NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Aéroport de Shannon

L'aéroport de Shannon (en anglais : Shannon Airport ; en irlandais : Aerfort na Sionainne) (code IATA : SNN • code OACI : EINN) est situé à 15 km de Limerick, dans l'ouest de l'Irlande. L'aéroport est utilisé surtout par les vols transatlantiques et vers l'Angleterre. Aer Lingus, compagnie nationale irlandaise, était le transporteur principal sur le site avant d'annoncer son retrait en mai 2021. Histoire L'origine de l'aéroport remonte à 1936 quand l'État réquisitionna un terrain à Rineanna pour en faire le premier aérodrome transatlantique. Le choix de cette région s'explique par sa situation occidentale. L'aéroport entra en service en 1942 et il accueillit ses premiers longs courriers le 24 octobre 1945. Le premier transatlantique fut un vol de DC-4 de la Pan Am venu de New York. D'autres compagnies transatlantiques s'installèrent sur la plateforme, notamment TWA et BOAC. En 1948, le vol Pan Am 1-10 venant de Londres et à destination finale de New York s'écrase en approche de l'aéroport de Shannon causant la mort de 30 personnes. Shannon était un site d'atterrissage d'urgence pour les navettes spatiales de la NASA. Shannon a la piste d'atterrissage la plus longue d'Irlande (3 200 mètres). Il est le seul aéroport irlandais pouvant accueillir l'A380. Shannon est souvent utilisé pour le ravitaillement d'avions neufs lors de leur livraison en Europe. En 1946, c'est dans l'aéroport de Shannon que fut ouverte la première boutique hors taxes au monde. C'est le deuxième aéroport d'Irlande en nombre de passagers, après celui de Dublin. Shannon fut sélectionné par British Airways pour la formation des pilotes sur Concorde, du fait de la longueur de la piste. Grâce à la longueur de la piste 06/24 et sa position au nord-ouest de l'Europe, les vols transatlantiques peuvent se servir de l'aéroport de Shannon comme solution de dégagement en cas d'urgence. C'est dans cet aéroport que fut créé le fameux Irish Coffee. Situation Risques naturels L'aéroport de Shannon a été construit à proximité de l'estuaire du Shannon, il risque des problèmes de submersion dus au niveau de la mer et à des crues du Shannon. Le gouvernement travaille sur des projets visant à protéger l'aéroport et la ville de Shannon. Statistiques Nombre de passagers Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Lignes principales Compagnies aériennes et destinations Compagnies basées à Shannon Aer Lingus, l'entretien de certains appareils a lieu ici. Ryanair, (compagnie aérienne à bas prix). Lignes et compagnies Édité le 13/04/2018. Actualisé le 21/01/2023. Cargo Notes et références Lien externe (en) Site officiel Portail de l’aéronautique Portail de l’Irlande
Shannoni repülőtér

A Shannoni repülőtér (IATA: SNN, ICAO: EINN) Írország egyik nemzetközi repülőtere, amely Limerick közelében található. Éves utasforgalma 1 418 084 (2022) fő. Futópályák A repülőtér futópályái: 06/24 (3199 m, 45 m, aszfalt) 13/31 (1720 m, 45 m, aszfalt) Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Aeroporto Internazionale di Shannon

L'Aeroporto Internazionale di Shannon (in irlandese Aerfort na Sionainne, in inglese Shannon International Airport) è uno dei tre maggiori aeroporti d'Irlanda. Si trova a 1 km dal centro della città irlandese di Shannon. Tratte È collegato alle città di Shannon, Limerick ed Ennis. Servizi L'aeroporto offre l'accesso a internet gratuito tramite WI-FI ed ospita Shannon VOLMET, una stazione radio VOLMET irlandese che trasmette bollettini meteorologici di tipo METAR e TAF. La trasmissione avviene in lingua inglese in onde corte (HF) sulle frequenze di 3413, 5505, 8957 e 13264 kHz e con tipo di modulazione USB (Upper Side Band). Statistiche PasseggeriAnno0500.0001.000.0001.500.0002.000.0002.500.0003.000.0003.500.0004.000.0002004200720102013201620192022PasseggeriTraffico annuale.mw-chart-86207184445faa10c9ba4da7895de16d3b74eba4a1e3f431de729ee5a7d6d3ba3b129ac4612e828cdf41fbb0943ab76e7cad2c9825fd217f71790d8195a3296a__zr653260-cls-3368444:hover{pointer-events:none}.mw-chart-86207184445faa10c9ba4da7895de16d3b74eba4a1e3f431de729ee5a7d6d3ba3b129ac4612e828cdf41fbb0943ab76e7cad2c9825fd217f71790d8195a3296a__zr653260-cls-3368445:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-86207184445faa10c9ba4da7895de16d3b74eba4a1e3f431de729ee5a7d6d3ba3b129ac4612e828cdf41fbb0943ab76e7cad2c9825fd217f71790d8195a3296a__zr653260-cls-3368446:hover{cursor:pointer}.mw-chart-86207184445faa10c9ba4da7895de16d3b74eba4a1e3f431de729ee5a7d6d3ba3b129ac4612e828cdf41fbb0943ab76e7cad2c9825fd217f71790d8195a3296a__zr653260-cls-3368447:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-86207184445faa10c9ba4da7895de16d3b74eba4a1e3f431de729ee5a7d6d3ba3b129ac4612e828cdf41fbb0943ab76e7cad2c9825fd217f71790d8195a3296a__zr653260-cls-3368448:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto Internazionale di Shannon Collegamenti esterni (EN) Il Sito ufficiale dell'Aeroporto Internazionale di Shannon, su shannonairport.com. URL consultato il 16 novembre 2018 (archiviato dall'url originale il 5 aprile 2007).
Port lotniczy Shannon

Port lotniczy Shannon (Shannon Airport Aerfort na Sionainne, kod IATA: SNN, kod ICAO: EINN) – międzynarodowy port lotniczy w południowo-zachodniej Irlandii, w sąsiedztwie miast Shannon i Limerick, na trasie przelotów transatlantyckich. Posiada najdłuższy pas startowy z irlandzkich lotnisk. Obsługuje wiele połączeń linii cargo, a także tzw. „fuel stopy” maszyn wojskowych. Ze względu na neutralność Irlandii maszyny wojskowe mogą zatrzymywać się tu tylko bez jakiegokolwiek uzbrojenia na pokładzie. W hangarach na lotnisku wykonuje się wiele prac związanych ze zmianą własności samolotów (głównie malowanie), a także zatrzymują się tutaj, celem uzupełnienia paliwa i odpoczynku załóg, samoloty dostarczane z USA (głównie mniejsze maszyny Boeinga) na kontynent europejski, bądź Bliski Wschód. W 2009 obsłużył niespełna 2,8 mln pasażerów. Kierunki lotów i linie lotnicze Przypisy
Aeroporto de Shannon

O Aeroporto de Shannon é um dos três principais aeroportos da República da Irlanda, juntamente com o Aeroporto de Dublin e o Aeroporto de Cork. Em 2011 1.625.549 passageiros passaram pelo aeroporto, colocando o aeroporto no terceiro lugar entre os mais movimentados, logo após o Aeroporto de Dublin e o Aeroporto de Cork. O Aeroporto é localizado em Shannon, County Clare e serve as regiões de Limerick, Ennis, Galway e todo o sudoeste irlandês. Ver também Lista de aeroportos da Irlanda Ligações externas Site Oficial Referências
Aeroportul Shannon

Aeroportul Shannon (IATA: SNN, ICAO: EINN) este un aeroport din Shannon⁠(d), North-West⁠(d), Irlanda ce deservește zona Limerick. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 1.418.084 de pasageri. A fost numit după Shannon⁠(d). Situat la o altitudine de 14 m, aeroportul dispune de 2 piste. Este operat de Shannon Development⁠(d). Infrastructură Piste Aeroportul dispune de 2 piste. Pista 06/24 are suprafața de asfalt și dimensiunile 3.199 m × 45 m. Pista 13/31 are suprafața de asfalt și dimensiunile 1.720 m × 45 m. Terminale Note Vezi și
Шаннон (аэропорт)

Междунаро́дный аэропорт «Ша́ннон» (ирл. Aerfort na Sionainne) — один из основных аэропортов Ирландии, расположен в графстве Клэр в 24 км к югу от города Эннис. Ежегодно принимает более 3 млн пассажиров. История Аэропорт основан в 1936 году в устье реки Шаннон, на ранее заболоченных землях. К 1942 году работы по строительству взлетно-посадочных полос и терминалов были завершены, и Шаннон принял первые военные самолёты. После Второй мировой войны с аэропортом начали сотрудничать многие авиакомпании Европы и Северной Америки. Первый трансатлантический рейс Нью-Йорк — Шаннон был совершен 16 сентября 1945 года. В последующие годы в аэропорту наблюдался рост пассажиропотока. Он стал важным дозаправочным пунктом между двумя континентами. В 1947 году в аэропорту была открыта первая беспошлинная зона Duty Free. В 1960-х годах произошло сокращение перевозок из-за развития реактивной авиации, способной пересекать Атлантику без дозаправки. В связи с этим, для поддержания экономической рентабельности аэропорта, он был передан в управление государственной компании Aer Rianta. В том же году количество пассажиров увеличилось до 460 тыс. человек. С появлением Боинга-747 в Шанноне был построен новый пассажирский терминал, который принял первый рейс в апреле 1971 года. Однако, в 1974 году выросли цены на авиационное топливо и аэропорт снова начал испытывать экономические трудности, которые удалось избежать лишь благодаря крупному контракту с Аэрофлотом. Советская авиакомпания решила проблему с топливом и увеличила количество рейсов с 240 в 1980 году до 2000 в 1991 году, а также пассажиропоток на 250 тыс. человек. В 1990-х годах с распадом СССР сократилось количество рейсов из России, а двустороннее соглашение США было пересмотрено в сторону снижения числа самолётов, останавливающихся в Шанноне. Лишь к концу 1990-х годов, благодаря развитию туристической отрасли, аэропорт смог показать положительную динамику развития. В 2000 году годовой пассажиропоток составил 2,2 млн человек, при этом в Шанноне был открыт новый терминал, стоимостью 40 млн ирландских фунтов. Технические данные В настоящее время в аэропорту имеется 40 стоек регистрации пассажиров, 5 багажных лент, а также 40 стоянок воздушных судов и парковка на 5000 автомобилей. В 1986 году иммиграционная служба США открыла в Шанноне своё отделение, что избавило пассажиров от прохождения необходимых процедур по приезде в Америку. В 2008 году в аэропорту создана сельскохозяйственная инспекция для контроля качества продуктовых грузов. Авиакомпании и направления
Shannon Airport

Shannon Airport (iriska: Aerfort na Sionainne) (IATA: SNN, ICAO: EINN) är en flygplats på Irland. När passagerarflyget mellan Europa och Nordamerika var ungt mellanlandade planen på Shannon Airport för tankning. Flygplanens räckvidd var på den tiden inte så stor att man nådde fram till de större europeiska metropolerna med direktflyg.
Шеннон (аеропорт)

Аеропорт Шеннон ((IATA: SNN, ICAO: EINN) англ. Shannon Airport, ірл. Aerfort na Sionna) — міжнародний аеропорт у західній Ірландії. Розташований за 3 км від Шеннона, за 24 км від Лімерика та за 90 км на південний схід від міста Голвей. Історія Аеропорт заснований у 1936 році в гирлі річки Шеннон, на раніше заболочених землях. До 1942 року роботи з будівництва злітно-посадкових смуг і терміналів були завершені, і Шеннон прийняв перші військові літаки. Після Другої світової війни з аеропортом почали співпрацювати багато авіакомпаній Європи й Північної Америки. Перший трансатлантичний рейс Нью-Йорк — Шеннон був здійснений 16 вересня 1945 року. У наступні роки в аеропорту спостерігалося зростання пасажиропотоку. Він став важливим дозаправочним пунктом між двома континентами. 1947 року в аеропорту було відкрито першу безмитну зону Duty Free. У 1960-х роках відбулося скорочення перевезень через розвиток реактивної авіації, здатної перетинати Атлантику без дозаправки. Тому для підтримки економічної рентабельності аеропорту він був переданий в управління державної компанії Aer Rianta. Того ж року кількість пасажирів збільшилась до 460 тис. осіб. З появою Боїнга-747 у Шенноні був побудований новий пасажирський термінал, який прийняв перший рейс у квітні 1971 року. Однак у 1974 році зросли ціни на авіаційне пальне й аеропорт знову почав відчувати економічні труднощі. У 2000 році річний пасажиропотік становив 2,2 млн осіб, при цьому в Шенноні був відкритий новий термінал вартістю 40 млн ірландських фунтів. Термінал Нинішній термінал аеропорту було відкрито 27 березня 2000 року тодішнім міністром транспорту Мері О'Рурк. Цей об'єкт має 40 стійок реєстрації, 5 багажних каруселей і 14 виходів (з них 6 мають телетрапи). На пероні є 20 місць стоянок для літаків. Автостоянки можуть містити 4,200 автомобілів. Митна служба США та паспортний контроль У 1986 році в Шенноні було відкрито службу паспортного контролю США, що усунуло необхідність проходити візову перевірку після прибуття до Сполучених Штатів. У листопаді 2008 року було оголошено про те, що будуть додані митні та сільськогосподарські інспекції, що зробить Шеннон першим аеропортом у Європі, який запропонує цю послугу, і дозволить пасажирам прибувати до США на «внутрішній» основі. Для того, щоб ці об'єкти були введені в дію, було побудовано двоповерхове (7000 м²) розширення головної будівлі терміналу. Об'єкт відкрився 5 серпня 2009 року. Станом на вересень 2016 року аеропорт Шеннон також є першим і єдиним аеропортом у Європі, який пропонує митний і паспортний контроль США приватним літакам. Авіалінії та напрямки, серпень 2019 Пасажирські Вантажні Статистика Посилання Шаннон // Універсальний словник-енциклопедія. — 4-те вид. — К. : Теза, 2006. Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Шеннон (аеропорт) Офіційний сайт Примітки
Phare de Loop Head

Le phare de Loop Head est un phare d'Irlande situé sur la péninsule éponyme, sur le côté nord de l'estuaire du fleuve Shannon dans le comté de Clare. Il est géré par les Commissioners of Irish Lights. Situation Le phare est construit sur un promontoire de la péninsule de Loop Head. Celle-ci se situe sur la côte occidentale de l'Irlande, dans le comté de Clare, elle est délimitée par l'océan Atlantique et le Shannon. Loop Head est relié à la ville voisine de Kilkee par la route R487. Description Le phare mesure 23 m de haut, avec lanterne et galerie, il est peint en blanc. Les locaux des gardiens, sur deux étages, ont été rénovés, ils servent maintenant de résidences de vacances. Il émet quatre flashes blancs séparés de 2.4 secondes toutes les 20 secondes pour marquer l'entrée de l'estuaire et aider la navigation arrivant par le nord. Histoire Le phare a été mis en service en 1854. Il succède à un feu de 1670 qui avait été remplacé par une maison en pierre portant d'abord un feu ouvert, remplacé à son tour par une lanterne en 1802. Un vestige de cette première construction est encore visible sur le site. Tourisme En juillet 2011, le phare a été ouvert au public pour la première fois. Cette ouverture expérimentale ayant connu le succès, il a été décidé d'ouvrir le phare régulièrement à partir de l'été 2012, avec le développement d'un petit musée sur place. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Loop Head » (voir la liste des auteurs). Annexes Bibliographie Philip Plisson, Guillaume Plisson et Daniel Charles, Phares majeurs de l'arc Atlantique, Éditions du Chêne, 2002 [détail de l’édition] (ISBN 2842774035), p. 93 Articles connexes Liste des phares d'Irlande Loop Head Liens externes (en) Le phare de Loop Head sur site Commissioners of Irish Lights Portail des phares Portail de l’océan Atlantique Portail de l’Irlande
Faro de Inishmore

El Faro de Inishmore (en inglés: Inishmore Lighthouse) es un antiguo faro, en desuso desde 1857, situado en la isla de Inishmore, la mayor de las islas de Aran, en la Bahía de Galway, Condado de Galway, Irlanda. Está situado en el centro de la isla a una altitud de 120 metros sobre el nivel del mar.​ Historia El faro fue instalado en la isla de Inishmore, la mayor de las islas de Aran, cerca de la localidad de Dun Oghill. Fue encendido el 1 de mayo de 1818 y tenía una óptica giratoria que le daba una característica de destellos con el fin de diferenciarse del Faro de Cabo de Loop y del Faro de Isla de Clare, que eran ambos de luz fija. Tenía montadas siete lámparas de aceite y reflectores catóptricos que daban una vuelta cada 30 segundos. La Autoridad del Puerto de Galway (Galway Harbour Commissioners) solicitó en 1850 al Ballast Board, antecesor del Commisioners of Irish Lights, el organismo a cargo de la gestión de las ayudas a la navegación de Irlanda, la construcción de un nuevo faro en las Islas de Aran, ya que el Faro de Inishmore no cumplía las exigencias de señalización de la entrada a la bahía y puerto de Galway. Para suplirlo se determinó instalar dos faros, uno en Inisheer y otro, el Faro de Eeragh, en la parte norte de la isla de Inishmore. El diseño de ambos faros corrió a cargo de George Halpin dando comienzo su construcción en 1853. Comenzaron a funcionar el 1 de diciembre de 1857, apagándose el de Inishmore en esa misma fecha.​ Referencias Enlaces externos Lighthouses of Western Ireland (Connacht and Ulster). Sitio web con información de faros de todo el mundo. (en inglés). Commisioners of Irish Lights. Sitio web oficial del organismo regulador de las ayudas a la navegación de la República de Irlanda. (en inglés).
Phare d'Inishmore

Le phare d'Inishmore est un ancien phare situé au centre de l'île d'Inishmore, la plus grande des îles d'Aran au large de la baie de Galway en Irlande. Il est désaffecté depuis le 1er décembre 1857. Histoire Installé au centre de l'île d'Inis Mór sur un promontoire dominant la mer de plus de 100 m il a été mis en service le 1er mai 1818 et possédait un système optique rotatif avec éclat pour être distingué du phare de Loop Head et celui de l'Île de Clare qui étaient à feu fixe. Le feu était alimenté par sept lampes à huile et de réflecteur catoptrique. L'Administration portuaire de Galway (Galway Harbour Commissioners) a demandé en 1850 aux Commissioners of Irish Lightsla construction d'un nouveau phare sur les îles Aran, le phare d'Inishmore ne répondant plus aux exigences de signalisation de l'entrée de la baie et du port de Galway. Pour le remplacer, deux ont été construits : le phare d'Inisheer et le phare d'Eeragh. Leur conception a été mené par l'ingénieur George Halpin. Voir aussi Notes et références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Faro de Inishmore » (voir la liste des auteurs). Bibliographie Philip Plisson, Guillaume Plisson et Daniel Charles, Phares majeurs de l'arc Atlantique, Éditions du Chêne, 2002 [détail de l’édition] (ISBN 2842774035), p. 93 Lien interne Liste des phares d'Irlande Liens externes Lighthouses of Western Ireland Portail des phares Portail de l’océan Atlantique Portail de l’Irlande
Phare d'Old Head of Kinsale

Le phare de Old Head of Kinsale est un phare situé sur un promontoire près du port de Kinsale, en mer Celtique, dans le comté de Cork (Irlande). Cette zone a connu le naufrage du paquebot transatlantique RMS Lusitania de la Cunard Line, torpillé par le sous-marin allemand U 20 le 7 mai 1915. Il est géré par les Commissioners of Irish Lights. Aujourd'hui, la péninsule du Old Head of Kinsale est connue pour son terrain de golf ouvert en 1997. Histoire Il y eut un premier phare érigé à cet endroit de 1665 à 1853. C'était une maison en pierre d'un étage avec un feu ouvert sur le toit. Ce premier feu a été remplacé par une lanterne en 1804. En 1814, le vieux phare a été supplanté par une tour ronde en pierre de 13 m de haut attenant à la maison du gardien qui était semi-circulaire entourant la base. Il est devenu inactif en 1853. Les ruines des deux premières constructions de 1665 et 1814 phares sont toujours visibles au septième trou du terrain de golf. Le phare actuel a été construit en 1853. Il a remplacé les deux précédents qui se trouvaient trop hauts pour leur bonne visibilité par temps de brouillard. C'est une tour ronde en maçonnerie avec lanterne et galerie, haute de 31 m, avec les maisons des gardiens de deux étages et de bâtiments annexes, le tout entouré d'un mur. La tour est peinte en blanc avec deux bandes horizontales noires. Il émet, à 72 m au-dessus du niveau de la mer, deux flashs blancs toutes les 10 secondes. Une corne de brume émet aussi trois coups toutes les 45 secondes. Le site est sur le terrain de golf, et de ce fait inaccessible aux promeneurs. Celui-ci se trouve à environ 20 km au sud de Kinsale. Protestations Depuis l'ouverture du parcours de golf en 1997, l'accès à l'Old Head of Kinsale est réservé seulement aux golfeurs et invités, et il y a eu une campagne de longue haleine pour la restauration de l'accès libre au public, organisée par la Free the Old Head of Kinsale (en). Cependant, la Cour suprême irlandaise a confirmé le droit du club de golf de fermer l'accès de sa propriété. Voir aussi Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Old Head of Kinsale » (voir la liste des auteurs). Bibliographie Philip Plisson, Guillaume Plisson et Daniel Charles, Phares majeurs de l'arc Atlantique, Éditions du Chêne, 2002 [détail de l’édition] (ISBN 2842774035), p. 93 Lien interne Liste des phares d'Irlande Liens externes (en) Lighthouses of Southwestern Ireland (en) Old Head of Kinsale sur site Commissioners of Irish Lights Portail des phares Portail de l’océan Atlantique Portail de l’Irlande
Gaiety Theatre

El Gaiety Theatre (Teatre Alegria) és un teatre situat a South King Street, a Dublín, (Irlanda), prop de Grafton Street i Park St Stephen's Green. Teatre especialitzat en òperes i musicals i, a vegades, en les obres dramàtiques. Va ser dissenyat per Charles J. Phipps i construït en tan sols 7 mesos. Va ser inaugurat el 27 de novembre de 1871. Enllaços externs Pàgina web del teatre
Gaiety Theatre (Dublin)

Das Gaiety Theatre ist ein Theater in der irischen Hauptstadt Dublin. Es wurde nach sieben Monaten Bauzeit nach Plänen des Architekten Charles J. Phipps im November 1871 an der South King Street eröffnet. Das viktorianische Theater verfügt über ein Parkett und zwei Ränge im Zuschauerraum. Im Theater werden Musicals, Revuen, Theaterstücke, Konzerte und Tanzshows aufgeführt. 1971 fand dort der Eurovision Song Contest statt. Weblinks Website
Teatro Gaiety (Dublín)

El Teatro Gaiety es un teatro ubicado en la ciudad irlandesa de Dublín, junto a Grafton Street. Se especializa en producciones operísticas y musicales, con espectáculos dramáticos ocasionales. Establecido en 1871,​ The Gaiety es conocido por su pantomima navideña anual y ha presentado una pantomima todos los años desde 1874,​ aunque no fue posible la producción en 2020 debido a la pandemia de COVID-19. Los artistas y dramaturgos asociados con el teatro han sido homenajeados con huellas de manos fundidas en bronce y colocadas en el pavimento debajo del dosel del teatro.​ Entre los artistas cuyas huellas de manos están allí están Luciano Pavarotti y Brian Friel.​ Además, el teatro acogió el Festival de la Canción de Eurovisión de 1971, el primero que se celebró en Irlanda.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Teatro Gaiety. Sitio web oficial (en inglés)
Gaiety Theatre

Le Gaiety Theatre est un théâtre de Dublin spécialisé dans les spectacles musicaux avec occasionnellement des pièces de théâtre. D'une capacité de 2 000 places, il fut conçu par Charles J. Phipps (en) Histoire Il ouvrit le 27 novembre 1871. En 1971, il accueillit le concours Eurovision de la chanson. Créations 1934 : Sporting Love (en) de Stanley Lupino (en) avec une musique de Billy Mayerl 1959 : Posterity Be Damned de Dominic Behan Notes et références Liens externes Site officiel Ressources relatives au spectacle : European Theatre Architecture Kunstenpunt Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail du théâtre Portail de l’opéra Portail de Dublin
Gaiety Theatre

Il Gaiety Theatre è un teatro situato in South King Street a Dublino, nei pressi di Grafton Street e del parco St Stephen's Green. È specializzato in musical e opere liriche e talvolta anche in opere drammatiche. Il teatro è stato progettato dall'architetto Charles J. Phipps e costruito in soli 7 mesi. Il Gaiety è stato inaugurato il 27 novembre 1871. Al suo interno è stato anche girato il video della canzone Sometimes You Can't Make It on Your Own degli U2, brano dedicato al padre di Bono Vox che in questo teatro si è esibito più volte come tenore. Il Gaiety ha ospitato l'Eurovision Song Contest 1971, dopo che la cantante Dana, rappresentante dell'Irlanda, ha vinto l'edizione precedente tenutasi ad Amsterdam. Voci correlate Dublino Eurovision Song Contest 1971 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Gaiety Theatre Collegamenti esterni Sito ufficiale, su gaietytheatre.ie.