NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
St. Nicholas’ Collegiate Church

St. Nicholas’ Collegiate Church (irisch Eaglais Choláisteach San Nioclás) ist die größte kontinuierlich genutzte mittelalterliche Pfarrkirche Irlands. Geschichte Die Kirche befindet sich in Galway in der heutigen Republik Irland und wurde 1320 zu Ehren des Heiligen der Seefahrer und Kaufleute, des hl. Nikolaus, geweiht. Sie dient heute der anglikanischen Church of Ireland. 1484 wurde sie durch den Erzbischof von Tuam zur Stiftskirche eines Kollegiatstifts erhoben, was 1485 durch die Bulle Super Dominicum Gregem von Papst Innozenz VIII. bestätigt wurde. Durch diese Erhebung wurde die Stadt Galway und ihr Umland rechtlich vom Erzbistum Tuam abgetrennt und dem Stiftskolleg unterstellt, das eine diözesanähnliche Stellung erhielt. Mit der vom englischen Königshaus durchgesetzten Reformation wurde das Stift anglikanisch, bestand aber in seinem rechtlichen Status fort. Eine parallele katholische Institution existierte im Untergrund. Im 19. Jahrhundert wandelte die Church of Ireland das Stift in eine normale Kirchengemeinde um. Der Heilige Stuhl errichtete auf dem Stiftsterritorium das Bistum Galway und Kilmacduagh. St. Nicholas war jahrhundertelang der Ort, an dem gemäß einem königlichen Privileg (Royal Charter) aus dem Jahre 1484 alle drei Jahre der Bürgermeister und die Stadträte aus der Mitte der 14 wahlberechtigten Familien gewählt wurden. Im Jahre 2002 erregte die erste Trauung eines lesbischen Paares in der Church of Ireland durch den Pfarrer von St. Nicholas einiges Aufsehen. Der vorgesetzte Bischof von Tuam verbot diesem daraufhin ähnliche Handlungen. Während der Renovierung der St.-Augustin-Kirche in Galway im Jahre 2005 hielt die römisch-katholische Gemeinde ihre Gottesdienste in St. Nicholas. Die Kirche wird außerdem regelmäßig von den Gläubigen der rumänischen und der russisch-orthodoxen Kirche und der in Indien beheimateten Syrischen Kirche Malankara Mar Toma genutzt. Architektur Die Kirche besteht aus drei etwa gleich hohen Schiffen unter parallelen Dachfirsten, innen teils mit hölzernen Tonnengewölben gedeckt, teils ohne Decke, mit Sicht in den offenen Dachstuhl. Damit ist sie eine Hallenkirche jenes Typs, der in den Niederlanden und Flandern verbreitet ist und in großer Zahl in Südengland (siehe Liste der Hallenkirchen im Vereinigten Königreich). Literatur J. F. Berry: The Story of St. Nicholas’ Collegiate Church, Galway. Galway 1912 Harold Leask: The Collegiate Church of St. Nicholas, Galway. Galway 1936 aktualisierter Neudruck: The Collegiate Church of St. Nicholas, Galway. Galway 1962 Weblinks Website der Kirche
Collegiata di San Nicola

La Collegiata di San Nicola è la chiesa parrocchiale medievale più grande ancora in uso in Irlanda, situata nella città di Galway. È l'unica chiesa anglicana della città. Eretta verso il 1320, sorge probabilmente sui resti di una più antica cappella. La chiesa fu poi ampliata nel XV secolo quando Galway raggiunse il massimo della prosperità economica. Durante questo periodo furono infatti aggiunte le navate laterali, il transetto, la cappella ed il campanile. Nel 1652, dopo 9 mesi di estenuante assedio, le truppe guidate da Cromwell distrussero la città e trasformarono la chiesa in una stalla per i cavalli dell'esercito. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su collegiata di San Nicola Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su stnicholas.ie. St. Nicholas' Collegiate Church, Galway (canale), su YouTube.
Hill of Uisneach

Der Hill of Uisneach (irisch Cnoc Uisnigh, englisch auch Ushnagh Hill) liegt an der Straße R390 von Ballymore nach Mullingar im County Westmeath und ist das geographische und spirituelle Zentrum des alten Irland. Uisneach (altirisch Uisnech) ist ein: Festplatz zu Beltaine alter Versammlungsplatz Ort einer St. Patricks Kirche Heiliges Zentrum des heidnischen Irland druidischer Feuerkultort Sitz von Königen Auf der Spitze des 182 m hohen Hügels sind scheinbar wirr verlaufende Erdwälle und Mauern und die Stute-und-Hengst-Souterrains. In der Nähe des Hügels liegt der Catstone (eigentlich Carraig Choithrigi – Fels der Teilung), die Stelle, wo die einst fünf irische Provinzen zusammenliefen. Nicht weit entfernt an der Public Road befindet sich eine Heilige Quelle der St. Brigid und ein Rag Tree. Legenden Uisneach war der Mittelpunkt der spirituellen Macht Irlands. Mide, der oberste Druide der Milanesier, der auch einem Teilkönigreich den Namen gab, entfacht hier das erste heilige Feuer. Die einheimischen Druiden kritisierten Mide. Darauf brachte er sie zum Schweigen, indem er ihnen die Zunge herausschnitt, diese vergrub und sich drauf setzte. „Stolz“, „uisnech“, sitzest du hier, kommentierte seine Mutter den Triumph. So kam der Hügel zu seinem Namen. Die Firbolg stellten hier den Cat Stone auf, an dem die fünf Provinzen Ulster, Ost- und Westmunster, Connacht und Leinster zusammenliefen. Der Name ist die Verballhornung des Namens »Carraig Choithrigi«, »Fels der Teilung«. Bis ins hohe Mittelalter wurden die Grenzen am Cat Stone definiert. Fintan ['fʴintan mak 'boːxra] wird bei einem Streit, bereits tief in der christlichen Ära, herbemüht und berichtet, wie „Trefuilngid Tre eochair“, der Riese aus der Anderswelt, „der den Auf- und Niedergang der Sonne regelte“, am Tag von Christi Kreuzigung, diese Grenze so festgesetzt habe. Der Dagda wurde hier unter seinem Namen „Eochaid Ollathair“, göttliches Pferd und Allvater – verehrt. Er besaß einen Wohnsitz auf Uisneach und hielt auf dem Hügel regelmäßig Versammlungen ab. Hier stellte ihm Midir seinen Sohn Oengus vor. Eine Überlieferung lässt die Geschichte Aided Chlainne Tuirenn vom Tod der Kinder Tuirenns, auf dem Hügel spielen. Lugh hatte auf Uisneach das Fest zu Beltane eingerichtet. Mächtige Feuer wurden zu Ehren des Sonnengottes entzündet. Der Hügel hatte schon immer der Königin Eire ['eːrʴu] gehört, die sich hier auch begraben ließ. Die Milesier suchten hier um ihre Unterstützung und ihren Segen für ihre Eroberung. Sie stellte nur die Bedingung, dass ihr Name (Eire) auf ewig zur Insel gehören soll. Literatur Peter Harbison: Guide to National Monuments in the Republic of Ireland 1970 S. 244 Gill&Macmillan Dublin ISBN 0-7171-0758-2 Weblinks Bild eines Mehirs im Steinkreis vom Hill of Uisneach
Uisneach

Uisnech (en irlandais : Uisneach ou Cnoc Uisnigh, la « colline de Uisnech »), anglicisé Ushnagh, est une colline et un ancien site cérémoniel de la baronnie de Rathconrath dans le comté de Westmeath. C'est un monument national protégé. Il se compose de nombreux vestiges préhistoriques et médiévaux - dont une tombe mégalithique probable, des tumulus, des enceintes, des menhirs, des fontaines sacrés et une route médiévale. Uisnech est proche du centre géographique de l'Irlande, et il est considéré comme le centre symbolique et sacré de l'île dans la mythologie irlandaise. Il est dit que c'est à Uisnech que les Tuatha Dé Danann furent ensevelis, et qu'il fut le lieu de rassemblement associé aux druides et au festival de Beltaine. Toponymie La colline s'appelle Uisnech en irlandais traditionnel et Uisneach en irlandais moderne et en anglais, avec le nom irlandais alternatif Cnoc Uisnigh signifiant « colline d'Uisneach ». Il est également anglicisé en Ushnagh, comme dans le nom du townland. Eric P. Hamp tire le nom du proto-celtique *us-tin-ako- signifiant « lieu du foyer » ou « lieu des cendres ». T.F. O'Rahilly le fait dériver de *ostinako- signifiant « lieu angulaire ». Notes et références Portail de la montagne Portail de l’Irlande
Uisneach

Uisneach è una collina che si trova nella contea di Westmeath, nei pressi del villaggio di Ballymore, in Irlanda, di cui è considerata l'ombelico. Vi si trovano i resti di una grande pietra (Ail na Míreann, cioè “stone delle divisioni”) che indicava i confini tra le province di Connacht, Leinster, Ulster e Munster. Secondo la tradizione Uisneach era uno dei siti favoriti per i fuochi di Beltane e le diverse cerimonie druidiche. Per importanza è infatti considerato secondo solo a Emain Macha. Nel Lebor Gabála Érenn un druido nemediano accese qui il primo fuoco. Sempre secondo ques'opera, Ériu, divinità tutelare che viene a volte considerata come la personificazione dell'Irlanda, incontra gli invasori Milesi sulla collina di Uisneach, dove dopo una conversazione il poeta milesio Amairgin promette di dare al paese il nome della dea. Nella Historia Regum Britanniae di Goffredo di Monmouth si afferma che Stonehenge fu trasportata in Britannia da Uisneach. E Santa Brigida, che ha forti connessioni col fuoco, secondo la tradizione cristiana prese il velo proprio in questo luogo. Questo luogo potrebbe essere identificato con la Raiba o Riba, capitale del Leinster del nord, di cui parla nella prima metà del II secolo l'astronomo e cartografo greco-egiziano Claudio Tolomeo nella sua Geografia. Archeologicamente il sito consiste in una serie di monumenti che si estendono su oltre due chilometri. L'area appare essere stata occupata dal Neolitico al Medioevo. Bibliografia James MacKillop, Dictionary of Celtic Mythology, =Oxford University Press, New York, 1998. ISBN 0-19-869157-2 Phyllis G. Jestice, Encyclopedia of Irish Spirituality, ed. ABC-CLIO, Inc., Santa Barbara, California, 2000. ISBN 1-57607-146-4
Холм Уснех

Холм Уснех (англ. Hill of Uisneach, ирл. Cnoc Uisnigh) — один из сакральных центров древней Ирландии в королевстве Миде (наравне с Тарой, к западу от неё), место схождения границ четырёх королевств Ирландии. Здесь друид Миде, сын Брата, сына Деота, зажёг горевший шесть лет огонь (первый священный огонь Ирландии), и отрезал языки раскритиковавшим этот огонь друидам. Зажжение огня состоялось у пятиугольного Камня Делений, символизировавшего пять королевств; считается, что после этого события появились источники у двенадцати важнейших рек страны. Народное собрание Уснеха, оэнах, было параллелью Празднику Тары, на котором утверждался Верховный король Ирландии. Вблизи холма Уснех находилась резиденция властителей Миде. В связи с этим, в некоторых средневековых исторических источниках (например, в «Лейнстерской книге») ранние правители этого королевства упоминаются с титулом «короли Уснеха». Сейчас — историческая достопримечательность Уэстмита (национальный монумент № 155). Холм насчитывает в высоту 182 метра, находится на северной стороне дороги R390, в 8 километрах от деревни Баллимор. Холм является кандидатом на включение в список Всемирного наследия ЮНЕСКО в Ирландии. Примечания
Пагорб Уснех

Пагорб Уснех (англ. Hill of Uisneach, ірл. Cnoc Uisnigh) — один із сакральних центрів стародавньої Ірландії в королівстві Міде (нарівні з Тарою, на захід від неї), місце сходження кордонів чотирьох королівств Ірландії. Тут друїд Міде, син Брата, сина Деота, запалив вогонь, що палав шість років (перший священний вогонь Ірландії), і відрізав язики друїдам, які розкритикували цей вогонь. Вогонь запалено біля п'ятикутного Каменя Поділів, що символізував п'ять королівств; вважається, що після цієї події з'явилися джерела у дванадцяти найважливіших річок країни. Народні збори Уснеха, оенах, були паралеллю святу Тари, на якому затверджували Верховного короля Ірландії. Поблизу пагорба Уснех містилася резиденція володарів Міде. Тому в деяких середньовічних історичних джерелах (наприклад, у «Лейнстерській книзі») ранні правителі цього королівства згадуються з титулом «королі Уснеха». Зараз — історична пам'ятка Західного Міту (національний монумент № 155). Пагорб має у висоту 182 м, лежить на північній стороні дороги R390, за 8 км від села Баллімор. Пагорб є кандидатом на включення до Списку Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО в Ірландії. Примітки
Голуей

Голуей (на ирландски: Gaillimh, произнася се най-близко до Гальивь; на английски: Galway) е град в Западна Ирландия, провинция Конахт. Главен административен център на едноименното графство. Разположен е при вливането на река Кориб в Атлантическия океан. Населението му е 72 414 жители според преброяването от 2006 г. Голуей е третият по население град в страната след столицата Дъблин и Корк. Спорт В Голуей има 3 футболни отбора: ФК „Голуей Юнайтед“ е дългогодишен участник в Ирландската висша лига. ФК „Мървю Юнайтед“ е участник в ирландската Първа дивизия. ФК „Солтхил Девън“, от квартала Солтхил, е участник в ирландската Първа дивизия. Побратимени градове Кеймбридж, Масачузетс, САЩ Милуоки, Уисконсин, САЩ Олбор, Дания Сиатъл, Вашингтон, САЩ Сейнт Луис, Мисури, САЩ Чикаго, Илинойс, САЩ Известни личности Родени в Голуей Катрин Конъли (р. 1957), политик Дерън Ни Гриъфа (р. 1981), писателка Източници Външни препратки Уебсайт на града
Galway

Galway (irski: Gaillimh) je grad u Irskoj. Nalazi se na zapadnoj obali Irskog otoka. Povijest Područje Galwaya je bilo naseljeno već u vrijeme prapovijesti. Utvrđenje na mjestu ušća rijeke Corrib u more izgrađeno je 1124. i ono je bilo preteča današnjeg grada. Ubrzo se oko tvrđave izgradilo manje naselje koje su 1230. osvojili engleski Normani. Naselje je 1484. dobilo gradska prava, u to vrijeme grad je bio važna međunarodna luka pod vlašću 14 trgovačkih obitelji (tzv. "plemena"). Tijekom 16. i 17. stoljeća, za vrijeme nemira i ustanaka etničkih Iraca, Galway je ostao lojalan engleskoj kruni. Nemiri s kraja 17. stoljeća poremetili su gradski razvoj, pa je grad naglo izgubio na značaju. Privreda je propadala u 19. stoljeću u razdoblju irske gladi. Galway je od 1921. u sastavu Republike Irske. Oporavak grada započeo je tek posljednjih desetljeća, kada je ponovo zabilježen nagli razvoj i rast. Stanovništvo Prema podacima iz 2006. godine u Galway Cityu i njegovoj okolici živi 72.729 stanovnika, od čega 72.414 živi u gradskim granicama a 315 živi u gradskoj okolici odnosno županiji Galway. Oko 78% stanovništva su Irci rođeni u Irskoj, dodatnih 5% su Irci rođeni izvan Irske. Oko 17% stanovništva su doseljenici uglavnom iz Poljske i ostalih srednjoeuropskih i baltičkih zemalja, kao što su Latvija i Litva. Šport Galway United F.C., nogometni klub Gradovi prijatelji Izvori Vanjske poveznice Službene stranice Ostali projekti
Galway

Galway (írül: Gaillimh) város Írországban, Connacht tartományban, Galway megye közigazgatási központja. 2020-ban Európa kulturális fővárosa (Fiume mellett). Fekvése Írország nyugati részén, az Atlanti-óceán partján elterülő kikötőváros, a Corrib-folyó torkolatánál. Repülőtér A város közelében van a Galwayi Repülőtér (Galway Airport). Története A középkor óta az Ír-sziget egyik legforgalmasabb és leggazdagabb városa volt szerencsés földrajzi elhelyezkedésének köszönhetően. Az ír O’Flaherty klántól a normann Richard de Burgo foglalta el 1234-ben, de a város polgárai 1396-ra leráztak mindenféle nemesi irányítást és átvették a város igazgatását. Erről királyi oklevél biztosította őket. 1270-től fallal vették körbe a városukat, mivel a környékbeli ír kiskirályok folyamatosan fosztogatták a gazdag kereskedővárost. A 15. századra a Brit-szigetek leggazdagabb települései közé tartozott, köszönhetően a portugál és spanyol kikötővárosokkal folytatott kereskedelmének. 1473-ban egy tűzvész hatalmas károkat okozott a városban. Galwayt a középkor folyamán 14 kereskedőfamília irányította („a tizennégy törzs”), ezek közül választottak minden évben új polgármestert. Mindegyik családnak külön temploma volt, melyek közül egyedül a St. Nicholas-templom maradt meg. A városban kereskedőként, többször megfordult Kolumbusz Kristóf. A helybéliek úgy tartják, hogy a St. Nicholas-templomban imádkozott az első, nyugatra vezető hajóútja előtt, annak sikeréért. Ennek emlékére 1992-ben az ír és az olasz állam egy kis szobrot állított a város kikötőjében. Az angol polgári forradalom során a monarchia oldalára álló várost Oliver Cromwell ostromolta. A háború elől menekült el Walter Lynch püspök, aki hosszas hányódások után végül győri segédpüspök lett, ő adományozta a győri székesegyházban elhelyezett Könnyező Madonna képet a győri püspökségnek, amely a legenda szerint minden alkalommal könnyezni kezd, amikor Írországot valamilyen veszély fenyegeti. A forradalom után az angolok a városnak megtiltották a spanyolokkal és portugálokkal való kereskedést, ebbe a település gazdasága majdnem beleroppant, de végül a halászat, a könnyűipar, az oktatás és az idegenforgalom újra fellendítette Galway gazdaságát. Galway a hetvenes évek óta az ír népzene egyik fellegvára. Három hétig tartó világhírű összművészeti fesztiválját a város július második felében rendezi. Látnivalók Várostörténeti Múzeum Lynch-kastély - az épület a XI. századból származik St. Nicholas-templom - 1320-ban épült Galway-egyetem - 1846-ban alapították, Viktória királynő látogatásának tiszteletére St. Nicholas-katedrális - az 1960-as években fejezték be az építését Kennedy Memorial Park - nevével az ír származású amerikai elnök 1963-as látogatására emlékeztet Népesség Képek Testvérvárosok Aalborg Bradford Cambridge Lorient Maesteg Milwaukee, Wisconsin Moncton Shandong St. Louis Seattle Waitakere Jegyzetek További információk A város honlapja
Galway

Galway (em irlandês Gaillimh) é uma cidade da Irlanda e é capital do condado homônimo. É a quarta maior cidade do país e a maior da província de Connacht. Conta com uma população de 65.832 habitantes (censo de 2002). Desde 1985 a cidade possui estatuto de condado administrativo (county-boroughs). Ver também EuroVelo 2 Referências
Galway

Galway (pronunție în engleză [ˈɡɔːlweɪ]; în irlandeză Gaillimh pronunțat [ˈɡal̠ʲɪvʲ] ; pronunție ) este un oraș în provincia Connacht, Irlanda. Galway se află pe râul Corrib⁠(en)[traduceți] între Lough Corrib și Golful Galway⁠(en)[traduceți] și este înconjurat în întregime de comitatul Galway, a cărei reședință este, deși el însuși este administrat separat. Este al patrulea cel mai mare oraș al țării și al șaselea cel mai mare oraș de pe insula Irlanda. Galway este capitala europeană a culturii în 2020, alături de Rijeka, Croația. Note
Голвеј

Голвеј (енгл. Galway, ир. Gaillimh) је четврти град по величини и значају у Републици Ирској и историјско средиште ирске покрајине Конот. Голвеј је истовремено и самостални градски округ у оквиру државе, будући да има звање велеграда. Географија Голвеј се налази у западном делу ирског острва и Републике Ирске и средиште је историјске покрајине Конот. Град је удаљен 210 km западно од Даблина. Рељеф: Голвеј се налази у равничарском подручју, у крајњем делу истоименог Голвејског залива, на месту ушћа реке Кориб у море. Надморска висина средишњег дела града је око 10 m. Клима: Клима у Голвеју је умерено континентална са изразитим утицајем Атлантика и Голфске струје. Стога град одликује блага и веома променљива клима. Годишња количина падавина је око 1.200 мм/м². Воде: Голвеј се налази у залеђу Голвејског залива, дела Атлантског океана и једног од најбољих природни лука на острву. Град се образовао близу ушћа реке Кориб у залив, на месту где она прави речно острво које је „срце“ града. Историја Подручје Голвеја било насељено већ у време праисторије. Утврђење на месту ушћа реке Колиб у море изграђено је 1124. и оно је било претеча данашњег града. Убрзо се око тврђаве образовало мање насеље које су 1230. освојили енглески Нормани. Насеље је 1484. добило градска права. У то време град је био важна међународна лука под влашћу 14 трговачких породица ( „племена"). Током 16. и 17. века, за време немира и устанака етничких Ираца из околине, Голвеј је остао лојалан енглеској круни. Немири са краја 17. века пореметили су градску привреду, па је град нагло изгубио на значају. Привреда Голвеја пропала је у 19. веку периоду „ирске глади“. Голвеј је од 1921. у саставу Републике Ирске. Опоравак града започео је тек последњих деценија, када је Голвеј поново забележио нагли развој и раст. Становништво Према последњим проценама из 2011. Голвеј је имао око 75.000 становника, што је 5 пута више него пре једног века. Последњих година број становника у граду се нагло повећава. Привреда Голвеј је био традиционално индустријско, лучко и трговачко средиште. Најважнија индустрија некад је била пиварска, а данас је индустрија лекова, електротехнике и рачунара. Последњих деценија градска привреда се махом заснива на пословању, трговини и услугама. Такође, последњих година туризам постаје све важнија делатност у граду. Партнерски градови Бредфорд Amasya Сијетл Чикаго Сент Луис Лорјан Олборг Милвоки Waitakere City Moncton Броктон Окланд Aalborg Municipality Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Nuns Island Theatre

Nun's Island Theatre is an 82-seat performance venue, operated by the Galway Arts Centre, in the Nun's Island area of Galway city in Ireland. History The theatre operates from a former Presbyterian meeting house, which was built c. 1840 by architect James Cusack. The building, which is a protected structure, was repurposed as a cultural venue in the early 1980s and became the home of the Galway Arts Centre. The building was purchased by Galway City Council in 1986 and renovated in 2004. The "church house", at the rear of Nun's Island Theatre, was acquired in 2015. In 2021, €170,000 in funding was allocated to develop the church house into an additional "creative space" at the venue. In 2023 and 2024, additional funding was allocated (via the city council and European Regional Development Fund) for conservation and repairs to the theatre. Use Nun's Island Theatre retains several of the architectural features from its time as a church, including high ceilings and large windows. The interior has been modified to suit its current use as a theatre, with seating for 82 people. The venue is used for theatrical productions, exhibitions, private screenings, and conferences. It is also home to the Galway Youth Theatre and has been used as a venue during the Galway International Arts Festival and the Galway Theatre Festival. References
Ballyboggan Abbey

Ballyboggan Abbey, also known as Ballyboggan Priory, is a ruined monastic complex situated near the River Boyne in County Meath. The site is located 7.5 km south of Kinnegad; the R401 road to Edenderry passes nearby. Remaining structures include the abbey church's chancel, nave and a small portion of the south transept. History The abbey was founded in the 12th or 13th century by Jordan Comyn (or "Comin") under a monastic order of Augustinian canons. Records from 1283 suggest that the abbey's prior was then the subject of "letters of simple protection" by the Crown. The abbey's church was dedicated to the Holy Trinity and known historically as the abbey of "De Laude Dei" meaning 'to the praise of God'. The site was part of a sacred pilgrimage known in particular for the veneration of a wooden cross owned by the abbey. The complex was damaged by fire in 1446, and dissolved during the Reformation by Henry VIII, surrendered by its last prior Thomas Bermingham on 15 October 1537. The sacred wooden cross of Ballyboggan was burned publicly in Trim in 1538 with a statue of the Virgin Mary belonging to the abbey in Trim. Location and remains The site is located 7.5 km south of Kinnegad; the R401 road to Edenderry passes nearby. Remaining structures include the abbey church's chancel, nave and a small portion of the south transept. The surviving portion of the chancel measures 17 m x 10.2 m, and the nave measures 34.5 m x 10.2 m. A boundary wall separates the chancel from the remainder of the monastic complex. The cloister of the abbey is visible only as a raised platform of ground to the south and east of the standing ruins of the chancel and nave. As of the 21st century, the graveyard and chancel is owned by Meath County Council, while the remains of the nave and south transept are located on private land. See also Diocese of Meath List of abbeys and priories in Ireland Dissolution of the monasteries in Ireland Further reading Gwynn, A.; Hadcock, R.N. (1970), Medieval religious houses of Ireland, Dublin: Irish Academic Press, pp. 159–160 References External links "NMS mapping data - ME046-018----" – via heritagedata.maps.arcgis.com. ME046-018---- : Religious house - Augustinian canons : Ballyboggan