NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Titanic Belfast

Le Titanic Belfast est un monument touristique et un musée rendant hommage au RMS Titanic qui a sombré, le 15 avril 1912, dans l'Atlantique Nord. Le bâtiment est situé à Belfast en Irlande du Nord sur l'ancien chantier Harland & Wolff où a été construit le Titanic. Il a été inauguré le 31 mars 2012 pour le centenaire du naufrage. Histoire du musée Le bâtiment est situé en Irlande du Nord sur le Queen Island, à l'entrée de Belfast Lough. Il a été utilisé pendant de nombreuses années par les constructeurs navals Harland et Wolff, qui ont construit d’énormes cales de halage et des quais pour permettre la construction simultanée de l'Olympic et du Titanic . Le déclin de la construction navale à Belfast a laissé une grande partie de la région en ruine. La plupart des structures de l'île ont été démolies. Un certain nombre de caractéristiques patrimoniales ont été classées, y compris les cales de gravure et les quais Olympic et Titanic, ainsi que les emblématiques grues Samson et Goliath. Le terrain abandonné a été rebaptisé "Titanic Quarter (en)" en 2001. Harcourt Developments a ensuite acheté les droits de développement sur 185 demi-hectares pour un coût de 47 millions de £. La construction du musée a coûté 120 millions d'euros Le musée vise à attirer plus de touristes à Belfast. Attractions The Titanic Experience The Titanic Experience est le nom donné à la principale partie de la visite, à savoir le musée en lui-même. Organisé en 24 salles, il retrace la construction, le lancement et le voyage du Titanic, ainsi que les travaux de recherche menés dans l'Atlantique. SS Nomadic Situé dans les quais de Belfast, le SS Nomadic est un bateau qui avait été emmené à Cherbourg afin de servir de navette entre le port et le Titanic. Il est possible de le visiter. Notes et références Portail de l’Irlande du Nord Portail des musées Portail du Titanic
Titanic Belfast

Il Titanic Belfast è un'attrazione turistica aperta nel 2012 a Belfast sul famoso RMS Titanic. Il museo è situato nel Titanic Quarter. Ogni anno 3 milioni di persone visitano il Titanic Belfast. È il progetto turistico più costoso mai creato in Irlanda del Nord. Storia L'edificio è stato inaugurato nel 2012 in tempo per il primo anniversario sul centenario del naufragio del Titanic. Il finanziamento originale (£ 20 milioni) proveniva da sovvenzioni europee basate su domande presentate dal Northern Ireland Tourism Board e dal Department of Trade and Investment. Gli altri finanziamenti provenivano da vari enti, organizzazioni e imprese, tra cui: il Consiglio comunale di Belfast che ha donato 10 milioni di sterline e i Belfast Harbour Commissioners e il Titanic Quarter Development Group, che hanno anche donato oltre 10 milioni di sterline ciascuno. Descrizione Il Titanic Belfast è un enorme centro visitatori di 14.000 m². dove ci sono nove gallerie interattive, ricostruzioni dei ponti e delle cabine della nave, un teatro con esplorazione sottomarina, un centro conferenze e una sala banchetti, che serve 1000 persone contemporaneamente. Edificio Il design di questo edificio è veramente notevole. La struttura è composta da 3.000 pannelli di alluminio ed è stato costruito nel punto in cui la nave ha toccato l'acqua per la prima volta. Questo design unico si basa sullo scafo del Titanic, sui cristalli di ghiaccio e sullo stemma della White Star Line. Vari architetti sono stati responsabili della progettazione e della costruzione, iniziata nel 2009 e costata 90 milioni di sterline, tra cui Eric Kuhne e Mark Evans di Civic Arts/Eric R. Kuhne & Associates e Todd Architects. Il museo ha ottenuto il primo posto ai World Travel Awards per l'anno 2016. Oltre un milione di persone provenienti da 216 paesi hanno votato per il museo. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Titanic Belfast Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su titanicbelfast.com.
Busáras

Busáras (wymowa: ˈbˠɔsˠˌɑːɾˠəsˠ; tłum. "budynek autobusowy") – centralny dworzec autobusowy w Dublinie obejmujący międzymiastowe i regionalne usługi przewoźnicze obsługiwane przez Bus Éireann. Busáras jest również przystankiem Red Line linii Luas, tuż przed dworcem kolejowym Dublin Connolly Station. Dworzec został zaprojektowany przez architekta Michaela Scotta i jego zespół oraz budowany pomiędzy latami 1945 i 1953. Koszt budowy wynosił ponad 1 mil. funtów co było przyczyną sporów społecznych w trakcie jego budowy. Był to pierwszy budynek w stylu międzynarodowym w powojennym Dublinie. Przypisy
Dublinská mešita

Dublinská mešita (anglicky Dublin Mosque, irsky Mosc Átha Cliath) je mešita v Dublinu, v Irské republice. Sídlí v ní Islámská nadace Irska. Byla zřízena v roce 1983 v bývalém presbyteriánském kostele. Je bez minaretů. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dublinská mešita na Wikimedia Commons
Moschee Dublin

Die Moschee Dublin (englisch Dublin Mosque, irisch Mosc Átha Cliath) befindet sich an der South Circular Road in der irischen Hauptstadt Dublin. Sie ist derzeit Hauptquartier der Islamic Foundation of Ireland. Entstehung der Gemeinde In den frühen 1970er Jahren, als es noch keine Moschee in Dublin gab, begannen muslimische Studenten damit, ihre Verwandten sowie islamische Organisationen in Großbritannien und einigen islamisch geprägten Ländern zu kontaktieren, mit der Absicht, Geld für die Gründung einer Moschee in Dublin zu sammeln. Im Jahr 1974 wurde ein vierstöckiges Haus gekauft, und 1976 wurde die erste Moschee sowie das erste Islamische Zentrum eröffnet. Einige Jahre nach der Gründung wurde die Moschee zu klein, um die wachsende Zahl der Gläubigen unterzubringen. Das Gebäude Die frühere presbyterianische Kirche wurde in den 1860er Jahren im Stile einer englischen Kirche des 13. Jahrhunderts erbaut. Im Jahr 1983 wurde das Gebäude von der Islamic Foundation of Ireland aufgekauft und in eine Moschee umgewandelt. Weblinks Offizielle Seite bei der Islamic Foundation of Ireland Einzelnachweise
Dublin Mosque

Dublin Mosque (Irish: Mosc Átha Cliath; Arabic: مَسْجِدُ دُبْلِنٍ, romanized: Masjid Dublin) is a mosque on the South Circular Road, Dublin in Ireland. It is the headquarters of the Islamic Foundation of Ireland. The Donore Presbyterian Church was constructed in the 1860s in the style of a 13th-century English church. In 1983 the building on the South Circular Road was bought by the Islamic Foundation of Ireland and converted into a mosque. See also Islam in Ireland References External links Islamic Foundation of Ireland official website Information about the mosque
Дублинская соборная мечеть

Дублинская соборная мечеть — мечеть в Дублине, Ирландия, действующая с 1976 года. В здании мечети располагается также Исламский центр в Ирландии. История В начале 1970-х, когда не было никакой мечети в Дублине, мусульманские студенты начали связываться со своими родственниками, Исламскими организациями в Великобритании и некоторыми мусульманскими странами с целью организовать фонд, чтобы установить мечеть в Дублине. В 1974 в частном доме была куплена площадь под мечеть, и в 1976 первая мечеть и Исламский центр были открыты. Таким образом, Дублинская соборная мечеть стала первой мечетью на территории Ирландии. Спустя несколько лет после её появления, мечеть стала слишком маленькой, чтобы принять увеличивающиеся число верующих. В 1983 здание, которое занимала пресвитерианская церковь, было куплено и преобразовано в мечеть. Ссылки www.islaminireland.com // Информация о мечети (англ.)
Judovstvo

Júdovstvo, žídovstvo ali judaízem je abrahamska religija; vera in kultura Judov. Je prvo izpričano monoteistično verstvo. Velikokrat se zmotno razlaga, da se judovski bog imenuje Jahve (tudi Jehova), čeprav se v judaizmu božjega imena nikoli ne izgovarja. Znana je le označba JHVH, katere izgovorjava se je skozi stoletja izgubila. Judovska vera predstavlja deloma tudi osnovo za nekatere druge vere, denimo krščanstvo in islam. Za prvega Juda velja Abraham, s katerim naj bi bog sklenil zavezo in izvoljeni judovski narod (glej: Hebrejci) popeljal iz egiptovskega suženjstva v obljubljeno deželo. Njegovi potomci naj bi po njegovem sinu Jakobu ali Izraelu dobili ime Izraelci. Že iz časov pred srednjim vekom so bili Judje velikokrat preganjani in so morali ponekod živeti v njim namenjenem zaprtem območju, imenovanem geto. Judje so razseljeni po vsem svetu, pri čemer se je veliko Judov asimiliralo z lokalnim prebivalstvom; pogosto so prevzeli lokalni jezik in navade, razen verovanja. Preganjanje pripadnikov judovske veroizpovedi je doseglo svoj vrhunec z nacističnim holokavstom med drugo svetovno vojno. Po njej so tudi uradno dovolili razglasitev judovske države, kjer so si Judje iz vsega sveta ustvarili svojo lastno državo Izrael.
Clonmacnoise

Clonmacnoise of Cluain Mhic Nóis (Iers) is een kloosterruïne in Ierland. De heilige Ciarán (Keltisch christendom) stichtte het klooster aan de oevers van de Shannon in 554. In de 13de eeuw werd de kloostersite verlaten. Clonmacnoise omvat een kathedraal, negen kerkruïnes, een kasteel, twee round towers, Keltische kruisen en 700 grafstenen. De kloosterruïnes zijn een Iers nationaal monument. De originele kruisen (waaronder het 10de-eeuwse Cross of the Scriptures) zijn te zien in het bezoekerscentrum. Externe link Heritage Ireland Clonmacnoise
Clonmacnoise

Clonmacnoise (irl. Cluain Mhic Nóis, dosł. "łąka synów Nósa") – wczesnośredniowieczny zespół klasztorny położony nad rzeką Shannon na południe od Athlone w hrabstwie Offaly w Irlandii. Pierwszy klasztor w Clonmacnoise został założony ok. 545 przez świętego Kiarana (irl. Ciarán) w miejscu, gdzie z rzeką Shannon krzyżował się ważny szlak handlowy wiodący na zachód. Clonmacnoise było w średniowieczu znaczącym ośrodkiem kultury i sztuki – powstawały tu liczne bogato iluminowane manuskrypty (np. XII-wieczna The Book of the Dun Cow, irl. Lebor na hUidre). Pochowano tu również wielu królów Connacht i Tary oraz w 1198 ostatniego wielkiego króla Irlandii, Rory’ego O’Connora (irl. Ruaidri Ua Conchobair). Ważniejsze budowle w obrębie zespołu to: katedra z X wieku, okrągła wieża ukończona w 1124, XII-wieczny romański kościół oraz przede wszystkim rzeźbione w kamieniu celtyckie wysokie krzyże. Najstarszy, Krzyż Północny, pochodzi z ok. 800 roku. Jednym z najciekawszych zachowanych w Irlandii krzyży jest tutejszy The Cross of the Scriptures ("Krzyż Pisma") z początku X wieku, przedstawiający religijne sceny ukrzyżowania, sądu ostatecznego i Chrystusa w grobie oraz jedną scenę świecką, ukazującą prawdopodobnie stawianie owego krzyża przez króla i opata. W 2010 roku miasto klasztorne Clonmacnoise i jego krajobraz kulturowy zostało wpisane na irlandzką listę informacyjną UNESCO – listę obiektów, które Irlandia zamierza rozpatrzyć do zgłoszenia do wpisu na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Przypisy
Abadia de Clonmacnoise

Abadia de Clonmacnoise ou Clonmacnois (em irlandês: Cluain Mhic Nóis) é um mosteiro em ruínas no Condado de Offaly, na Irlanda, no Rio Shannon, ao sul de Athlone, fundado em 544 por São Ciarán, um jovem de Rathcroghan, Condado de Roscommon. Até o século IX, teve estreitas associações com os reis de Connacht. São Ciarán fundou o mosteiro no antigo território de Uí Maine em um ponto onde a principal rota terrestre leste-oeste (Slighe Mhor) encontra o rio Shannon após cruzar os pântanos da Irlanda Central conhecidos como Esker Riada. A localização estratégica do mosteiro ajudou-o a se tornar um importante centro de religião, aprendizado, artesanato e comércio no século IX; e junto com Clonard foi um dos lugares mais famosos da Irlanda, visitado por estudiosos de toda a Europa. Do século IX ao século XI, foi aliado aos reis de Meath. Muitos dos altos reis de Tara (ardrí) e de Connacht foram enterrados aqui. Clonmacnoise foi amplamente abandonada no final do século XIII. Hoje, o local inclui nove igrejas em ruínas, um castelo, duas torres redondas e um grande número de cruzes e lajes de pedra esculpida. O Escritório de Obras Públicas do governo irlandês administra a ruína preservada. Um Centro Interpretativo está aberto ao público, o cemitério está em uso e os serviços religiosos ocorrem em uma capela moderna. Ver também Báculo de Clonmacnoise Abadia de Clonard Referências
Clonmacnoise

Mănăstirea Clonmacnoise este unul dintre cele mai importante situri monastice și istorice din Irlanda, fondat în jurulu anului 544 de către Sfântul Ciarán, un călugăr irlandez. Este situată pe malul râului Shannon, în sudul orașului Athlone. De-a lungul secolelor, Clonmacnoise a devenit un important centru religios, educațional și cultural, fiind un loc de pelerinaj și un simbol al spiritualității irlandeze. A fost distrusă de trupele lui Oliver Cromwell.
St. Mary's Hospital (Phoenix Park)

St Mary's Hospital is located in the Phoenix Park, Dublin, Ireland. It provides stroke rehabilitation to patients of all ages, inpatient rehabilitation to older people, and residential care to older people. It is a multidisciplinary community hospital. It also provides outpatient services via the day hospital. History Royal Hibernian Military School The Royal Hibernian Military School was founded in 1769 as the Hibernian Asylum by the Hibernian Society, a philanthropic organisation founded in Ireland in 1769 after the Seven Years' War. The society petitioned the king on 18 April 1769, and was incorporated under Royal Charter on 15 July 1769. The first meeting of the Governors was held on 6 November 1769 in Dublin Castle. In 1922 the school and boys moved to Shorncliffe and the buildings were handed over to the newly independent Irish Government. Medical use The buildings were used as a hospital by the Irish Army. In 1948 it was transferred to the Dublin Health Authority and turned into a Chest Hospital. In 1964 it became a facility for older patients and now provides accommodation for dependent older people. St Mary's Hospital undertook a major renovation in late 2020, bringing facilities to that of a modern healthcare facility. It has increased its inpatient capacity from 48 to 101 sub-acute rehabilitation beds providing support to acute hospitals in the region. Phase 2 of the infrastructure upgrade is to include the expansion and modernisation of the hospital's x-Ray department. The Phoenix Park Community Nursing Unit (PPCNU) has 150 beds and provides residential care to older adults. COVID-19 pandemic During the 2020 COVID-19 pandemic, patients contracted COVID-19. On 11 April 2020 it was announced by HSE that 11 patients had died in the hospital since 2 April 2020. Ten patients were confirmed as testing positive for COVID-19 and the eleventh was a suspected COVID-19 case that was awaiting confirmation. On 25 April 2020 HSE confirmed that 21 patients had died at the hospital since the start of April. Eleven residents had died between 2 April and 17 April and a further ten had died between 17 April and 25 April. All who died tested positive for COVID-19. References
Ълстър

Ъ̀лстър (на английски: Ulster; на ирландски: Cúige Uladh или Cúige Ulaidh, на ълстърски скотски език Ulstar) е една от четирите провинции на Ирландия и единствената провинция на Северна Ирландия. Разположена е в северната част на остров Ирландия. Площ 22067 km². Население 2 204 190 жители към 2016 г. Общият брой на областите в Ълстър е девет. Шест от деветте области на Ълстър са на територията на Северна Ирландия. Най-големият град в провинцията е Белфаст. Графства на Северна Ирландия Антрим Арма Даун Лъндъндери Тайроун Фърмана Области на Република Ирландия Каван Донигал Монахан
Ulster

Ulster (en irlandès: Ulaidh/Cúige Uladh, en escocès: Ulstèr o Ulster) és una "província històrica" de l'illa de Irlanda. L'Ulster consta de nou comtats. Els tres comtats de Cavan, Donegal i Monaghan pertanyen a la República d'Irlanda, i tenien 246.571 habitants (2002). Els altres sis comtats pertanyen a Irlanda del Nord (Regne Unit). El fet que gran part de l'Ulster formi part d'Irlanda del Nord ha propiciat que de vegades s'utilitzi el terme Ulster com a sinònim d'Irlanda del Nord, tot i que aquesta denominació no té base històrica. Ulster-Scots és també el nom del dialecte de la llengua Scots parlat en aquesta part de l'illa. Divisió administrativa Comtats Els comtats en gris són de la República d'Irlanda. Els comtats en rosa són a Irlanda del Nord Districtes d'Irlanda del Nord Principals ciutats 1. Belfast (480.000) 2. Derry (105.000) 3. Craigavon (65.000) 4. Bangor (58.400) 5. Ballymena (28.700) 6. Newtownards (27.800) 7. Newry (27.400) 8. Carrickfergus (27.200) 9. Coleraine (24.000) 10. Aontroim (20.000) 11. Omagh (19.800) 12. Letterkenny (19.600) 13. Larne (18.200) 14. Banbridge (14.700) 15. Armagh (14.500) 16. Portrush/Portstewart (14.200) Llengües La majoria dels habitants de l'Ulster parlen anglès. L'irlandès és la següent llengua més parlada. L'anglès és la llengua vehicular a les escoles de la província, i l'irlandès és ensenyat a totes les escoles dels comtats de la República i algunes escoles d'Irlanda del Nord, principalment a les escoles d'ambients catòlics. Segons el cens del 2001 el 10% de la població d'Irlanda del Nord té “alguns coneixements d'irlandès”, i el 4,7% de "parlar, llegir, escriure i entendre” irlandès. Moltes parts del comtat de Donegal forma part de les àrees Gaeltacht on l'irlandès és la llengua materna, com la d'algunes persones de l'àrea oest de Belfast, l'anomenat 'Gaeltacht Quarter'. El dialecte de l'irlandès (Gaeilge) més parlat a l'Ulster (especialment a Irlanda del Nord i el comtat de Donegal) és Gaeilge Thír Chonaill o irlandès de Donegal, també conegut com a Gaeilge Uladh o irlandès d'Ulster. L'irlandès de Donegal té moltes similituds amb el gaèlic escocès. El cantonès és la tercera llengua més parlada a causa de la considerable comunitat xinesa de Belfast. L'escocès d'Ulster, a vegades conegut amb el neologisme Ullans, també és parlat als comtats de Down, Antrim, Londonderry i Donegal. Hi ha uns 30.000 parlants d'irlandès als comtats de Donegal, Cavan i Monaghan, inclosos els 17.132 parlants nadius de la Gaeltacht de Donegal. Hi ha 5.339 a les 44 Gaelscoileanna (escoles primàries en irlandès) i set Gaelcholáiste (escoles secundàries en irlandès) arreu de la província. Segons el cens de República d'Irlanda de 2011 hi ha 7.713 parlants quotidians fora del sistema educatiu a Donegal, Cavan i Monaghan. Referències Enllaços externs Placenames Database of Ireland per Fiontar
Ulster

Ulster (irsky Uladh) je historická provincie (irské království) na severovýchodě Irska. Větší část Ulsteru je jako takzvané Severní Irsko součástí Spojeného království, menší část náleží k Irské republice. Toto rozdělení Ulsteru pochází z roku 1920 a od roku 1922 je mezinárodní hranicí. Přesto většina lidí říká Severnímu Irsku Ulster. Z devíti historických ulsterských hrabství jich k Severnímu Irsku náleží šest, Antrim (Aontroim), Armagh (Ard Mhacha), Down (An Dún), Fermanagh (Fear Manach), Londonderry (Doire) a Tyrone (Tír Eoghain). Irští nacionalisté na obou stranách hranice o nich často hovoří jako o Šesti hrabstvích (Na Sé Condaetha), zatímco probritští unionisté dávají přednost výrazům Ulster nebo Provincie (the Province). Zbývající tři hrabství, Cavan (An Cabhán), Donegal (Dún na nGall/Tír Chonaill) a Monaghan (Muineachán) jsou částí Irské republiky. Nejhustější osídlení je na východě; polovina obyvatel provincie žije v hrabstvích Antrim a Down. Největším městem Ulsteru je Belfast (Béal Feirste). Téměř výhradním jazykem běžné komunikace v Ulsteru je angličtina, pouze v odlehlých částech hrabství Donegal se stále ještě hovoří irsky. K přírodním pozoruhodnostem Ulsteru patří Lough Neagh, největší jezero na Irském ostrově a zároveň na celých Britských ostrovech, mořské útesy Slieve League, druhé nejvyšší v Evropě nebo sloupovité čedičové útvary Giant's Causeway, které jsou zapsány na seznam světového dědictví UNESCO. Severní Irsko (Ulster) má dvě univerzity. Starší, založená pod jménem „Queen’s College“ (Královnina kolej) v roce 1845, se stala univerzitou v 1908. To znamená, že QUB (Queen's University Belfast) je druhou nejstarší univerzitou irského ostrova (po Trinity College v Dublinu, která byla založena roku 1592). Ulster má také jednu z nejmladších univerzit „University of Ulster“, tedy Ulsterskou univerzitu. Její založení a umístění v blízkosti protestantského města Coleraine údajně přispělo k občanským nepokojům od roku 1968. Katolická menšina ji chtěla umístit v druhém největším městě provincie – Derry, kde již existovala Magee College. Odkazy Související články Ulsterská rudá ruka Ulsterský loajalismus Ulsterské obranné sdružení Irské provincie Irská hrabství Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ulster na Wikimedia Commons
Ulster

Ulster er en af de fire provinser, som øen Irland er opdelt i. Ulster omfatter den nordlige del, og størstedelen af Ulster er i politisk sammenhæng Nordirland. Ulster består af ni counties. De seks (Antrim, Armagh, Down, Fermanagh, Londonderry og Tyrone) ligger i Nordirland, mens resten (Cavan, Donegal og Monaghan) er en del af Republikken Irland. Ulsters største by er Nordirlands hovedstad Belfast. Ulster er på 24.481 km² (deraf 14.139 km² i Nordirland) og har en befolkning på knap 2 millioner (deraf næsten 1,7 millioner i Nordirland). Geografisk er en stor del af provinsen præget af kyststrækningen mod Atlanterhavet med store klinter og markante klippeformationer. I Ulster ligger både den største sø på de britiske øer, Lough Neagh, og den unikke klippeformation Giant's Causeway på nordkysten, der er på UNESCOs verdensarvsliste. De nordirske nationalister kalder generelt Nordirland for Ulster for at manifestere deres sammenhold med resten af Irland og samtidig markere, at tilhørsforholdet til Storbritannien efter deres opfattelse ikke er af permanent karakter.
Cúige Uladh

Ulster, (irski: Cúige Uladh) je jedna od četiri tradicionalne irske pokrajine.Ovaj izraz se često upotrebljava i kao sinonim za Sjevernu Irsku iako Sjeverna Irska pokriva samo dvije trećine Ulstera. Prostire se na području od 24.481 km², a prema popisu iz 2006. godine provincija je imala 1.993.918 stanovnika. Najveći grad je Belfast u kojem živi četvrtina od ukupnog broja stanovnika. Ulster se sastoji od devet okruga. Od toga šest okruga (Antrim, Armagh, Down, Fermanagh, Londonderry/Derry i Tyrone) tvore Sjevernu Irsku, odnosno ostala su u sastavu Ujedinjenog Kraljevstva nakon Englesko-irskog sporazuma iz 1921. Ostala tri okruga (Cavan, Monaghan i Donegal) ulaze u sastav Republike Irske. Približno polovina stanovništva Ulstera živi u okruzima Antrim i Down. Granica između dva dijela provincije je ustanovljena 1925. godine. Kada je Irska 1949. postala republika, britanski je parlament potvrdio status Sjeverne Irske kao dijela Ujedinjenog Kraljevstva. Ipak, Republika Irska je i dalje izražavala pretenzije za ujedinjenjem svih devet okruga, a 1955. godine Irska republikanska armija je započela niz terorističkih akcija koje su imale za cilj spajanje dva dijela Ulstera. Stanovnici su Sjeverne Irske na referendumu iz 1973. potvrdili da žele ostati u sastavu Velike Britanije, iako je većina katolika bojkotirala ovaj referendum. Godine 1985. formirano je tzv. Irsko vijeće koje je imalo za cilj konačni prekid građanskog rata, a 31. kolovoza 1994. IRA je objavila bezuvjetnni prekid vatre.
Ulster

Ulster az Ír-sziget négy történelmi tartományának egyike. Ulster hagyományosan kilenc megyéből állt, közülük három, Cavan, Donegal és Monaghan ma az Ír Köztársaság része, a másik hat, Antrim, Armagh, Down, Fermanagh, Londonderry és Tyrone pedig az Egyesült Királyság részét képező Észak-Írországot alkotja. Észak-Írország 1973-as közigazgatási reformja során a hat észak-írországi megye helyét 26 „local district” nevű járás vette át. Jegyzetek