Tombes reials d'Ur

Les Tombes Reials d'Ur són un jaciment arqueològic d'Iraq, un lloc important per a comprendre la civilització mesopotàmica, que ha revelat molts objectes en les excavacions realitzades entre els anys 1926 i 1932, inclòs l'Estendard d'Ur. S'ha datat del voltant del segle XXVI al XXIV abans de la nostra era, i correspon al període dinàstic arcaic. Aquesta parcel·la de l'actual Iraq la va estudiar extensament del 1922 al 1934 Leonard Woolley, un arqueòleg anglés, en nom de la Universitat de Pennsilvània i el Museu Britànic. Els tresors que s'hi van descobrir foren objecte de gires americanes, primer el 1931 i després el 1998, quan el Museu de Pennsilvània estava renovant la galeria dedicada a aquesta col·lecció. Les excavacions Les excavacions detallades de les tombes es van fer del 1926 al 1932, perquè abans d'això, Leonard Woolley havia descobert, també a Ur, més construccions, com ara temples i cases. Molts autors coincideixen que el descobriment del cementeri d'Ur fou un dels més importants de l'arqueologia del segle XX. A causa de la magnificència dels objectes desenterrats, aquesta excavació es compara amb la de la tomba de Tutankamon, si fa no fa de la mateixa època. El misteri del gran nombre de persones que van morir (els "sacrificats" segons Leonard Woolley) a les tombes de l'elit era perfecte per al sensacionalisme dels mitjans de comunicació de l'època. Mentre que altres excavacions arqueològiques van desenterrar testos d'argila i fragments d'objectes comuns, el cementeri, en ser reial, contenia joies, mobles i instruments d'or i argent. Tot i que s'han fet grans descobriments a Egipte, res és comparable al cementeri d'Ur a Mesopotàmia, ja que la col·lecció de tombes conté els objectes funeraris més fastuosos de l'àrea, marcats per l'ús de pedres importades com el lapislàtzuli i la cornalina. Els objectes trobats al jaciment els van traslladar a tres museus: el Museu Nacional de l'Iraq, el Museu de Pennsilvània i el Museu Britànic. Aquests dos darrers havien patrocinat l'expedició, de manera que se'n van aprofitar i van compartir alguns dels artefactes més impressionants. Com que Ur era a Iraq, alguns dels objectes havien de romandre al país d'origen, tot i que la llei que prohibia la retirada dels objectes trobats a les excavacions arqueològiques encara no s'hi havia introduït. Es va acordar, abans que començassen les excavacions, que la meitat dels objectes recuperats romandrien a l'Iraq. Gertrude Bell, arqueòloga, estava a càrrec del Museu d'Iraq i va haver de fer-se valer per a garantir la custòdia d'algunes troballes. Les tombes reials Tot i que s'han excavat al voltant de 2.100 tombes a Ur, l'atenció se sol centrar en les setze designades "reials" perquè contenien més que un cos acompanyat d'uns quants objectes. Les característiques utilitzades per a designar les tombes com a pertanyents a l'elit sumèria, però, varien entre els autors. Segons Lazzarini, Leonard Woolley anomenà tombes "reials" les que tenien un edifici funerari construït amb rajola o pedra, i no simplement un forat excavat. Afirma que la brillantor dels objectes trobats a les tombes no era important per a l'arqueòleg. D'altra banda, Zettler indica que Woolley veia la presència d'un gran nombre de servents o cortesans soterrats amb la persona central com una prova del rang social d'aquest. En acabant, Hansen assenyala la presència d'obres d'art i les altres riqueses com a demostracions de la importància i el poder del mort o morta. Les tombes on es van trobar més objectes, i que per tant són les més estudiades, són els quatre sepulcres PG 755, 789, 800 i 1237. El primer no està registrat oficialment com a "reial" perquè no té altres individus a dins per acompanyar el difunt i no té cap cambra construïda amb rajola o pedra. Tot i això, aquest enterrament contenia moltes joies, així com un cilindre d'argila que possiblement contenia un "reial" (Meskalamdug), igual que el de la tomba PG 789. En aquesta, anomenada "tomba del rei", hi havia carros, animals de sacrifici i seixanta-tres individus acompanyant-lo, juntament amb objectes com la lira d'or amb cap de toro. La tomba PG 800 és la de la reina Puabi (anteriorment anomenada Shu-bad en l'època de Leonard Woolley). La major part de les joies es van recuperar del seu enterrament, juntament amb la majoria de les vint-i-una víctimes presents al vestíbul d'entrada i a la cambra mortuòria, i la mateixa reina. Les dues tombes reials principals (PG 789 i 800) es van descobrir durant la temporada 1927-1928. Els descobriments Cossos La Tomba PG 1237, o "gran fossa de la mort" contenia la majoria de cadàvers: sis soldats fora de l'entrada i seixanta-vuit dones a dins. Aquesta habitació es va trobar sola, i això significa que la cambra contigua on va ser enterrada la persona per a qui es va construir la tomba fou destruïda en el passat. Pel que fa als individus sacrificats juntament amb les figures importants, "[…] no eren esclaus, sinó guardaespatlles, […] músics i dones d'alt rang, a jutjar per la vestimenta". En efecte, els cossos estaven ricament adornats, però això no vol dir necessàriament que fossen persones importants. Podrien haver estat esclaus o presoners de guerra, que eren assassinades i després adornades amb objectes bells fora de l'abast del seu estatus habitual. La manera com morien les víctimes sacrificades continua sent tema de debat. Durant molt de temps, es pensava que les víctimes havien ingerit verí, basant-se en la presència de petites copes trobades a prop de molts cossos, segons Georges Roux. Tanmateix, John Noble Wilford informa que es van observar forats en cranis trobats al cementeri. Això indicaria que algú (un dels guàrdies que hi van morir o un tercer) havia matat cada persona amb una estaca o un objecte semblant. A falta de registres escrits dels molts rituals funeraris que sense dubte van tenir lloc, mai no sabrem què va passar realment en la mort d'un membre de l'elit sumèria. Lires i arpes Les lires i arpes descobertes a les tombes reials d'Ur són de gran importància per als investigadors de la música mesopotàmica, com assenyala Agnès Spycket: "[…] sense els instruments de les tombes d'Ur, […] el nostre material bàsic seria purament iconogràfic […]". Els objectes físics, que daten d'uns mil·lennis enrere, són troballes d'un interés immens per la seua visió de la música, i per l'estil i les tècniques dels artesans sumeris. La informació, però, de si els hòmens i les dones podien tocar aquests instruments, o si es tocaven drets o asseguts, només es pot saber per representacions pictòriques. De les nou lires trobades al cementeri reial, quatre han estat restaurades i ara s'exposen als tres museus que comparteixen els objectes de les excavacions d'Ur. La lira trobada a la tomba de la reina és l'instrument més famós, sobretot pel cap de toro d'or en la part frontal i la placa de betum i nacre que representa animals i híbrids realitzant activitats humanes. En el tercer plafó d'aquesta placa, es pot veure la representació d'una lira toro idèntica a la que hi ha a la placa. Una altra representació d'una lira toro es troba a la cantonada superior dreta de l'Estendard d'Ur, en què un home toca l'instrument acompanyat d'un cantant. L'Estendard d'Ur Aquest estendard és un cofre de fusta amb dues cares principals incrustades amb un mosaic de nacre, cornalina i lapislàtzuli. El cofre es va trobar en una tomba reial, PG 779, i podria haver estat transportat en una barca segons Woolley, d'ací el nom d'estendard, tot i que és poc probable que haja estat el cas. Les dues parets representen escenes de batalla a la façana bèl·lica, i de banquet a la façana de la pau. Ambdues cares presenten un personatge més gran que els altres. Un rei (lugal) és la interpretació més comuna quan s'observa l'art sumeri en general. Lazzarini dona una interpretació pertinent d'aquest estendard: "el rei es mostra en dues situacions que representen dues facetes del seu paper. […] Els artistes tenen cura de representar el lugal com un lluitador i un home pietós alhora." A més a més, assenyala la presència de soldats en un costat i de músics a l'altre. Aquests dos papers s'han trobat a les tombes més importants del cementeri, cosa que ajudaria a confirmar la importància i el poder en temps de guerra i de pau de les persones soterrades en aquestes tombes. Les estatuetes que representen cabres Dues estàtues de cabres quasi idèntiques, fetes de fusta, or, lapislàtzuli, coure, nacre i argent, es trobaren a la tomba PG 1237 i s'han separat, ja que una fou traslladada al Museu Britànic i l'altra al Museu de Pennsilvània. El nom de cadascuna d'aquestes estàtues es manté tradicionalment: Moltó atrapat al matoll, tot i que ara s'accepta que l'animal és una cabra i que potser s'està menjant l'arbust (compost d'unes poques fulles i flors). Leonard Woolley va veure en aquestes estatuetes una referència bíblica vinculada a Abraham, que es diu que va viure a l'àrea d'Ur, per la qual cosa les va anomenar així sense parar atenció a la morfologia de l'animal de l'estatueta. L'aspecte funcional d'aquestes estàtues encara es debat hui. Podrien haver estat simplement objectes fets per al funeral de l'individu desconegut, però llavors, per què fabricar un tub d'or a l'esquena de l'animal? Vidale indica que la hipòtesi d'A. R. Gansell és la més probable: que les estatuetes eren parts de lires, com els caps de toro trobats en algunes tombes reials. Joies S'ha trobat una àmplia varietat de joies a les tombes reials d'Ur. Les peces es distingeixen pels materials luxosos emprats, i la col·lecció en conjunt continua sent impressionant. Les joies de la reina són la troballa més difosa al cementeri. La seua capa de milers de perles, el seu conjunt de corones i la seua diadema són les peces més acolorides i opulentes de totes les excavacions d'Ur. Però no fou sols la reina Puabi qui fou coberta de joies en morir, totes les dones de la tomba del rei estaven adornades amb collarets, arracades i cintes per als cabells en el moment de la mort. Això unia les persones en el moment compartit de la mort; tot i que no tenien adorns de la mateixa riquesa, totes les posseïen per accedir a l'altra vida. Això derivava d'un ritu de l'època, inspirat en els textos Viatge d'Inanna als inferns i La mort d'Ur-Nammu, en què els morts havien d'oferir joies i individus als déus per passar al món subterrani. Malgrat que tots els cortesans i servents anaven vestits amb molta elegància, el rang social dels individus de les tombes PG 789 i 800 els adornà amb lapislàtzuli, una pedra altament simbòlica i preciosa en aquella època: "els cossos del rei i la reina representen el 75% de les joies de lapislàtzuli de les Tombes Reials […]". Galeria Referències