NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Reask

Reask (Irish: Riasc) is a ruined early Monastic site located 1 km east of Baile an Fheirtéaraigh, County Kerry, Ireland. The remains of the site include the low remnants of buildings and enclosure walls and a cross-slab standing stone which sits in the middle of the compound. Some of the artefacts found in the excavation at Reask, including some of the cross-inscribed stones, are on display in Músaem Chorca Dhuibhne, which is in the nearby village of Baile an Fheirtéaraigh. The Reask Cross Pillar is similar to the pillars found nearby at Kilfountain and Kilmalkedar on the Dingle Peninsula. The site is a National Monument in state care. References Sources McNally, Kenneth. "Ireland's Ancient Stones". Belfast: Appletree Press, 2006. ISBN 0-86281-996-2 Noonan, Damien. "Castles & Ancient Monuments of Ireland". London: Arum Press, 2001. ISBN 1-85410-752-6 Fanning, Thomas. "Excavation of an Early Christian Cemetery and Settlement at Reask, County Kerry, 1981, Proceedings of the Royal Irish Academy Vol.81C, p67-172 External links Entry at megalithicireland.com
Reask

Reask (em irlandês: Riasc) é um sítio monástico antigo em ruínas localizado a 1 km a leste de Baile an Fheirtéaraigh, County Kerry, Irlanda. Apesar de nada restar dos prédios, a não ser muros baixos e uma pedra em pé de laje cruzada que fica no meio do complexo, este local oferece uma boa ideia do layout de um pequeno mosteiro do período medieval. As escavações de Tom Fanning na década de 1970 revelaram as ruínas de um oratório, vários clocháns (cabanas de pedra), alguns juntos, um cemitério e cerca de dez lajes de pedra decorada, das quais uma é um exemplo particularmente bom. Este pilar mede 1,64 metros de altura e tem 0,6 metros de largura por 0,26 metros de espessura e é decorado com uma cruz grega cercada da qual são desenhos em espiral pendentes que terminam em uma pelta. A pedra foi decorada no início dos tempos cristãos (século VII). As letras 'DNE' - D (omi) ne - Senhor, estão colocadas de lado na cruz. Uma segunda pedra é decorada com uma grande cruz latina acoplada a terminais bifurcados e duas cruzetas nos ângulos superiores. Depois que o oratório foi abandonado, o local foi usado como um ceallurach (cemitério infantil) e outros enterros foram feitos em arranjos em forma de caixa de pedras, algumas cobertas com pedras de quartzo e à beira-mar. O recinto monástico em torno desses recursos antecede os dois grupos de clochans duplos. Um dos pilares menores tem um pássaro estilizado. Outro tem a inscrição DNO de um lado e DNI do outro. Alguns dos artefatos encontrados nas escavações em Reask, incluindo algumas das pedras com inscrições cruzadas, estão em exibição em Músaem Chorca Dhuibhne, que fica na vila vizinha de Baile, em Fheirtéaraigh. O site é um Monumento Nacional em atendimento estadual. Referências
Риск (дольмен)

Дольмен Риск (англ. Reask, ирл. Riasc) — разрушенная монастырская местность, расположенная в одном километре к востоку от Беллиферритера, графство Керри, Ирландия. Хотя ничего не осталось от самого здания, сохранились низкие стены и менгир, которые дают хорошее представление о расположении небольшого монастыря раннесредневекового периода. В раскопках в 1970-х была найдена оратория, несколько каменных хижин, кладбище и около десяти украшенных каменных плит, одна из которых является особенно прекрасным образцом. Это столб 1,64 метра в высоту, 0,6 метра в ширину и 0,26 метров толщиной, украшенный округлым греческим крестом, который является завершением спирального узора. На сторонах креста расположены буквы 'DNE' — D(omi)ne — «Слава Господу». На других камнях, найденных у монастыря, изображёны: латинский крест; стилизованная птица; надпись DNO на одной стороне и DNI с другой. После того, как оратория была заброшена, местность использовалась для захоронений детей. Некоторые из найденных артефактов представлены в музее Músaem Chorca Dhuibhne, расположенном неподалёку от Беллиферритера. Местность является национальным памятником, находящимся на попечении государства. Примечания Литература McNally, Kenneth. «Ireland’s Ancient Stones». Belfast: Appletree Press, 2006. ISBN 0-86281-996-2 Noonan, Damien. «Castles & Ancient Monuments of Ireland». London: Arum Press, 2001. ISBN 1-85410-752-6 Fanning, Thomas. "Excavation of an Early Christian Cemetery and Settlement at Reask, County Kerry, 1981, Proceedings of the Royal Irish Academy Vol.81C, p67-172 Ссылки Запись на megalithicireland.com
Red Abbey Cork

Die Red Abbey (irisch An Mhainistir Dhearg) ist die Ruine eines Klosters der Augustinereremiten in der irischen Stadt Cork in der gleichnamigen Grafschaft. Geschichte Der Vierungsturm der Red Abbey in Cork gilt als das einzige sichtbare Relikt des Mittelalters in Cork. Die Bezeichnung „Red Abbey“ geht auf den rötlichen Sandstein zurück, der beim Bau dieser ehemaligen Klosterkirche des Priorats der Augustiner verwendet wurde. Das ehemalige Prioratsgelände findet sich im Bereich der Dunbar und Margaret Street. Die Augustiner gründeten ihre Niederlassung in Cork zwischen 1270 und 1288 auf Wunsch normannischer Stadtherren. Das Patrozinium der Klosterkirche war die Heilige Dreifaltigkeit. Augustinerbrüder scheinen bis zur Rebellion von 1641 in der Priorei gelebt zu haben. Ab 1717 wurden die Klostergebäude als Zuckerraffinerie genutzt. Am 7. Dezember 1799 wurden sie weitgehend bei einem Brand der Fabrik zerstört, lediglich der Kirchturm überlebte. Am 20. November 1780 legten Augustiner in Cork den Grundstein für eine neue Niederlassung in der Washington Street. Die neue Kirche wurde während des Zweiten Weltkrieges durch einen Neubau ersetzt, der noch heute zum Augustinerorden gehört. Literatur Gwynn, Aubrey/Hadcock, R. Neville, Medieval Religious Houses Ireland, London 1970, S. 297. Harbison, Peter, Guide to the National Monuments of Ireland, Dublin 1970. Sheenan, C. u. a., Excavations at Red Abbey Cork 1992 and 2000, in: Journal of the Cork Historical and Archaeological Society 109 (2004), S. 1–38. Weblinks
Red Abbey, Cork

The Red Abbey in Cork, Ireland was a 14th-century Augustinian abbey which took its name from the reddish sandstone used in construction. Today all that remains of the structure is the central bell tower of the abbey church, which is one of the last remaining visible structures dating to the medieval walled town of Cork. History The Red Abbey was built in Cork in either the late 13th or early 14th centuries, though it was definitely in existence sometime before 1306. It was founded by a member of the De Courcey family. Despite being dissolved in 1541, it was occupied by the friars until at least the rebellion of 1641, and possibly as late as 1700. The abbey tower was used by John Churchill (later the Duke of Marlborough) as a vantage point and battery during the Siege of Cork in 1690. The siege sought to suppress an uprising in the city and its association with the expelled Catholic King of England, James II. In the eighteenth century, the Augustinian friars established a new friary in Fishamble Lane, and the Red Abbey was turned over to use as a sugar refinery. However, a fire in the refinery destroyed much of the abbey's structure in 1799. The remains of the monastery were excavated in 1977. Fragmented human bones, pottery spanning from medieval up to the 19th century was uncovered, along with approximately 300 pieces of lead shot. All that remains today of the structure is the bell tower of the abbey's church. The tower is designated as a national monument and maintained by Cork City Council. Notable people William Tirry (1609–1654), a friar of the abbey's Augustinian order who was executed following the Cromwellian conquest of Ireland and beatified in 1992 as one of the Irish Catholic Martyrs. See also List of abbeys and priories in Ireland (County Cork) References Notes Sources
Hermanas de la Misericordia

Hermanas de la Misericordia (en idioma inglés y oficialmente Religious Sisters of Mercy, R.S.M.) es la denominación que reciben las religiosas de la congregación católica fundada por Catalina McAuley en Irlanda en 1831. En 2003 la congregación tenía un número aproximado de diez mil religiosas por todo el mundo, organizadas en varias congregaciones independientes. Votos Las hermanas toman votos de pobreza, castidad y obediencia comunes a la vida religiosa católica y en adición un voto al que llaman de servicio. Participan en la vida de la comunidad que rodea su convento dentro del contexto misionero del servicio al pobre y al necesitado. Muchas hermanas se han enrolado en la educación, la atención médica y programas comunitarios. La organización es también activa en relaciones públicas y política. Fundación La orden comenzó cuando McAuley utilizó la fortuna que había recibido en herencia para construir una Casa de la Caridad en Dublín con el fin de prestar servicios de educación, vida religiosa y servicios sociales para mujeres de escasos recursos y niños. La Casa tuvo oposición local porque la sociedad de entonces tenía como idea concebida que este tipo de actividades debía ser realizados por religiosas o monjas y no por mujeres laicas. De esta manera la iglesia local asintió en la formación de una orden extra-conventual y de ahí viene la tradición de llamarlas las hermanas caminantes (Walking nuns) por su intenso trabajo de servicio por fuera del convento. La Casa permanece ahora como el Centro Internacional de la Misericordia. Asociación Internacional de la Misericordia En 1992 los líderes de varias congregaciones crearon la Asociación Internacional de la Misericordia para coordinar cooperación y servicios. El propósito de la Asociación es la de proveer y ayudar en los diferentes servicios inspirados por el ministerio de las Hermanas de la Misericordia y sus asociaciados.​ Véase también Asilo de las Magdalenas Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Hermanas de la Misericordia. Asociación Internacional de la Misericordia Hermanas de la Misericordia de las Américas Academia Nuestra Señora de la Misericordia, Syosset, Nueva York Fundación Mcauley, Australia Academia de María Inmaculada, Australia Hogar de la Misericordia Colegio Mayor de la Misericordia, noroccidente de Ohio, OH
Sœurs de la Miséricorde

Les Sœurs de la Miséricorde (en anglais Sisters of Mercy, RSM) forment une congrégation de religieuses catholiques, fondée par Catherine McAuley à Dublin en 1831. Ses membres étaient au nombre de dix mille en 2003, regroupés en communautés indépendantes. Apostolat La congrégation est une communauté catholique internationale de femmes ayant prononcé leurs vœux de chasteté, d'obéissance et de pauvreté, au service des personnes souffrant de la pauvreté, de la maladie et de manque d'éducation, spécialement les femmes et les enfants. Elles mettent en pratique les conseils ou vertus évangéliques et vivent une vie de communauté. En plus de leur service auprès des pauvres et des nécessiteux, les religieuses assument toute sorte de tâches dans le domaine médical, social, ou éducatif. Elles n'hésitent pas non plus à s'engager en politique et à pratiquer le lobbying dans les pays, comme aux États-Unis, où cet exercice fait partie des usages démocratiques, ce qui leur vaut une certaine inimitié. Historique L'histoire de l'ordre a commencé lorsque Catherine McAuley a ouvert en 1824 une « maison de la Miséricorde » à Dublin grâce à une importante fortune reçue en héritage. Cette maison fournissait des services (soin, éducation, secours, etc.) aux femmes et aux enfants démunis, malgré les critiques des autorités locales. Finalement le groupe de femmes au service des pauvres s'organise en une communauté religieuse non-cloîtrée reconnue par l'archidiocèse en 1831. Les religieuses sont surnommées les « religieuses piétonnes », tant elles marchaient dans tous les quartiers environnants pour porter assistance aux nécessiteux. La maison-mère existe toujours; elle s'appelle aujourd'hui le centre international de la Miséricorde (Mercy International Centre). Outre l'Irlande, les religieuses s'installent rapidement en Angleterre et aux États-Unis, où elles suivent les émigrés anglais. La première fondation en dehors de Dublin est à Tullamore et en Angleterre à Bermondsey. D'autres suivent à Guernesey (1848), Glasgow (1849), en Australie en 1846, aux États-Unis à partir de la Pennsylvanie en 1843. Elles se sont ensuite étendues au Mexique, en Amérique latine, aux Caraïbes, etc. Personnalités Erminia Alexandrovna Jdanko Notes et références Liens externes Site officiel Site officiel des Sœurs aux États-Unis Site du Mercy Home à Brooklyn Portail du catholicisme Portail de l’Irlande
Suore della misericordia

Le suore della misericordia (in inglese Congregation of the Sisters of Mercy) sono un istituto religioso femminile di diritto pontificio: i membri di questa congregazione pospongono al loro nome la sigla R.S.M. Storia Le suore della misericordia vennero fondate in Baggot street a Dublino il 24 settembre 1827 da Catherine McAuley (1778-1841) per l'insegnamento e le opere di carità: per il governo la McAuley adottò una forma monastica, per cui tutte le filiali della casa madre di Dublino, pur adottando le regole a conformandosi al carisma della fondatrice, furono autonome e soggette all'autorità dei vescovi locali. Il 14 luglio 1994 le 26 congregazioni diocesane di suore della misericordia irlandesi e una sudafricana si fusero in un unico istituto centralizzato, sottoposte a una sola superiora generale residente a Clondalkin, presso Dublino. Attività e diffusione Le suore della misericordia si dedicano all'istruzione e all'educazione cristiana della gioventù e ad altre opere di carità. Oltre che in Irlanda, sono presenti in Brasile, Canada, Kenya, Nigeria, Perù, Regno Unito, Sudafrica, Stati Uniti d'America e Zambia: la sede generalizia è a Clondalkin. Al 31 dicembre 2005 l'istituto contava 2.760 religiose in 224 case. Note Bibliografia Annuario pontificio per l'anno 2007, Libreria editrice vaticana, Città del Vaticano 2007. ISBN 978-88-209-7908-9. Guerrino Pelliccia e Giancarlo Rocca (curr.), Dizionario degli istituti di perfezione (10 voll.), Edizioni paoline, Milano 1974-2003. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Suore della Misericordia (Dublino) Collegamenti esterni (EN) Il sito web ufficiale delle suore della misericordia, su sistersofmercy.ie.
Siostry Miłosierdzia

Siostry Miłosierdzia (ang.: Sisters of Mercy) – żeńskie katolickie zgromadzenie zakonne. Działalność swoją prowadzi głównie w krajach anglojęzycznych i w Ameryce Środkowej; w Polsce nie jest obecne. Historia Catherine McAuley w 1824 r. w Dublinie otworzyła „Dom Miłosierdzia” ze środków, pochodzących z odziedziczonego majątku. Ten Dom służył pomocą (opieka, edukacja, pomoc materialna i duchowa, itp), kobietom i dzieciom w potrzebie, mimo krytyki władz lokalnych. Stopniowo grupa kobiet, służących pomocą ubogim, zorganizowała się w zgromadzenie zakonne nieklauzurowe, uznane przez archidiecezję w 1831 r. Zakonnice otrzymały przydomek „pieszych mniszek”, z powodu częstego odwiedzania piechotą okolic w poszukiwaniu potrzebujących pomocy. Macierzysty „Dom Miłosierdzia” istnieje nadal pod nazwą „Międzynarodowe Centrum Miłosierdzia” (Mercy International Centre). Oprócz macierzystej Irlandii, zakonnice szybko osiedliły się w krajach takich jak Wielka Brytania (Guernsey (1848 r.), w Glasgow (w 1849 r.), USA (Pensylwania w 1843 r.), Australia (w 1846 r.), Meksyk, Belize, Jamajka, Nowa Zelandia, itd. Zakonnice mieszkają w domach autonomicznych, niezależych od centralnego zarządu, co daje im dużą swobodę działania. Ten model funkcjonowania jest szczególnie ceniony w USA i Australii, bo umożliwia w diecezjach szybkie działanie, aby np. otworzyć szkoły, szpitale i inne instytucje charytatywne. Obecne Zgromadzenie to międzynarodowa katolicka wspólnota kobiet, które składają śluby czystości, posłuszeństwa i ubóstwa, w służbie ludzi cierpiących z powodu ubóstwa, chorób i braku wykształcenia, zwłaszcza kobiet i dzieci. Zgromadzenie wdraża w praktyce zalecenia lub cnoty ewangeliczne i żyje życiem wspólnotowym. Dodatkowo, oprócz służby ubogim i potrzebującym, zakonnice podejmują pracę w placówkach medycznych, społecznych lub edukacyjnych. Nie wahają też angażować się w politykę i w praktyki lobbingu w krajach takich jak USA, gdzie tego rodzaju praktyki są stosowane powszechnie, co spowodowało wrogość pewnych środowisk wobec zakonu. Przypisy
Сёстры милосердия

Сёстры милосе́рдия — католическая женская монашеская конгрегация, основанная Кэтрин Элизабет Маколи в Дублине (Ирландия) 12 декабря 1831 года. Деятельность конгрегации «Сёстры милосердия» направлена на помощь обездоленным и образование малообеспеченных. Члены конгрегации принимают обеты бедности, послушания и целомудрия. Отличительной чертой конгрегации является принятие характерного только для этой общины особого обета служения и активная общественная деятельность, проявляющаяся в лоббировании определённых политических программ. В соответствии со своей миссией многие монахини занимаются преподавательской, медицинской и благотворительной деятельностью. История Конгрегация «Сёстры милосердия» была основана Кэтрин Элизабет Маколи, которая после получения наследства направила значительные материальные средства на организацию дома милосердия в Дублине, в котором последовательницы Кэтрин Элизабет Маколи оказывали разнообразные образовательные, религиозные и социальные услуги бедным женщинам и детям. Дом милосердия сохранился до нашего времени. Сейчас в нём находится Международный центр милосердия. Светская деятельность женской общины, собранной при Доме милосердия в первое время столкнулась с настороженностью церковной иерархии. Чтобы не было проблем с церковной властью, Кэтрин Элизабет Маколи по совету своего духовника стала заниматься учреждением монашеской конгрегации. При жизни Кэтрин Элизабет Маколи монашеская община состояла примерно из 150 человек. Были основаны новые 12 домов сестёр в Ирландии и 2 — в Англии. После смерти Кэтрин Элизабет Маколи 11 ноября 1841 года монашеская конгрегация Сёстры милосердия стала постепенно распространять свою деятельность в США, Австралии, Новой Зеландии и Аргентине. В 1992 году конгрегацией Сёстры милосердия была создана Международная ассоциация милосердия (Mercy International Association), валовой доход которой в 2006 году составила около 5,5 миллионов фунтов стерлингов. 20 мая 2009 года деятельность конгрегация подверглась расследованию со стороны Ирландского правительства. Доклад «Комиссии по расследованию жестокого обращения с детьми» обвинил монахинь в физическом, словесном и сексуальном насилии над детьми, проживавшими в детских домах конгрегации. См. также Категория: Сёстры милосердия Российской империи Примечания Литература Беловинский Л. В. Сёстры милосердия // Иллюстрированный энциклопедический историко-бытовой словарь русского народа. XVIII — начало XIX в. / под ред. Н. Ерёминой. — М.: Эксмо, 2007. — С. 615—616. — 784 с. — 5000 экз. — ISBN 978-5-699-24458-4. «Sisters of Mercy», Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company. 1913 Ссылки Официальный сайт «Международной Ассоциации Милосердия» (англ.) Конгрегация «Сёстры милосердия» в США (англ.)
Сестри милосердя

«Сестри милосердя» (англ. The Religious Order of the Sisters of Mercy, RSM) — католицьке згромадження черниць, засноване в Дубліні (Ірландія) 12 грудня 1831 року Кетрін Елізабет Маколі. Діяльність конгрегації «Сестри милосердя» спрямована на допомогу знедоленим і надання освіти малозабезпеченим. Члени конгрегації приймають обітниці бідності, послуху і цнотливості. Відмінною рисою конгрегації є прийняття характерної тільки для цієї громади особливої обітниці служіння і активна громадська діяльність, що проявляється у лобіюванні певних політичних програм. У відповідності зі своєю місією багато черниць займаються викладацькою, медичною та благодійною діяльністю. Історія Конгрегація «Сестри милосердя» була заснована Кетрін Елізабет Маколі, яка після отримання спадщини направила значні матеріальні кошти на організацію «Будинку милосердя» у Дубліні. В цьому будинку послідовниці Кетрін Маколі надавали різноманітні освітні, релігійні та соціальні послуги бідним жінкам і дітям. «Будинок милосердя» зберігся до нашого часу. Зараз в ньому знаходиться «Міжнародний центр милосердя». Світська діяльність жіночої громади, зібраної при «Будинку милосердя» в перший час зіткнулася з настороженістю церковної ієрархії. Щоб не було проблем з церковною владою, Кетрін Елізабет Маколі за порадою свого духівника стала займатися установою чернечого згромадження. За життя Кетрін Елізабет Маколі чернеча громада складалася приблизно з 150 осіб. Були засновані нові дванадцять будинків сестер в Ірландії і два в Англії. Після смерті Кетрін Елізабет Маколі 11 листопада 1841 року згромадження монахинь «Сестри Милосердя» стала поступово поширювати свою діяльність в США, Австралії, Нової Зеландії та Аргентині. Прибуток У 1992 році конгрегацією «Сестри милосердя» була створена Міжнародна Асоціація Милосердя (англ. Mercy International Association), валовий дохід якої в 2006 році був близько 5.5 мільйонів фунтів стерлінгів. Скандали 20 травня 2009 року діяльність конгрегації зазнала розслідування з боку Ірландського уряду. Доповідь «Комісії з розслідування жорстокого поводження з дітьми» звинуватив черниць у фізичному, словесному та сексуальному насильстві над дітьми, які проживали в дитячих будинках конгрегації. У 2014 році, завдяки історикині Катрін Корлесс розпочали розслідування масового поховання дітей у притулку для матерів-одиначок Bon Secours Mother and Baby Home, що працював у 1925-1961 роках. Тоді заклад надавав притулок сиротам, одиноким матерям та їхнім дітям. За цей час там загинули 798 дітей, але лише двоє з них були поховані на сусідньому кладовищі, решта дітей, як вважають, були захоронені на території колишнього притулку, який знесли в 1971 році. Зараз на цьому місці зведено сучасний житловий комплекс. Очікується, що ідентифікація останків триватиме до двох років. Примітки Посилання Офіційний сайт «Міжнародної Асоціації Милосердя»(англ.) Конгрегація «Сестри милосердя» в США(англ.)
Rock of Dunamase

Der Rock of Dunamase (irisch Dún Masc) ist einer der historischen Plätze in Irland und liegt nahe der Nationalstraße 80 (N 80) ca. 6 Kilometer östlich der Stadt Port Laoise im County Laois. Auf der Anhöhe, die lange Jahre Militärzone war, liegt eine Ansammlung von Ruinen, die teilweise über tausend Jahre alt sind. Der Ort war bereits Ptolemäus bekannt, der ihn in seiner berühmten Karte aus der Zeit um 150 n. Chr. als Dunnum bezeichnete. Der Hügel ragt aus einer ansonsten ebenen Landschaft ca. 150 m empor und stellt eine ideale Verteidigungsposition dar, von der man bis in die Slieve Bloom Mountains blicken kann. Dies erkannten bereits vorkeltische Siedler aus der Bronzezeit, die wahrscheinlich die ersten waren, die ihn befestigten. Gefolgt wurden sie von den Kelten, unter ihnen auch der König von Leinster Laois Ceann Mór, dem Namensgeber der Grafschaft. Die Wikinger plünderten die Stätte 845. Im 13. Jahrhundert bekam ihn der Normanne Richard de Clare, 2. Earl of Pembroke, „Strongbow“, als Geschenk von seinem Schwiegersohn Diarmuid Mac Murrough. Es sind die Ruinen der Burg von Mac Murrough, die heute noch auf dem Hügel zu besichtigen sind, doch nach der Hochzeit gab es noch einige Besitzwechsel. Nach Strongbow war erst die anglo-normannische Familie Mortimer, dann die Nachkommen von Laois Ceann Mór, die O’Moores, Besitzer, die daraus einen Sammelpunkt machten. Die O’Moore's erneuerten die Burg umfangreich im 15. Jahrhundert und verteidigten diese erfolgreich über ein Jahrhundert, bis sie mit den Familien von Fitzpatrick, O’Dempsey und O’Dunne nach Kerry verbannt wurden. Letztendlich eroberte Oliver Cromwell die Burg 1650. Noch heute sind die Schützengräben seiner Truppen sichtbar. Literatur Brian J. Hodkinson: A summary of recent work at the Rock of Dunamase, Co. Laois. In Kenyon, John R.; O’Conor, Kieran. The Medieval Castle in Ireland and Wales. Dublin: Four Courts Press. 2003, ISBN 978-1-85182-726-8. Peter Harbison: Guide to the National and Historic Monuments of Ireland Gill and Macmillan, Dublin 1992, ISBN 0-7171-1956-4, S. 139 Brian J. Hodkinson: The Sources for the History of Dunamase Castle. Laois Heritage Society Journal 2003 (1). Weblinks Beschreibung engl. und Bild