NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Джемдет-Наср

Джемдет-Наср — археологический памятник в Ираке. Расположен на территории иракской провинции Бабиль, к северо-востоку от древних городов Вавилон и Киш и к востоку от Куты. Возможно, здесь представлены древнейшие в мире памятники письменности. История Джемдет-Наср является типовым археологическим памятником для культуры раннего бронзового века южной Месопотамии, именуемой также джемдет-насрским периодом (или периодом Урук III). Период был кратковременным, датируется около XXX в. до н. э. (согласно наиболее смелым оценкам — с XXXII по XXIX вв. до н. э.). Именно в этот период на юге Месопотамии возникает письменность и впервые появляются цилиндрические печати. Также происходит урбанистическая революция: многочисленные мелкие поселения Месопотамии превращаются в крупные города. Археология Впервые Джемдет-Наср исследовала в 1926 и 1928 гг. группа британских и американских археологов, которую сначала возглавлял Стивен Лэнгдон, а позднее Генри Филд. Находки были разделены: Эшмолеанский музей при Оксфордском университете и Национальный музей Ирака в Багдаде получили эпиграфические объекты, тогда как большая часть керамики была направлена в Музей естественной истории им. Филда в Чикаго. Даже по тогдашним стандартам раскопки были исключительно плохо документированы и проанализированы. В настоящее время предпринимаются попытки ретроспективного анализа информации об археологических объектах и слоях. В 1988 и 1989 гг. раскопки возобновились — их проводили Роджер Мэтьюс и другие. В ходе новых раскопок было обнаружено крупное здание, где хранился архив протошумерских клинописных текстов и отпечатков печатей, а также сами цилиндрические печати. Характерная для джемдет-насрского периода полихромная расписная керамика помогла определить хронологию джемдет-насрского периода при раскопках других памятников. Джемдет-насрский период является дальнейшим развитием культуры урукского периода и синхронен культуре Ниневия 5 северной Месопотамии и протоэламской цивилизации на западе Ирана. Он представляет собой последний этап перед возникновением в Шумере раннединастического государства. Находки керамики типа Джемдет-Наср сделаны и далеко за пределами Ирака, в том числе на территории Омана (хафитский период). Примечания Литературе Robert K. Englund, The Proto-Cuneiform Texts from Jemdet Nasr 1, Mann Verlag, Gebrueder, 1991, ISBN 3-7861-1646-6 Roger Matthews, Secrets of the Dark Mound: Jemdet Nasr 1926—1928, Iraq Archaeological Reports 6, Aris & Phillips Ltd., 2002, ISBN 0-85668-735-9 Stephen Herbert Langdon, Pictographic inscriptions from Jemdet Nasr excavated by the Oxford and Field Museum Expedition, Oxford editions of cuneiform inscriptions, vol. 7, Oxford University Press, 1928 Henry Field, The Track of Man: Adventures of an Anthropologist, Doubleday, 1953 Ссылки Jemdet Nasr tablets at CDLI
Džemdet Nasr

Džemdet Nasr (arabsko جمدة نصر‎) je arheološko najdišče (tell) v iraškem governoratu Babil, najbolj znano po njem imenovanem džemdet-nasrskem zgodovinskem obdobju (3100-2900 pr. n. št.). Najdišče je prvi izkopaval Stephen Langdon leta 1926 in v veliki zgradbi iz blatne opeka, v kateri naj bi bilo upravno središče mesta, odkril praklinopisne glinaste tablice. Druga sezona izkopavanj, ki je izredno slabo dokumentirana, je bila leta 1928. V 1980. letih je najdišče raziskoval britanski arheolog Roger Matthews, ki je, med drugim, poskušal odkriti zgradbo, ki jo je izkopal Langdon. Njegove raziskave so pokazale, da je bi Džemdet Nasr naseljen tudi v ubaidskem, uruškem in zgodnjem dinastičnem obdobju. Viri R.K. Englund, J-P. Grégoire (1991). The Proto-Cuneiform Texts from Jemdet Nasr. I: Copies, Transliterations and Glossary, Materialien zu den frühen Schriftzeugnissen des Vorderen Orients 1, Berlin: Gebr. Mann, ISBN 3-7861-1646-6 R. Matthews (1989). Excavations at Jemdet Nasr, 1988. , Iraq 51: 225–248, JSTOR 4200306 R. Matthews (1990). Excavations at Jemdet Nasr, 1989. Iraq 52: 25–39, JSTOR 4200315 R. Matthews (1992). Defining the Style of the Period: Jemdet Nasr 1926-28. Iraq 54: 1–34,JSTOR 4200350 R. Matthews (2002). Secrets of the Dark Mound: Jemdet Nasr 1926-1928. Iraq Archaeological Reports 6, Warminster: BSAI, ISBN 0-85668-735-9 S. Pollock (1990). Political Economy as Viewed from the Garbage Dump: Jemdet Nasr Occupation at the Uruk Mound, Abu Salabikh. Paléorient 16 (1): 57–75, doi:10.3406/paleo.1990.4519 S. Pollock (1999). Ancient Mesopotamia. The Eden that never was, Case Studies in Early Societies. Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-57568-3 C. Woods (2010). The Earliest Mesopotamian Writing. Visible Language. Inventions of Writing in the Ancient Middle East and Beyond (PDF). Oriental Institute Museum Publications 32, Chicago: University of Chicago, str. 33–50, ISBN 978-1-885923-76-9
Jemdet Nasr

Jemdet Nasr är en arkeologisk fyndort i nuvarande Irak. Namnet används även för en tidig bronsålderskultur i södra Mesopotamien, Jemdet Nasr-perioden, som blomstrade omkring 3000-2900 f.Kr. Under Jemdet Nasr-perioden uppstod skriftspråket i södra Mesopotamien. De äldsta cylindersigillen började även att användas under denna period. Den representerar även den urbana revolutionen när de många små mesopotamiska bosättningarna utvecklades till stora städer. Platsen Jemdet Nasr undersöktes först 1926 och 1928 av brittiska och amerikanska arkeologer under ledning av Stephen Langdon. Utgrävningar återupptogs på platsen 1988 av Roger J. Matthews m.fl. Arkeologerna fann en stor byggnad som innehöll ett arkiv av texter skrivna med proto-kilskrift och försedda med sigillavtryck, samt cylindersigill. Keramiken, som var av en mångfärgad, polykrom typ, har visat sig värdefull för att tidsbestämma skikt från Jemdet Nasr-perioden på andra arkeologiska fyndorter. Jemdet Nasr-perioden antas numera av arkeologer som R. J. Matthews ha varit kort, omkring ett århundrade, även om en längre period ca 3200-2900 f.Kr. förekommer i äldre vetenskaplig litteratur. Jemdet Nasr-kulturen följde på den tidigare Uruk-kulturen och var samtida med Nineve 5-kulturen i norra Mesopotamien och den proto-elamitisk civilisationen i västra Iran. Den representerar det sista skedet före den sumeriska Tidig dynastisk tid i södra Mesopotamien. Se även Sumer Uruk (kultur) Externa länkar British School of Archaeology in Iraq - Jemdet Nasr: a place and a period (engelsk webbsida med bibliografi).
Джемдет-Наср

Джемдет-Наср — археологічний пам'ятник в Іраці. Розташований на території іракської провінції Бабіль, на північний схід від стародавніх міст Вавилон і Кіш та на схід від Кута. Можливо, тут представлені найдавніші в світі пам'ятки писемності. Історія Джемдет-Наср є типовою археологічною пам'яткою для культури ранньої доби бронзи південної Месопотамії, іменованої також Джемдет-насрським періодом (або періодом Урук III). Період був короткочасним, датується близько XXX ст. до н. е. (Згідно з найбільш сміливим оцінками — з XXXII по XXIX ст. до н. е.) Саме в цей період на півдні Месопотамії виникає писемність і вперше з'являються циліндричні печатки. Також відбувається урбаністична революція: численні дрібні поселення Месопотамії перетворюються на великі міста. Археологія Вперше Джемдет-Наср досліджувала в 1926 і 1928 рр. група британських та американських археологів, яку спочатку очолював Стівен Ленгдон, а пізніше Генрі Філд . Знахідки були розділені: Ешмолеанський музей при Оксфордському університеті і Національний музей Іраку в Багдаді отримали епіграфічні об'єкти, тоді як більша частина кераміки була направлена ​​в музей природної історії ім. Філда в Чикаго. Навіть за тодішніми стандартами розкопки були виключно погано документовані та проаналізовані. В даний час робляться спроби ретроспективного аналізу інформації про археологічні об'єкти і шари. У 1988 і 1989 рр. розкопки поновилися — їх проводили Роджер Метьюс та інші. В ході нових розкопок було виявлено велике будівництво, де зберігався архів протошумерських клинописних текстів та відбитків печаток, а також самі циліндричні печатки. Характерна для Джемдет-насрського періоду поліхромна розписна кераміка допомогла визначити хронологію Джемдет-насрського періоду при розкопках інших пам'ятників. Джемдет-насрській період є подальшим розвитком культури урукського періоду і синхронний культурі Ніневія 5 північної Месопотамії і протоеламської цивілізації на заході Ірану. Він являє собою останній етап перед виникненням в Шумері ранньодинастичної держави. Знахідки кераміки типу Джемдет-Наср зроблені і далеко за межами Іраку, в тому числі на території Оману (хафітський період). Примітки Літературі Robert K. Englund, The Proto-Cuneiform Texts from Jemdet Nasr 1, Mann Verlag, Gebrueder, 1991, ISBN 3-7861-1646-6 Roger Matthews, Secrets of the Dark Mound: Jemdet Nasr 1926—1928, Iraq Archaeological Reports 6, Aris & Phillips Ltd., 2002 ISBN 0-85668-735-9 Stephen Herbert Langdon, Pictographic inscriptions from Jemdet Nasr excavated by the Oxford and Field Museum Expedition, Oxford editions of cuneiform inscriptions, vol. 7, Oxford University Press, 1928 Henry Field, The Track of Man: Adventures of an Anthropologist, Doubleday, 1953 Посилання Jemdet Nasr tablets at CDLI
Eufrat

Eufrat (af oldgræsk: Εὐφράτης, Euphrátēs) er en flod, der udspringer i Tyrkiet, løber igennem Syrien og Irak for at udmunde i den Persiske Golf. Historisk har området mellem Eufrat og Tigris, Mesopotamien, været grobund for nogle af verdenshistoriens største civilisationer som Babylonien, Sumer og Assyrien. Religiøse fortællinger I Det Gamle Testamente står der: "I Eden udsprang en flod, der vandede haven. Udenfor delte den sig og blev til fire strømme. Den første hedder Pishon; den snor sig gennem hele landet Havila, hvor der er guld. Guldet i det land er fint; der er også bedellium og shoham-sten. Den anden flod hedder Gihon; den snor sig gennem hele landet Nubien. Den tredje flod hedder Tigris; den løber øst for Assur. Den fjerde flod er Eufrat". Ifølge islam vil floden Eufrat før dommedag tørre ud og efterlade et bjerg af guld. Mange vil tage dertil for at få noget af guldet, men 99 ud af 100 vil dø. Referencer Eksterne henvisninger
Eufraat

De Eufraat (Aramees: ܦܪܬ, Frath, Arabisch: الفرات, Al Foerat, Turks: Fırat, Oudgrieks: Εὐφράτης , Armeens: Եփրատ Yep’rat) is de belangrijkste rivier in het Midden-Oosten. De rivier heeft een lengte van 2.735 kilometer. Haar stroomgebied is 673.000 km². De rivier begint in het Armeens Hoogland en stroomt via Syrië naar Irak, waar ze ten noorden van Basra samenvloeit met de Tigris. De samengevloeide rivieren gaan verder als de Sjatt al-Arab die door moerasachtig gebied stroomt en via Abadan uitmondt in de Perzische Golf. De rivier is vanwege de seizoensondiepte slecht bevaarbaar; tussen december en maart bedraagt de diepte soms slechts 60 cm. In de Eufraat zijn diverse stuwdammen aangelegd. In Turkije liggen bijvoorbeeld de Karkamışdam, de Birecikdam, de Kebandam, de Atatürkdam en de Karakayadam; in Syrië liggen de Tishrindam, de Tabqadam en de Baathdam, en in Irak de Hindiyabarrage en de Ramadibarrage. Het gebied tussen de Eufraat en de Tigris, dat bekendstaat als Mesopotamië of Tweestromenland, was de oorsprong van diverse oude beschavingen, zoals de Sumerische, de Babylonische en de Assyrische beschaving. In de tijd voor 2000 v.Chr. had de Purattu echter een ander verloop. De oude bedding die als Purattu bekend was, liep waarschijnlijk langs of door Sippar, Kish, Nippur, Uruk en Ur, maar laat in het tweede of vroeg in het eerste millennium v.Chr. verschoof de rivier en tegen 800 v.Chr. liep het meeste water langs de Arahtu-lijn door Babylon naar Sippar. Dit was aanvankelijk waarschijnlijk een aparte rivier, maar later werd de naam Purattu er ook voor gebruikt. Vroeg in de 6e eeuw is er stroming in een kanaal dat voorheen Abgal of Apkallatu genoemd werd. Die lag ten westen van de Arahtu en werd later ook Pallukatu genoemd. Een en ander hield waarschijnlijk verband met wisselingen in het klimaat die er tussen 1200 en 900 v.Chr. voor zorgen dat het land door droogte, hongersnood, pest en de komst van schaapherders geteisterd werd, die in veel streken een einde aan de akkerbouw maakte. Op de vlag die in 2004 als vlag van Irak werd voorgesteld, staan twee blauwe lijnen die de Eufraat en de Tigris symboliseren. Deze vlag werd niet geaccepteerd.
Eufrat

Eufrat (stgr. Εὐφράτης Eufrates; także Firat, arab. ‏الفرات‎, Nahr al-Furat, kurd. Ferat) – obok Tygrysu jedna z dwóch największych rzek Mezopotamii. Nazwa „Eufrat” ma korzenie w języku akadyjskim, w którym określano ją mianem Purattu, w perskiej wersji Ufrattu, co oznaczało „dobro”, a z kolei z perskiej formy pochodzi nazwa grecka Euphrates. Źródła Eufratu znajdują się w górach wschodniej Turcji. W wyniku połączenia Eufratu Zachodniego zwanego też Karasem, Firatem lub po prostu Eufratem z Eufratem Wschodnim zwanego Muratem mającego źródła 80 km na południowy zachód od Araratu. Obie odnogi łączą się w okolicach zapory wodnej w Kebanie. Eufrat przepływa przez Turcję, Syrię i Irak w dolnym biegu w okolicach Al-Qurnah łącząc się z Tygrysem i formując rzekę Szatt al-Arab, która wpada do Zatoki Perskiej. Długość Eufratu liczona wzdłuż dłuższej z odnóg (Eufrat Wschodni) wynosi 2700 km, a powierzchnia dorzecza 673 tys. km². Najważniejsze dopływy to Balich, Chabur (oba lewostronne). Wylewa w okresie wiosny, gdy w górach topnieją śniegi, jednak słabiej niż Tygrys. Wykopaliska świadczą o tym, że rzeki wylewały już w starożytności. Żyzność dolin Tygrysu i Eufratu sprawiła, że stały się one kolebką cywilizacji. Ludność nauczyła się sztuki irygacji, a żeglowność miała znaczenie dla rozwoju handlu, państwowości i religii. Wokół Eufratu usytuowane są takie krainy historyczne jak Urartu, kraina Hajów, Mitanni, Akad i Sumer. Wzdłuż rzeki znajdowały się takie wielkie ośrodki jak: Karkemisz, Mari, Babilon, Borsippa, Nippur, Uruk, Ur, Eridu. Eufrat w religiach i mitologiach Wzmianki o rzece Eufrat pod nazwą Perat można znaleźć w Biblii. Jest jedną z rzek wypływających z Edenu. Pozostałe to Piszon, Gichon, Chiddekel (czyli Tygrys). Eufrat obecny jest także w Apokalipsie św. Jana, jako rzeka, która wysycha w trakcie przygotowań do Sądu Ostatecznego. Zobacz też rzeki Azji Przypisy
Rio Eufrates

O rio Eufrates (em árabe: الفرات: al-Furāt, em hebraico: פרת: Prat, em turco: Fırat, em curdo: Firat), é o mais longo e um dos mais historicamente importantes rios da Ásia Ocidental. Juntamente com o Tigre, é um dos dois rios que definem a Mesopotâmia. Originário no leste da Turquia, o Eufrates flui através da Síria e do Iraque para se unir ao Tigre no Xatalárabe, que desemboca no golfo Pérsico. Ele é um dos chamados Quatro Rios do Paraíso resultantes da divisão do rio que passava pelo Jardim do Éden, sendo os demais o Phison, o Gehon e o Tigre. Etimologia A forma grega antiga Euphrátēs (em grego clássico: Εὐφράτης) foi emprestada do persa antigo Ufrātu, próprio do elamita ú-ip-ra-tu-iš. Em acadiano o rio foi igualmente chamado Purattu, que foi perpetuado em línguas semíticas (cf. siríaco P(ə)rāṯ, árabe al-Furrāt) e em outras línguas próximas da época (cf. hurriano Puranti, sabariano Uruttu). As formas elamitas, acadianas, e possivelmente sumérias são de uma linguagem de substrato não registrada. As primeiras referências ao Eufrates vêm de textos cuneiformes encontrados em Xurupaque e a pré-Nipur de Sargão no sul do Iraque e data em meados da década do terceiro milênio a.C.. Nestes textos, escrito em sumério, o Eufrates é chamado de Buranuna (logográfico: UD.KIB.NUN). O nome pode também ser escrito KIB.NUN.(NA) ou dKIB.NUN, com o prefixo "d" indicando que o rio era uma divindade. Em sumério, o nome da cidade de Sipar no Iraque dos dias de hoje também foi escrito UD.KIB.NUN, indicando uma forte relação histórica entre a cidade e o rio. Curso O Eufrates é o rio mais longo da Ásia Ocidental. Resulta da confluência do Cara Su ou Eufrates Ocidental (450 km) e o Murat Su ou Eufrates Oriental (650 km), 10 km rio acima da cidade de Keban no sudeste da Turquia. Daoudy e Frenken colocam o comprimento do Eufrates a partir da nascente do Rio Murat até a confluência com o Tigre em 3 000 quilômetros, dos quais 1 230 km caem na Turquia, 710 km na Síria e 1 060 km no Iraque. Os mesmos valores são expressos por Isaev e Mikhailova. O comprimento do Xatalárabe, que liga o rio Eufrates e do Tigre com o golfo Pérsico, é dado por várias fontes como 145–195 km (90–121 km). Ver também Rio Tigre Mesopotâmia Referências Bibliografia
Eufrat

Eufrat (syriska: Frot/Frat ܦܪܬ; kurdiska: Firat; turkiska: "Fırat"; arabiska: الفرات, al-Furat) är den västra floden i flodparet Eufrat och Tigris i Irak. Ordets ursprung kan ha kommit från assyriskans/syrianskans "phrat", vilket betyder ungefär "överflöd",det vill säga att varje gång floden svämmade över gav skördarna ett överflöd av vete med mera. Sträckning Floden är ungefär 2 800 kilometer lång och skapas där två grenar rinner samman i östra Turkiet, nämligen Karasu (västra Eufrat) och Murat (östra Eufrat). Övre Eufrat flyter därefter genom branta stup och kanjoner, sydöst genom Syrien, där högerbifloden Sajur och vänsterbifloderna Balikh och Khabur ansluter. Den fortsätter i sydostlig riktning genom Irak, tills den norr om Basra i landets sydöstra ände går ihop med Tigris och skapar Shatt al-Arab, som i sin tur flyter ut i Persiska viken. Floden delades förr in i många olika kanaler vid Basra, och skapade ett utsträckt träsk. Detta träsk dränerades av Saddam Husseins regering under 1990-talet, för att driva ut rebeller i området. Sedan Irakkriget 2003 har dräneringspolitiken vänts om, men det återstår att se om träskmarkerna återskapas. Eufrat kan bara navigeras av mycket grunda båtar; de kan nå så långt som till den irakiska staden Hit, 1930 kilometer uppströms, och bara 53 meter över havet. På grund av strömmar går det inte att utnyttja resten av floden kommersiellt. Eufrat inom religion En flod vid namn "Perath" (hebreiska för Eufrat) är en av de fyra floder som flyter från Edens trädgård, enligt Första Moseboken 2:14. De andra floderna är Pishon, Gihon och Tigris. Floden markerade en av de gränser som Gud gav till Abraham och hans ättlingar Isak, Jakob etc. I Uppenbarelseboken 16:12 finns en profetia som innebär att Eufrat kommer att torka inför Harmagedon. Även inom islam hävdar vissa hadither från Muhammed att Eufrat kommer att torka, och visa upp tidigare okända skatter som kommer att orsaka konflikter och krig. Eufrats historia Eufrat gav det vatten som ledde till sumerernas civilisation, från fjärde årtusendet f. Kr. Många viktiga uråldriga städer låg på eller nära flodstranden, exempelvis Mari, Sippar, Nippur, Shuruppak, Uruk, Ur (stad) och Eridu. Floddalen bildade huvuddelen av de framtida imperierna Babylonien och Assyrien. Under många århundraden markerade floden Persiska rikets gräns mot Egypten och Romerska riket. Slaget vid Karbala utspelades också vid Eufrat. Eufrat var också väldigt viktigt för det forna Mesopotamien. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Noter
Al-Sahlah Mosque

The Al-Sahlah Mosque (Arabic: مَسْجِد ٱلسَّهْلَة, romanized: Masjid as-Sahlah) is a Twelver Shi'ite mosque and shrine, located in the city of Kufa, in the Najaf Governorate of Iraq. The mosque is of great importance to Twelver Shia Muslims, and it is believed that the mosque was initially established in Kufa as a neighborhood mosque for the followers of Ali, the early members of the Shia. The mosque is also said to be the future home of the Twelfth Shia Imam, Hujjat-Allah al-Mahdi. History The mosque is believed to have been established during the 7th century CE. It has been reconstructured many times in the intervening years, including in 750 AH (1349/1350 CE), in the later part of the 20th century, and between 2011 and 2018. A new sahn, named "The Sahn of Sayyidah Nargis", was opened to the public in July 2013. Significance The mosque is revered from narrations according to Twelver belief. These beliefs include that the mosque is where the twelfth Imam, Hujjat-Allah al-Mahdi, will reside upon his return. It is also believed that the mosque served as a home for the Prophets and figures in Islam: Ibrahim (Abraham), Idris (Enoch), and Khidr. Every Prophet is said to have established prayers within the mosque. The establishment of two Rakats of Islamic Prayer in the mosque is believed to grant a person safety and protection for an entire year. It is believed that the trumpet announcing the Day of Judgement will be blown from the mosque. Seventy thousand people will be resurrected at the mosque, according to narrations and Twelver beliefs, and can enter Heaven without questioning. The first Shia Imam, Ali ibn Abi Talib has also stated that, "No anguished person goes to this mosque, prays in it, and supplicates to God, without God relieving him of his grief and granting him his request." Shrines The mosque is believed to contain seven shrines of Twelver prophets and imams, namely: Imam Ja'afar Bin Mohammad As-Sadiq, in the middle of the mosque Prophet Abraham, in the northwest corner of the mosque Prophet Edris, in the southwest corner of the mosque Prophet Al-Kidher, in the corner between the southern and the eastern sides Prophet As-saleheen, or Salih Prophet's shrine, in the corner of the northern and the eastern sides; to the right of the main entrance of the mosque Imam Zain Al-Abedeen and Ali Bin Al-Hussein, in the middle of the mosque Imam Muhammad Al-Mahdi, the 12th Imam, in the middle of the southern side (future home). Gallery See also Holiest sites in Shia Islam List of mosques in Iraq List of oldest mosques Shia Islam in Iraq References Further reading Falah, Shubber; Ajam, Wael. Al-Sahla Mosque - Iraq. Retrieved July 2, 2025 – via ArchNet.org. Tabbaa, Yasser; Mervin, Sabrina (2014). Najaf, the gate of wisdom: history, heritage & significance of the holy city of the Shi'a. Paris: UNESCO. Retrieved July 2, 2025. External links "Al-Sahla Mosque". wikishia.net. "Al Sahlah Great Mosque, Kufa". Trip Advisor.
Al-Sahlah-moskén

al-Sahlah-moskén (arabiska: مَسْجِد ٱلسَّهْلَة, Masjid as-Sahlah) är en av de mest berömda moskéerna i staden Kufa, Irak. Moskén är betydelsefull inom shiaislam och det finns olika traditioner som säger att profeter och rättfärdiga personer har bett där sedan profeten Abraham, och till och med före honom. Det finns en återberättelse från den sjätte shiaimamen Jafar al-Sadiq om att den tolfte imamen kommer att bo i moskén med sin familj efter hans återkomst. Bildgalleri Källor
Al Najaf International Airport

Najaf International Airport (IATA: NJF; ICAO: ORNI) is an international airport serving Najaf, Iraq, and is located on the eastern side of the city. Formerly a military airbase, the airport consists of one asphalt runway, measuring 3,000 metres (9,800 ft) long and 45 metres (148 ft) wide. The airport is expanding to provide four departure gates, two arrival gates, immigration and passenger services. History On 20 July 2008 the Najaf Authorities hosted the ceremonial opening attended by the Iraqi Prime Minister Nouri Al-Maliki who stepped out of the first official plane. The Najaf Governorate represented by the Deputy Governor Abd al-Husayn Abtan and Najaf Investment Commission signed a Memorandum of Agreement dated 24 June 2008 with Al-Aqeelah Holding authorizing it for one year to finalize the construction of the airport and five years subject to renewal to manage the airport. Currently Aqeeq Aviation Holding a subsidiary of Al-Aqeelah Holding is overseeing this. The construction phase comprises the construction of the VIP lounge, Arrival and Departure Halls, Taxiway, Air cargo, purchasing all airport equipments including Ground Handling Equipments, technical supplies, Navigation Aids, Dining Facilities and lodging sites for employees. Since 2009, more airlines have begun service to Najaf, including Gulf Air, Middle East Airlines, Qatar Airways, Syrian Air and Turkish Airlines. Airlines and destinations Statistics In 2015 and 2016, Al Najaf International Airport was the busiest airport in Iraq by passenger traffic, but as of 2022 it ranks as the second-busiest, only behind Baghdad International Airport. However, it is still the busiest airport in the country by international passenger traffic. Source: COSIT. Air Transport Activity Statistics, years 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 and 2022. See also List of airports in Iraq References