius polítics, puix que el marquès era un actiu militant carlí. El nou castell, amb tota la possessió, fou venut el 1876 a Joana-Adelaida Dameto i de Verí, futura comtessa de Peralada i esposa de Ramon Despuig i Fortuny, qui l'any 1884 esdevindria comte de Montenegro. L'any 2005 els Trullols, els propietaris, varen vendre el castell, ja amb poques terres després de totes les parcel·lacions del segle xx, a la Fundación Astroc, que hi ha impulsat activitats culturals, especialment d'exposicions artístiques. També acull un hotel. Referències Enllaços externs Pàgina web del castell
Castell de Bendinat

Castell de Bendinat (hiszp. Castillo de Bendinat) – miejscowość w Hiszpanii, na Balerach, na Majorce, w comarce Serra de Tramuntana, w gminie Calvià. Według danych INE z 2005 roku miejscowość zamieszkiwało 447 osób. Numer kierunkowy to +34.
Ciudad Deportiva Antonio Asensio

La Ciudad Deportiva Antonio Asensio es un complejo deportivo del Real Club Deportivo Mallorca, situada en el término municipal de Palma de Mallorca (Baleares) España. A la altura del kilómetro 8 de la carretera Ma-11. Instalaciones Las instalaciones de la ciudad deportiva disponen desde su creación, en 1998, de cuatro campos de fútbol reglamentarios, de hierba natural, de 7.140 metros cuadrados (105 x 68) cada uno además de cuatro parcelas, de 665 metros cuadrados cada una para entrenamientos de porteros. Se complementan con diversos vestuarios amplios y modernos, un completo gimnasio, piscina terapéutica climatizada, hidromasajes, sauna, zona médica, sala de prensa, club Social, despachos deportivos, seguridad y transporte, que la convierten en una ciudad deportiva de máximo nivel. Varios equipos, como el Inter de Milán o la Selección Alemana, han realizado concentraciones en estas instalaciones. Futuro Ahora, el club ha iniciado las obras de una nueva tribuna​ que podrá albergar entre 1200 y 1400 personas. Bajo ellas, se situarán nuevos vestuarios y aseos, además de un gimnasio y una sala de masajes. En una segunda fase se construirá una residencia​ con capacidad para 28 jóvenes futbolistas, y se pondrá en marcha un restaurante. Un aparcamiento con capacidad para 700 vehículos, un campo de arena para la recuperación de los jugadores y una pequeña nave que guardará el material de entrenamiento completan esta importante reforma de la Ciudad Deportiva, que estará finalizada a mediados de 2010. Con ella, el club isleño podrá presumir de poseer una de las mejores instalaciones de Primera División. Referencias Enlaces externos Información en la web oficial del RCD Mallorca Proyecto de ampliación de la Ciudad Deportiva Antonio Asensio
Illa Conillera

Die Illa Conillera ist eine unbewohnte Insel an der Nordwestküste der spanischen Insel Ibiza. Die Insel ist auch als Conejera oder Sa Conillera bekannt. Beschreibung Conillera hat eine Fläche von ungefähr 100 Hektar und ist von Norden nach Süden 2,1 km lang. Sie besitzt eine längliche Form und hat zwei Buchten in der Mitte. Durch die Buchten entstand eine Landenge, die an der engsten Stelle nur 222 m breit ist. An der Ostseite der Insel befindet sich außerdem eine kleine Insel namens Escull de Sa Conillera. Der Leuchtturm auf Illa Conillera wurde 1857 erbaut. Der weiße Turm befindet sich über einem runden Gebäude, dieses wurde im Jahr 1908 mit zwei seitlichen Räumen erweitert. Er befindet sich am nordwestlichen Ende der Insel und ist 18 Meter hoch. Unter normalen Bedingungen hat das Licht eine Reichweite von 18 Seemeilen (33 km). Seit 1971 wird er automatisch betrieben. Die Insel ist als Naturschutzgebiet ausgewiesen, unbewohnt und darf nicht betreten werden. Als Besonderheit gilt die hier lebende türkisfarbene Unterart der Pityusen-Eidechse (Podarcis pityusensis carlkochi). Weblinks Einzelnachweise
Illa Conillera

Illa Conillera is an island of the north west seaboard of the Spanish island of Ibiza. The island is also known as Conejera or Sa Conillera. The island is 6.1 kilometres (3.8 mi) west of the town of Sant Antoni de Portmany and is one of the smaller islands of the Balearic archipelago. Description The island has an area of approximately 100 hectares (250 acres) and is an elongated shape running north to south of a distance of 2.1 kilometres (1.3 mi). The island is mostly surrounded by deep water with a steep coastal perimeter. Lighthouse The lighthouse on Illa Conillera was built in 1857. The tower sits above a circular building, the two rooms to the side are extensions added to the main structure in the year 1908. It is at the north west end of the island and the lantern is 85 metres (279 ft) above sea level. Under normal condition the light has a range of 18 nautical miles (33 km; 21 mi). The appearance of the light is of a group of four bright flashes every 20 seconds. During the day the lighthouse is seen as an 18 metres (59 ft) tall white washed tower. Ecology Flora The land is rocky and arid which supports very little vegetation apart from such shrubs and herbs as Rosemary, Thyme and Rue, which grow in abundance here. The island is also sparsely covered with Mastic, Stunted pines and Juniper (Sabina), many of which the wind has beaten into shrubby forms which dot this harsh landscape with green patches. Fauna There have been several endemic species recorded as living on the island. There is a type of cicada, whose monotonous, rattle snake like chirping can be heard all over the island. There is also a sub-species. of the Ibizan wall lizard on the island. It is also home to a colony of the endangered bird of prey called Eleonora's falcon. The island also has a large population of gulls and cormorant. By far the most numerous inhabitants of the island are the rabbits from which the island gets the name Rabbit Island. The Hannibal legend There is a legend attached to the island that claims that the Carthaginian General Hannibal was born on the island. The story is that Hannibal's father Hamilcar Barca and his wife were aboard a warship and as they passed around the coast of Ibiza they were caught out by a particularly bad storm. Hamilcar ordered his captain to find a safe haven to ride out the storm. The ship sought shelter in an inlet on the south side of the island. Hamilcar's heavily pregnant wife was taken ashore and the party took shelter in a cave within the cliffs of the island. Within a short time, and at the will of the gods, Tanit and Bes, she gave birth to Hannibal. The cave on the southern side of the island is called sa Casa d'Annibal to this day. Pirates Several years ago three skeletons were found on the islands. They were carbon dated to the early part of the sixteenth century and are believed to be the remains of pirates who had been taken to the island for execution. One of the skeletons had a lead bullet lodged in his spine whilst the other two showed signs of other torture. One of the torture victims had been beheaded, but his skull appeared nowhere on the island. References
Isla Conejera (Ibiza)

Conejera (Conillera en catalán) es un islote situado en el extremo occidental de la isla de Ibiza, a la altura de San Antonio. Pertenece al municipio español de San José, en las Islas Baleares. Descripción Tiene una superficie de aproximadamente 1,00 km² y un faro. La isla, que está deshabitada, está situada al oeste de la de Ibiza.​ En la costa sur se encuentra el islote de Bosc. La manera más fácil de llegar es mediante una embarcación pequeña desde el puerto de San Antonio, con aproximadamente una hora de recorrido. La isla aparece descrita en el sexto volumen del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar de Pascual Madoz,​ en una entrada que parece mezclar la isla Conejera ubicada al este de Ibiza con la Conejera perteneciente al archipiélago de Cabrera. Referencias Bibliografía Madoz, Pascual (1847). «Conejera». Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar VI. Madrid. Wikidata Q115624375. Enlaces Mapas Mapa
Sa Conillera

Sa Conillera est un îlot situé à l'ouest de l'île d'Ibiza dans l'archipel des îles Baléares. Situation et dimensions D'une dimension d'1 km2 (100 ha), l'îlot a une longueur de 2,1 km et une largeur maximale de 700 m. Il se trouve à environ 1 km des côtes d'Ibiza et à 6,1 km à l'ouest de station balnéaire de Sant Antoni de Portmany. Il dépend administrativement de la commune de Sant Josep de sa Talaia. Au sud, se trouve l'îlot des Bosc. Description L'îlot est inhabité. Un phare a été construit en 1857 sur la côte nord-ouest de l'îlot. Les deux constructions annexes ont été bâties en 1908. La forme de Sa Conillera peut faire penser à un crocodile. Notes et références Portail des îles Portail des îles Baléares
Ilha de Conejera (Ibiza)

Conejera (Conillera em catalão) é uma ilhota situada no extremo noroeste da Ilha de Ibiza, na altura do município de San José, na Espanha, na província e comunidade autónoma das Ilhas Baleares, tendo uma área de superfície de 7,29 km² e um farol. Atualmente, está desabitada. Na costa sul, se encontra a Ilhota de Bosc.
Illa de sa Conillera

Illa de sa Conillera är en ö i Spanien. Den ligger i regionen Balearerna, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Arean är 1,4 kvadratkilometer. Terrängen på Illa de sa Conillera är platt. Öns högsta punkt är 59 meter över havet. Den sträcker sig 2,3 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,2 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Letiště Menorca

Letiště Menorca (španělsky Aeropuerto de Menorca, katalánsky Aeroport de Menorca) je mezinárodní letiště (ICAO: LEMH, IATA: MAH) v Maó-Mahónu, hlavním městě španělského ostrova Menorca. Jedná se o mezinárodní letiště se spojením jak na ostatní Baleárské ostrovy, tak na španělský poloostrov a také do několika evropských zemí: především Velké Británie, Francie, Německa a Itálie. Nachází se 4 km od města Maó-Mahón. V roce 2017 tímto letištěm prošlo 3 434 615 cestujících, bylo uskutečněno 30 293 letových operací a přepraveno 1 474 tun zboží.​ Historie letiště Letiště mělo původně stát v Ciutadelle, zdejší chovatelé krav se však obávali, že jim hluk z letadel bude skot plašit. Lobbovali proto za otevření letiště v Maó-Mahónu. Letiště bylo otevřeno 24. března 1969, kdy byly všechny civilní služby převedeny ze sousedního letiště v San Luis, které nyní slouží jako letecká škola. Dne 14. září 2006 došlo k částečnému zřícení střechy v nové části terminálu, která prošla stavební prací. Havárie mohla být způsobena nárůstem hmotnosti dešťové vody. Trosky dočasně uvěznily 20 lidí a zranily tři pracovníky. Před začátkem sezóny roku 2008 byla dokončena velká oprava letiště. Letiště má 16 gatů, z nichž 5 je propojeno pomocí nástupních mostů do hlavní terminálové budovy. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Aeropuerto de Menorca na španělské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Menorca na Wikimedia Commons Oficiální stránky