NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Baghdad Medical City

Baghdad Medical City (مدينة الطب) formerly known as Saddam Medical City from 1983–2003 and before that known as Medical City Teaching Hospital from 1973–1983 is a complex of several teaching hospitals in Bab Al-Moatham, Baghdad, Iraq. The complex stands where the former Garden of Ridván of Baghdad was. The Medical City includes the Baghdad University College of Medicine. The largest hospital in the complex is the Surgical Specialties Hospital built in 1980. The second largest is the Baghdad Teaching Hospital, opened in 1970, which contains the out patient clinics and the emergency department. The complex has over a thousand beds for patients. Facilities and Buildings Hospitals Baghdad Teaching Hospital Surgical Specialties Hospital (includes the Iraqi Center for Cardiac Diseases, Toxicology Center, and Kidney Transplant Center) Private Nursing Home Hospital Child Protection Teaching Hospital (includes the Bone Marrow Transplant Center) Specialized Burn Hospital Oncology Teaching Hospital Medical Departments and Centers Medical City Department (General Management Department) Central Laboratories Institute of Radiology Pasteur Institute Tuberculosis Health Center (TB and Chest Institute) National Center for Blood Transfusion Gastroenterology and Hepatology Center Medicolegal Center (Forensic Pathology Department) Educational and Support Facilities Medical and healthcare schools Medical and health libraries with internet centers Residency housing for doctors and medical specialists Physiotherapy departments (linked to the rehabilitation department in the Ministry of Health) Other Facilities Police Department Financial crisis In 2008 there was only one working elevator, out of ten, in the 18 storey building and no air-conditioning. In February 2016, the hospital, like all public hospitals in Iraq, began to charge patients for individual services. It was expected that supplies of advanced medical equipment like pacemakers and stents will run out during 2016. See also List of hospitals in Iraq Ministry of Health (Iraq) References External links In Baghdad, Even the Hospitals Are Sick ncciraq
Ośrodek Badań Jądrowych imienia 17 lipca

Ośrodek Badań Jądrowych imienia 17 lipca (arab. 17 Tammuz) – nieistniejący iracki ośrodek badań jądrowych zniszczony przez amerykańskie lotnictwo podczas I wojny w Zatoce Perskiej w 1991 roku (Operacja Opera). Zatrudniał około 1000 pracowników. Użytkował dwa radzieckie reaktory WWR-S i dwa francuskie Osirak. Ośrodek mieścił się w Tuwaitha, dzielnicy Bagdadu, ok. 18 km od centrum miasta. Bibliografia Ryszard Szepke: 1000 słów o atomie i technice jądrowej. Wydawnictwo Ministerstwa Obrony Narodowej, 1982, s. 24. ISBN 83-11-06723-6. (pol.).
Basra International Hotel

The Basra International Hotel (Arabic: فندق البصرة الدولي) is a hotel on Shatt al-Arab bank in Al Ashar District, in Basrah, Iraq. The hotel was built in 1981 as the Basrah Sheraton Hotel & Casino. Sheraton severed ties with the hotel in 1991, at the time of the Gulf War, but the hotel continued using the name without permission for the next two decades until it closed after the Iraq War. It was renovated and reopened in 2010 under its current name. See also Royal Tulip Al Rasheed Hotel Baghdad Hotel Palestine Hotel References External links Official website
Nasiriyah Central Prison

Nasiriyah Central Prison (Arabic: سجن الناصرية المركزي), also known as al-Hoot prison (سجن الحوت), is a maximum security prison near Nasiriyah in the Dhi Qar Governorate of Iraq. It is the largest prison in southern Iraq. History The prison was built at a cost of roughly $49,000,000 by the United States Army Corps of Engineers. It opened in July 2008. Prison conditions According to Alkarama, a Swiss human rights organisation, "conditions of detention in Al Nasiriyah prison remain very poor and prisoners are systematically tortured on a daily basis". Iraqi officials have stated that around 1,200 of the estimated 6,000 prisoners held in Nasiriyah have been sentenced to death. The prison is vastly overcrowded since it was only designed to hold 800 prisoners. The prisoners are mostly Sunni Muslims detained for political crimes or alleged involvement in terrorism. In February 2018, a report by the Baghdad Centre for Human Rights ranked Nasiriyah prison as the worst in Iraq for mistreatment of prisoners. Notable prisoners Ayesh al-Harby, hijacker of Saudi Arabian Airlines Flight 115 on 14 October 2000. Fahad al-Anzi, Mohammed al-Obeid, Majid al-Buqami, Faisal al-Faraj, Battal al-Harbi, Ali al-Shahri, Ali al-Qahtani, Hamad Yahya and Abdulrahman al-Qahtani, a group of Saudi Arabian prisoners. Sultan Hashim Ahmad al-Tai, served as Minister of Defense under Saddam Hussein's regime, died in custody on July 19, 2020 from heart attack. Executions On 21 August 2016, 36 members of the Islamic State of Iraq and the Levant were hanged for their involvement in the Camp Speicher massacre. On 1 September 2016, seven prisoners from Libya, Tunisia, Sudan, Palestine, Syria, Jordan and Egypt were hanged, accused of being members of the Islamic State of Iraq and the Levant. On 24 September 2017, 42 prisoners were hanged, allegedly members of the Islamic State of Iraq and the Levant. UN High Commissioner for Human Rights Prince Zeid bin Ra'ad said it was unlikely due process had been met. According to the UN, "no information has been released about their names, places of residence, exact crimes, trials, date of sentencing, or the appeals processes". On 14 December 2017, 38 prisoners alleged to be members of the Islamic State of Iraq and the Levant were hanged. References
Isin

Isin (en sumeri 𒉌𒋛𒅔𒆠, I3-si-inki) va ser una ciutat estat de Mesopotàmia, que s'esmenta com independent cap al 2400 aC, i passa cap al 2350 aC a mans de Lugalzagesi d'Umma i després a mans de Sargon d'Accad i els seus successors. Cap al 2200 aC, tornava a ser independent i, cap al 2050 aC, el rei d'Ur es va fer amo de la regió entre Isin i Mari. L'any 2015 aC, el governador urita d'aquesta regió, Ixbi-Erra, va prendre el títol de rei d'Isin i va començar les seves conquestes: el 2015 aC, Nippur, cap al 2000 aC, Eshunna i, el 1998 aC, Ur, Eridu i Uruk. El 1985 aC, va morir Ixbi-Erra i el va succeir Shu-ilishu (1085 aC-1975 aC) i després Iddin-Dagan (1975 aC-1954 aC). El 1970 aC, va sotmetre Der. El 1954 aC, Ishme-Dagan va succeir Iddin-Dagan. L'hegemonia va començar a esgotar-se quan, el 1925 aC, Larsa va conquerir Ur, Uruk i Èridu. El 1898 aC, trobem Isin i Larsa en plena guerra, i les victòries de Larsa allunyen d'Isin els seus vassalls. L'any 1895 aC, Isin va reconquerir Ur efímerament. El 1875 aC, Larsa ja tenia l'hegemonia i Isin havia quedat reduït a la ciutat i al seu propi territori i la ciutat de Nippur, que Larsa va ocupar el 1867 aC, però Isin va recuperar. La possessió de Nippur va anar alternant entre els dos governs. El 1865 aC, el rei vassall d'Uruk es va independitzar. El 1838 aC, va perdre altra vegada Nippur a mans de Larsa, però va poder-la recuperar. El 1835 aC, Larsa va ocupar Nippur, però caiguda la dinastia d'Isin, Nippur es va fer independent (1834 aC), fins que a l'any següent Isin la va ocupar. El 1830 aC, Isin va haver-la de conquerir de nou, potser per una revolta o per conquesta de Larsa. El 1828 aC, Larsa va conquerir Nippur i Isin la va recuperar el 1813 aC però només per un any, i el 1812 aC Larsa la va conquerir per enèsima vegada. El 1802 aC, Isin va recuperar Nippur. El 1793 aC, Larsa va ocupar Isin. Nippur es va fer efímerament independent però també va ser ocupada. El 1762 aC, va passar a Babilònia, que la mantindrà amb l'excepció de curts períodes de domini d'Assíria (1235 aC a 1227 aC), Elam (1159 aC a 1156 aC) i d'independència (1156 aC a 1135 aC). Després, ja va seguir la història de Babilònia. Reis Segons la Llista de reis sumeris: Ixbi-Erra 2017 aC-1984 aC Shu-ilishu 1984 aC-1974 aC Iddin-Dagan 1974-1953 aC Ishme-Dagan 1953 aC-1934 aC Lipit-Ixtar 1934 aC-1923 aC Ur-Ninurta (usurpador) 1923 aC-1895 aC Bur-Sin 1895 aC-1874 aC Lipitenul 1874 aC-1869 aC Erra-imiti 1869 aC-1861 aC Enlil-bani 1861 aC-1837 aC Zambiya 1837 aC-1834 aC Iter-pisha 1834 aC-1830 aC Ur-du-kuga 1830 aC-1827 aC Sin-magir 1827 aC-1816 aC Damiq-ilishu 1816 aC-1793 aC a Larsa 1793 aC-1762 aC a Babilònia 1762 aC-1235 aC a Assíria 1235 aC-1227 aC a Babilònia 1227 aC-1159 aC a Elam 1159 aC-1156 aC Marduk-Kabitahheixu 1156 aC-1139 aC Ittimardukbalatu 1139 aC-1135 aC a Babilònia 1135 aC Referències
Isin

Isin byl starověký sumerský městský stát, ležící na místě dnešní vesnice Išán al-Bahríjat v Iráku. Isin byl důležitým obchodním centrem ležícím na umělém zavlažovacím a plavebním kanálu Isinnitum. Kultura, politické zřízení a náboženství Isinu byly výrazně ovlivněny urským vzorem. V Isinu byl sepsán Sumerský královský seznam, jehož cílem bylo představit místní panovníky jako pokračovatele slavné tradice. Ústřední roli hrál kult bohyně zdraví Nintinugy (zvané také Gula nebo Ninisina, tj. paní Isinu), jejím zvířecím průvodcem byl pes. Vladaři Isinu prováděli hierogamické sexuální rituály, představující spojení bohyně Inanny a pastýře Dumuziho. Odhaduje se, že město vzniklo už v období obeidské kultury, ale jeho největší sláva se datuje až po roce 1953 př. n. l. Poté, co Elamité vyvrátili stát 3. dynastie urské, vysoký hodnostář Išbi-Erra přesídlil do Isinu, kde vybudoval mocný stát a vyhnal Elamity z dolní Mezopotámie. Isin byl pak spolu s Larsou nejvýznamnějším městským státem počátku druhého tisíciletí př. n. l., proto se závěrečné období sumerské civilizace podle tradiční periodizace nazývá období Isin nebo období Isin-Larsa. Existenci isinského státu ukončil amoritský král Samsu-Iluna, který město dobyl roku 1730 př. n. l. V Isinu také sídlila v letech 1160 až 1026 př. n. l. čtvrtá dynastie středobabylonského období, která tak bývá někdy nazývána druhou isinskou dynastií. Vykopávky na místě Isinu byly vypleněny v roce 2003 během války v Iráku. Seznam králů Išbi-Erra (1953 př. n. l. – 1921 př. n. l.) Šu-Ilišu (1920 př. n. l. – 1911 př. n. l.) Iddin-Dagan (1910 př. n. l. – 1890 př. n. l.) Išme-Dagan (1889 př. n. l. – 1871 př. n. l.) Lipit-Eštar (1870 př. n. l. – 1860 př. n. l.) Ur-Ninurta (1859 př. n. l. – 1832 př. n. l.) Bur-Suen (1831 př. n. l. – 1811 př. n. l.) Lipit-Enlil (1810 př. n. l. – 1806 př. n. l.) Erra-imitti (1805 př. n. l. – 1799 př. n. l.) Enlil-bani (1798 př. n. l. – 1775 př. n. l.) Zambija (1774 př. n. l. – 1772 př. n. l.) Iter-piša (1771 př. n. l. – 1768 př. n. l.) Ur-du-kuga (1767 př. n. l. – 1764 př. n. l.) Suen-magir (1763 př. n. l. – 1753 př. n. l.) Damik-ilišu (1752 př. n. l. – 1730 př. n. l.) Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Isin na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Isin na Wikimedia Commons http://www.britannica.com/EBchecked/topic/295430/Isin http://realhistoryww.com/world_history/ancient/Sumer_Iraq_3a.htm http://earth-history.com/Sumer/Isin%20kinglist.htm http://oi.uchicago.edu/gallery/asp_meso_isin/index.php/ Archivováno 2. 12. 2013 na Wayback Machine. http://etcsl.orinst.ox.ac.uk/section2/c211.htm
Isin

Isin fue una antigua ciudad-estado de la Baja Mesopotamia. Historia Se originó como un pequeño poblado, fundado por los sumerios en la Baja Mesopotamia, que creció, transformándose en una aldea y luego en una ciudad-Estado. Se nombra como independiente hacia 2400 a. C. pasando hacia 2350 a. C. a manos de Lugalzagesi de Umma y, tras la derrota de este a manos de Sargón I, al dominio acadio. Hacia 2200 a. C. volvía a ser independiente y hacia mediados del siglo XXI a. C., el rey de Ur, se hizo amo de la región de Isin y Mari. En 2015 a. C., el gobernador hurrita de esta última ciudad, Ishbi-Erra, usurpa el trono de Isin y comienza sus conquistas: en 2015 a. C., Nippur, hacia 2000 a. C., Ešnunna, y en 1998 a. C., Ur, Eridu y Uruk. En 1985 a. C. muere Ishbi-Erra y lo sucede Shu-Ilishu (1985 a. C.-1975 a. C.), y después Iddindagam (1975 a. C.-1954 a. C.). En 1970 a. C. sometió a la ciudad de Der. En 1954 a. C., Ishmedagan, sucedió a Iddindagam. La hegemonía comenzó a agotarse cuando, en 1925 a. C., Larsa conquistó Ur, Uruk y Eridu. En 1898 a. C. Isin reconquistó Ur efímeramente. En 1875 a. C., Larsa ya tenía la hegemonía e Isin había quedado reducida a la ciudad, a su propio territorio y a la ciudad de Nippur, que Larsa ocupó en 1895 a. C. pero Isin recuperó, y que osciló entre ambas. En 1865 a. C. el rey vasallo de Uruk se independizó. En 1838 a. C. perdió otra vez Nippur a manos de Larsa. pero pudo volverla a recuperar. En 1835 a. C., Larsa ocupó Nippur, pero caída la dinastía de Isin, Nippur se hizo independiente (1834 a. C.), hasta que al año siguiente Isin la ocupó. En 1830 a. C., Isin la tuvo que conquistar de nuevo, puede que por una revuelta o por una conquista de Larsa. En 1828 a. C., Larsa conquistó Nippur e Isin la recuperó en 1813 a. C., pero solo por un año, entonces en 1812 a. C., Larsa la conquistó por enésima vez. En 1802 a. C., Isin recuperó Nippur. En 1793 a. C., Larsa, ocupó Isin. Nippur se hizo efímeramente independiente pero también fue ocupada. En 1762 a. C., pasó a Babilonia, que la mantendrá con la excepción de cortos periodos de dominio de Asiria (1235 a. C.-1227 a. C.), Elam (1159 a. C.-1156 a. C.), y de independencia (1156 a. C.-1135 a. C.). Después siguió la historia de Babilonia. Dinastías y reyes Primera Dinastía Ishbierra 2017-1985 a. C. Shu-Ilishu 1984-1974 a. C. Iddin-Dagan 1974-1953 a. C. Ishmedagan1953-1934 a. C. Lapiteshtar 1934-1923 a. C. Urninurta (usurpador) 1923-1895 a. C. Bursin 1895-1874 a. C. Lipitenul 1874-1869 a. C. Erraimitti1869-1861 a. C. Enlilbani 1861-1837 a. C. Zambiya 1837-1834 a. C. Iterpisha 1834-1830 a. C. Ur-Dul-Kuga 1830-1827 a. C. Sin-Magir 1827-1816 a. C. Damiq-ilishu 1816-1793 a. C. Período de dominación extranjera Dominación de Larsa 1793-1762 a. C. Dominación de Babilonia 1762-1235 a. C. Dominación de Asiria 1235-1227 a. C. Dominación de Babilonia 1227-1159 a. C. Dominación de Elam 1159-1156 a. C. Reindependencia: Segunda Dinastía Marduk Kabitahkheshu 1156-1139 a. C. Ittimardukbalatu 1139-1135 a. C. En 1135 a. C, el segundo rey de la Segunda Dinastía de Isin, Itti-Marduk-balatu, traslada la sede de Gobierno a Babilonia.
Íszín

Íszín (𒉌𒋛𒅔𒆠 i3-si-inKI, azaz ísīn, ma Išān Baḥriyāt, أيشان بحريات) sumer városállam volt az ókori Mezopotámiában, de a sumer korból nem ismerjük uralkodóit. A III. uri dinasztia idején kisebb regionális központ volt, Gula istennő kultuszával, aki később Baba istennővel, Ningirszu feleségével azonosult. Az uri harmadik dinasztia bukása után élte virágkorát, amikor egy akkád dinasztia került benne hatalomra, amit Isbí-Erra alapított. Az ún. I. íszíni dinasztia, a középső kronológia szerint i. e. 2017 és i. e. 1794 között nemcsak saját városállamuk, hanem Mezopotámia egy jelentősebb része fölött is uralkodtak kezdetben. Később osztozniuk kellett Larszával és Babilonnal a területeken, amiből a legkevesebb Íszínnek jutott. Régészeti feltárás A város romjait 1973-ban egy német expedíció Barthel Hrouda vezetésével ásta ki. Az ásatás legfontosabb lelete a Gula-templom romja volt. Uralkodói Források Roaf, Michael (1998). A mezopotámiai világ atlasza (magyar nyelven). Budapest: Helikon – Magyar Könyvklub. ISBN 963 208 507 8.
Isin

Isin was een stad in het zuiden van Mesopotamië, die tijdens de 20e eeuw v.Chr. een bloeitijd beleefde. Uit de Sumerische periode zijn geen koningen van Isin bekend, de "Dynastie van Isin" heeft dan ook betrekking op Amoritische staten in het zuiden van Mesopotamië die onafhankelijk werden na het einde van de Derde dynastie van Ur (Ur III). De dynastie van Isin duurde tot ca. 1730 v.Chr.. Na de val van Ur III raakte de stad verwikkeld in een langdurige strijd om de macht met rivaal Larsa. Deze periode staat bekend als de tijd van Isin en Larsa.
Isin

Isin – starożytne miasto w południowej Mezopotamii, nad rzeką Eufrat, które największe znaczenie zyskało w XX wieku p.n.e. będąc stolicą państwa I dynastii z Isin; obecnie stanowisko archeologiczne Al-Bahrijjat w Iraku. Dynastie królewskie z Isin I dynastia z Isin (ok. 2017-1794 p.n.e.) II dynastia z Isin (IV dynastia z Babilonu) (ok. 1157-1027 p.n.e.) Przypisy Bibliografia Praca zbiorowa pod redakcją naukową Joachima Śliwy, 2005, Wielka Historia Świata Tom 2 Stary i Nowy Świat od „rewolucji” neolitycznej do podbojów Aleksandra Wielkiego, Oficyna Wydawnicza Fogra, ss. 214-216, ISBN 83-85719-83-0. Hammurabi, Kodeks Hammurabiego, MarekM. Stępień (tłum.), Warszawa: Wydawnictwo ALFA, 2000, s. 153, ISBN 83-7179-192-5, OCLC 69561864 .
Исин

Исин (шум. 𒉌𒋛𒅔𒆠 I3-SI-INKI) — город и государство Древней Месопотамии, располагавшийся в южной части региона. Главным божеством Исина являлась богиня Гула. После падения империи III династии Ура цари I династии Исина правили этим городом более двухсот лет (с 2017 по 1794 г. до н. э.). Во время правления узурпатора Ишби-Эрры (2017 — 1985 г. до н. э.) и его преемников власть Исина распространилась в направлении Ниппура, Дильмуна, Элама, Ура и Дера. При Ишме-Дагане (1953—1935 г. до н. э.) и Липит-Иштаре (1934—1924 г. до н. э.) было существенно реформировано законодательство Исина. После 1924 г. до н. э. Исин начал терять влияние, уступая доминирование в регионе царям Ларсы. Правитель Ларсы Рим-Син завоевал Исин на двадцать девятом году своего правления, за два года до воцарения Хаммурапи в Вавилоне. Во время войны в Ираке останки Исина были разграблены и практически стёрты с лица земли в результате усилий банды из примерно трёхсот грабителей — охотников за древностями. Примечания См. также Период Исина и Ларсы Список царей Исина История Древней Месопотамии Литература Trevor Bryce. The Routledge Handbook of the Peoples and Places of Ancient Western Asia. — Routledge, 2009. — P. 338—339.
Исин

Исин је био древни град-држава у Месопотамији, око 20 mi (32 km) југоисточно од Нипура. Историја Исин се издвојио од Сумерско-акадског царства током владавине последњег сумерског краља Иби-Сина. Оснивач династије је Ишби-Ера. Ишби-Ера је био шаган (војни заповедник) Марија у служби Иби-Сина. Иби-Син покреће походе ка истоку како би одбранио своју границу од Еламита. То користи племе Аморита и напада државу. Иби-Син шаље Ишби-Ера као војну помоћ. Међутим, Ишби-Ера се проглашава краљем и ствара коалицију против Иби-Сина. Већ следеће, 2021. године п. н. е., Ишби-Ера је владао Исином самостално, а четири година касније је носио титулу "цар четири стране света". Успео је заузети велике градове јужне Месопотамије као што су Ур, Урук и Нипур. У наредних сто година, Исин се уздигао као политичко, економско и културно средиште Месопотамије. О томе сведоче бројни храмови нађени на његовој територији. Међутим, држава је нагло ослабила. Историчари верују да је слабење било последица квара иригационог система. Те проблеме искористио је владар Ларсе, Гунгунум, како би од Исина освојио Ур. Тиме је држава економски обогаљена. Гунгунумови наследници су преусмерили канале за довод воде у Ларсу. Од Исина се издваја и Нипур. Године 1860. п. н. е. легитимна династија је збачена. Државу је покорио владар Ларсе Рим-Син I. Династија Исина Види још Ларса Сумерско-акадско царство Старо вавилонско царство Референце Историја старог века 1 - др Момир Јовић (83—89) Курт, Амели (2012). Стари исток. Београд: Завод за уџбенике и наставна средства. ISBN 978-8617180872.
Ісін

Ісін — стародавнє місто в центральній частині Нижнього Межиріччя. Після падіння імперії III династії Ура царі I династії Ісін правили цим містом більше двохсот років (з 2017 по 1794 до н. е.). Під час правління узурпатора Ішбі-Ерри (2017-1985 до н. е.) і його наступників влада Ісін поширилася в напрямку Ніппура, Дильмуна, Еламу, Уру і Дера. При Ішме-Дагані (1953-1935 до н. е.) І Ліпіт- Іштарі (1934-1924 до н. е.) було істотно реформовано законодавство Ісін. Після 1924 до н. е. Ісін почав втрачати вплив, поступаючись домінуванням у регіоні царям Ларси. Правитель Ларси Рім-Сін завоював Ісін на двадцять дев'ятому році свого правління, за два роки до початку правління Хамурапі в Вавилоні. Під час війни в Іраку останки Ісіна були розграбовані і практично стерті з лиця землі внаслідок зусиль банди з близько трьохсот грабіжників — мисливців за старовиною. Примітки Література Barthel Hrouda, D. Ergebnisse d. Ausgrabungen 1973—1974 (Veroffentlichungen der Kommission zur Erschliessung von Keilschrifttexten), In Kommission bei der C.H. Beck, 1977, ISBN 3-7696-0074-6 Barthel Hrouda, Isin, Isan Bahriyat II: Die Ergebnisse der Ausgrabungen 1975—1978 (Veroffentlichungen der Kommission zur Erschliessung von Keilschrifttexten), In Kommission bei der C.H. Beck, 1981, ISBN 3-7696-0082-7 Barthel Hrouda, Isin, Isan Bahriyat III: Die Ergebnisse der Ausgrabungen 1983—1984 (Veroffentlichungen der Kommission zur Erschliessung von Keilschrifttexten), In Kommission bei C.H. Beck, 1987, ISBN 3-7696-0089-4 Barthel Hrouda, Isin, Isan Bahriyat IV: Die Ergebnisse der Ausgrabungen, 1986—1989 (Veroffentlichungen der Kommission zur Erschliessung von Keilschrifttexten), In Kommission bei C.H. Beck, 1992, ISBN 3-7696-0100-9 M. van de Mieroop, Crafts in the Early Isin Period: A Study of the Isin Craft Archive from the Reigns of Isbi-Erra and Su-Illisu, Peeters Publishers, 1987, ISBN 90-6831-092-5 Vaughn Emerson Crawford, Sumerian economic texts from the first dynasty of Isin, Yale University Press, 1954
COB Speicher

Die Contingency Operating Base (COB) Speicher (im deutschen Sprachraum auch als Camp Speicher bezeichnet), im Irak als Al Sahra Airfield bekannt (ICAO-Code: ORSH), ist ein mittlerweile wegen Kriegsschäden nicht mehr als Militärflugplatz genutzter irakischer Luftwaffenstützpunkt. Er befindet sich etwa 10 km nordwestlich von Tikrit. Vor 2003 war der Flugplatz das Hauptquartier der Ausbildungseinheit der Irakischen Luftwaffe Von 2003 bis Oktober 2011 nutzten die Vereinigten Staaten diesen taktisch wichtigen Luftwaffen-Stützpunkt. Von den US-amerikanischen Militärkräften wurde er nach Scott Speicher benannt, einem Kampfpiloten der US Navy, der während der ersten Nacht der Operation Desert Storm ums Leben kam, als sein F/A-18-Mehrzweckkampfflugzeug von einer irakischen MiG-25 mit einer Luft-Luft-Rakete abgeschossen wurde. Geschichte Der Flugplatz wurde in den 1970er Jahren als einer von mehreren Militärflugplätzen im Rahmen des Projektes "Super Base" gebaut. Dieses Projekt war eine Reaktion auf die Arabisch-Israelischen Kriege von 1967 und 1973. Amerikanische Besetzung 2003–2011 Am Anfang des Irakkrieges wurden die Start- und Landebahnen bombardiert sowie der Haupthangar zerstört. Die US Army übernahm kurz darauf die Kontrolle über das Gelände und gaben ihm zunächst die Bezeichnung Forward Logistics Base (FLB) Sycamore, jedoch benanntes es bald darauf in Forward Operating Base Speicher und schließlich Contingency Operating Base Speicher Die US Army verließ die COB Speicher und übergab sie der irakischen Regierung am 20. Oktober 2011 als Teil des Abzuges der US-Truppen. Massaker Am 12. Juni 2014 ermordeten Kämpfer der sunnitischen Terrororganisation IS bis zu 1700 Kadetten der irakischen Luftwaffe, die zur Ausbildung im Camp untergebracht waren. Dem Massaker war der überraschende Fall der Stadt Mossul und das rasche Vordringen des IS vorausgegangen, teils unter Jubel der sunnitischen Bevölkerung im Nordirak. Die Kommandeure der Akademie auf dem Camp-Speicher-Gelände wiesen die Rekruten an, alle Waffen im Camp zurückzulassen und nach Hause zu gehen. Die Gruppen auf den Straßen marschierender Männer wurden vom IS eingeholt und diejenigen, die als Schiiten erkannt wurden, führte man zum Tigris und erschoss sie an verschiedenen Orten. Videos des Massakers wurden ins Internet gestellt, der IS gab 1.700 Getötete an. Im März 2015 wurde die Region zurückerobert, Aktivisten schätzten im November 2017, es seien bei dem Massaker bis zu 1.935 Menschen ermordet worden, gefunden wurden bis zu dem Zeitpunkt 994 Leichen. Im August 2016 wurden 36 vermeintliche Täter im Schnellverfahren zum Tode verurteilt und hingerichtet. Weblinks Einzelnachweise