NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ериду

Ериду (от шумерски „могъщо място“ или „мястото на принца“) е древен шумерски град, на чиято територия днес се намира Тел Абу Шахрейн, в провинция Ди Кар, Ирак. Смята се, че Ериду е най-старият град в южна Месопотамия и един от най-старите градове в света. Вярва се, че градът е основан през 5400 пр.н.е. Разположен на 12 км югоизточно от Ур, като може да се види оттам. Ериду е най-южният шумерски град, разраснал се около храм. Според шумерската митология Ериду е домът на Енки, вероятно неговият основател, по-късно познат за акадците под името Еа. Неговият храм се наричал Е-Абзу. Вярвало се че Енки живеел в Абзу (Дълбокия океан), подземно тяло съставено от вода, в което животът спира. Фотогалерия Източници Външни препратки В Общомедия има медийни файлове относно Ериду
Eridu

Eridu (sumero-akkadische Keilschrift: 𒉣𒆠, sumerisch NUNKI; arabisch إريدو, DMG Irīdū, heute: تل أبو شهرين, DMG Tall Abū Šahrain) war eine der ältesten, vermutlich sogar die älteste sumerische Stadt. Sie liegt in Süd-Mesopotamien unter dem Tell Abu-Schahrein im heutigen Süd-Irak. Geschichte Nach dem sumerischen Mythos ist sie die Stätte, an der die Geschichte begann. In der sumerischen Königsliste wird Eridu als Stadt der ersten (mythischen) Könige Alulim und Alalgar erwähnt. Damit gehört sie zweifelsohne an den Anfang einer Kette von Stadtgründungen. Anders als bei den frühen Orten wie Jericho oder Çatalhöyük war sie der Ausgangspunkt einer Zivilisation, die erste Stadt, die den Namen verdient und die „Urstadt der Menschheit“. Ihre dörflichen Vorstufen gehen auf die vorsumerische Zeit bis auf das 6. Jahrtausend vor Christus zurück. Von den sumerischen Städten, die stets um eine Tempelanlage herum entstanden, war Eridu die südlichste, etwa 11 Kilometer südwestlich von Ur an einem Ausläufer des Persischen Golfs gelegen (siehe auch Tempel von Eridu). Ihre typische Keramik, die Eridu-Ware, war entlang des Persischen Golfes verbreitet. Durch Verlandung wurde Eridu vom Persischen Golf abgeschnitten und im ersten oder bereits im zweiten Jahrtausend vor der Zeitenwende aufgegeben. Eridu beherbergte, das zeigt seine Sonderstellung unter den Städten an, das Hauptheiligtum des Enki, des sumerischen Gottes des (Süß)-Wassers und des schöpferischen Geistes. Neben dem Himmelsgott An (Uruk) und dem Windgott Enlil (Nippur) gehört er zur höchsten sumerischen Göttertrias. Archäoastronomie Im Sumerischen wurde der Stern Canopus MUL.NUNki genannt, was übersetzt "Stern der Stadt Eridu" heißt. Eridu war vor 6000 Jahren wegen seiner südlichen Lage die erste sumerische Stadt, in der der Stern zu sehen war. In den weiter nördlich gelegenen Städten konnte die Kulmination auf dem südlichen Meridian wegen der langsam erfolgenden Präzession der Erdachse erst später beobachtet werden. Im etwas nördlicher gelegenen Ur mit einer Verzögerung von 60 Jahren, in Uruk 200 Jahre später und auf dem Breitengrad von Babylon sogar erst 800 Jahre später. Archäologische Erforschung 1940 fanden Ausgrabungen im Tell Abu-Schahrein, dem Ruinenhügel von Eridu, statt. In der Nähe (zwischen Uruk und Eridu) liegt die Stätte Tell al-'Ubaid von Obeid (bei al-Qa'im). Die archäologischen Stätten von Eridu zählen, zusammen mit denen von Ur und Uruk und Marschlandgebieten im Südirak, zum UNESCO-Welterbe. Siehe auch Ninki Literatur Eckhard Unger: Eridu. In: Dietz-Otto Edzard (Hrsg.): Reallexikon der Assyriologie und vorderasiatischen Archäologie (RIA). Band 2: Ber–Ezur und Nachträge. de Gruyter, Berlin 1938 (Nachdruck 1978), ISBN 3-11-004450-1, S. 464–470. Einzelnachweise
Eridu

Eridu (𒉣𒆠, NUN.KI, EridugKI, ma Abu Shahrain, Abu Sahrein, Dél-Irakban) az ókori Urtól 20 km-re délnyugatra lévő pre-sumer majd sumer város. Az ún. Eridu-kortól, az i. e. 6. évezredtől 600-ig lakták. A hagyomány szerint itt épült az első templom Mezopotámiában, Enki (akkádul Éa), a vizek és bölcsesség istene tiszteletére, az Éabzu. Talán azonos a III. uri dinasztia korában NINA néven említett településsel, bár újabban Nina-Szirara néven egy másik, Eridu és Lagas között fekvő települést azonosítottak. Fekvése A város földrajzi fekvése egyedülálló volt: Az Eufrátesz – akkor erre folyt az egyik ága, ma sivatag – hordalékmezejének peremén, az ingoványos terület határán volt található, nyugatról pedig a puszta határolta. Így itt találkozhattak a földművelők, halászok és nomád pásztorok. A város egy, a környék fölé emelkedő halmon épült fel, amit egy édesvizű tó határolt. A sumerek a tavat Abzu (Akkádul Apszú) néven ismerték. Történelme Eridu történelme valószínűleg korábban kezdődik, mint ahol ma a romok fekszenek: "Az Eridu kultúra hirtelen tűnik fel az Eufratesz alsó folyásánál. Az itt gyártott kerámia olyan jó minőségü volt, mint a legjobb északabbra készített Samara vagy Halaf cserépedények. Mindez arra utal, hogy Eridunak van egy kialakulási története, ami számunkra még ismeretlen" (Liverani 49. o.). Eridu lakói hosszú ideig lakták a várost, nemzedékek sora építette templomait, a feltáráskor 14 korszakban (rétegben) egymás fölé épített templomot találtak. Eridu politikailag vagy gazdaságilag soha nem volt erős, inkább spirituális központ volt. A Sumer királylista szerint Eridu volt a világ első városa és királysága. A kezdősorok így szólnak: Egy babiloni epikus töredék szerint: Ubaid korszak Sumer korszak Feltárása A feltárások 1854-ben J. H. Taylor irányítása mellett történtek, aki a British Museum megbízásából dolgozott. Ő rövidesen felhagyott az ásással. A hosszú szünet után a régészi munka 1918-ban Campbell Thompson, majd 1919-ben H. R. H. Hall vezetésével folyt egy újabb rövid ideig. A komoly eredményt hozó feltárások 1946-ban indultak ezúttal az Iraki Régiségek Főhivatala megbízásából. Ez a feltárás 1949 februárjáig tartott. Először az Ur-Nammu idejéből származó zikkuratot tárták fel. Majd egy késő-Ubaid-kori épületet. Majd még további 18 réteget, melyek közül a legalsót i. e. 4900-ra datálták. Források Gwendolin Leick: Mezopotámia Roaf, Michael (1998). A mezopotámiai világ atlasza (magyar nyelven). Budapest: Helikon – Magyar Könyvklub. ISBN 963 208 507 8. Mario Liverani: The Ancient Near East – History, Society, Economie – Routledge, ISBN 978-0415679060 Keith F. Otterbein: How War Began – Texas University Press 2004. ISBN 1585443301
Eridu

Eridu of Eridoe, tegenwoordig Abu Schachren, Tell Abu Schachren, was een van de oudste steden van Sumer, en misschien wel dé oudste. De ruïnes liggen in de Tell Abu Schachren. In de Sumerische koningslijsten wordt Eridu genoemd als de stad van de eerste (mythische) koningen. Anders dan bij nog oudere plaatsen zoals Jericho en Çatal Hüyük was Eridu een echte stad en het centrum van wat met recht een beschaving genoemd kan worden. De oudste bewoningslagen dateren uit het 6e millennium v.Chr. Maar in die tijd was het niet meer dan een dorp, dat iets ten westen van de rivier de Eufraat was gesticht. De nederzetting moet rond het 4000 v.Chr. uitgegroeid zijn tot een stad, mogelijk de eerste stad op Aarde. De oorspronkelijke bewoners waren ongetwijfeld Sumeriërs. Van de Sumerische steden die om een tempel gebouwd werden was Eridu de zuidelijkste, het lag op ongeveer 11 km ten zuidwesten van Ur aan een uitloper van de Perzische Golf. Het typische keramiek, "Eriduware" genoemd, is langs de hele Perzische Golf teruggevonden. Door verlanding werd Eridu uiteindelijk van de zee afgesneden en daarom in het 1e, misschien zelfs al 2e millennium v.Chr. verlaten. In Eridu stond het belangrijkste heiligdom van de god Enki, de god van de aarde en volgens de Sumeriërs de Schepper, de god van het (zoete) water, van de dood en van de scheppende geest. Samen met Anu, de god van Uruk, en Enlil (de wind) die niet aan een bepaalde plaats gebonden was, vormde hij de godentriade. Volgens de Lijst van koningen van Sumer, behoorde Eridu tot een van de vijf voordiluviaanse steden. Ze werden tijdens de vloed verzwolgen, maar Xisouthros (Ziusudra, de Babylonische Noach) overleefde volgens Berossus de vloed en er werden tabletten uit Sippar opgegraven. Xisouthros had ze er op last van de wijsheidsgod Enki begraven. In 1940 vonden er opgravingen plaats bij Eridu. Zie ook Mesopotamische mythologie Tell
Ериду

Ериду је био антички град десет километара југозападно од Ура. Био је најјужнији од конгломерације градова, који су се развијали око храмова, готово један за другим у Сумеру у јужној Месопотамији. Према сумерској листи краљева Ериду је био први град на свету. Вероватно је најстарији град у Сумеру основан око 5.000. п. н. е. - 4.000. п. н. е.. По сумерској митологији један је од пет градова, који су изграђени пре Потопа. Изгледа да је био најраније сумерско насеље и да је највероватније основан око 4.000. п. н. е. близу ушћа реке Еуфрат у Персијски залив. Са акумулацијом муља обала се помакла током много миленијума, тако да је град сада подоста удаљен од мора. Према Гвендолину Лејку Ериду је основан на споју три различита екосистема са три различита животна стила. Најстарије пољопривредно насеље било је базирано на интензивној пољопривреди са наводњавањем. Карактеристична је била градња канала и кућа од блатних цигли. Друга култура су били рибари, који су живели у кућерцима од трске. Трећој култури припадало је номадско становништво са овцама и козама, а живели су у шаторима. Кејт Филден каже да је најраније насеље из 5.000. п. н. е. и да је израсло у значајан град до 2900. п. н. е. и да је покривао око 8 до 10 хектара. Кејт даље наводи да је град до 2050. п. н. е. изгубио свој значај. Има веома мало доказа да је град био настањен после тога. Осамнаест храмова од блатних цигли један на другом се налази на месту незавршеног зигурата од Амар-Сина (око 2047. п. н. е.-2039. п. н. е.). Ископавања Еридуа су вршили Ирачани из ирачког античког департмана између 1946. и 1949. Литература Margaret Whitney Green, Eridu in Sumerian Literature, PhD dissertation, University of Chicago, 1975. A. Leo Oppenheim, Ancient Mesopotamia: Portrait of a dead civilization. Gwendolyn Leick, Mesopotamia: The invention of the city. Спољашње везе The Sumerian king list: translation The History of the Ancient Near East Eridu, Iraq
Eridu

Eridu var i forntiden en sumerisk stad i sydligaste Mesopotamien, nuvarande södra Irak. Den ska enligt sumerisk tradition vara Mesopotamiens äldsta stad. I den babyloniska skapelseberättelsen sägs det: "Allt land låg under vattnet, men så steg Eridu upp ur havet." I sumerisk mytologi var Eridu hemorten för guden Enki, de stora djupens gud, vishetens källa. Eridus läge har fastställts till en enslig hög som ligger ute i den öde öknen, omkring 15 kilometer sydväst om Ur. Platsen var bebodd redan omkring 5000 f.Kr. då den äldsta fasen av stadens utgrävda tempel påbörjades. Från historisk tid (det vill säga från omkring 3000 f.Kr.) finns staden nedtecknad i den sumeriska kungalistan. Det verkar dock som om Eridu tidigt förlorade sin politiska makt till mäktigare grannstäder, som Ur och Uruk. Platsen övergavs vid mitten av det första årtusendet f.Kr. Källor Edward Bacon, Digging for history (Den nya arkeologin), 1960.
Al-Quwa Al-Jawiya Stadium

Al-Quwa Al-Jawiya Stadium (Arabic: ملعب القوة الجوية) was a multi-use all-seater stadium in Baghdad, Iraq. It was used mostly for football matches and was the home stadium of football club Al-Quwa Al-Jawiya. The stadium held 6,000 people. The stadium was demolished in July 2025 to make way for the construction of a new 15,000-seater stadium for the club. See also List of football stadiums in Iraq References
Al Ubaidi

Al Ubaidi (or Al Obaidi) is a town in the Al Anbar Governorate of Iraq. The town is situated along the south side of Euphrates River near Iraq's border with Syrian. It is a subdistrict of Al Qa'im and contains both New Ubaydi and Old Ubaydi as well as a number of smaller villages that stretch down the Euphrates to the east. During the Iraq War, the city was patrolled by United States Marines, and was the location of a forward operating base, a US military base, as well as several battle positions. Following Operation Steel Curtain, in which US Marines and Iraqi Army units swept the city of insurgents, the streets were secured by a combination of Iraqi Army and Marine forces. Old Ubaydi is the stronghold of the Al-Bu Mahal tribe, which was the first tribe in the region to openly cooperate with coalition forces and fight the insurgency. New Ubaydi is a modern style city, complete with city planning. It was built to support the workers of the Al Qaim Phosphate plant, which is located to the southwest of Ubaydi. The villages to the east that fall under Ubaydi's jurisdiction comprise a mix of tribes including Mahal, Rawi, and Salmani. These villages are mostly populated by farmers and fishermen. Ubaydi has a functioning city council and mayor and a fully operational police force. The militant group Islamic State of Iraq and the Levant captured the city in 2014. The Iraqi Army recaptured the city in November 2017. References http://isis.liveuamap.com/en/2017/23-november-shaikhan-sheikha-malha-sabeeha-ali-almani-arab
Université de Halabja

L'Université de Halabja, ou UOH (en sorani : زانكۆى هه‌ڵه‌بجه‌, Zankoy Helebce; en kurmandji : Zanîngeha (ou Zankoya) Helebceyê) est l'une des universités publiques du Kurdistan irakien fondée en 2011 dans la ville de Halabja. L'université offre une variété des programmes tels que les sciences humaines, le droit, l'éducation physique. Programmes durent quatre ans et les étudiants reçoivent un diplôme BA dans leurs champs correspondants à la fin de la quatrième année. Il dispose de deux campus, le campus principal est situé à Halabja et le secondaire est dans le district de Sharazor. Références Liens externes Site officiel Portail des universités Portail du Kurdistan
Санг Йонг

SsangYong Motor Company е четвъртият по големина автомобилостроител в Южна Корея, специализиран в производството на високопроходими автомобили и луксозни лимузини. Името SsangYong на корейски означава „два дракона“ и препраща към древна легенда, разказваща за благородството на тези митични създания. Компанията е създадена през 1954 г. като производител на автомобили със специално предназначение. Благодарение на дългогодишното технологично партньорство с Mercedes-Benz, високия клас на продуктите и тристепенната система за контрол на качеството, Ssang Yong Motor Company се ползва с изключително добра репутация в Южна Корея. Стратегическата цел на „Санг Йонг“ е да се утвърди като премиум производител и на Европейския пазар – обяви нейният Президент Ю-Ил Лий по време на европейското медия представяне на четвъртото поколение Корандо (Септември 2010 г., Палма де Майорка, Испания). На територията на ЕС се внася само SUV-гамата на SsangYong, понастоящем съставена от моделите: Korando (Корандо), Korando Sports (Корандо Спортс), Rexton (Рекстън), Rodius (Родиус), Tivoli (Тиволи) и XLV. Изключителен представител на SsangYong Motor Company в България е Ратола Корпорация, българска компания, член на Асоциацията на автомобилните производители и техните оторизирани представители в България /ААП/ и на Българския форум на бизнес лидерите /БФБЛ/. Източници smotor.com Архив на оригинала от 2014-06-02 в Wayback Machine. yonhapnews.co.kr svab.bg ssangyong.bg ratola.bg
KG Mobility

KG Mobility (KGM), amb la raó social de KG Mobility Corporation (en coreà, 케이지모빌리티 주식회사), és un fabricant d'automòbils sud-coreà. Els seus orígens es remunten a Dong-A Motor, una empresa fundada el 1954. L'any 1988, l'empresa va passar a dir-se SsangYong Motor Company després de la seva adquisició el 1986 per part de SsangYong Group, un chaebol. Des de llavors, SsangYong Motor ha estat adquirida successivament per Daewoo Motors, el fabricant xinès SAIC Motor i el fabricant indi Mahindra & Mahindra. L'any 2022, l'empresa va ser adquirida pel chaebol sud-coreà KG Group i va adoptar el seu nom actual al març de 2023. L'empresa es dedica principalment a la producció de vehicles utilitaris esportius (SUV) i crossover SUV, i actualment està orientant la seva producció cap als cotxes elèctrics. Història Fou la primera productora de vehicles del país. A la dècada de 1970, la companyia es va especialitzar en la fabricació de camions, camions de bombers i altres vehicles. A principis de la dècada de 1980, la companyia, que en aquell moment es deia Dong A Motor, va adquirir Keowha, especialitzada en la fabricació d'automòbils de luxe i que també tenia la llicència de Jeep per als vehicles tot terreny. El 1986, l'automotora va canviar definitivament el seu nom per SsangYong Motor. El 1992, SsangYong va signar un contracte de col·laboració tècnica amb Mercedes-Benz per al desenvolupament de motors dièsel. El 1998, el grup Daewoo va absorbir SsangYong, coneguda per models innovadors, de disseny atractiu i preus molt competitius. No obstant, el 2000 se'n va separar. A finals del 2004, el grup xinès Shanghai Automotive Industry Corporation (SAIC) va adquirir un 51% de les accions de SsangYong, però posteriorment va ser acusat per empleats de la companyia de copiar la seva tecnologia i de portar-la a la ruïna. A finals del 2009, el Tribunal del Districte de Seül va aprovar el pla de reestructuració de SsangYong Motor Company, fet que va proporcionar a la companyia la possibilitat d'estabilitzar les operacions i reorganitzar el seu deute. La decisió es va produir onze mesos després que SsangYong sol·licités la tutela judicial. La companyia va adoptar el nom de KG Mobility al març de 2023. Amb el canvi de nom, la seva filial financera, SY Auto Capital, també va passar a anomenar-se KG Capital. Al maig de 2023, KG Inicis de KG Group va adquirir el 49% de la participació de KG Capital que pertanyia a KB Capital i el 6% de les accions de KG Mobility, quedant aquesta última amb un 45% i KG Inicis amb un 55%. Referències Enllaços externs KG Mobility - Lloc web oficial (anglès)
KG Mobility

KG Mobility, korejsky 케이지모빌리티 주식회사 (v letech 1988–2023 SsangYong Motor Company / |쌍용자동차) je čtvrtý největší jihokorejský výrobce automobilů. Historie SsangYong (v překladu „dva draci“) vznikl sloučením dvou společností: autodílny Dong-hwan (založena v roce 1954) a Dongbang Motor Co (založena v roce 1962). V roce 1963 se tyto společnosti sloučily pod názvem Hadong-hwan Motoru Co. V roce 1964 Hadonghwan Motor Company začalo stavět džípy pro americkou armádu, dále také náklaďáky a autobusy. Na začátku roku 1976 Hadonghwan produkoval vozidla pro nejrůznější účely. V roce 1977 změnil jméno na Dong-A Motor. V roce 1988 byl převzat společností Ssangyong Business Group a změnil jméno na SsangYong Motor. V roce 1991 začala technologická spolupráce s firmou Daimler-Benz. V roce 1987 SsangYong získal britský výrobce automobilů Panther Westwinds. V roce 1997, kdy firma Daewoo Motors koupila akcie Ssangyong Group, se společnost dostala do hlubokých finančních problémů. V roce 2004 koupila 51 % akcií SsangYong Motor Company čínská automobilka SAIC. V lednu 2009 byla po 75 milionech ztráty na společnost uvalena nucená správa. Firemní zaměstnanci a analytici obvinili SAIC z krádeže technologií společnosti a z neplnění přislíbených investic. SAIC popřela, že by její zaměstnanci prováděli technologickou špionáž. SAIC byl obviněn úřadem jihokorejského veřejného žalobce z porušování firemních předpisů a jihokorejských zákonů, a z uskutečnění transferu patentovaných technologií vyvíjených s finanční podporou jihokorejské vlády. Na konci května 2009, po oznámení silného propouštění, vypukla ve společnosti stávka. Dne 14. srpna 2009 protesty skončily a společnost po 77denní přestávce znovu zahájila produkci. V listopadu 2010 se majoritním vlastníkem stala indická společnost Mahindra. V srpnu 2022 byla společnost SsangYong převzata jihokorejskou skupinou KG Group a v březnu 2023 došlo k jejímu přejmenování na KG Mobility (KGM). Modelová řada Osobní vozidla a SUV Actyon (2006) Actyon Sport (2006) Chairman H (1997–2014) Chairman W (2008–2017) Family Koronado Family New Family Kallista (1982–1993) Kyron Korando I (1982–1996) Korando II (1996–2006 Korando III (2010–2019) Korando IV (2019) Kyron (2005–2014) Musso (1993–2005) Musso Sport (2003–2005) Musso Pickup (2018) Rexton (2001 2005) Rexton II (2006) Rexton Y400 (2017) Rodius/Stavic (2004) Tivoli (2015) XLV (2016) Nákladní vozidla a autobusy DA Truck SY Truck Transstar Istana (1995–2003) Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku SsangYong na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu KG Mobility na Wikimedia Commons
SsangYong Motor Company

SsangYong Motor Company eller SsangYong er et bilmærke og den fjerdestørste sydkoreanske bilfabrikant. Navnet SsangYong betyder dobbeltdrage. SsangYong blev overtaget af indiske Mahindra & Mahindra i februar 2011, efter at Mahindra & Mahindra blev den foretrukne budgiver i 2010 til at redde den konkurstruede virksomhed. Mahindras overtagelse blev godkendt af Sydkoreas frihandelskommission. Historie SsangYong blev oprindelig grundlagt som to separate virksomheder: Ha Dong-hwan Motor Workshop (etableret i 1954) og Dongbang Motor Co (etableret i 1962). I 1963 blev de to virksomheder sammenlagt til Ha Dong-hwan Motor Co. SsangYong Motor Company var tidligere en del af SsangYong-koncernen (et konglomerat), men blev frasolgt i 1997 til Daewoo. Daewoo måtte imidlertid sælge SsangYong igen i 1999 pga. økonomiske vanskeligheder. I 2004 købte kinesiske SAIC en ejerandel på 51% i SsangYong. Producerede bilmodeller Blandt de mange bilmodeller, er der produceret SUV, pickup-modeller, varevogne, luksusbiler samt busser og lastbiler, og deriblandt følgende modeller SsangYong Actyon- SUV, produceret siden 2006 SsangYong Kyron - SUV, produceret siden 2005 SsangYong Musso - SUV, produceret 1993-2005 SsangYong Rexton - SUV, produceret siden 2001 SsangYong LUVi - SUV, produceret siden 2015 SsangYong Korando - SUV, produceret 2010 SsangYong Rodius - MPV, produceret siden 2004 Referencer SsangYong Motor Company's hjemmeside Officielt dansk websted Arkiveret 7. august 2016 hos Wayback Machine