NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
KG Mobility

KG Mobility Corporation (acrónimo KGM, en coreano: 케이지모빌리티 주식회사) es un fabricante de automóviles surcoreano.​ Sus orígenes se remontan a Dong-A Motor, una empresa fundada en 1954. En 1988, la compañía pasó a llamarse SsangYong Motor Company tras su adquisición en 1986 por parte de SsangYong Group, un chaebol. Desde entonces, SsangYong Motor fue adquirida sucesivamente por Daewoo Motors, el fabricante chino SAIC Motor y el fabricante indio Mahindra & Mahindra Limited. En 2022, la empresa fue adquirida por el chaebol surcoreano KG Group y adoptó su nombre actual en marzo de 2023.[cita requerida] La compañía se especializa principalmente en SUVs y crossovers. Actualmente está enfocando su producción hacia vehículos eléctricos.[cita requerida] Historia En 1998, el grupo Daewoo absorbió a SsangYong. Sin embargo, en 2000, la empresa se separó del grupo Daewoo.[cita requerida] A finales de 2004, el grupo chino SAIC compró un 51% de las acciones de SsangYong. Posteriormente, empleados de SsangYong acusaron a SAIC de copiar su tecnología y de llevar a la compañía coreana a la bancarrota.​ A finales de 2009, el Tribunal del Distrito de Seúl aprobó el plan de reestructuración de SsangYong Motor Company, permitiéndole estabilizar sus operaciones y reorganizar su deuda. Esta decisión llegó once meses después de que SsangYong solicitara la tutela judicial.​ Con la aprobación de la Corte y el apoyo del Gobierno, SsangYong llevó a cabo planes para mejorar su estructura financiera, con el objetivo de completar el proceso antes de finales de 2010. Como resultado de este plan, SsangYong Motor Company esperaba obtener beneficios a corto plazo.[cita requerida] Con estas buenas perspectivas, SsangYong inició su nuevo plan de desarrollo de productos a cinco años. Durante este período, SsangYong Motor Company lanzaría un nuevo vehículo por año, acumulando así cinco nuevos modelos. Aunque continuarían desarrollando modelos en el segmento de los SUV, estos seguirían las nuevas tendencias de mercado que demandan coches compactos y ecológicos. En febrero de 2011, la india Mahindra & Mahindra Limited adquirió el 74,65% de la participación en SsangYong, después de haber sido seleccionada en 2010 como oferente preferido para adquirir la empresa en quiebra. La adquisición por parte de Mahindra fue aprobada por la Comisión de Libre Comercio de Corea del Sur.​ La compañía adoptó el nombre KG Mobility en marzo de 2023. Al renombrarse la empresa, su filial financiera, SY Auto Capital, también pasó a llamarse KG Capital. En mayo de 2023, KG Inicis del KG Group adquirió el 49% de la participación de KG Capital que pertenecía a KB Capital y el 6% de las acciones de KG Mobility, quedando esta última con un 45% y KG Inicis con un 55%.​ Gama de modelos SsangYong Actyon SsangYong Korando SsangYong Musso SsangYong Rodius/Stavic Referencias
KG Mobility

KG Mobility (anteriormente SsangYong Motor Company (hangul: 쌍용자동차)) é uma fabricante sul-coreana de automóveis, sendo a quarta maior montadora da Coreia do Sul. Seu antigo nome significava Dragões Gêmeos. Foi fundada em 1954. Em 1997, a Daewoo Motors comprou o controle da companhia, o qual foi vendido em 2000, em virtude de problemas financeiros. No final de 2004, a chinesa SAIC (Shanghai Automotive Industry Corporation) comprou 51% de participação. Uma participação de 70% da SsangYong foi adquirida pela Mahindra & Mahindra em fevereiro de 2011 depois de ser nomeada a licitante preferencial em 2010 para adquirir a empresa protegida contra falência. A aquisição da Mahindra foi aprovada pela Comissão de Livre Comércio da Coreia do Sul. Em janeiro de 2019, a Mahindra & Mahindra detinha uma participação de 74,65% na empresa. Em outubro de 2021, foi declarada a falência da fabricante, após estar sob ação judicial desde abril de 2021. Em 2022, a empresa foi adquirida pelo Grupo KG e adotou o nome atual em março de 2023. O foco principal da empresa são veículos utilitários esportivos (SUVs) e SUVs crossover e está se preparando para a transição para carros elétricos . Modelos Passeio Actyon Actyon Sports Chairman Istana Korando Kyron Musso Musso Sports Rexton Rodius/Stavic XLV Tivoli Comerciais SY Truck Transstar Conceituais WZ Referências Ligações externas Página oficial (em inglês)
KG Mobility

KG Mobility Corporation (coreeană 케이지모빌리티 주식회사) este un producător de automobile din Coreea de Sud. Compania a fost înființată în 1954 și a fost numită SsangYong Motor Company în 1988, în urma achiziției sale de către conglomeratul SsangYong Group în 1986. SsangYong Motor a fost apoi achiziționată de Daewoo Motors, SAIC Motor și Mahindra & Mahindra. În 2022, compania a fost achiziționată de KG Group și a adoptat numele actual în martie 2023. Principalul obiectiv al companiei sunt vehiculele utilitare sport (SUV-uri) și crossoverele și compania se pregătește pentru tranziția la mașinile electrice. Istoric Motor Dong-A (1954–1987) SsangYong a început inițial ca două companii separate; Ha Dong-hwan Motor Workshop (înființată în 1954) și Dongbang Motor Co (înființată în 1962). La mijlocul anului 1963, cele două companii au fuzionat în Ha Dong-hwan Motor Co. (coreeană: 하동환자동차공업주식회사). În 1964, Hadonghwan Motor Company a început să construiască Jeepuri pentru armata Statelor Unite ale Americii, precum și camioane și autobuze. Începând cu 1976, Hadonghwan a produs o varietate de vehicule cu destinație specială. După ce și-a schimbat numele în Dong-A Motor (coreeană 동아자동차공업주식회사) în 1977 și a preluat controlul Keohwa în 1984, a fost preluat de SsangYong Business Group în 1986. Keohwa (1981–1984) Keohwa, Ltd. (coreeană 주식회사 거화 RR: Jusighoesa Geohwa) a fost un montator sud-coreean de Jeepuri sub licență, în principal pentru piețele de export. Predecesorul său a fost societatea comună de asamblare Jeep a mărcilor Shinjin Motors și American Motors Corporation (AMC), înființată în 1974. A fost desființată și construită ca o companie independentă în 1981, după ce AMC a părăsit compania și a retras permisiunea de a folosi marca comercială Jeep. În 1983, Jeepurile de la Keohwa au început să fie numite „Korando”. În 1984, Keohwa a fost achiziționată de predecesorul SsangYong Motor, Dong-A Motor. KG Mobility (2023–prezent) În martie 2023, SsangYong și-a schimbat numele în KG Mobility din cauza „imaginii dureroase” a companiei. Modele Actuale Anterioare Note Legături externe Site oficial (România)
KG Mobility

SsangYong Motor Company (korejsko: 쌍용자동차 주식회사) je proizvajalec avtomobilov s sedežem v Južni Koreji. Njegov izvor izvira iz proizvajalca, ustanovljenega leta 1954. Ime SsangYong se je pojavilo leta 1988, potem ko ga je prevzela skupina chaebol SsangYong. SsangYong Motor so nato kupili Daewoo Motors, SAIC Motor in nato Mahindra & Mahindra. Leta 2022 je podjetje prevzela skupina KG Group. Podjetje naj bi marca 2023 opustilo ime SsangYong. Glavni poudarek podjetja so športna terenska vozila (SUV) in križanci SUV ter se pripravlja na prehod na električne avtomobile.
SsangYong Motor

СангЈонг (кореј. 쌍용) је четврти по величини произвођач аутомобила у Јужној Кореји, специјализован за производњу теренских аутомобила и луксузних лимузина. „СангЈонг“ на корејском значи „два змаја“ и односи се на древну легенду која говори о племенитости ових митских бића. Историјат Компанија је основана 1954. године за производњу наменских возила. Одличну репутацију у Јужној Кореји СангЈонг је стекао захваљујући вишегодишњем технолошком партнерству са Мерцедес-Бенцом, висококвалитетним производима и тростепеном систему контроле у својим погонима. Стратешки циљ СангЈонга је позиционирање као премијум бренда на европском тржишту - речи су председника Ју-Ил Лија у септембру 2010. године поводом европског представљања четврте генерације коранда. На европском тржишту су доступна возила из СУВ сегмента који тренутно чине модели Сангјонг корандо, Сангјонг корандо спортс, Сангјонг рекстон и Сангјонг родијус. Како је објављено на Сајму аутомобила у Франкфурту 2011. године, од 2015. СангЈонг почиње са производњом новог СУВ модела чији концепт носи назив XIV-1. Сангјонг је у потпуном власништву индијског произвођача аутомобила Махиндре од фебруара 2011. године. Заступник СангЈонга за Србију је компанија Ратола доо, члан Српске асоцијације увозника аутомобила и резервних делова и Привредне коморе Србије. Галерија Референце Спољашње везе https://web.archive.org/web/20140602195330/http://www.smotor.com// http://yonhapnews.co.kr/ http://ratola.rs
KG Mobility

KG Mobility Corporation, förkortat KGM, (koreanska: 케이지모빌리티 주식회사) är en sydkoreansk biltillverkare som ägs av KG Group. Företaget har sin grund i Hadonghwan Motor Workshop, bildat 1954, och Dongbang Motor Co, bildat 1962, som gick ihop och bildade Hadonghwan Motor Company 1963. Företaget tillverkade ursprungligen fordon till den amerikanska militären, samt bussar och lastbilar. År 1977 byttes namnet till Dong-A Motor och 1988 fick företaget namnet SsangYong Motor Company efter att ha blivit uppköpt av Ssangyonggruppen. Personbilar har tillverkats sedan 1986. År 1987 köptes den brittiska lyx- och specialbilstillverkaren Panther Westwinds. I början av 1990-talet inleddes ett samarbete med Mercedes-Benz. Sedan 1990-talet har företaget haft flera majoritetsägare; Daewoo Motors (1997-2000), SAIC Motor (2004-2010), Mahindra (2011-2022) och sedan 2022 KG Group. I mars 2023 fick företaget sitt nuvarande namn. I Sverige Ssangyong började säljas på den svenska marknaden första gången 1995, då importören International Motors introducerade modellen Musso. Auktoriserad importören blev senare ett dotterbolag till Nic. Christiansen AB. 2023 meddelade RSA Group att de kommer att återlansera företagets modeller på den svenska marknaden. Modeller Aktuella Torres Tivoli XLV Korando Rexton Musso. Tidigare Actyon Rodius Chairman Kyron Istana Källor Noter Externa länkar Officiell webbplats Svensk webbplats
Darbandichan-Talsperre

Die Darbandichan-Talsperre ist eine Talsperre in der Autonomen Region Kurdistan im Irak. Beschreibung Die Talsperre ist 128 Meter hoch und 445 Meter lang. Drei durch Francis-Turbinen betriebene Generatoren produzieren je 83 Megawatt Leistung. Mit einer Nennleistung von 249 Megawatt ist die Anlage nach der Dukan-Talsperre das zweitgrößte Wasserkraftwerk in der Autonomen Region Kurdistan. Neben der Stromgewinnung wird die Talsperre auch für die Bewässerung landwirtschaftlicher Flächen und den Hochwasserschutz genutzt. Geschichte Die Talsperre wurde in den Jahren 1956–1961 als Steinschüttdamm mit Lehmkern nahe dem Ort Darbandichan errichtet. Der Darbandichan-Stausee wird durch die Flüsse Tanjero und Sirwan / Diyala gespeist. Die ursprünglichen zwei Generatoren mit je 800 Kilowatt Leistung wurden 1983 ersetzt. Die neuen stromerzeugenden Anlagen gingen aber wegen Verzögerungen bei der Fertigstellung des Anschlusses an das nationale Stromnetz erst 1990 in Betrieb. Aufgrund des Zweiten Golfkrieges verließ die Baufirma 1990 das Kraftwerk und hatte nur eine der Turbinen für den Betrieb freigegeben. Es wurden dennoch alle drei Turbinen in Betrieb genommen, was zu Problemen durch beträchtliche Kavitation führte. Auch kam es zu Hangrutschungen am See etwa 100 Meter oberhalb der Staumauer. Die Weltbank ließ 2006–2013 umfangreiche Reparaturen an der Talsperre durchführen, wodurch die Effizienz der Anlage von 60 auf 80 Prozent der Nennleistung gesteigert werden konnte. Beim Erdbeben von Kermānschāh im November 2017 fielen Felsbrocken auf die Überlaufrinne und es entstanden Risse im oberen Bereich der Staumauer. Die Regierung des Irak hat etwa 2,5 Millionen Dollar für Reparaturen am Damm bereitgestellt, die Regionalregierung der Autonomen Region Kurdistan 844.000 Dollar. Auch die Europäische Union soll dafür Hilfsgelder zugesagt haben. Die Untersuchung der Schäden wird durch ein gemeinsames Team des irakischen Ministerium für Wasserressourcen und der Weltbank durchgeführt. Um weitere Schäden zu vermeiden, wird der Wasserpegel im Stausee niedrig gehalten. Der Beginn der Reparaturarbeiten ist für Mai 2018 geplant. Ökologie Der Stausee bietet Lebensraum für 56 verschiedene Vogelarten und 26 Arten von Fischen. Anwohner berichten, dass im Gebiet des Sees Wildziegen leben sollen. 2009 wurde hier die seltene Euphrat-Weichschildkröte beobachtet. Ein Problem stellt Gewässerverschmutzung durch Abfall und ungeklärte Abwässer im Fluss Tanjero dar, was bereits mehrere Male zu Fischsterben im See geführt hat. Sonstiges Der See wird als Naherholungsgebiet und für den Binnentourismus genutzt. Weblinks Einzelnachweise
Presa de Darbandikhan

La presa de Darbandikhan​ (en kurdo: Bandawie Darbandixan; en árabe: سد دربندخان) es el nombre que recibe una presa de usos múltiples en el río Diyala, en el norte de la gobernación de Suleimaniya, Kurdistán iraquí,​ Irak.​ Fue construida entre 1956 y 1961. El objetivo de la presa es la promoción de actividades como el riego, control de inundaciones, la producción de energía hidroeléctrica y la recreación. Debido a su mala construcción y la negligencia, la presa y su central eléctrica de 249 MW han sido objeto de varias reparaciones en los últimos años. La rehabilitación de la central comenzó en 2007. Véase también Presa Embalse Referencias
Barrage de Darbandikhan

Le barrage de Darbandikhan est un barrage d'Irak situé à Darbandikhan. Sources (en) www.ce.utexas.edu/prof/mckinney/ce397/Topics/Tigris/Tigris(2003).htm (fr) www.un.org/french/Depts/oip/background/latest/wu990201F.html Portail du bâtiment et des travaux publics Portail de l’Irak Portail des énergies renouvelables Portail des barrages Portail des lacs et cours d'eau
Diga di Darbandikhan

La diga di Darbandikhan (in curdo Bendava Derbendîxanê‎) è una diga del Kurdistan iracheno che si trova sul fiume Diyala nel nord del Governatorato di al-Sulaymaniyya. La diga è stata costruita per vari motivi, tra cui l'irrigazione, il controllo delle inondazioni e la produzione di energia idroelettrica. La diga fu costruita da compagnie europee e americane tra il 1956 il 1961 e la centrale idroelettrica fu costruita negli anni 1992-1994 da una compagnia giapponese. La centrale contiene tre unità per una capacità di 249 MW. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su diga di Darbandikhan
ГЭС Дербандикхан

ГЭС Дербандикхан — гидроэлектростанция в Иракском Курдистане. Находясь между ГЭС Дарьян (Иран, выше по течению) и ГЭС Хамрин, входит в состав каскада на реке Дияла, левом притоке Тигра (бассейн Персидского залива). В 1956—1961 годах реку перекрыли каменно-накидной плотиной с глиняным ядром высотой 128 метров, длиной 535 метров и шириной по гребню 17 метров, которая нуждалась в 7,1 млн м3 материала. Она содержит водохранилище с площадью поверхности 113 км² и объёмом 3 млрд м3 (полезный объём 2,5 млрд м3), в котором допустимо колебание уровня в операционном режиме между отметками 434 и 484 метров НРМ. Через два десятилетия после сооружения плотины её дополнили машинным залом гидроэлектростанции. К 1985-му здесь успели смонтировать одну турбину, однако наступление иранских войск помешало дальнейшему продолжению работ. Только после завершения ирано-иракской войны работы по сооружению ГЭС возобновились, в результате чего в 1990-м запустили первый агрегат, а в 1994-м добавили к нему ещё два. Впрочем, полноценной эксплуатации станции препятствовала неукомплектованность её трансформаторной площадки, которая когда-то была эвакуирована на случай захвата объекта иранцами. В итоге только после свержения Саддама Хусейна смогли провести работы по реабилитации станции, которые усложняли необходимость поиска комплектующих для трансформаторного оборудования, которое к тому времени было уже давно снято с производства. В настоящее время погребальный машинный зал вмещает три турбины типа Фрэнсис мощностью 83 МВт, которые используют напор в 80 метров.
Sadd Darbandikhan

Sadd Darbandikhan (arabiska: سد دربندخان, kurdiska: Sedeke, سەدەكە) är en dammbyggnad i Irak. Den ligger i distriktet Darbandokeh District och provinsen Sulaymaniyya, i den nordöstra delen av landet, 230 km nordost om huvudstaden Bagdad. Sadd Darbandikhan ligger 474 meter över havet. Terrängen runt Sadd Darbandikhan är kuperad. Runt Sadd Darbandikhan är det ganska tätbefolkat, med 83 invånare per kvadratkilometer. Omgivningarna runt Sadd Darbandikhan är i huvudsak ett öppet busklandskap. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sadd Darbandikhan.
ГЕС Дербандікхан

ГЕС Дербандікхан — гідроелектростанція у курдському автономному регіоні Іраку. Знаходячись між ГЕС Дар'ян (Іран, вище по течії) та ГЕС Хамрін, входить до складу каскаду на річці Діяла, лівій притоці Тигру (басейн Перської затоки). У 1956—1961 роках річку перекрили кам'яно-накидною греблею із глиняним ядром висотою 128 метрів, довжиною 535 метрів та шириною по гребеню 17 метрів, яка потребувала 7,1 млн м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з площею поверхні 113 км2 та об'ємом 3 млрд м3 (корисний об'єм 2,5 млрд м3), в якому припустиме коливання рівня у операційному режимі між позначками 434 та 484 метрів НРМ. За два десятиліття після спорудження греблі її доповнили машинним залом гідроелектростанції. До 1985-го тут встигли змонтувати одну турбіну, проте наступ іранських військ завадив подальшому продовженню робіт. Тільки по завершенні ірано-іракської війни роботи зі спорудження ГЕС відновились, в результаті чого у 1990-му запустили перший агрегат, а в 1994-му додали до нього ще два. Втім, повноцінній експлуатації станції перешкоджала неукомплектованість її трансформаторного майданчику, котрий колись евакуювали на випадок захоплення об'єкту іранцями. У підсумку лише після повалення Саддама Хусейна змогли провести роботи з реабілітації станції, які ускладнювала необхідність пошуку комплектуючих для трансформаторного обладнання, що на той час було вже давно зняте з виробництва. Наразі пригреблевий машинний зал вміщує три турбіни типу Френсіс потужністю 83 МВт, які використовують напір у 80 метрів. Примітки
Mesquita Abu Dulaf

La mesquita d'Abu Dulaf (àrab: جامع أبو دلف, jāmiʿ Abū Dulaf) és un mesquita històrica situada uns 15 quilòmetres al nord de Samarra, en la governació de Salah ad-Din, a l'Iraq. Història La mesquita fou aixecada en temps del desè califa abbàssida, al-Mutawàkkil, al 859. Presenta forma rectangular i consta d'un sahn a l'aire lliure envoltat de corredors, i el de l'alquibla n'és el major. És una de les mesquites més grans del món quant a superfície, amb 46.800 m². L'icònic minaret en espiral, que s'assembla al famós Malwiya de la Gran Mesquita de Samarra, n'és al costat nord. Sembla que el disseny solitari del minaret està inspirat en l'estructura de Firuzabad. Altres, però, pensen que el disseny solitari en espiral del minaret deriva de l'arquitectura dels zigurats mesopotàmics. El minaret arriba als 32 m d'altura i s'alça sobre una base quadrada. Referències
Abu Dulaf Mosque

The Abu Dulaf Mosque (Arabic: جامع أبو دلف) is an ancient historic Sunni mosque, located approximately 15 kilometres (9.3 mi) north of Samarra, Saladin Governorate of Iraq. The mosque was commissioned by the 10th Abbasid Caliph Al-Mutawakkil in 859 CE. The archeological mosque, along with the Great Mosque of Samarra, represent a unique example of the planning, capacity, construction, and artistic in Islamic architecture and mosques in the Abbasid Caliphate, considered one of the finest. Their large dimensions and unique spiral minarets, these mosques demonstrate the pride and political and religious strength that correspond with the strength and power of the caliphate at that time. Even after the abandonment of the mosque by the Caliphate, the mosque remained partially preserved with some damages caused mainly by ploughing and cultivation. The mosque is located within the 15,058-hectare (37,210-acre) Samarra Archaeological City UNESCO World Heritage Site, listed in 2007. Description The mosque is rectangular shaped, and consisted of the open air sahn surrounded by the corridors with the qibla corridor being the biggest of them. The mosque is among the largest mosques in the world measured by area size 37,500 square metres (404,000 sq ft), reaching 157 metres (515 ft) wide and 240 metres (790 ft) long. The iconic spiral minaret which resembles the renowned Malwiya of the Great Mosque of Samarra is located at the northern side. The unique design of the minaret is said to be inspired by the similar structure in Firuzabad, while others believe the minaret's unique spiral design is derived from the architecture of the Mesopotamian ziggurats (modern day Iraq). The minaret reaches 32 metres (105 ft) and standing on a square base. The mosque also has extra arcades added to its courtyard indicating that the interior of the mosque couldn't accommodate the masses during Friday prayers. The Mosque of Ibn Tulun in Cairo has similar architecture to the Abu Dulaf Mosque, as well as other mosques in Samarra at the time, if not a smaller replica of said mosque. See also Islam in Iraq List of mosques in Iraq References External links Media related to Abu Dulaf Mosque at Wikimedia Commons
Mezquita Abu Dulaf

La mezquita Abu Dulaf (en árabe: جامع أبو دلف) es una mezquita histórica situada a unos 15 kilómetros al norte de Samarra, en la gobernación de Saladino, Irak.​ Historia La mezquita fue encargada por el décimo califa abbasí Al-Mutawákkil en el 859. Presenta una forma rectangular y consta de un sahn al aire libre rodeado de pasillos, siendo el corredor de la qibla el mayor de ellos. Es una de las mayores del mundo en cuanto a superficie, ya que tiene 46 800 metros cuadrados. El icónico minarete en espiral, que se asemeja al famoso Malwiya de la Gran Mezquita de Samarra, está situado en el lado norte. Se dice que el diseño solitario del minarete está inspirado en la estructura similar de Firuzabad.​ mientras que otros creen que el diseño solitario en espiral del minarete deriva de la arquitectura de los zigurats mesopotámicos.​ El minarete alcanza los 32 metros de altura y se levanta sobre una base cuadrada.​ Referencias
Mosquée Abou Doulaf

La mosquée Abou Doulaf (en arabe : جامع أبو دلف) se trouve au nord de Samarra, dans la province de Salah ad-Din, en Irak. Historique La mosquée est commandée par le 10e calife abbasside Al-Mutawakkil en l'an 859. Cet édifice rectangulaire est formé d'un sahn découvert entouré de couloirs, celui de la qibla étant le plus grand. Avec ses 46 800 m2 de superficie, la mosquée figure parmi les plus grandes du monde. Son minaret emblématique se trouve côté nord ; il prend la forme d'une spirale et ressemble au Malwiya de la grande mosquée de Samarra. Il est inspiré du Minar de Firuzabad (en) en Iran. Il s'élève à 32 m et repose sur une base carrée. Galerie Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Abu Dulaf Mosque » (voir la liste des auteurs). Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l'islam Portail de l’Irak Portail du haut Moyen Âge