NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Замок Баллігреннан

Замок Баллігреннан (англ. Ballygrennan Castle) — один із замків Ірландії, розташований у графстві Лімерік. Історія замку Баллігреннан Замок Баллігненнан розташований біля дороги на відстані близько 1 км від селища Брафф. Згідно з історичними переказами замок побудував граф Кілдер, але башту замку датують 1583 роком і приписують її будівництво Вільяму Ффоксу. До 1621 року родина Ффокс втратила замок Баллігреннан, але повернула його до 1657 року. Збереглася основна вежа, ворота, залишки будинків XVII століття. Примітки Джерела Ballygrennan Castle. web.archive.org. 21 лютого 2016. Процитовано 24 січня 2021. BallygrennanPhoto. web.archive.org. 24 березня 2016. Процитовано 24 січня 2021. Ballygrennan Castle. web.archive.org. 21 лютого 2016. Процитовано 24 січня 2021. Panoramio - Photo of Ballygrennan Castle. web.archive.org. 12 жовтня 2016. Процитовано 24 січня 2021.
Замок Дромор (Лімерик)

Замок Дромор (англ. Dromore Castle) — один із замків Ірландії, розташований в графстві Лімерік, біля дороги № 69, що веде з міста Лімерік до міста Аскетон. Замок побудований в стилі неоготики архітектором Едвардом Вільямом Годвіном для лорда Гленворта — ІІІ графа Лімерік на початку 70-тих років ХІХ століття. Будівництво почалось 1866 року. Годвін спроектував не тільки конструкцію будівлі, але також інтер'єр, каміни, меблі. Меблі замку потім придбав Вільям Воттс з Графтон-стріт. Генрі Стейсі Маркс почав настінні розписи замку, але роботи так і не були закінчені через надмірну вологість. Родина графа покинула замок під час Першої світової війни і остаточно продала його в 1939 році. Замок був закинутий і поступово руйнувався. У 1950 році його планували знести, але на щастя це не було зроблено. Нинішні власники замку живуть у сусідньому будинку і не мають засобів для ремонту замку. Замок отримав популярність, коли його використав режисер Ніл Джордж для знімання фільму «Високі духи». Замок складається з триповерхового житлового блоку, бічної башти, круглої задньої башти. Замок нині закритий для відвідувачів, але зовнішній вигляд замку вражає. Замок стоїть на пагорбі за озером серед лісу. Замок є частиною національної спадщини графства Лімерік. Джерела http://irelandinruins.blogspot.com/2011/05/dromore-castle-co-limerick.html [Архівовано 15 липня 2018 у Wayback Machine.] http://www.buildingsofireland.ie/niah/search.jsp?type=record&county=LC&regno=21901202 [Архівовано 24 жовтня 2017 у Wayback Machine.] https://theirishaesthete.com/tag/dromore-castle/ [Архівовано 3 травня 2017 у Wayback Machine.]
Ballaghmore Castle

Ballaghmore Castle (irisch Caisleán an Bhealaigh Mhóir) ist eine Burg beim Dorf Ballaghmore im irischen County Laois. Der Clanchef der Mac Giolla Phádraig (anglisiert FitzPatrick) ließ sie 1480 erbauen. Seinen Namen erhielt sie von der alten Straße (An Bealach Mór, „der große Weg“) nach Munster, an der sie liegt. Geschichte Wie viele andere irische Burgen wurde auch Ballaghmore Castle 1647 während der Rückeroberung Irlands durch die Truppen von Oliver Cromwell beschädigt. Ein gewisser Mr Ely kaufte die Ruine 1836, ließ sie restaurieren und fand dabei einen Goldschatz. Ely wurde von einem verärgerten Bauern getötet und lebte daher nie auf der Burg. Das unbewohnte Gebäude diente in der Folge als Getreidespeicher und verfiel wieder, bis es 1990 der heutige Besitzer kaufte. Ballaghmore Castle ist die einzige Burg im Baronat Upper Ossory, die heute noch bewohnbar ist. Sheela-na-Gig Ein sehr interessantes Detail an Ballaghmore Castle ist die Sheela-na-Gig, die in einen Eckstein an der vorderen Außenmauer eingeschlagen wurde. Sie stellt eine hässliche, halbtote Frau mit verdrehtem Gesicht und deutlich sichtbarer Vagina dar. Die Betonung der weiblichen Geschlechtsorgane in Kombination mit ihrer todesähnlichen Erscheinung wird mit dem ewigen Kreislauf von Geburt und Tod in Zusammenhang gebracht. Sheela-na-Gig soll eine keltische Gottheit sein. Sheela-na-Gig-Figuren sind in Irland und Großbritannien anzutreffen, aber nur einige von ihnen überlebten das viktorianische 19. Jahrhundert. Einzelnachweise
Замок Баллагмор

Замок Баллагмор (англ. Ballaghmore Castle, Bellaghmore Castle, ірл. Caisleán an Bealach Mór) — замок Белах Мор — один із замків Ірландії, розташований в графстві Ліїш, біля одноіменного селища, в баронстві Стредбаллі. Історія замку Баллагмор Замок Баллагмор розташований в живописній місцевості, біля гір, перспективний для туризму. Замок отримав свою назву від назви старовинної дороги, що вела в королівство Манстер. Замок був побудований в 1480 році вождем ірландського клану Мак Гіолла Фадрайг. Назва клану перекладається як «Сини слуги Святого Патріка». Іноді цей клан називають Фіцпатрік на норманський лад. У 1640 році спалахнуло повстання за незалежність Ірландії і замок Баллагмор став ареною боїв. Замок був зруйнований військами Олівера Кромвеля у 1647 році під час військової компанії англійської армії в графствах Леїш та Оффалі. Містер Елі відновив замок у 1836 році і під час реставрації знайшов скарб золота. Містер Елі був убитий розгніваними місцевими фермерами і ніколи не жив у цьому замку. Замок використовували як склад, потім замок був закинутий і перетворився на руїну. Нинішній власник купив його в 1990 році. З усіх замків Верхнього Оссорі це єдиний замок, яке все ще є населеним. Дуже цікавою особливістю Замку Баллагмор є скульптура «Шела на Гіг», що вирізана в кутовому камені зовнішньої передньої стінки. Шела-на-Гіг — це зображення потворної жінки з піхвою гіперболізованих розмірів. Акцент скульптури зроблений на жіночих статевих органах в поєднанні з потойбічним виглядом пов'язаний з циклом народження та смерті. Шела-на-Гіг вважається божеством кельтської фертильності. Вчені вважають, що такі фігури зображали на замках для захисту від злих потойбічних сил. Фігури «Шела на гіг» були поширені в Ірландії та Британії, але лише деякі з них пережили вікторіанське дев'ятнадцяте століття — пуританське і святенницьке. На землях біля замку Баллагмор жили люди з кланів Кех, О'Грейді, Гілмартін, Рігні, Фелан, Делані, Махер. Джерела Placenames Database of Ireland «Ballaghmore». IreAtlas Townlands Database. Retrieved 20 April 2015. http://www.castleballaghmore.com/index.php [Архівовано 21 липня 2017 у Wayback Machine.] http://www.castleballaghmore.com/index.php [Архівовано 21 липня 2017 у Wayback Machine.] http://megalithomania.com/show/site/1243/ballaghmore_sheela-na-gig.htm [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.]
Балліадамс

Балліадамс (англ. Ballyadams) — один із замків Ірландії, розташований в графстві Леїш, біля селища Баллінан, в баронстві Страбаллі, біля дороги № 78, на відстані 31 милі від міста Ахі. Замок баштового типу. Нині замок лежить в руїнах. Навколишні землі використовують місцеві фермери як пасовища. Є небезпека обвалів, тому туристів в замок не пускають. Історія замку Балліадамс Замок побудований в XV столітті ірландським кланом О'Мур. Є версія, що замок побудував Адам О'Мур на місці більш давнього норманського замку. Від нього і пішла назва замку — з ірландської «Місто Адама». Головна башта має шість поверхів. До головної башти примикають бічні круглі башти. Північно-західна башта є найвищою. Вхід в замок складається з серії арок. Збереглися кам'яні гвинтові сходи на верхні поверхи замку. До тилу замку прикріплений житловий будинок — типовий укріплений будинок кінця XVII століття. У 1534 році замок був узятий штурмом Джеральдінами під час повстання Томаса Фіцджеральда — X графа Кілдер, якого ще називали Шовковий Томас. У 1546 році лорд депутат Ірландії і граф Десмонд на чолі великої армії ввійшов в графство Леїш і захопив замок Балліадамс. Це була помста за повстання, яке очолив Гілла Патрік О'Мур — вождь Лейкс. Під час цього повстання клани О'Мур та О'Коннор захопили місто та монастир Ахі. Джон Томас Боуен, якого ще називали Джон Пайк (Джон Піка або Джон Щука), тому що він завжди був озброєний пікою, заволодів замком в 1551 році. Джон Пайк «прославився» своєю жорстокістю. Потім замок успадкував його син Роберт в 1569 році. Біля замку було споруджено церкву у 1631 році в пам'ять Роберта Боуена. Там є пам'ятник Роберту Боуену — скульптура у вигляді надгробної плити. У 1641 році спалахнуло повстання за незалежність Ірландії, замок був обложений і став ареною боїв. Кетрін Боуен, що одружилася з Пірсом Батлером з Тіпперері, отримала у володіння замок у 1700 році. У 1782 році замок описав Остін Купер і ще тоді зазначав, що замок у запустінні і знаходиться під загрозою обвалу. Батлери перестали жити в замку після нападу повстанців на замок у 1798 році під час чергового повстання за незалежність Ірландії. У ХІХ столітті замок орендував Роберт МакЛін з Шотландії. У замку народилась Елен МакЛін у 1841 році. Потім замок хотіла викупити родина Кемміш, що теж жила в цьому замку. Родина МакЛін частково відремонтувала замок, зробила новий дах, але замок був проданий без їхнього відома в 1896 році. Потім замок здавали різним орендарям. У XX столітті в замку жила Еллен Ротвелл ні Шор (1883—1980). Потім замок був закинутий. Нинішній господар замку Девід Батлер є прямим нащадком Пірса Батлера. Біля замку були колись дві свердловини, пробиті у вапнякових породах. З них била вода і їй приписували цілющі властивості та називали «джерелом святого Патріка». Джерела Ballyadams Castle, Laois [Архівовано 7 грудня 2017 у Wayback Machine.] Ireland In Ruins: Ballyadams Castle Co Laois Ballyadams Castle [Архівовано 24 серпня 2017 у Wayback Machine.] [1] Ballyadams [Архівовано 4 вересня 2012 у Wayback Machine.]
Smarmore Castle

Smarmore Castle (irisch Caisleán Smearamair) ist eine mittelalterliche Burg südwestlich von Ardee im irischen County Louth. Geschichte Smarmore Castle wurde 1320 erstmals urkundlich erwähnt, und zwar als Sitz der Familie Taaffe, die ursprünglich aus Wales stammte. Um 1320 war ein Tower House erbaut worden, das 1730 und 1750 jeweils um weitere Gebäude ergänzt worden war. Angehörige der Familie Taaffe lebten bis in die 1980er-Jahre auf Smarmore Castle. Nach dem Verkauf durch die Familie wurde die Burg in eine Pension umgewandelt. 2015 kaufte Castle Craig Hospital, ein britisches Suchtbehandlungszentrum, Smarmore Castle. Die Smarmore Castle Private Clinic, ein Behandlungszentrum für Alkohol- und Drogensüchtige, wurde 2016 eröffnet. Namensursprung Der Name „Smarmore“ soll seinen Ursprung in der irischen Legende Táin Bó Cúailnge (dt.: Der Rinderraub von Cooley) haben. Einzelnachweise Weblinks
Smarmore Castle

Smarmore Castle is an Irish Medieval castle located south of Ardee in County Louth. History Smarmore Castle was first officially mentioned in 1320 as the seat of the Taaffe family. The Taaffe family, originating from Pembrokeshire, Wales, lived in Smarmore Castle up to the 1980s. While the tower house was built in around 1320, other buildings of the castles have been established in 1730 to 1750. After the Taaffe family sold the castle it was converted into a guest house. In 2015, Castle Craig, a British Addiction Treatment Center, acquired Smarmore Castle. The Smarmore Castle Private Clinic, a drug and alcohol treatment centre, opened in 2016. Origin of name The name Smarmore is seen to have its origin in an Irish language legend known as Táin Bó Cúailnge (The Cattle Raid of Cooley). References
Замок Смармор

Замок Смармор (англ. Smarmore Castle) — один із замків Ірландії, розташований у графстві Лаут. Нині цей замок — комфортабельний готель та приватна клініка. Замок побудований у XIV столітті і був постійно населений починаючи з 1320 року. Замок був резиденцією аристократичної родини Тааф, що володіла багатьма замками в Ірландії та континентальній Європі. Нині замок належить родині Маллен. Замок невеличкий, у ньому всього 5 спальних кімнат. Біля замку є гольф-клуб та ресторан італійської кухні «Ла Кучіна». Історія замку Смармор Аристократична родина Тааф (Тааффе) прибула в Ірландію з Уельсу наприкінці ХІІ століття — після англо-норманського завоювання Ірландії. Ці землі вони отримали у володіння в 1320 році і збудували тут замок. Родина Тааффе була одною з найвідоміших родин в графстві Лаут. У 1631 році в замку жив сер Вільям Тааф. Замок Смармор був головною резиденцією родини Тааф аж до 1980 року, коли замок був проданий. Земля Смармор згадується в давніх Ірландських легендах та переказах, зокрема в епосі «Викрадення бика з Куальге». Там сказано, що Кухулін — герой цього епосу прибув в Смармор після того, як він був поранений у битві і лікував свої рани водами місцевого джерела. В ті далекі часи місцевість називалась Сміор, а джерело Умар. Ці назви потім були англізовані і перетворилися в назву Смармор. Біля замку була монастирська школа. Зберіглося чимало рукописів, написаних латинською мовою студентами школи Смармор у XV столітті. Рукописи стосуються теології, медицини, ветеринарії, музики. Джерела http://www.castlesinireland.com/castle-in-louth-smarmore-castle-louth/ [Архівовано 4 березня 2017 у Wayback Machine.]
Замок Дун Айл

Замок Дун Айл (ірл. Caisleán Dhún Aill, англ. Dunhill Castle) — замок Дун Айлл, Фортеця Айлла — один із замків Ірландії, розташований в графстві Вотерфорд. Замок баштового типу, нині лежить в руїнах. Географічні координати замку: 52°10′22″N 7°15′44″W. Біля замку є одноіменне селище, церква Святого Серця. Руїни замку стоять на скелі на південь від селища Дангілл. Замок побудував і володів ним Джон Повер в 1641 році на місці більш давньої кельтської фортеці. Замок був зруйнований військами Олівера Кромвеля під час придушення повстання за незалежність Ірландії. Ведуться дискусії про час побудови замку Дангілл, бо про його будівництво не збереглося ніяких документів. Башта прямокутна. Зберігся по суті тільки перший поверх і то частково. Двері розташовані в північній стіні замку, ведуть до кімнати, що мала три бійниці. Є залишки гвинтових сходів і залишки склепіння. Площа першого поверху 10,5 Х 9,5 м. Недалеко від замку є чисельні археологічні пам'ятки: мегалітичні споруди, гробниці часів неоліту, 2 кромлехи. Джерела http://irishantiquities.bravehost.com/waterford/dunhill/dunhillcastle.html Online Map Viewer". Ordnance Survey Ireland. Retrieved 15 January 2015. Power, Frank. «Historical Dunhill Landmarks». Dunhill & Fenor Parish. Retrieved 15 January 2015. «Dunhill Ecopark». Retrieved 16 January 2015. Dunhill Ecopark website LookaroundIreland.com: Dunhill Castle «Archaeological Survey Database SMR WA025-045001». National Monuments Service. Retrieved 15 January 2015. «Archaeological Survey Database». National Monuments Service. Retrieved 15 January 2015.
Замок Монкстаун

Замок Монкстаун (англ. Monkstown Castle, ірл. Caisleán na Baile an Mhanaigh) — замок Балє ан Ванайг, замок Баллінванег — один із замків Ірландії, розташований в графстві Корк, в баронстві Керрікуррі, знаходиться біля однойменного селища Монкстаун, на відстані 14 км від м. Корк, в гирлі річки Лі, біля Великого Острова і затоки Монкстаун. Історія замку Монкстаун Назва замку походить від монастиря, що стояв колись на цьому місці в давні часи. Але ніяких археологічних доказів цього не існує. Але були знайдені залишки давнього кладовища. Деякий час це місце називалось Балє ан Фелах (ірл. — Baile an Fealach) — «місто Фелаха». Замок Монксттаун був побудований у 1636 році Анастасією Архідіакон ні Гоулд як подарунок своєму чоловіку Джону Архідіакону. Джон повернувся з війни в Іспанії, де він воював з королем Філіпом. Повернувшись з війни він виявив на своїй землі новий замок і подумав, що його землю захопили вороги. Тут же він обложив замок і почав його обстрілювати з гармат. На щастя він встиг зруйнувати тільки один зубець стіни перш ніж зрозумів свою помилку. Нині це вважається легендою. Джон та Анастасія були поховані біля замку на старому нині закинутому кладовищі. Нащадки Джона та Анастасії жили в замку до часів Кромвеля, коли під час придушення повстання за незалежність Ірландії замок був захоплений капітаном англійської армії Томасом Планкеттом і конфіскований у власників від імені парламенту Англії, оскільки власники замку підтримували роялістів. Потім замок був дарований полковнику Хенкесу. Він продав замок Майклу Бойлу (1609—1702) — архієпископу Арми і лорд-канцлеру Ірландії. На початку XVIII століття після смерті Майкла Бойла майно успадкувала його онука, що одружилася з сером Томасом Версі. Потім замок захопив Джон Каллаган в 1770 році. На початку ХІХ століття замком володіла родина Шоу. Один із володарів — Бернард Шоу відремонтував замок. Під час Наполеонівських війн замок належав британській армії — в замку була казарма і там жило 450 солдат. У ХХ столітті замок використовувався як клубний будинок. Спочатку це був клуб бадмінтону, з 1908 року гольф клуб. Але гольф-клуб «Монкстаун» збудував у 1971 році нове приміщення і замок кинув. У 2007 році замок купила приватна пара і розпочала реставрацію, яка триває і досі. Замок Монкстаун схожий на замок Маунтлог і є версія, що ці замку побудовані одним і тим же архітектором. Є основний прямокутний блок і квадратні кутові вежі. Нині це прекрасний замок чудово відреставрований. Джерела http://www.castles.nl/monkstown-castle [Архівовано 17 вересня 2018 у Wayback Machine.] Mosley, Charles, ed. (2003). Burke's Peerage, Baronetage & Knighthood (107 ed.). Burke's Peerage & Gentry. pp. 898—899. ISBN 0-9711966-2-1. Letters of Boyle on these matters were printed in the second volume of the Contemporary History of Affairs in Ireland, 1641—1652 (Gilbert 1886, p. 113).
Teatro Lírico de Belfast

El Teatro Lírico de Belfast es el principal teatro a tiempo completo activo en Belfast, Irlanda del Norte​ en el Reino Unido. El teatro se estableció por primera vez como el Lyric Players en 1951 en la casa de sus fundadores María y O'Malley Pearse en la Avenida Derryvolgie, Junto a la carretera Lisburn, y se trasladó a su actual sede en la calle Ridgeway en 1968. Austin Clarke había puesto la primera piedra de la propiedad en 1965. El 27 de junio de 2012 el teatro fue el escenario de un encuentro entre la Reina Isabel II y Martin McGuinness, Primer Viceministro de la Asamblea de Irlanda del Norte y un excomandante del Ejército republicano irlandés. El evento fue visto por muchos como un signo positivo para el proceso de paz en Irlanda del Norte. Véase también Cultura de Irlanda Teatro Referencias
Grand Opera House (Belfast)

Das Grand Opera House ist ein Theater in Belfast, Nordirland. Es wurde von Frank Matcham, dem wohl profiliertesten Theater-Architekten seiner Zeit entworfen und am 23. Dezember 1895 eröffnet. Laut Theatre Trust ist das Gebäude das wohl beste erhaltene Beispiel für die Einbindung orientalischer Stilelemente in der Theaterarchitektur im Vereinigten Königreich. Geschichte Das Theater wurde 1904 in Palace of Varieties umbenannt, erhielt seinen ursprünglichen Namen jedoch bereits 1909 zurück. In den 1920er und 1930er Jahren traten hier u. a. Gracie Fields, Will Fyffe und Harry Lauder auf. Während des Zweiten Weltkrieges wurde das Theater zum Repertoiretheater. Zur Feier des Sieges über Hitler-Deutschland wohnten Eisenhower, Montgomery und Alanbrooke einer Gala-Aufführung des Theaters bei. Das Grand Opera House wurde nach Kriegsende von der Rank Organisation erworben, die es in den Jahren 1949 bis 1972 als Filmtheater nutzten. Danach stand das Gebäude zum Abriss bereit, wurde dann jedoch 1980 wiedereröffnet. In der Anfangsphase der politischen Unruhen gewaltsamen Ausschreitungen im Nordirlandkonflikt wurde das Gebäude in den 1970er Jahren auf die Statutory List of Buildings of Special Architectural or Historic Interest gesetzt und in der Kategorie A (Grade A) unter Denkmalschutz gestellt. Seither wurde der Bau umfassend saniert. Das erlitt wiederholt schwere Schäden durch Bombenexplosionen, die insbesondere gegen das nahegelegene Europa Hotel gerichtet waren, zuletzt in den Jahren 1991 und 1993. Das Theater blieb jedoch weiterhin für den Publikumsverkehr geöffnet und präsentierte Gastspiele des Musiktheaters, des klassischen Theaters, der Pantomime und Live-Konzerte. Renovierung und Wiedereröffnung 1995 wurde das Theater vom Grand Opera House Trust übernommen. Eine umfassende Renovierung und Sanierung des Gebäudes wurde 2006 durchgeführt, bei der u. a. das Foyer, der Treppenbereich, die Bühnenflügel und die Umkleideräume für die Künstler erweitert wurde, sowie ein behindertengerechter Zugang zum Theater eingerichtet wurde. Das Theater wurde daraufhin am 21. Oktober 2006 mit 1.063 Sitzplätzen wiedereröffnet. Heute unterhält das Theater in der dritten Etage zusätzlich ein Restaurant und ein Bistro im Erdgeschoss. Die Erweiterungen im Rahmen des Sanierungsplans Kontroversen in der lokalen Öffentlichkeit zur Folge. Der Hauptkritikpunkt richtete sich gegen die moderne Konzeption, die die Kritiker nicht im Einklang mit dem ursprünglichen Charakter des Theaters sahen. Gegenwärtig wird die Hauptbühne des Theaters vor allem für kleinere Musik-, Drama- und Comedy-Aufführungen genutzt. Einzelnachweise Weblinks Grand Opera House website
Gran ópera de Belfast

La Gran ópera de Belfast es un teatro en la ciudad de Belfast, capital de Irlanda del Norte, en el Reino unido diseñado por uno de los arquitectos más prolíficos de teatros de la época, Frank Matcham. Se inauguró el 23 de diciembre de 1895.​ De acuerdo con The Theatres Trust su "magnífico auditorio es probablemente el mejor ejemplo de la supervivencia en el Reino Unido del estilo oriental aplicado a la arquitectura de Teatros".​ Su nombre se cambió a Palacio de Variedades en 1904, aunque volvió a su nombre original en 1909.​ Véase también Cultura de Irlanda Teatro Referencias
Amharclann an Ghrianáin

L'Amharclann an Ghrianáin (Teatre del Grianán), amb un aforament de 383 seients, és un teatre del Comtat de Donegal, a Port Road, a Letterkenny, (Irlanda). Compta amb l'escenari més gran d'Irlanda. Va obrir les portes l'octubre de 1999. Referències Enllaços externs Pàgina web del teatre
Teatro An Grianán

El Teatro An Grianán (en irlandés: Amharclann an Grianán) es un teatro de la República de Irlanda que posee un aforo para 383 personas, siendo el teatro más grande de Letterkenny y en el conjunto del condado de Donegal.​ Se encuentra en Letterkenny, frente al restaurante Oak Tree. Está dirigido por Patricia McBride. El teatro An Grianán fue inaugurado en octubre de 1999. La "Magia de los musicales" fue el primer espectáculo realizado en el escenario del An Grianán.​ Cada año se utiliza como lugar de celebración de las fiestas y festivales locales más importantes. Véase también Cultura de Irlanda Teatro Referencias