Irsko (ostrov)

Irsko je ostrov v Atlantském oceánu na severozápadě Evropy. Je rozlohou 84 412 km² druhým největším z Britských ostrovů a po Velké Británii a Islandu třetím největším ostrovem Evropy. Má zhruba 7,19 milionu obyvatel. Větší část ostrova (pět šestin) zaujímá Irská republika, zbylá šestina je coby Severní Irsko součástí Spojeného království Velké Británie a Severního Irska. Irsku se také říká Smaragdový či Zelený ostrov. Latinské pojmenování pro Irsko je Hibernia. Název Název Ireland i irské Éire pocházejí ze staroirského slova Ériu, což bylo jméno bohyně spojené se zemí a suverenitou Irska. Klasický latinský název pro ostrov Irsko, Ivernia, má rovněž tento původ a zůstává oblíbeným, poetickým synonymem pro ostrov (obvykle se přepisuje jako Hibernia, pod vlivem slova hibernum, což je latinský výraz pro „zimu“). Geografie Poloha a rozloha Zeměpisné souřadnice Irska jsou mezi 51°-55,5° s. š. a 5,5°-10,5° z. d. Od Velké Británie ho odděluje Irské moře a Severní průliv. Nejužší místo tohoto přírodního ohraničení měří 23 km. Na západ od Irska se nachází severní Atlantský oceán, na jih Keltské moře, které tvoří mezeru mezi ním a Bretaní (Francie). Rozloha ostrova je 84 421 km2, ze kterých Irská republika zabírá 70 282 (83 %). Ostrovy Irsko, Velká Británie a menší ostrovy se souhrnně nazývají Britské ostrovy. Tento termín je kontroverzní, proto se někdy používá neutrální označení Británie a Irsko (Britain and Ireland). Irsko se rozděluje do čtyř provincií: Connacht, Leinster, Munster a Ulster, dříve též existovala provincie Meath. Dále se dělily na 32 hrabství pro administrativní potřeby britské správy v 19. století. Šest hrabství Ulsteru zůstává pod britskou správou díky referendu z roku 1973. Zbylých 26 hrabství nyní tvoří Irskou republiku. Povrch a půda Ostrov má prstenec pobřežních hor, který obklopuje centrální nížiny. Nejvyšším vrcholem je Carrauntoohill (1 039 m, irsky Carrán Tuathail) v pohoří Macgillycuddy's Reeks. Mezi další významná pohoří patří: Wicklow Mountains na východě a Antrim Plateau v Severním Irsku. V Irsku se též vyskytují četné útesy – nejznámější Moherské útesy (anglicky Cliffs of Moher) či nejvyšší Slieve League a Croaghaun. Nejvíce úrodná půda se nachází v provincii Leinster. Nejhůře obdělávatelná půda leží v jihozápadních a západních krajích, které jsou velmi hornaté a kamenité, s panoramatickými výhledy. Vodstvo Nejdelší řekou nejen Irska, ale i Britských ostrovů je 386 km dlouhá řeka Shannon. Pramení na severozápadě hrabství Cahan a protéká městem Limerick. Na jejím toku jsou tři velká jezera (po proudu): Lough Allen, Lough Ree a Lough Derg. Největším jezerem ostrova je Lough Neagh v Severním Irsku. Ostrov si vysloužil přezdívku „Smaragdový ostrov“ díky bujné vegetaci, která je zde díky mírnému klimatu a častému jemnému dešti. Geologie Ostrov tvoří různé geologické provincie: Západ (Galway, Donegal): metamorfní a magmatické horniny kaledonského původu, podobné Skotské vysočině. Od jihovýchodního Ulsteru přes Longford až po Navan: ordovické a silurské horniny, podobné Jižnímu Skotsku. Pobřeží hrabství Wexford: granitové intruze do ordovických a silurských hornin, podobné Walesu. Jihozápad (Bantry Bay, Macgillycuddy's Reeks): deformované devonské horniny. Centrální část pokrývá karbonová vápencová vrstva, která zajišťuje úrodnost. Oblast Burren (u Lisdoonvarny) má výrazné krasové jevy. Na ostrově se nachází významná ložiska olova a zinku (Silvermines, Tynagh). Nerostné suroviny Od 70. let se na ostrově vykonává průzkum uhlovodíků. V 70. letech byl nalezen zemní plyn v Kinsale Head u Corku. V roce 1999 bylo objeveno další naleziště plynu Corrib Gas Field u Mayo. V roce 2000 bylo objeveno naleziště ropy Helvick oil field o odhadovaném objemu 28 mil. barelů. Klima Irsko má celkově mírné oceánské klima, které je proměnlivé, ale bez extrémů. Západní pobřeží je velmi větrné a spolu s jižním pobřežím i více deštivé než zbytek Irska. Rozdíly mezi intenzitou srážek v zimě a v létě zde jsou větší než ve východní části Irska. Blesky se vyskytují nejčastěji v severním Galway a východním Mayo, a to 5-10 dní ročně. Sněhu je nejméně v Munsteru a nejvíce v Ulsteru. Vnitrozemí má teplejší léta a chladnější zimy než pobřeží. Teplota dosáhne bod mrazu průměrně 40 dní ve vnitrozemí a 10 dní na pobřeží. Ostrov byl pod vlivem vln veder v rocích 1995, 2003, 2006, 2013 a 2018. Zima 2010-2011 byla extrémně chladná. V Mayo klesly teploty až na -17,2 °C a v horách napadl až 1 m sněhu. Dějiny Prehistorické Irsko Irsko bylo během poslední doby ledové opakovaně pokryto ledem a až do roku 12 000 př. n. l. bylo spojeno s Velkou Británií ledovým mostem, než se zcela oddělilo. Nejstarší důkazy o lidské přítomnosti byly dlouho datovány do období před 12 500 lety, ale nález sobí kosti s řeznými stopami zhruba 33 000 let starý posunul počátky lidské aktivity o 20 000 let zpět. Kolem roku 8 000 př. n. l. se objevily první trvalejší mezolitické osady a před 4 000 př. n. l. přinesli neolitici zemědělství, domestikovaná zvířata, stavbu velkých dřevěných budov a kamenných monumentů. V lokalitách jako Céide Fields vznikly rozsáhlé polní systémy, patrně nejstarší na světě, kde se pěstovala zejména pšenice a ječmen. Od roku 2 500 př. n. l. začala doba bronzová, která přinesla zásadní technologické inovace, nové nástroje, zbraně i zlaté šperky. Vznik keltského Irska Otázka, jak a kdy se Irsko stalo keltským, je předmětem dlouhé debaty, přičemž moderní genetické výzkumy spojují šíření indoevropských jazyků s příchodem tzv. zvoncovitých pohárů kolem poloviny 3. tisíciletí př. n. l. Někteří badatelé tvrdí, že keltské jazyky vznikly v rámci atlantské doby bronzové, tedy v námořní obchodní síti zahrnující Irsko, Británii, Francii a Iberii, zatímco tradiční teorie je odvozují z pevninské Evropy a halštatské kultury. Středověké texty a archeologické nálezy podporovaly představu o několika vlnách keltských invazí, od Britonů a Belgů až po Milesiany, kteří měli přijít z Galie či Iberie. Nedostatek důkazů o masové migraci však vedl k pochybnostem, a lingvisté i genetici upozorňují, že šíření jazyka nemusí být vysvětlitelné jen invazemi. Genetické studie ukazují, že moderní Irové sdílejí původ s tzv. atlantickými Kelty od Pyrenejí po Skandinávii a že příchod kultury zvoncovitých pohárů způsobil téměř úplnou genetickou výměnu, včetně rozšíření chromozomu R1b, který nese většina irských mužů. Pozdní antika a raný středověk Irsko bylo známo antickým geografům jako Hibernia či Scotia a zůstávalo mozaikou soupeřících království. Od 7. století se začal prosazovat koncept velekrále, i když skutečnou politickou realitou se stal až v době vikingských nájezdů, zatímco jednotícím prvkem zůstávaly zákony Brehonů. Křesťanství se šířilo od 5. století díky misím Palladia a sv. Patrika, které postupně nahradily druidismus a vytvořily silnou mnišskou kulturu uchovávající antické vzdělání. V této době vznikla slavná umělecká díla, jako iluminovaný rukopis Book of Kells, zlatnické šperky či kamenné kříže, a irští mniši šířili křesťanství i vzdělanost do Británie a kontinentální Evropy. Od 9. století začaly vikingské nájezdy, které ničily kláštery, ale zároveň vedly k založení hlavních irských měst, včetně Dublinu, Corku a Limericku. Normanské a anglické invaze Normanská invaze do Irska začala roku 1169, kdy na pozvání krále Leinsteru Dermota MacMurrougha přistála u Wexfordu výprava vedená Richardem de Clare zvaným Strongbow. Král Jindřich II. se roku 1171 osobně dostavil do Irska, aby znovu uplatnil svou autoritu nad expanzí, která se vymykala jeho kontrole, a přiměl řadu irských vládců uznat jeho svrchovanost, což potvrdila Windsor­ská smlouva z roku 1175. Invaze byla ospravedlňována papežskou bulou Laudabiliter, jejíž pravost je však sporná, a která měla podpořit začlenění irské církve do římského systému. V roce 1172 papež Alexandr III. schválil zavedení církevní daně Svatopetrský haléř a Jindřich přijal titul „Lord of Ireland“, který později předal svému synovi Janovi Bezzemkovi. Během 13. století se normanské feudální právo postupně rozšířilo na úkor gaelského systému, vznikly baronie, panství, města i základy moderních hrabství, a roku 1297 byl založen irský parlament. Galicizace Od poloviny 14. století začala po morové ráně upadat normanská sídla v Irsku a vládnoucí vrstvy se postupně mísily s gaelskými elitami, což vedlo ke vzniku smíšené hiberno-normanské kultury. Aby se zabránilo úplné asimilaci Normanů, přijal irský parlament roku 1367 tzv. Výnosy z Kilkenny, které nařizovaly anglickým poddaným v Irsku používat angličtinu, dodržovat anglické zvyky a řídit se anglickým právem. Přesto se do konce 15. století centrální anglická moc v Irsku téměř vytratila a znovu převládla irská kultura a jazyk, i když s normanskými vlivy. Anglická koruna si udržela pevnější kontrolu jen v oblasti kolem Dublinu, známé jako The Pale. Podle Poyningsijského zákona z roku 1494 navíc veškerá legislativa irského parlamentu podléhala schválení anglické Tajné rady. Irské království Titul „krále Irska“ byl obnoven roku 1542 Jindřichem VIII. a během 16. století došlo k tudorovskému dobytí ostrova, které bylo téměř dokončeno na přelomu 17. století po devítileté válce a „útěku hrabat“. Následné konflikty 17. století, včetně plantací, válek tří království a vilémské války, přinesly obrovské ztráty – odhadem téměř polovinu tehdejší populace – a vedly k hlubokému náboženskému rozdělení. Katolíci a neanglikánští protestanti byli postupně vyloučeni z parlamentu a podrobeni represivním zákonům, které upevnily moc nové vrstvy zvané protestantská ascendence. V letech 1739–1741 zasáhl Irsko „Velký mráz“, jenž způsobil hladomor a smrt asi 250 000 lidí, přičemž státní zásahy byly minimální a pomoc zajišťovaly hlavně místní elity. Po této krizi následoval hospodářský růst, stavební rozmach a vznik georgiánské architektury, a roku 1782 byl zrušen Poyningsijský zákon, čímž Irsko získalo legislativní nezávislost, i když britská vláda si nadále ponechala právo jmenovat irský kabinet. Spojení s Velkou Británií Povstání roku 1798, inspirované Společností sjednocených Irů, spojilo presbyteriány a katolíky v neúspěšném pokusu o vytvoření nezávislé republiky, což vedlo k přijetí Zákonů o unii z roku 1801 a začlenění Irska do Velké Británie. Irsko bylo následně hospodářsky znevýhodněno, vynecháno z průmyslové revoluce a těžce postiženo Velkým irským hladomorem v letech 1845–1851, kdy zemřel více než milion lidí a další milion emigroval, což odstartovalo dlouhodobý populační úpadek. V 19. století se zvedla vlna moderního irského nacionalismu, vedená nejprve Danielem O’Connellem, který prosadil katolickou emancipaci, a později Charlesem Stewartem Parnellem, jenž usiloval o autonomii v rámci Unie. Snaha o tuto autonomii, tzv. Home Rule, vyvrcholila v roce 1914, ale byla odložena kvůli první světové válce, přičemž odpor unionistů v Ulsteru vedl k vyčlenění šesti hrabství. Radikální část Irských dobrovolníků se postavila proti účasti ve válce a roku 1916 uskutečnila Velikonoční povstání, jehož krvavé potlačení posílilo podporu republikánů. Vítězství Sinn Féin ve volbách roku 1918 vedlo k vyhlášení Irské republiky a vypuknutí tříleté partyzánské války IRA proti Britům, která skončila příměřím v roce 1921. Nezávislost Anglo-irská smlouva z prosince 1921 přinesla Irsku samosprávu a praktickou nezávislost, avšak Severní Irsko zůstalo součástí Spojeného království, což vyvolalo rozkol mezi nacionalisty a následnou občanskou válku, ukončenou v roce 1923. Nový Irský svobodný stát postupně posiloval svou suverenitu, roku 1937 přijal novou ústavu a v roce 1949 byl oficiálně vyhlášen jako Irská republika. Během druhé světové války zůstal stát neutrální, ale tajně podporoval Spojence, přičemž desítky tisíc Irů dobrovolně vstoupily do britské armády. Po válce Irsko čelilo masové emigraci, avšak od konce 80. let nastal hospodářský vzestup, vrcholící v 90. letech obdobím „keltského tygra“, kdy země zažila prudký růst HDP a přilákala zahraniční investice díky nízkým daním, členství v EU a mladé pracovní síle. Modernizace zároveň oslabila vliv katolické církve, jejíž autoritu podkopaly feministické hnutí, skandály a rostoucí sekularizace, avšak po roce 2008 hospodářská krize ukončila období prosperity a přinesla hlubokou recesi s vysokou nezaměstnaností. Severní Irsko Severní Irsko vzniklo na základě zákona z roku 1920 jako samosprávná část Spojeného království, avšak po desetiletích rostoucího napětí mezi katolickými nacionalisty a protestantskými unionisty propukly v 60. letech masové protesty a násilí, které vyústilo v období známé jako „The Troubles“. Od roku 1969 se do konfliktu zapojila Prozatímní IRA i loajalistické skupiny, což vedlo k více než 3 600 obětem a k přímé britské správě po roce 1972. Politické pokusy o urovnání, jako Sunningdaleská dohoda, selhaly, až teprve Velkopáteční dohoda z roku 1998 přinesla rámec pro sdílení moci a obnovení samosprávy. Následné příměří a odzbrojení paramilitárních skupin umožnily postupné uklidnění situace, i když instituce byly několikrát pozastaveny. Symbolickým vyvrcholením procesu smíření se stalo setkání a podání ruky mezi Martinem McGuinnessem a královnou Alžbětou II. v roce 2012. Historické členění Z historického hlediska se Irsko dělí na čtyři provincie: Munster (jih Irska – patří sem hrabství Cork, Kerry, Waterford, Tipperary, Limerick a Clare), Leinster (středovýchod ostrova – hrabství Wexford, Kilkenny, Carlow, Laois (Leix), Offaly, Westmeath, Longford, Meath, Louth, Kildare, Wicklow a Dublin), Connacht (neboli Connaught – středozápad ostrova – hrabství Galway, Roscommon, Mayo, Sligo a Leitrim) a Ulster (sever ostrova – hrabství Donegal, Cavan, Monaghan, Fermanagh, Tyrone, Londonderry (Derry), Antrim, Armagh a Down). Dříve se někdy uváděla ještě pátá provincie Meath (tzv. Střední království), pod kterou spadala celá hrabství Meath a Westmeath a dále části hrabství Dublin, Cavan, Kildare, Longford, Louth a Offaly. K Irské republice patří celý Munster, Leinster a Connaught a tři hrabství Ulsteru (Donegal, Monaghan a Cavan), zbývajících šest hrabství tvoří Severní Irsko, které je Iry často zváno jako „six counties“. Politika Irsko je rozděleno mezi nezávislou Irskou republiku a Severní Irsko, které je součástí Spojeného království. Obě části sdílejí otevřenou hranici a patří do tzv. Common Travel Area, což umožňuje volný pohyb osob, zboží, služeb i kapitálu. Irská republika je členem Evropské unie, zatímco Spojené království bylo jejím členem od roku 1973, kdy spolu s Irskem vstoupilo do tehdejšího Evropského hospodářského společenství. Po referendu v roce 2016, v němž 51,9 % britských voličů hlasovalo pro odchod, Spojené království v roce 2020 EU opustilo. Irská republika Irská republika je parlamentní demokracií podle westminsterského systému s psanou ústavou a přímo voleným prezidentem, jehož funkce je převážně ceremoniální. Parlament Oireachtas je dvoukomorový, tvoří jej Dáil Éireann (dolní komora) a Seanad Éireann (horní komora). Vládu vede premiér (Taoiseach), jmenovaný prezidentem na návrh Dáilu. Hlavním městem je Dublin. Irsko patří mezi nejbohatší státy světa podle HDP na obyvatele a v roce 2015 bylo OSN označeno za šestou nejrozvinutější zemi. Rychlý hospodářský růst z let 1995–2008, známý jako „keltský tygr“, ukončila krize po roce 2008. Podle Global Peace Index 2024 je Irsko druhou nejmírumilovnější zemí světa. Severní Irsko Severní Irsko je součástí Spojeného království s vlastní vládou a shromážděním, které vykonávají přenesené pravomoci. V čele výkonné moci stojí společně první ministr a zástupce, přičemž ministerstva se rozdělují podle síly stran v parlamentu. Hlavním městem je Belfast. Nejvyšší moc však náleží britské vládě, která v minulosti opakovaně zaváděla přímou správu a pozastavovala devoluci. Severní Irsko volí 18 poslanců do britské Dolní sněmovny a má svého ministra v britském kabinetu. Spolu s Anglií, Walesem a Skotskem tvoří samostatnou právní jurisdikci, přičemž nejvyšší instancí je Nejvyšší soud Spojeného království. Celoostrovní instituce V rámci Velkopáteční dohody se britská a irská vláda dohodly na vytvoření celostátních institucí a oblastí spolupráce. Klíčovou roli hraje North/South Ministerial Council, kde ministři obou vlád sjednávají společné politiky. Nejméně šest oblastí má vlastní celostátní „implementační orgán“, například Waterways Ireland, Food Safety Promotion Board, InterTradeIreland, Special EU Programmes Body, North/South Language Body a Foyle, Carlingford and Irish Lights Commission. Britsko-irská mezivládní konference zajišťuje spolupráci obou států, zejména v otázkách Severního Irska, a vyžaduje pravidelná jednání ministrů zahraničí a státního tajemníka pro Severní Irsko. North/South Inter-Parliamentary Association funguje jako diskusní fórum bez formálních pravomocí. Flóra a fauna Irsko, na rozdíl od Velké Británie, nebylo po poslední době ledové spojeno s pevninskou Evropou pevným mostem, ale pouze ledovým, který zanikl před asi 14 000 lety. Proto má méně druhů suchozemských živočichů a rostlin. Ze zhruba 55 druhů savců je jen 26 původních. Běžní jsou liška, ježek či jezevec, vzácnější zajíc irský, jelen nebo kuna. Pobřeží obývají tuleni, delfíni, velryby či žraloci, zaznamenáno je asi 400 druhů ptáků, z nichž mnohé jsou tažné. Krajina zahrnuje zemědělskou půdu, lesy listnaté i jehličnaté, rašeliniště a pobřežní biotopy. Intenzivní zemědělství omezuje přirozené rezervace, zejména pro velké savce. Vzhledem k absenci vrcholových predátorů jsou populace jelenů regulovány odstřelem. V Irsku nežijí hadi a jediným původním plazem je ještěrka živorodá. Vyhynuli zde například los irský, vlk či medvěd hnědý, některé druhy ptáků (např. orel skalní) byly znovu vypuštěny. Irsko patří k nejméně zalesněným zemím Evropy – lesy pokrývají jen asi 10 % území, z toho pouhá 2 % tvoří původní porosty. Historicky však bylo silně zalesněno, s druhy jako dub, jasan, bříza či tis. Zbytky původních lesů se dochovaly hlavně v Killarney. Velkou část země tvoří pastviny s množstvím lučních květin, kapradin a hlodášů. Ostrov hostí stovky rostlinných druhů, včetně invazních trav a řas. Díky mírnému klimatu se zde pěstují i subtropické druhy, například palmy. Dopad zemědělství Irsko má dlouhou tradici zemědělství, která v kombinaci s moderními intenzivními metodami – používáním pesticidů, hnojiv a znečištěním vodních toků – vytváří značný tlak na biodiverzitu. Rozsáhlé zelené plochy určené pro pěstování plodin a chov dobytka omezují prostor pro původní druhy. Významnou roli však hrají tradiční živé ploty, které nejen vymezují hranice pozemků, ale zároveň poskytují útočiště pro původní flóru a tvoří propojenou síť zbytků původních ekosystémů. Společná zemědělská politika EU (CAP) dříve podporovala i postupy škodlivé pro životní prostředí, protože kladla důraz na produkci bez omezení používání chemikálií. Postupné reformy však oddělily dotace od objemu produkce a zavedly environmentální požadavky, které mají chránit krajinu. Přesto zemědělství stále představuje významnou ekologickou zátěž – podílí se na 32 % emisí skleníkových plynů v Irsku. Lesní plochy jsou většinou tvořeny monokulturami nepůvodních dřevin, což omezuje rozmanitost a podporu původních druhů bezobratlých. V přírodních oblastech je navíc nutné oplocení, aby se zabránilo nadměrnému spásání jeleny a ovcemi. Právě pastva je jedním z hlavních faktorů, které brání přirozené obnově lesů v mnoha částech země. Obyvatelstvo Irsko má přes 7 milionů obyvatel, z toho asi 5,1 milionu v republice a 1,9 milionu v Severním Irsku. Osídleno je více než 9 000 let, s řadou starověkých kmenů, z nichž některé přetrvaly do středověku. Během posledních 1 200 let přispěli k populaci a kultuře Vikingové, Normané, Angličané, Skotové či přistěhovalci z Afriky a východní Evropy. Od 16. do 19. století počet obyvatel rychle rostl, ale hladomory v letech 1740–41 a zejména ve 40. letech 19. století způsobily masová úmrtí a emigraci, po níž následoval dlouhodobý pokles. Největším náboženstvím je křesťanství, převážně katolictví (73 %), v Severním Irsku silně zastoupený protestantismus. Roste muslimská komunita, existují i malé židovské a bezvěrecké skupiny. Rozdělení a osídlení Irsko se tradičně dělí na čtyři provincie: Connacht, Leinster, Munster a Ulster. Od 13. do 17. století vznikl systém 32 historických hrabství – 26 v Irské republice a 6 v Severním Irsku. Všech šest severoirských hrabství leží v Ulsteru, který má celkem devět hrabství, proto se někdy mylně ztotožňuje pouze se Severním Irskem. V republice tvoří hrabství základ místní správy, i když některá (např. Dublin, Cork, Galway) byla rozdělena na menší jednotky. V Severním Irsku se hrabství pro správu již nepoužívají, ale jejich hranice přetrvávají v kultuře, sportu či turismu. Status města uděluje zákon nebo královská listina: největší je Dublin, v Severním Irsku Belfast. Menší města jako Armagh či Kilkenny mají titul města z historických či právních důvodů. Stěhování Ve druhé polovině 19. století se populace Irska dramaticky zhroutila: z více než 8 milionů v roce 1841 klesla do roku 1921 na něco přes 4 miliony. Hlavní příčinou byl Velký hladomor (1845–1852), který si vyžádal asi milion obětí, a následná masová emigrace způsobená špatnou ekonomickou situací. Miliony Irů odešly do Anglie, USA, Kanady a Austrálie, kde vznikly početné diaspory – např. v roce 2006 tvořili Kanaďané irského původu 14 % populace, v Austrálii má irské kořeny až třetina obyvatel. Od konce 20. století se Irsko stalo cílem imigrace, zejména z Polska, Litvy, Česka a Lotyšska. V roce 2006 žilo v republice 420 000 cizinců (10 % populace). Krize po roce 2008 však vedla k odchodu desítek tisíc pracovníků z východní Evropy. Jazyky V Irské republice jsou oficiálními jazyky irština a angličtina. Irština, kdysi hlavní jazyk ostrova, má bohatou písemnou tradici od 5. století a rozdělena je na starou, střední, raně novověkou a moderní. Přestože byla pod britskou nadvládou vytlačena a od 19. století se stala menšinovým jazykem, zanechala silný kulturní odkaz. Koncem 19. století proběhlo Gaelské obrození a irština se stala povinným školním předmětem, i když výuka bývá kritizována. Počet městských mluvčích roste, zejména v Dublinu a Belfastu, zatímco tradiční oblasti Gaeltacht na západě a jihozápadě upadají. Angličtina se prosadila od dob Tudorovců a v 19. století nahradila irštinu jako hlavní jazyk. Irsky mluví denně méně než 2 % obyvatel republiky. V Severním Irsku má angličtina faktický status, irština je chráněna a dialekty Ulster Scots mají omezené uznání. V Irsku existují i další jazyky, např. Shelta či znakové jazyky. Kultura Irsko spojuje starobylé a přistěhovalecké vlivy, zejména keltskou, gaelskou a evropskou tradici. Proslulo keltskými ornamenty, hudbou a tancem. Náboženství formovalo identitu od dob sv. Patrika. Od 20. století šíří irskou kulturu i hospody po světě. Umění Literatura Irsko významně přispělo světové literatuře v irštině i angličtině. Irská poezie patří k nejstarším v Evropě, moderní tvorbu podnítil gaelský obrozenecký proud. Země dala světu Swiftovy satiry, Joyceův Odysseus, čtyři nobelisty i modernisty jako Beckett či Heaney. Hudba a tanec Hudba v Irsku sahá do prehistorie. Středověké kláštery přispěly k gregoriánskému chorálu, zatímco harfa se stala národním symbolem. Od barokních koncertů po emigrantské skladatele 19. století se tradice vyvíjela. Od 60. let zažila obrození, ovlivnila rock a proslavila Enyu, Cranberries či Pogues. Výtvarné umění Nejstarší irské výtvarné projevy představují neolitické rytiny z Newgrange, navazující na bronzové artefakty a středověké iluminace. V 19.–20. století vznikla silná malířská tradice (J. B. Yeats, Orpen, J. Yeats, le Brocquy). Současní tvůrci zahrnují Scullyho, Abosche a Maherovou. Divadlo Národním divadlem Irské republiky je Abbey Theatre (1904), zatímco irskojazyčné An Taibhdhearc vzniklo roku 1928 v Galway. Mezinárodní uznání si získali dramatikové jako Seán O’Casey, Brian Friel, Sebastian Barry, Conor McPherson či Billy Roche. Věda Irský myslitel Johannes Scotus Eriugena patřil k předním intelektuálům raného středověku. Objevitel Shackleton proslul výpravami v Antarktidě. Robert Boyle položil základy moderní chemie. Mezi další vědce patří Tyndall, Callan, Walton, Kelvin, Larmor či Stoney. Matematik Hamilton vytvořil kvaterniony, Edgeworth ovlivnil ekonomii, Cantillon inspiroval Adama Smithe. Bell formuloval slavnou teorii, Bell Burnellová objevila pulzary. Synge přispěl k obecné relativitě, Lonsdaleová ke krystalografii. Irsko má devět univerzit, včetně Trinity College Dublin a University College Dublin, a v roce 2024 se umístilo na 19. místě v Global Innovation Index. Sporty Gaelský fotbal je v Irsku nejpopulárnějším sportem, s více než 2 600 kluby a nejvyšší návštěvností. Následují hurling, fotbal a ragby. Fotbal je nejhranější týmovou hrou, zejména v Severním Irsku. Další oblíbené sporty zahrnují plavání, golf, cyklistiku či snooker. Většina sportů má společný irský reprezentační tým, výjimkou je fotbal, kde hrají zvlášť Irsko a Severní Irsko. Země má i úspěchy v kriketu, v roce 2025 10. místo v žebříčku ICC. Irsko na hřišti Gaelské hry – fotbal, hurling a handball – jsou tradiční irské sporty spravované GAA, jejímž centrem je Croke Park v Dublinu (82 500 míst). Všichni hráči zůstávají amatéry. Fotbal původně řídila IFA, ale po rozkolu roku 1921 vznikla FAI. FIFA v 50. letech stanovila oddělené týmy: Severní Irsko a Republiku Irsko. Oba celky se kvalifikovaly na mistrovství světa i evropské šampionáty. Ragby má jednotný tým pod IRFU. Irsko hrálo na všech světových šampionátech, hostilo zápasy v letech 1991 a 1999 a jeho provincie Ulster, Munster a Leinster vyhrály Heineken Cup. Reprezentace slavila úspěchy i v Six Nations, včetně Grand Slamů 2009 a 2018. Box Amatérský box v Irsku řídí Irish Athletic Boxing Association. Jde o nejúspěšnější olympijský sport země. Carruth získal zlato v Barceloně, Egan stříbro v Pekingu, Barnes bronz a evropské zlato. Katie Taylor dominovala od 2005 do 2014, v Londýně 2012 vybojovala historické zlato. Harrington přidala olympijské zlato v Tokiu 2020. Další sporty Dostihy a závody chrtů patří v Irsku k oblíbeným sportům, přičemž chov a trénink koní je soustředěn zejména v hrabství Kildare. Atletika je celonárodní disciplínou; Sonia O’Sullivan, Gillian O’Sullivan, Derval O’Rourke či Olive Loughnane získaly světové medaile. Golf má v Irsku mimořádnou popularitu a významný turistický rozměr. Ryder Cup 2006 hostil K Club. Pádraig Harrington vyhrál British Open (2007, 2008) i PGA Championship (2008). Severní Irsko proslavili McDowell (U.S. Open 2010), McIlroy (U.S. Open 2011, PGA 2012) a Clarke (Open 2011). Rekreace Západní pobřeží Irska, zejména Lahinch a Donegal Bay, je vyhledávané surfaři díky atlantickým větrům. Bundoran hostí evropské šampionáty. Oblíbené je i potápění s vrakovými lokalitami u Malin Head a Corku. Irsko je také rájem rybářů – tisíce jezer, 14 000 km řek a 7 500 km pobřeží nabízejí lov lososů, pstruhů i mořských druhů. Mírné klima podporuje sportovní rybolov, rozvíjí se i coarse fishing a mořský rybolov s více než 80 druhy ryb. Jídlo a nápoje Irská kuchyně vychází z mírného klimatu a historických okolností. Ve středověku dominoval chov dobytka, ale častěji se jedlo vepřové a mléčné výrobky. Typické jsou slanina, černý pudink a později brambory, které se staly základem národní stravy. Tradiční pokrmy jako Irish stew, boxty či colcannon odrážejí jednoduchost. Od 20. století se rozvinula „nová irská kuchyně“ s čerstvými rybami, zeleninou, sýry a pokrmy jako Dublin Lawyer (humr s whiskey a smetanou). Brambory zůstávají klíčovou složkou. Regionální speciality zahrnují dublinský coddle, corkský drisheen či chléb blaa z Waterfordu. Irsko kdysi ovládalo světový trh s whiskey, ale 20. století přineslo úpadek. V 21. století však irská whiskey znovu roste na popularitě, známá je i v podobě likérů (Baileys) či koktejlu Irská káva. S pivem je spojeno především Guinness, oblíbený je i cider (Magners/Bulmers). Zajímavostí je červená limonáda, často míchaná s whiskey. Ekonomie Hrubý domácí produkt Irské republiky dosáhl v roce 2021 hodnoty 423,5 miliardy € (nominálně), zatímco v Severním Irsku činil 52 miliard £ (GVA Balanced). HDP na obyvatele v Irské republice dosáhl 84 049,9 € a v Severním Irsku 27 154 £. Obě jurisdikce tato čísla měří odlišnými metodami. Navzdory používání dvou různých měn – eura a britské libry – se stále více obchodních aktivit odehrává na celoirské úrovni. Tento trend podpořilo někdejší společné členství obou částí ostrova v Evropské unii. Z podnikatelských kruhů i mezi tvůrci politik zaznívají výzvy k vytvoření „celoirské ekonomiky“, která by využila úspor z rozsahu a posílila konkurenceschopnost. Dějiny Před rozdělením v roce 1921 mělo Irsko dlouhou historii jako hospodářská kolonie – nejprve částečně pod vlivem Normanů prostřednictvím jejich měst (9.–10. století), později v různé míře pod nadvládou útvarů spojených s Anglií. Ačkoli klima a půda podporovaly určité formy zemědělství, rozvoj často brzdily obchodní bariéry. Opakované invaze a kolonizační osidlování narušovaly vlastnické vztahy k půdě a neúspěšná povstání vedla k deportacím i emigraci. Významné události hospodářských dějin Irska zahrnují: 16.–17. století: konfiskace a přerozdělování půdy v rámci tzv. Plantations of Ireland 1845–1849: Velký hladomor, který způsobil vylidnění a masovou emigraci 1846: zrušení obilních zákonů ve Westminsteru, jež narušilo irské zemědělství Hlavní průmysly Turismus Na ostrově se nacházejí dvě památky světového dědictví UNESCO: komplex Brú na Bóinne a Giant’s Causeway. Na předběžném seznamu figurují například Burren, Ceide Fields či Mount Stewart. K nejnavštěvovanějším místům Irska patří hrad Bunratty, Rock of Cashel, Moherské útesy, klášter Holy Cross a hrad Blarney. Mezi historicky významné klášterní lokality patří Glendalough a Clonmacnoise, spravované jako národní památky. Nejvíce turistů míří do Dublinu, kde se nachází Guinness Storehouse či Book of Kells. Oblíbené jsou i západní a jihozápadní oblasti – jezera Killarney, poloostrov Dingle, Connemara a Aranské ostrovy. Zájem přitahují také domy English country house ze 17.–19. století (Castle Ward, Castletown House, Bantry House, Strokestown Park, Glenveagh Castle), z nichž některá byla přeměněna na hotely, například Ashford Castle, Castle Leslie či Dromoland Castle. Energie Elektrické sítě v Irské republice a Severním Irsku byly po většinu své existence oddělené, avšak od roku 2007 fungují jako jednotný trh. Obě byly po rozdělení vybudovány nezávisle, nyní jsou však propojeny třemi vedeními a přes Velkou Británii i s kontinentální Evropou. V Severním Irsku komplikuje situaci nedostatečné dodávání energie soukromými firmami, zatímco v Irské republice se ESB potýká se zastaralými elektrárnami, jejichž dostupnost činí jen 66 %. Společnost EirGrid proto staví HVDC vedení do Británie s kapacitou 500 MW. Podobně je sjednocena i plynárenská síť, propojující hrabství Meath a Antrim. Většina plynu přichází přes skotské interkonektory, část z polí Corrib a dříve i Kinsale. Projekt Corrib vyvolal odpor kvůli pozemní rafinaci. Tradičním zdrojem energie je rašelina („turf“), stále využívaná na venkově. EU se ji snaží chránit kvůli ekologické hodnotě a ukládá Irsku pokuty za těžbu. Ve městech se topí převážně plynem či topným olejem. Republika se silně orientuje na obnovitelné zdroje a patří mezi přední trhy čistých technologií. Od roku 2004 prudce vzrostl výzkum a výstavba větrných farem (Cork, Donegal, Mayo, Antrim). Ty však narážejí na odpor místních komunit a na zastaralou síť, která nezvládá kolísavou výrobu. Jediným úložištěm energie zůstává zařízení Turlough Hill. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ireland na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Irsko na Wikimedia Commons Slovníkové heslo Irsko ve Wikislovníku