NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Château de Carrigaphooca

Le château de Carrigaphooca (irlandais : Caisleán Carraig a' Phúca, signifiant château sur le rocher de la fée; le mot Púca se traduit par une sorte de fantôme ou de fée) est une maison-tour rectangulaire de cinq étages en ruine, située sur un rocher escarpé qui se trouve à 6 km de Macroom, dans le comté de Cork, en Irlande. Bien qu'appelé château, il fut construit comme une tour de défense en 1436, probablement par Donal McCarthy de Drishane. En 1602, le château fut attaqué et pris par Donal Cam O'Sullivan Beare. Dans les années 1970, l'Office of Public Works (en) entreprit la restauration du site et ajouta une volée de marches conduisant à la base en pierre, rejoignant l'entrée principale. La chambre située au rez-de-chaussée est éclairée par de petites fenêtres décentrées et est flanquée d'un escalier droit mural qui monte en spirale jusqu'au 4e étage. Dans une région riche en monuments néolithiques, un cromlech se situe deux champs côté est de la tour. Notes et références Source de la traduction (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Carrigaphooca Castle » (voir la liste des auteurs). Portail de l’Irlande Portail des châteaux
Замок Каррігафука

Замок Каррігафука (англ. Carrigaphooca Castle, ірл. Caisleán Carraiga' Phúca) — замок Каррайг а Фука, замок на Скелі Фей (Привидів, Духів) — один із замків Ірландії, розташований у графстві Корк, на відстані 6 км на захід від селища Макроу, біля річки Суллейн. Фука або Пука або Пак — це персонаж ірландських міфів та легенд. Це потойбічна істота, що часто влаштовує злі жарти щодо людей. Часто являється людям у вигляді велетенського чорного собаки через якого вільно проходять руки якщо спробувати до нього торкнутися. Історія Замок Каррігафука являє собою п'ятиповерхову прямокутну вежу, що стоїть на крутій скелі. Замок побудований як оборонна вежа в 1436 році. Замок побудував Донал Мак Карті зі замку Дрішейн. Септа клану Мак Карті, що закріпилась у замку Каррігафука довгий час вела внутрішню кланову війну. У 1602 році замок захопили англійські війська. У тому ж 1602 році на замок Каррігафука напав і взяв його штурмом Донал Кам О'Салліван Бера. Після тривалої облоги люди клану О'Салліван виламали двері та захопили замок. Внаслідок штурму вони захопили в замку скриню золота іспанського походження, що зберігалася в замку. Цю скриню клан О'Салліван передав клану Мак Карті з надією, що ці кошти будуть використані для боротьби за свободу Ірландії. Після поразки ірландців у битві під Кінсейл замок Каррігафука став притулком для ірландського ватажка Тейге Мак Карті до 1612 року. У 1970-тих роках замок був частково відреставрований Управлінням громадських робіт Ірландії. Кімната першого поверху освітлена маленькими вікнами бійницями. Є кам'яні гвинтові сходи, що піднімаються до рівня 4 поверху. Недалеко від замку Каррігафука зберіглося багато пам'яток історії часів неоліту та енеоліту — мегалітичні споруди, в тому числі кромлехи. Багато людей вважають, що замок Каррігафука є найзагадковіший і найцікавішим замком в Ірландії. Джерела Power, Denis (1997), Archaeological inventory of County Cork, Volume 3: Mid Cork, 9467, ColorBooks, ISBN 0-7076-4933-1 https://web.archive.org/web/20160730064601/http://www.ciaranmchugh.com/?pagid=carrigaphooca-castle-0 http://www.geograph.ie/photo/3036499 [Архівовано 29 липня 2016 у Wayback Machine.]
Carrigrohane Castle

Carrigrohane Castle (irisch-gälisch: Caisleán Charraig Ruacháin) ist eine Burgruine im Dorf Carrigrohane im irischen County Cork. Sie liegt auf einem überhängenden Felsen über dem River Lee und besteht aus zwei Gebäuden, die sich in Alter, Höhe, Größe und Architektur unterscheiden. Das größere und ältere Gebäude ist rechteckig und hat drei Stockwerke. Geschichte Den Bau der ursprünglichen Konstruktion schreibt man der Familie MacCarthy zu. 1641, während der irischen Konföderationskriege, verfiel die Burg. Später wurde sie repariert und diente dem Raubritter Captain Cape und seinen Banditen als Sitz; sie lauerten Reisenden auf und plünderten die Umgebung. Nach einer Restaurierung Ende des 19. Jahrhunderts wurde die Burg später erneut renoviert und seit Ende des 20. Jahrhunderts als Wohnhaus genutzt. Geografie und Geister Eine Höhle am Fuß des Felsens, auf dem die Ruine steht, soll mit den Höhlen von Ovens, etwa 6,5 km entfernt, in Verbindung stehen. Eine tiefe Doline namens Hell’s Hole unter Überhängen von Kalksteinfelsen an einer Flussbiegung flussaufwärts von der Burg soll von einem „monströsen Zweifüßer, der eine Mähne wie ein Pferd und ein Körper wie eine Eule hat“, heimgesucht werden. Einzelnachweise Weblinks
Carrigrohane Castle

Carrigrohane Castle is located in the village of Carrigrohane, barony of Barretts in County Cork, Ireland. It is situated on a rocky cliff-edge which overlooks the River Lee. History The castle's original construction is attributed to the MacCarthy family. The castle became dilapidated in 1641 during the Irish Confederate Wars. It was repaired thereafter and became the residence of the rapparee, Captain Cape, and his bandits, who waylaid travellers, and plundered the surrounding countryside. By the late 18th century it had fallen into ruin, and a mid-19th century description of the castle describes it as consisting of "two structures differentiated by age, altitude, bulk, and architecture - the larger and older of which is oblong, and three-storied". The castle was restored in the mid-19th century, reputedly by Thomas Newenham Deane and Benjamin Woodward. Additional renovation works were undertaken in the 20th century, and the castle used as a family home from the late 20th century. Geography A cave at the base of the rock on which the ruin stands is believed by local residents to communicate with the Ovens caverns, 4 miles (6.4 km) away. A deep pool, called Hell's-Hole, overhung by limestone cliffs, and situated at a river bend above the castle site is imagined to be haunted by a "monstrous biped, having a mane like a horse, and a body like an eel". See also List of castles in the Republic of Ireland Sources Fullarton (1846). The Parliamentary gazetteer of Ireland: adapted to the new poor-law, franchise, municipal and ecclesiastical arrangements, and compiled with a special reference to the lines of railroad and canal communication, as existing in 1814-45. Vol. 1 (Public domain ed.). A. Fullarton and co. p. 338. References
Château de Carrigrohane

Le château de Carrigrohane est situé dans le village de Carrigrohane, baronnie de Barretts dans le comté de Cork, en Irlande. Il est situé sur une falaise rocheuse qui surplombe la rivière Lee. Histoire La construction originale du château est attribuée à la famille MacCarthy. Le château est déjà délabré en 1641 pendant les guerres confédérées irlandaises. Il est réparé par la suite et devient la résidence du Rapparee, le Capitaine Cap, et de ses bandits, qui assaillent les voyageurs, et pillent la campagne environnante. À la fin du XVIIIe siècle, il est tombé en ruine et une description du milieu du XIXe siècle le décrit comme composé de "deux structures différenciées par l'âge, l'altitude, la masse et l'architecture - dont la plus grande et la plus ancienne est oblongue, et à trois étages". Le château est reconstitué au milieu le XIXe siècle, par Thomas Newenham Deane et Benjamin Woodward. Des travaux de rénovation supplémentaires sont entrepris au XXe siècle et le château est utilisé comme maison de famille à partir de la fin du XXe siècle. Sources Fullarton, The Parliamentary gazetteer of Ireland: adapted to the new poor-law, franchise, municipal and ecclesiastical arrangements, and compiled with a special reference to the lines of railroad and canal communication, as existing in 1814-45, vol. 1, A. Fullarton and co., 1846 (lire en ligne), p. 338 Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Carrigrohane Castle » (voir la liste des auteurs). Portail de l’Irlande Portail des châteaux
Carrigtwohill GAA

Carrigtwohill GAA is a Gaelic Athletic Association club in Carrigtwohill, County Cork, Ireland. The club is affiliated to the East Cork Board and fields teams in both hurling and Gaelic football. History Located in the town of Carrigtwohill, about 12km east of Cork, Carrigtwohill GAA Club is believed to have been founded in 1885. The newly-created club entered a team in the inaugural Cork SHC in 1887, however, it was 1896 before Carrigtwohill had their first success when they beat Redmonds to win the Cork JHC title. It was the first of six such titles in that grade. Carrigtwohill won their first Cork IHC title in 1909, following an 18-point victory over Bandon. The club completed the full set of championship titles in 1918, when they claimed their first Cork SHC title after a 4-01 to 1-07 defeat of Blackrock in the final. Carrigtwohill later lost four Cork SHC finals in six seasons between 1932 and 1937, however, the club continued to win Cork JHC and IHC titles at regular intervals. The new century saw a return to top flight hurling for Carrigtwohill after beating Watergrasshill by 3-14 to 3-12 to claim the Cork PIHC title in 2007. The club bridged a 93-year gap in 2011 by winning a second Cork SHC title following a one-point win over Cork Institute of Technology in the final. Roll of honour Cork Senior Hurling Championship (2): 1918, 2011 Cork Premier Intermediate Hurling Championship (1): 2007 Cork Intermediate Hurling Championship (3): 1909, 1949, 1950 Cork Junior Hurling Championship (6): 1896, 1915, 1941, 1948, 1966, 1994 Cork Minor Hurling Championship (1): 1998 Cork Minor A Hurling Championship (1): 2007 East Cork Junior A Hurling Championship (9): 1941, 1947, 1948, 1956, 1962, 1965, 1966, 1978, 1994 East Cork Junior A Football Championship (3): 1993, 1997, 2000 Notable players Tom Barry: All-Ireland SHC-winner (1928, 1929, 1931) Willie John Daly: All-Ireland SHC-winner (1952, 1953, 1954) Bill Fitzgibbon: All-Ireland SHC-winner (1902) Matty Fouhy: All-Ireland SHC-winner (1944, 1952, 1953, 1954) Ned Grey: All-Ireland SHC-winner (1919) Jimmy Kennedy: All-Ireland SHC-winner (1919, 1926) Niall McCarthy: All-Ireland SHC-winner (2004, 2005) References External links Carrigtwohill GAA official website
Casino Marino

Il Casino Marino (Casino at Marino) è un capriccio architettonico situato nel sobborgo Marino di Dublino. Fu progettato da William Chambers per James Caulfeild e venne costruito tra gli anni 1750 e il 1775. È un piccolo esempio di architettura neoclassica, situato nel giardino della Marino House. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Casino Marino
Casino Marino

Casino Marino – neoklasycystyczny budynek typu folly w Dublinie (Irlandia), którego projektantem był William Chambers. Został zbudowany w latach 1758–1776 dla Jamesa Caulfeilda, hrabiego Charlemont. Nazwa Budynek nigdy nie był kasynem, jak mogłaby sugerować nazwa – jest ona bowiem zdrobnieniem włoskiego casa i oznacza domek. Historia Budynek powstał w latach 1758–1776, będąc jednym z najważniejszych dzieł Szkota Williama Chambersa, wybudowany na zlecenie hrabiów Charlemont. W 1876 majątek Charlemonta został sprzedany, a dom, z którym Casino Marino było połączone tunelem, został zburzony w latach dwudziestych XX wieku. Budynek Casino Marino niszczał do 1930, gdy parlament podjął uchwałę o przejęciu go na własność państwa. Renowację rozpoczęto w 1972. W 1984 budynek Casino Marino został otwarty dla publiczności. Zarządza nim Office of Public Works. Budynek Jest to miniaturowy trzykondygnacyjny pałacyk przypominający z zewnątrz grecką świątynię. Prawdopodobnie nigdy nie był zamieszkany, a służył do spotkań hrabiego z przyjaciółmi. Budynek jest symetryczny, to znaczy wszystkie strony są takie same. Każdego rogu pilnują lwy. Mimo że budynek robi wrażenie małego, wewnątrz na trzech piętrach znajduje się 16 pomieszczeń. W piwnicy umieszczono kuchnię, spiżarnię, inne pomieszczenia pomocnicze i wejścia do tuneli. Na parterze z przedsionka wchodzi się do salonu, który jest głównym pomieszczeniem w budynku. Z niego ukrytymi w ścianach drzwiami można wejść do dwóch pomieszczeń: Zodiac Room i China Closet. Na pierwszym piętrze znajdowały się sypialnie. Sufity w budynku są stiukowane, natomiast podłogi intarsjowane. Szyby w oknach działają jak lustro weneckie. Wokół budynku jest dwanaście kolumn doryckich, które wyglądają na identyczne, ale cztery z nich są puste i służą jako rynny do odprowadzania wody deszczowej z dachu. Zewnętrzna część budynku jest bogato zdobiona. Nad portalami umieszczono cztery posągi: na przodzie stoją Ceres i Bachus, a z tyłu są Apollo i Wenus. Symbolizują one przyjemność i obfitość. Urny na dachu skrywają kominy, ponieważ budynek ogrzewają nie tylko kominki, ale zainstalowano tu też centralne ogrzewanie na wzór rzymski. Lwy, które strzegą każdego rogu, mają styl egipski. Duże drzwi wejściowe wykonano z dębu irlandzkiego. Chambers polecił, aby z zewnątrz zostały naturalne, bo w ten sposób z czasem miały się zlać z otaczającym je wapieniem portlandzkim. Zwiedzanie Budynkiem opiekuje się Office of Public Works. W połowie czerwca 2017 budynek został zamknięty (do odwołania) z powodu prac konserwatorskich. Casino Marino jest uznawane za jedną z osobliwości stolicy Irlandii. Przypisy Linki zewnętrzne Casino Marino. [w:] Heritage Ireland [on-line]. (ang.).
Castle Archdale

Castle Archdale in County Fermanagh, Northern Ireland, is a former estate on the shores of Lough Erne Lower, the key feature of which today is Castle Archdale Country Park. There is also a caravan park. The former estate is situated near Lisnarick and Irvinestown, in the broader hinterland of Enniskillen, and the park is owned and run by the Northern Ireland Environment Agency. History The park was once an estate owned by the Archdale family, who arrived in 1614 during the Plantation of Ulster. The castle was built in 1615 by John Archdale (died 1621), a Plantation undertaker from Norfolk. The castle was built on a T-plan with a defensive bawn 66 ft by 64 ft and 15 ft high with flankers at each corner. He was succeeded by his son, Edward. The castle was destroyed for the first time by Rory Maguire during the Irish Rebellion of 1641. It was destroyed again in 1689, during the Williamite wars. The ruins of the old castle itself are situated in the old area of the park. In 1773 a mansion was built approximately 1 mile south west of the original castle ruins. During World War II it was requisitioned as the wartime headquarters for RAF Castle Archdale. The manor fell out of use after the war, and was finally demolished in 1970. All that now remains is a huge cobbled courtyard surrounded by white outbuildings, housing an information centre and tearooms. World War II During World War II, RAF Castle Archdale housed up to 2,500 people and was a major base for flying boats. PBY Catalinas and Short Sunderlands flew from Castle Archdale to protect Atlantic shipping from German U-boats. Today's caravan site sits on the concrete maintenance area where aircraft were serviced, and a museum in the park holds exhibits from the World War II period. Although Ireland maintained neutrality in World War II, a secret agreement between Eamon de Valera and the United Kingdom government allowed aircraft from RAF Castle Archdale to use the Donegal Corridor. This short strip of airspace over Ireland allowed aircraft to fly directly to the Atlantic, from Belleek in Northern Ireland via Ballyshannon in Ireland. This avoided a long detour north towards Derry, and then west into the Atlantic, and extended the range of protection that the Castle Archdale aircraft could offer to the Atlantic convoys. In May 1941, two Catalinas from Castle Archdale were instrumental in the sinking of the German battleship Bismarck. They spotted the damaged warship in the Atlantic, while it was attempting to return to Brest in France for repairs, after having been damaged by torpedo attack by aircraft from HMS Victorious. This allowed Fairey Swordfish aircraft from HMS Ark Royal to further attack with torpedoes, causing fatal damage to Bismarck. Transport There is a ferry to White Island which leaves from Castle Archdale marina. Castle Archdale private railway station opened on 13 June 1866, but finally closed on 3 July 1950. Sport A range of water and land based activities are available from a commercial outlet located in the marina car park. References Links Culture Northern Ireland Castle Archdale official website
Замок Арчдейл

Замок Арчдейл (англ. Castle Archdale) — расположен в графстве Фермана, Северная Ирландия возле озера Лох-Эрн-Лоуэр находится бывшее поместье, главной достопримечательностью которого сегодня является загородный парк Касл-Арчдейл. Здесь также есть стоянка для караванов. Бывшее поместье расположено недалеко от Лиснарика и Ирвинстауна, в более обширных внутренних районах Эннискиллена, а парк принадлежит и управляется Агентством по охране окружающей среды Северной Ирландии. История Парк когда-то был поместьем, принадлежавшим семье Арчдейл, которая прибыла сюда в 1614 году во времена Плантации Ольстера. Замок был построен в 1615 году Джоном Арчдейлом (умер в 1621 году), владельцем плантационного похоронного бюро из Норфолка. Строение выполнено по Т-образному плану с оборонительной башней размером 66 на 64 фута и высотой 15 футов с фланкерами на каждом углу. После смерти Джона Арчдейла замок унаследовал его сын Эдуард. Впервые замок был разрушен Рори Магуайром во время ирландского восстания 1641 года. Он был разрушен еще раз в 1689 году, во время Уильямитских войн. Руины самого старого замка находятся в старой части парка. В 1773 году примерно в 1 миле к юго-западу от первоначальных руин замка был построен особняк. Во время Второй мировой войны замок Арчдейл был реквизирован в качестве военной штаб-квартиры Королевских ввс. После войны усадьба пришла в упадок и была окончательно снесена в 1970 году. В настоящее время от замка остался огромный мощеный двор, окруженный белыми хозяйственными постройками, в котором расположены информационный центр и чайные. См. также Список замков Северной Ирландии Примечания Литература Culture Northern Ireland
Замок Арчдейл

Замок Арчдейл (англ. Castle Archdale) — один із замків Ірландії, розташований в графстві Фермана, Північна Ірландія, неподалік від селища Ірвінстоун. Навколо руїн замку є парк, який нині під контролем Управління навколишнього середовища Північної Ірландії. Історія Замком і парком Арчдейл колись володіла аристократична родина Арчдейл, що мала біля замку маєток. Родина Арчдейл поселилася в Ірландії в 1614 році під час колонізації Ірландії англійськими та шотландськими колоністами після остаточного завоювання Ірландії Англією. Замок збудував в 1615 році Джон Арчдейл (пом. 1621), що переселився в Ольстер з Норфолка. Замок був побудований по Т-плану, мав башту висотою 66 футів і 15 футів висотою на кожному куті замку. Після смерті Джона Арчдейла замок успадкував його син Едвард Арчдейл. У 1641 році спалахнуло повстання за незалежність Ірландії. Замок захопили повстанці під проводом Рорі Мак Гвайра. Під час боїв замок був зруйнований. Згідно легенди під час штурму замку сталася пожежа і всі захисники замку загинули, включаючи і господарів замку — аристократів Арчдейлів. Згідно з цією ж легендою, загинула при цьому вся родина, крім одного сина Едварда Арчдейла, якого медсестра викинула з вікна. Замок знову зазнав руйнувань у 1689 році під час вільямітських (якобітських) війн. У XVIII столітті замок був частково відбудований, але навіть від тої відбудови мало що залишилося — дворик викладений бруківкою, оточений білими будівлями, житлові будинки, інформаційний центр, чайні будиночки. Руїни старого замку розташовані в старій частині парку. Під час Другої світової війни на території замку Арчдейл була база ВПС союзників. На території бази було розміщено 2500 чоловік. Звідси робили вильоти військові літаки-гідроплани завдання яких було захист кораблів від нападів німецьких підводних човнів. Сьогодні на території замку є музей з експонатами часів Другої світової війни. Колись до замку Арчдейл прямувала залізниця і була приватна залізнична станція, що була відкрита 13 червня 1866 року, але станція була закрита 3 липня 1950 року. Є пором, що прямує від замку Арчдейл до острова Вайт. Див. також Список замків Ірландії Джерела «John Archdale». WikiTree. Retrieved 19 April 2015. «Edward Archdale». WikiTree. Retrieved 19 April 2015. «Castle Archdale» (PDF). The Plantation of Ulster: The Story of Co Fermanagh. Retrieved 19 April 2015. «Castle Archdale Private station» (PDF). Railscot — Irish Railways. Retrieved 2007-09-15.
Castle Balfour

Castle Balfour ist eine Burgruine im Dorf Lisnaskea im nordirischen County Fermanagh. Sie steht am Rande des Friedhofes, unmittelbar westlich der Hauptstraße. Die Burg ist ein State Care Historic Monument und liegt im Townland von Castle Balfour Demesne im District Fermanagh and Omagh. Geschichte Castle-skeagh wurde Lord Michael Balfour von König Jakob I. von England zu Lehen gegeben und dann erneut an Lord James Balfour aus Fife in Schottland im Jahre 1620 im Rahmen der Kolonisierung der Provinz Ulster. 1618/1619 berichtete Captain Nicholas Pynnar, dass Balfour seinen Bau in Castle-skeagh begonnen hätte. Das Dorf Lisnaskea entwickelte sich um die Burg. Im Jahre 1652 wurde Castle Balfour umgebaut und 1689 beschädigt. Der letzte Besitzer und Bewohner der Burg war James Haire (1737–1833), der sie von Earl Erne pachtete. James Haire und seine Familie verließen die Burg nach einem gelegten Brand 1803. Die Mutter des Pächters, Mrs Phoebe Haire, starb bei dem Brand. Man nimmt an, dass der Brandstifter ein Mitglied des Maguire-Clans war. In den 1960er-Jahren wurden umfangreiche Sicherungs- und Restaurierungsmaßnahmen unternommen und Ende der 1990er-Jahre wurden weitere Arbeiten zur Erhaltung der Ruine durchgeführt. Beweise für ein früheres Rath legen den Schluss nahe, dass die Gegend schon sehr früh besiedelt wurde. In der Castle Balfour Demesne wurden Spuren eines Grabens zwischen zwei Wällen entdeckt, nachdem die Grabungen auf 2 Meter Tiefe fortgeschritten waren. Versuche, einen äußeren Graben eines Raths mit doppeltem Graben zu finden, endeten mit dem Ergebnis: „keine deutlichen, scharfen Kanten“, im Gegensatz zum steil abfallenden inneren Graben. Man fand Radiokarbon-Daten aus 359–428 n. Chr. am Rath von Castle Balfour. Konstruktion 1618/1619 berichtete Captain Nicholas Pynnar, dass Balfour “die Fundamente für ein Bawn (Kurtine) aus Kalk und Stein, 21 Meter × 21 Meter groß gelegt habe, von wo aus zwei Seiten auf 5 Meter Höhe aufgeführt seien. Es gebe auch eine gleich lange Burg, wovon der eine Hälfte zweistöckig errichtet worden sei und die noch auf dreieinhalb Stockwerke wachsen solle.” Castle Balfour war ein langes, rechteckiges, dreistöckiges Gebäude, das in Nord-Süd-Richtung ausgerichtet war; der Hauptblock hatte eine Grundfläche von 26 Metern × 8 Metern. Es hatte östlich und westlich je einen rechteckigen Flügel angebaut, ebenso wie später einen rechteckigen Block an der Nordseite. Die Burg ist im Stil der schottischen Burgen erbaut und man denkt, dass sie das Werk von Bauleuten aus dem schottischen Niederland ist. Die heute noch erhaltene Burgruine hat einen T-förmigen Grundriss und einen Eingang mit Schießscharten. Die Burg hat gewölbte Räume und eine Küche mit Kochstelle und Ofen im Erdgeschoss, Hauptwohnräumen im 1. Obergeschoss und Tourellen auf Konsolen mit Schießscharten. Weblinks Castle Balfour, Lisnaskea. Irish Antiquities. Einzelnachweise