Skellig Michael

Skellig Michael (irski Sceilig Mhichíl za "Mihovilova stijena"), poznat i kao Veliki Skellig, je veći od dva strma kamena otoka u Atlantiku, oko 12 km od obale pokrajine Kerry u jugozapanoj Irskoj. Na njemu je u 7. stoljeću osnovan gelski samostan i otok je bio središte irskih monaha punih 600 godina. Samostan koji se nalazi na vrhu otočke stijene, visine 230 metara, upisan je 1996. godine na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi kao jedan od najpoznatijih, ali i najnepristupačniji samostan u Europi. Povijest Samostan je osnovan u 7. stoljeću, a nakon što su ga 823. godine poharali Vikinzi značajno je proširen i utvrđen. Početkom 10. stoljeća izgrađena je nova kapela, ali na otoku nikada nije bilo mnogo monaha, najvjerojatnije najviše 12 monaha i opat. U 12. stoljeću monasi su napustili njegov samostan i preselili se u augustinski samostan u Ballinskelligsu na kopnu. U 16. stoljeću Skellig Michael je postao popularno hodočasničko mjesto, ali nikada nije više imao trajne stanovnike. Dva svjetionika su izgrađena u 19. stoljeću, ali svjetlioničari su se na njima samo izmjenjivali, nikada stanovali. veći svjetionik i danas radi, a obnovljen je 1960-ih, a automatiziran 1980-ih. God. 1986. osnovan je turistički biro, ali je ograničen broj posjetitelja na otoku zbog opasnosti od uništavanja kamenih stuba koji vode do samostana. God. 2008. UNESCO je zamjerio irskom uredu za javne radove, koja je provodila anastilističku obnovu samostana, da su nedovoljno istražili i dokumentirali lokalitet prije obnove, te da u obnovi nije iskorišteno dovoljno izvorne građe Značajke Do terasastog samostana se može doći samo trima strmim stubištima uklesanima u stijene, koja polaze od tri različita pristaništa, ali se završavaju na istom mjestu, kod tzv. "Kristove doline", udolini izeđu tri vrha. Monasi su živjeli u skromnim kamenim nastambama u obliku košnica (clochán) koje su izgrađene na gotovo okomitim otočkim liticama. One su imale i do 2 m debele zidove, kvadratičan tlocrt i kupolaste krovove. Mnoge su imale malene procijepe između kamenja, ali ne prozore. Samostan se sastoji od šest clochana, dva oratorija, 31 ranokršćanske nadgrobne ploče, monolitskog križa i Crkve sv. Mihovila iz 13. stoljeća. Unutarnje i vanjske samostanske zidine nemaju velike otvore i na sjevernom dijelu oblikuju eliptični oblik samostanskog vrta. Na masivnom južnom zidu nalazi se srednjovjekovni zahod, izgrađen iznad visoke otočke litice. Šturi uvjeti života u samostanu ilustriraju asketski način života koji su prakticirali irski ranokršćani. Upravo zbog njegove zabačenosti samostan je ostao lišen posjetitelja i tako podobro očuvan. Okoliš Skellig Michael obrubljen je izloženim morskim liticama i trima zaljevima. Njegova unutrašnjost uglavnom je od tankog tla na strmom terenu, s dijelovima vegetacije koji su, međutim, izloženi morskoj prskanju. Ipak, ima daleko raznolikiju ekologiju nego na kopnu; kao otok, pruža utočište širokom spektru flore i faune, od kojih su mnoge neobične za Irsku. Sadrži veliki broj morskih ptica, koje su sada zaštićene statusom otoka kao prirodnog rezervata u vlasništvu države. Otoci Skellig klasificirani su kao posebno zaštićeno područje 1986. godine kada su prepoznati po neobično velikoj raznolikosti i populaciji ptica. Na otoku se nalaze gnijezda sivih sokolova. Druge zanimljive ptice uključuju burnjake (lat. Fulmaris glacialis), male zovoje (Puffinus puffinus), burnice (Hydrobates pelagicus), blune (Morus bassanus), troprste galebe, (Uria aalge) i tupike (Fratercula arctica). Krdo koza živjelo je na otoku do nedavno, a otoki ima i populaciju zečeva i domaćih miševa, oboje relativno nedavno uneseni, vjerojatno ih je u 19. stoljeću donio čuvar svjetionika. Sivi tuljani izvaljuju se iz mora na izbočinama otoka. Otok u popularnoj kulturi U prvoj epizodi BBC- jevog dokumentarca iz 1969. godine, Civilizacija: Osobni pogled Kennetha Clarka, povjesničar umjetnosti Kenneth Clark opisao je otočne zgrade i staze kao "izvanredno postignuće hrabrosti i upornosti". Primijetio je da je "gledajući unatrag na velike civilizacije Francuske dvanaestog stoljeća ili Rima sedamnaestog stoljeća, teško povjerovati da je zapadno kršćanstvo prilično dugo - gotovo stotinu godina - preživjelo držeći se mjesta poput Skellig Michaela, vrha stijene osamnaest milja od irske obale, koji se uzdiže 210 metara iz mora". Adam Nicolson detaljno opisuje otok u svojoj knjizi Seamanship iz 2004. Nekoliko filmova i dokumentaraca koristilo je otok kao lokaciju za snimanje. Otok je korišten za snimanje planeta Ahch-To u filmovima Ratovi zvijezda: Buđenje sile (2015.) i Ratovi zvijezda: Posljednji Jedi (2017.). Zračne snimke otoka korištene su i u filmu Ratovi zvijezda: Uspon Skywalkera (2019.). Također je poslužio kao lokacija za posljednju scenu u filmu Srce od stakla (1976.). Knjiga Emme Donoghue iz 2022., Haven, izmišljeni je prikaz prvih redovnika koji su se naselili na Skellig Michaelu u 7. stoljeću. Izvori Reference Literatura A. Weir, Early Ireland. A Field Guide, 1980., Belfast: Black staff Press. str. 164. Walter Horn, Jenny White Marshall i Grellan D. Rourke, The Forgotten Hermitage of Skellig Michael, 1990., Berkeley: University of California Press. str. 29. – 72. Vanjske poveznice Podrobne informacije (engl.) Galerija fotografija Arhivirana inačica izvorne stranice od 29. ožujka 2021. (Wayback Machine)