NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Île de Toraigh

L'île de Toraigh est une île située au nord-ouest de l'Irlande. Son nom en irlandais est Oileán Thoraigh. Situation L'île de Toraigh est située à neuf miles de la côte nord est de Donegal, en Irlande. L'île mesure 4 kilomètres de long sur 2 de large. Depuis le port de Bun Beag, 1 h 20 de traversée sont nécessaires pour rejoindre l'île en ferry, environ 40 minutes depuis le port de Machaire Rabhartaigh. L'hiver, il peut être impossible d'effectuer la traversée par voie maritime, il est alors nécessaire d'emprunter un hélicoptère. Population En 2002 on recense 150 habitants considérés comme permanents sur l'île de Toraigh. Toraigh est « dirigée » par le doyen de l'ile, considéré comme le « roi » des lieux. Il accueille personnellement tous les touristes débarquant sur l'ile et, selon la tradition, il embrasse chaque jeune fille qui débarque sur l'île. Économie Beaucoup d'insulaires travaillent en dehors de l'île une partie de l'année et reviennent y vivre l'autre. La pêche et le tourisme sont les deux secteurs majeurs sur l'île, l'agriculture et l'élevage ayant quasiment disparu. La peinture est un atout particulier de l'île. Initiée par un séjour de Derek Hill (peintre portraitiste anglais), l'école de Toraigh est particulièrement prolifique, et l'on compte aujourd'hui près de six peintres vivant de leurs toiles. Cette école parfois aussi appelée par les critiques « primitive » en raison des outils utilisés par le premier peintre de l'île, James Dixon à la fin des années 1950, celui-ci aurait commencé à peindre avec les poils de son âne et du cirage. Langue L'irlandais (Gaeilge) y est la langue principale et maternelle, l'anglais n'y est parlé qu'avec ceux ne pouvant maîtriser l'irlandais. Mythologie C'est sur cette île que se serait située, dans la mythologie celtique irlandaise, la tour de Conann, forteresse de Conann, chef des Fomoires. Cette tour fut prise par les descendants de Nemed, qui se soulevèrent contre le lourd tribut que leur imposaient chaque année les Fomoires, et Conann trouva la mort dans ce combat (Livre des conquêtes de l'Irlande). Bibliographie La photographe Martine Franck a séjourné sur l'île dans les années 1990. Elle la décrit comme « l'île sans trésor » Références Voir aussi Articles connexes Bataille de l'île de Toraigh Phare de Tory Island Liens externes Projet d'encyclopédie en ligne à propos de l'île de Toraigh Portail de l’Irlande Portail des îles
Oileán Thoraigh

Oileán Thoraigh (talvolta chiamata Tory Island in inglese) è un'isola irlandese situata 12 chilometri al largo delle coste settentrionali del Donegal. Nell'isola l'uso della lingua irlandese è molto frequente e questa caratteristica la inserisce tra le zone Gaeltacht più importanti. Geografia Lunga approssimativamente 5 chilometri e ampia poco più di uno, conta una popolazione di circa 170 abitanti dislocata in 4 centri: An Baile Thoir, An Baile Thiar, An Lár e Úrbhaile. Storia Secondo il libro di storia apocrifa irlandese Lebor Gabála Érenn, Toraigh era la sede della torre di Conand, roccaforte delle popolazioni fomoriane, sconfitte poi da quelle nemediane nella grande battaglia d'Irlanda. Anche l'ultimo re Fomoriano, Balor dall'occhio diabolico visse li. Balor avrebbe imprigionato Ethlinn in una torre costruita su Tor Mor, un isolotto antistante Toraigh. L'isola è stata anche immortalata dalla ballata tradizionale per bambini Báidín Fheilimí. Storia più recente e meno mitologica, invece, racconta che il 22 settembre 1884 la fregata britannica HMS Wasp, spedita per ricevere tributi, si incagliò nella costa vicino al faro. Perirono o risultarono disperse 52 anime su 58. A partire dagli anni cinquanta Toraigh è divenuta un frequente ritrovo per artisti che hanno formato una piccola comunità con tanto di gallerie artistiche. Uno di questi, e il più famoso senz'altro, è Patsy Dan Rodgers, il quale è anche Re di Toraigh: questo titolo molto curioso, non gli attribuisce nessun potere formale, non essendo ovviamente riconosciuto dal governo irlandese, ma è una tradizione culturale dell'isola con quindi una certa importanza sociale nella piccola comunità. Particolare di questa monarchia è che il sovrano viene eletto dalla popolazione, quindi mantiene di monarchico soltanto la durata a vita della carica. Demografia La tabella che segue riporta dati sulla popolazione dell'isola tratti dal libro Discover the Islands of Ireland (Alex Ritsema, Collins Press, 1999) e dai censimenti irlandesi. I dati censuari in Irlanda prima del 1841 non sono considerati completi e/o sufficientemente affidabili. Dati sul faro Punto più alto: Tor Mor Galleria d'immagini Note Voci correlate Inishbofin (Donegal) Battaglia di Tory Island Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Oileán Thoraigh Collegamenti esterni A place of bewitching beauty — articolo della BBC
Tory (wyspa)

Tory (irl. Toraigh) – wyspa u północno-zachodnich wybrzeży Irlandii, położona u wybrzeży hrabstwa Donegal. Znana jest z surowego krajobrazu, tradycji gaelickich, legend związanych z mitologią celtycką oraz działalności lokalnych malarzy prymitywistów. Wyspa ma około 5 km długości i 1 km szerokości. Zamieszkuje ją około 120 stałych mieszkańców. Historia i legendy Według lokalnych przekazów Tory była dawniej twierdzą Fomorian, którzy mieli dokonywać najazdów na Irlandię. Wyspę wiązano również z kultem Balora – celtyckiego bóstwa ciemności, przedstawianego jako istota posiadająca jedno oko. Z wyspą związana jest także działalność św. Kolumby, który miał przybyć na Tory w VI wieku. Według legendy jeden z członków miejscowego rodu pomógł świętemu wylądować na wyspie, za co został mianowany królem Tory. Z okresu wczesnego chrześcijaństwa zachowały się pozostałości klasztoru oraz tzw. Tau Cross – kamienny krzyż w kształcie litery T, będący jednym z dwóch takich zabytków w Irlandii. Krzyż został przeniesiony do osady West Town i ustawiony w pobliżu mola Camusmore. Na wyspie znajdują się również inne kamienne krzyże oraz ruiny okrągłej wieży z X wieku. Na środku wyspy znajduje się tzw. „kamień życzeń”. Według miejscowej legendy trzykrotne obejście kamienia miało zapewniać spełnienie życzeń. Z kamieniem wiązano także opowieść o brytyjskiej kanonierce „Wasp”, która miała zatonąć podczas sztormu po próbie pobrania podatków od mieszkańców wyspy. Kultura Wyspa Tory znana jest z działalności lokalnych malarzy prymitywistów. Rozwój tego nurtu rozpoczął się w 1968 roku po spotkaniu angielskiego malarza Dereka Hilla z rybakiem Jamesem Dixonem. Dixon zaczął tworzyć obrazy przedstawiające życie codzienne i krajobrazy wyspy, stając się najbardziej znanym przedstawicielem miejscowego malarstwa. Prace artystów związanych z Tory były prezentowane m.in. w Glebe House oraz James Dixon Gallery. Szkolnictwo Na Tory działa szkoła podstawowa Scoil Naomh Cholmcille oraz szkoła ponadpodstawowa Coláiste Phobail Cholmcille; obie placówki są koedukacyjne i prowadzą nauczanie w języku irlandzkim. Coláiste Phobail Cholmcille otwarto w 1999 roku, aby umożliwić młodzieży z Tory kontynuowanie nauki ponadpodstawowej na wyspie; wcześniej ten etap edukacji był dostępny dla mieszkańców na stałym lądzie w miejscowości Falcarragh. Osadnictwo i turystyka Na wyspie znajdują się dwie główne osady: East Town i West Town. W West Town mieszczą się sklepy, restauracje oraz hotel Ostan Thoraigh, organizujący w sezonie letnim koncerty tradycyjnej muzyki irlandzkiej, warsztaty malarskie oraz wyprawy związane z obserwacją ptaków. Połączenia promowe z wyspą utrzymywane są z miejscowości Bunbeg oraz Magheroarty. Przypisy
Oileán Thoraí

Oileán Thoraí (iriska, även: Toraigh - Thoraí är genitivformen av Toraigh - eller Oileán Thúr Rí, "ön med kungens torn"), engelska Tory Island, är en ö 12 kilometer utanför grevskapet Donegal på irland. Den är cirka 5 kilometer lång och 1 kilometer bred. Det bor 170 personer på ön uppdelat i fyra byar - An Baile Thoir (den östra byn), An Baile Thiar (den västra byn), An Lár (den mittersta byn) och Úrbhaile (den nya byn). Oileán Thoraí är en del av det iriskspråkiga Gaeltachtområdet och Ulster-iriska är det huvudsakliga språket på ön. Sedan 50 – talet har ön varit hem för ett litet samhälle av konstnärer. De har ett eget konstgalleri på ön. Öborna på Toraigh har en person representerar deras samhälle och som bär titeln kung av Toraigh. Det finns ingen verklig makt bakom titeln utan kungen väljs genom konsensus. Den nuvarande kungen heter Pádraig Mac Ruairí och är fiskare och konstnär. I Irländsk mytologi sägs Oileán Thoraí ha varit platsen där Conands torn fanns. Conand var Fomoriernas kung innan de blev bortdrivna av Nemed i ett stort slag. En annan mytologisk varelse som sägs ha levt på ön är Balor, Balor na Súile Nimhe eller "Balor med det giftiga ögat", en sorts cyklopliknande jätte. Balor dödades senare av sin egen dotterson, Lugh Lámhfhada eller Lugh den Långhänte, och Balors öga sägs ha blivit ursprunget till Loch na Súl eller "Ögonsjön" (engelska: Lough Nasool) i grevskapet Sligo. Ön är också känt för sina monument till exempel ett sällsynt Tau-kors. Se även Dursey Island Skelligöarna Källor Fritt översatt ifrån engelska Wikipedia.
Торі (острів)

Торі (давньоірл. Toirinis, Torach, ірл. Oileán Thoraigh) — острів в Атлантичному океані, біля північного узбережжя Ірландії. Входить в графство Донегол, провінції Ольстер. Фізико-географічна характеристика Довжина острова становить 5 км, а ширина — 1 км. Північне узбережжя сильно порізане затоками й бухтами, береги досить круті та уривисті. На острові знаходиться 4 селища — Східне місто, Західне місто, Мідлтаун і Ньютаун, загальне населення яких становить 150—170 осіб. Вища точка Торі — гора Тор-Мор (що, в перекладі зі староірландської мови, означає Висока вежа) Король Торі На острові є традиція, згідно з якою, жителі Торі вибирають собі короля. Він не має жодних формальних повноважень, але в його функції входить спілкування з пресою від імені населення, а також зустріч гостей і туристів. Королем Торі був відомий художник Петсі Ден Роджерс. Примітки Посилання
Caherkinmonwee Castle

Caherkinmonwee Castle, also known as Caher Castle, is a tower house located in County Galway, Ireland. Location Caherkinmonwee Castle is 7.5 km (4.7 mi) southeast of Athenry, on the north bank of the Dunkellin River. History The tower house was built some time in the 15th century. In 1574 it was held by Myler Henry Burke. According to the School's Collection, a stone weighing 150 kg (330 lb) was blown off the top of the castle on the Night of the Big Wind (1839); it landed on an iron gate 100 yd (91 m) away and crushed it. It was in ruins for two centuries until 1996, when stonemason and artisan Peter Hayes purchased and renovated it; he still lives there with his partner and children. It is now available as an Airbnb rental, with the castle's master bedroom described as the most popular room on the website. Description The tower house is well-preserved and stands five storeys tall, with bartizans on each corner and a spiral staircase in the southeast. It has machicolation and Irish crenellations. The new roof was built with local oak, slate and no nails. References
Gleninsheen

Das kleine kastenförmige Wedge Tomb von Gleninsheen (irisch Gleann Insín) datiert etwa auf 2500 v. Chr. Es liegt unweit der Straße hinter einer niedrigen Mauer, einige Kilometer südlich von Ballyvaughan auf der Karsthochfläche des Burren im Nordwesten des County Clare in Irland. Wedge Tombs (deutsch „Keilgräber“), früher auch „wedge-shaped gallery grave“ genannt, sind ganglose, mehrheitlich ungegliederte Megalithbauten der späten Jungsteinzeit und der frühen Bronzezeit. Beschreibung Gleninsheen ist etwa drei Meter lang und 0,9 m breit. Es besteht aus zwei Seitenplatten, einer Endplatte und einem Deckstein. In der Nähe liegen zwei weitere, aber stark zerstörte Anlagen. Die Wedge tombs des Burren sind aus großen, natürlich spaltenden Platten gebaut. Viele sind wie Gleninsheen mit einer einzigen großen Platte bedeckt. Der Zugang von Gleninsheen weist grob westwärts, während der des benachbarten Poulnabrone Dolmen wie auch der größte Teil der anderen irischen Megalithanlagen nach Osten weist. Gleninsheen Kragen Der bekannteste Halsschmuck nach Gorget-Art wurde 1932 im Townland Gleninsheen gefunden. Das gut erhaltene Exemplar von etwa 31 cm Durchmesser wurde in einem Karren des Burren gefunden und ins 8. Jahrhundert v. Chr. datiert. 800 m nördlich liegt das Wedge Tomb von Berneens. Siehe auch Megalithanlagen in Irland Literatur Emyr Estyn Evan: Prehistoric and Early Christian Ireland: A Guide. B. T. Batsford Ltd., London 1966. John Waddell: The Prehistoric Archaeology of Ireland Galway University Press, Galway 1998. George Cunningham: Burren Jorney. Ballyvaughan 1978 S. 26 Weblinks Kurzbeschreibung engl. und Bild Grundplan Beschreibung engl. und Bilder
Gleninsheen (wedge tomb)

The Gleninsheen wedge tombs are two prehistoric wedge tombs located in the north central area of the Burren area of County Clare, Ireland. Both are aligned east-west, and there is evidence of contemporary etchings on some of the stone. Location The tombs are located on private property in the townland of Gleninsheen, parish of Rathborney, not far from the N480 road. One is located right next to the road. The other, partially collapsed, is around 100 m to the northeast in a field. They are among eighty wedge tombs still extant in Clare. The largest concentration of them is found on Roughan Hill near Kilnaboy. In 1932, not far from the wedge tombs, a local man discovered the Gleninsheen gorget, a neck ornament dating from c. 800 to 700 BC, concealed in one of the limestone grykes. It is now on display at the National Museum of Ireland (Kildare Street site) in Dublin. It was number 12 in the semi-official list of A History of Ireland in 100 Objects. Description The tombs are wedge-shaped in ground plan, with the widest part facing south west towards the setting sun like all tombs of this type. The setting sun is thus thought to have been of special significance to the builders. No wedge tomb in the Burren has so far been excavated, but they are tentatively dated to 2300 to 2000 BC, the late Neolithic or early Bronze Age. References Sources Gibbons, Michael. "Rock Art in County Clare". Archaeology Ireland, 2007. External links Gleninsheen wedge tomb 1 at the Clare County Library
Кейдские поля

Кейдские поля, иногда неверно Сейдские поля, англ. Céide Fields, от ирл. Achaidh Chéide — археологический памятник на северном побережье графства Мейо на западе Ирландии. Кейдские поля являются крупнейшим по площади памятником каменного века в мире, здесь находится древнейшая система сельскохозяйственных полей. Датировка различными методами показывает, что поля возникли около 3,5 тыс. лет до н. э., то есть 5,5 тыс. лет назад. Являются кандидатом на включение в список Всемирного наследия ЮНЕСКО в Ирландии. Открытие В 1930-х гг. местный школьный учитель Патрик Колфилд (англ. Patrick Caulfield) обнаружил нагромождения камней под торфом, который он выкапывал в качестве топлива. Расположение камней было достаточно правильным, систематичным, необычным для природы. Колфилд предположил, что камни были установлены людьми. Более того, тот факт, что камни находились под высохшим болотом, говорил о том, что они были установлены достаточно давно, ещё до появления этого болота. Интерес к полям, однако, пробудился лишь сорок лет спустя, когда сын Патрика, Шеймус (англ. Seamus), изучив археологию, продолжил исследование, в результате чего был обнаружен комплекс полей, домов и мегалитических гробниц, находившихся в течение длительного времени под слоем торфяного болота. Изучение С целью сохранения археологического памятника и обеспечения возможности для дальнейшего изучения местность была прощупана металлическим стержнем, была составлена карта памятника. Было установлено, что создатели полей жили в местности, покрытой густым лесом. Они сводили лес, чтобы обеспечить себе земли под пахоту и добыть древесину для строительства и разведения огня. Уничтожение леса продолжалось довольно длительное время. Климат во времена культивации полей был намного мягче современного, что позволяло засевать их и собирать урожай в течение круглого года. Свидетельством такого климата являются многочисленные останки древних деревьев, найденные в болоте. В течение некоторого времени племена того времени жили благополучно, однако в результате экологических или климатических изменений почва постепенно перестала быть пригодной для засева и стала неплодородной, возможно, в результате сведения окружающих лесов. См. также Кельтские поля Доисторическая Ирландия Примечания Ссылки Céide Fields at Heritage Ireland Photo Gallery from Céide Fields
Кейдські поля

Кейдські поля (іноді помилково Сейдські поля, англ. Céide Fields, від ірл. Achaidh Chéide) - археологічна пам'ятка на північному узбережжі графства Мейо на заході Ірландії. Кейдські поля є найбільшою за площею пам'яткою кам'яної доби в світі, тут розташована найдавніша система сільськогосподарських полів. Датування різними методами показує, що поля виникли близько 3,5 тис. років до н. е., тобто 5,5 тис. років тому. Є кандидатом на включення в список Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО в Ірландії. Відкриття У 1930-х роках місцевий шкільний вчитель Патрік Колфілд (англ. Patrick Caulfield) виявив нагромадження каменів під торфом, який він викопував для палива. Розташування каменів було досить правильним, систематичним, незвичайним для природи. Колфілд припустив, що камені встановили люди. Більш того, той факт, що камені вкривало висохле болото, свідчив про те, що встановлено їх досить давно, ще до появи цього болота. Інтерес до полів, однак, пробудився лише сорок років по тому, коли син Патріка, Шеймус (англ. Seamus), вивчивши археологію, продовжив дослідження, внаслідок чого виявлено комплекс полів, будинків і мегалітичних гробниць, що перебували протягом тривалого часу під шаром торф'яного болота. Вивчення З метою збереження археологічної пам'ятки та забезпечення можливості для подальшого вивчення місцевість промацали металевим стрижнем, склали карту пам'ятки. Встановлено, що творці полів жили в місцевості, покритій густим лісом. Вони зводили ліс, щоб забезпечити собі землі під оранку і добути деревину для будівництва і розведення вогню. Знищення лісу тривало досить довго. Клімат за часів культивації полів був значно м'якшим від сучасного, що дозволяло засівати їх і збирати врожай протягом цілого року. Свідченням такого клімату є численні залишки давніх дерев, знайдені в болоті. Протягом деякого часу тодішні племена жили добре, проте, внаслідок екологічних або кліматичних змін, ґрунт став непридатним для засіву і неродючим, можливо, через знищення навколишніх лісів. Див. також Кельтські поля Доісторична Ірландія Примітки Посилання Céide Fields at Heritage Ireland Photo Gallery from Céide Fields
The Three Friars

Die etwa 4,7 m lange Steinreihe The Three Friars (auch The White Friars – deutsch die drei Mönche oder die weißen Mönche genannt) steht an einem Hang im Weiler Smithstown, etwa fünf Kilometer nordöstlich von Mullinavat im County Kilkenny in Irland. Sie besteht aus drei der Höhe nach angeordneten Steinen, die Nordost-Südwest orientiert sind, wobei der mit 1,25 m höchste Stein im Südwesten liegt. Der mittlere Stein hat eine Höhe von etwa 1,2 Metern. Der dritte Stein lag/liegt am Boden. Legenden und einem Gedenkstein vor Ort von 1938 zufolge markieren die Steine die Gräber dreier Mönche, die von englischen Soldaten dort während der Zeit Oliver Cromwells getötet wurden, allerdings sind sie bereits in einer Quelle von 1428 als "tres ffratres" erwähnt. In der Nähe (8,3 km Luftlinie) liegt das Portal Tomb von Glencloghlea. Siehe auch Steinreihen in Irland Fußnoten Literatur Kennet McNally: Standing Stones and Other Monuments of Early Ireland. Appletree Press, Belfast 1984. ISBN 0-86281-121-X Seán Ó Nualláin: Stone Rows in the South of Ireland In: Proceedings of the Royal Irish Academy: Archaeology, Culture, History, Literature Bd. 88C (1988), S. 179–256 Aubrey Burl: From Carnac to Callanish. The Prehistoric Stone Rows and Avenues of Britain, Ireland, and Brittany. Yale University Press, New Haven CT u. a. 1993, ISBN 0-300-05575-7. Weblinks Beschreibung (engl.) und Bilder Beschreibung (engl.) und Bilder
Dunamaise Arts Centre

Dunamaise Arts Centre (Irish: Amharclann Dhún Másc) is an arts and cultural centre located in Portlaoise, Ireland, opened in 1999. History Maryborough Gaol was built c. 1789 in a Neoclassical style. It is a seven-bay, two-storey building over a concealed basement with a three-bay central breakfront, built of limestone and Portland stone. It was renovated in the 1990s, and opened in 1999 as Dunamaise Arts Centre, named for the nearby Rock of Dunamase, a medieval fortress. Facilities The theatre has 238 seats; it has a proscenium arch and measures 12.8 m (42 ft) wide, 7.9 m (26 ft) deep and 7 m (23 ft) high. There is also an exhibition gallery, restaurant and workshop spaces. References
Carrigaline United A.F.C.

Carrigaline United Association Football Club is an Irish association football (soccer) club based in Carrigaline, County Cork. As of the 2025–2026 season, the club's men's team was playing in the Senior Premier Division of the Munster Senior League. Carrigaline United have qualified for the FAI Cup on several occasions, including in 2006, 2008 and 2009. The club's colours are yellow and blue. History Carrigaline United A.F.C. was founded in 1972. They originally played at the Pottery Field, which later became the site of the Carrigaline Court Hotel. The club moved to Ballea Park, which opened on 29 June 1985. A new clubhouse, with a bar and changing rooms, was opened in March 2004 and an all-weather pitch was added in June 2012. In 2011, a "Football for All" program was established, allowing access to team sport for young people aged 6–18 with disabilities and neurodivergence. Carrigaline United made their first FAI Cup appearance in 2006, reaching the last 32 of the competition. They have qualified for the FAI Cup on several occasions since, including in 2008 and 2009. The club competed in the FAI Intermediate Cup in 2022, making it to the quarter-finals. Carrigaline men's team finished second in the 2024–2025 Senior First Division of the Munster Senior League and were promoted to the Senior Premier Division. Ground The club grounds are Ballea Park, located in the west of Carrigaline. Notable players Stephen Carroll Aaron Drinan Shane Griffin Josh Honohan Mark O'Mahony References External links Official website
Дейлимаунт Парк (стадион)

„Дейлимаунт Парк“ (на английски: Dalymount Park) е футболен стадион в град Дъблин, Република Ирландия. Построен е през 1901 г. и разполага с капацитет от 4300 седящи места. Приема домакинските срещи на местния футболен отбор „Бохемианс“. Настилката на терена е естествена трева. Източници Профил на стадиона в Allstadiums.ru Архив на оригинала от 2012-03-08 в Wayback Machine.