NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Хусейния

Хусейния (араб. حسينية‎), также известный как ашур-хана, имамбарган и текья — место, в которых собираются шииты для проведения траурных мероприятий в день ашура (тазия). Название происходит от имени Хусейна ибн Али, внука пророка Мухаммеда и третьего имама шиитов. Ежегодно шииты оплакивают Хусейна, убитого 10 октября 680 г. в Кербеле (Ирак). Особенности Хусейния отличается от мечети тем, что она предназначена в основном для собраний на время траура по Хусейну ибн Али. В Южной Азии Хусейния имеет названия имамбара, имамбарган или ашур-хана. В Бахрейне и ОАЭ она называется ма’там (араб. مأتم‎), в Афганистане и Центральной Азии — текья-хана. Хусейния, как правило, строилась на главной улице и площади, во дворах караван-сараев, а также на территории гробниц и прочих мест поклонения. Список известных Хусейний Бадшани ашурхана (Хайдарабад) Бара имамбара (Лакхнау) Имамбара Гуфран Мааб (Лакхнау) Имамбарган Колонел Маубоул Хусейн (Равалпинди) Низамат имамбара (Муршидабад) Текья Муавин-аль-Мулька (Керманшах) Хосейния Эршад (Тегеран) Чхота имамбара (Лакхнау) Примечания Литература Jean Calmard. Ḥosayniya // Encyclopædia Iranica. Ссылки Ашура имеет особое значение для мусульман-шиитов . Iran Russian Radio (19 сентября 2010). Дата обращения: 23 июня 2013. Архивировано 28 июня 2013 года. Текья - один из религиозных сооружений . Iran Russian Radio (21 сентября 2010). Дата обращения: 23 июня 2013. Архивировано 28 июня 2013 года.
Sorghus

Sorghus (arabiska: hussainia, حسينية), även benämnt Husayniya, är en hall för shiaceremonier. Shiamuslimer träffas i sorghus och hedrar Imam Hussein, som dödades av Yazid I i Karbala år 680 e.Kr. Galleri Se även Hosseiniye Ershad Aashura Slaget vid Karbala Referenser
Градина Фин

Градината Фин (на персийски: باغ فین‎) в Кашан е историческа персийска градина. В нея се намира Банята Фин, където през 1852 г. Каджарският министър-председател Амир Кабир е бил убит от терорист, изпратен от Насреддин шах Завършена през 1590 г., градината Фин е най-старата съществуваща в Иран. Произходът ѝ може би датира от преди времето на Сефевидите. Сегашния си вид градината придобива при управлението на шах Абас I Велики на Персия (1571 – 1629), като традиционна градина, близо до село Фин, разположена на няколко километра югозападно от Кашан. Градината е разработена още по времето на династията на Сефевидите, до Абас II на Персия (1633 – 1666). Тя е става известна по време на управлението на Фатх Али шах Каджарски, когато е била и значително разширена. Градината обхваща 2,3 хектара с основен двор, заобиколен от укрепления с четири кръгли кули. Подобно на много от персийските градини през тази епоха, градината Фин разполага с много водни съоръжения. Те са били захранвани от извор, разположен на хълм зад градината и фонтаните са могли да бъдат конструирани без необходимите механични помпи. Градината представлява серия от подчертани контрасти между сухия, негостоприемен пейзаж, извън стените и буйната зеленина вътре в нея. Извън нея, водата е оскъдна и скъпоценна. Еднообразният сух пейзаж вън контрастира вътре с цветовете на листата, цветята, красивите сини плочки, фонтаните, изрисуваните мазилки и дърворезба. Планът на Фин прилича много на персийски килим, тъй като всички елементи от множество канали, овощни градини, цветя и беседки, са представени по сходен начин. Във Фин всички канали са облицовани в син фаянс, така че водата изглежда ярка и чиста, когато се влива в един от по-големите басейни. След това градината е изоставена и дори е повредена няколко пъти, докато през 1935 г. е обявена за национална собственост на Иран. През 2007 г. градината Фин, като част от персийските градини, е включена в Списъка на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО. Източници ((en)) Fin Garden
Fin-Garten

Der Fin-Garten (persisch باغ فين Bāgh-e Fin, DMG Bāġ-e Fīn) ist ein persischer Garten in der Nähe des Dorfes Fin, einige Kilometer südwestlich von Kaschan im Iran. Er verbindet architektonische Elemente aus der Safawiden-, Zand- und Kadscharenzeit. Mit seinen zahlreichen Fontänen, Wasserbecken, Wasserläufen und alten Bäumen zählt er zu den berühmtesten und schönsten Gärten des Iran. Im westlichen Teil des Gartens befindet sich das Nationalmuseum von Kaschan mit archäologischen Funden unter anderem aus Tappe Sialk, Tschoga Zanbil, Hasanlu, Khorvin und Lorestan. Außerdem sind ethnographische Gegenstände, Kalligraphien (Nastaliq) von Künstlern aus der Kadscharenzeit sowie zeitgenössisches Handwerk ausgestellt. Geschichte Die Ursprünge des Gartens gehen angeblich auf die Zeit vor den Safawiden zurück. Überreste eines älteren Gartens sollten demnach zugunsten der Neuanlage des Gartens zurückgelassen worden sein. Doch konnte dies bislang nicht nachgewiesen werden. Eine Beschreibung des Bāgh-e Fīn von 1504, als der safawidische Herrscher Ismail hier empfangen wurde, ist überliefert. In seiner heutigen Form wurde der Garten unter dem Safawidenherrscher Abbas I. (1571–1629) als traditioneller Persischer Garten erbaut, wie eine Beschreibung aus der Zeit von Abbas II. belegt. Sie ist nicht erhalten. Der Garten wurde als Vision des Paradieses verstanden. Unter Abbas II. (1633–1666) und unter dem Kadscharenherrscher Fatḥ ʿAli Schah (1799–1834) wurde der Garten erweitert und teilweise umgebaut. Alle heute noch sichtbare Gebäude gehen auf Fatḥ ʿAli Schah zurück. 1852 wurde hier Mirza Taghi Chan, bekannt als Amir Kabir, Ministerpräsident des Kadscharenherrschers Nāser ad-Din Schah, ermordet; wie es heißt, durch einen Gesandten des Herrschers. Danach lag der Garten lange brach und wurde bis 1935 mehrmals zerstört. Der Garten wurde 1935 unter Denkmalschutz gestellt und 2007 für die Liste des UNESCO-Weltkulturerbes vorgeschlagen, zu der er 2011 hinzugefügt wurde. Aufbau des Gartens Der Fin-Garten ist 2,3 Hektar groß und ist von einem Schutzwall mit vier runden Türmen umgeben. Ähnlich wie viele andere Gärten der Provinz verfügt der Fin-Garten über mehrere wasserführende Elemente. Diese werden vor allem aus der Soleymaniyeh Quelle mit Hilfe des Qanatsystems gespeist. Der Wasserdruck ist so hoch, dass eine Reihe von Wasserbecken und Springbrunnen ohne mechanische Pumpen betrieben werden können. Im Garten befinden sich zahlreiche Zypressen. Siehe auch Bāgh-e Erām, ein weiterer berühmter Garten in Schiraz Liste der historischen Bauten in der Provinz Esfahan Weblinks Eintrag auf der Website des Welterbezentrums der UNESCO (englisch und französisch). Bilder auf archnet.org Artikel zum Bāgh-e Fin (UNESCO) Link zum National Museum of Kashan auf Caroun.com Encyclopædia Iranica: BĀḠ-e FĪN Einzelnachweise
Fin Garden

Fin Garden (Persian: باغ فین, romanized: Bagh-e Fin) is a historic Persian garden located in Kashan, Iran. It contains Kashan's Fin Bathhouse, where Amir Kabir, the Qajar era chancellor, was assassinated by the order of Naser al-Din Shah Qajar in 1852. Completed in 1590, the Fin Garden is the oldest extant garden in Iran. History The origins of the garden may be anterior to the Safavid era; some sources indicate that the garden has been relocated from another place, but no clear picture of it has been found. The settlements of the garden in its present form was built during the reign of Abbas the Great (r. 1587–1629), as a traditional bagh near the village of Fin, located a few kilometres southwest of Kashan. The garden subsequently suffered from neglect and was damaged several times until, in 1935, it was listed as a national property of Iran. UNESCO declared the garden a World Heritage Site on 18 July 2012. Structure The garden covers 2.3 hectares with a main yard surrounded by ramparts with four circular towers. In keeping with many of the Persian gardens of this era, the Fin Garden employs a great many water features. The source of water circulating inside the garden is from a qanat called Soleymanié (Persian: سلیمانیه, lit. 'Of Solomon'). The "mother well" is located two kilometres upstream, with 14 service wells along the course. The average discharge is 350 L/s. National Museum of Kashan The National Museum of Kashan, built in 1968, is situated in the western part of Fin Garden. It contains archaeological, ethnological and crafts. The archaeological objects were excavated in Chogha Zanbil, Teppe Hasanlu, and the nearby site of Tepe Sialk. Gallery References External links Fin Garden at ArchNet Fin Garden at sartar.ir
Jardín de Fin

El Jardín de Fin o Bagh-e Fin, ubicado en Kashan, Irán, es un jardín persa histórico. Contiene el baño Fin de Kashan, donde Amir Kabir, ministro kayarí, murió a manos de un asesino enviado por el rey Nasereddín Shah Kayar en 1852. Historia Es muy probable que los orígenes del jardín sean anteriores al periodo safávida pues en la zona hay restos de jardines tan antiguos como la civilización Sialk;​ algunas fuentes indican que partes del antiguo Bagh-e Fin, que también aprovechaba los manantiales de la zona y cuyas ruinas se hallan a 500 m del nuevo, pudieron haber sido reutilizadas en el nuevo complejo pero no se ha encontrado ninguna imagen o documento definitivo al respecto. Los cimientos del jardín en su forma actual fueron construidos bajo el reinado de Abbas I de Persia (1571-1629), como un bagh tradicional en la región de Fin, localizada a pocos kilómetros al suroeste de Kashan.​ El jardín siguió desarrollándose durante la dinastía safávida, hasta Abbas II de Persia (1633-1666). Se hizo famoso durante el reinado de Fath Alí Sah y fue ampliado considerablemente. El jardín sufrió con posterioridad un abandono cada vez mayor y recibió daños en varias ocasiones hasta que, en 1935, fue incluido en la lista de tesoros nacionales de Irán.​ Bagh-e Fin fue propuesto para la lista provisional de la Unesco el 8 de septiembre de 2007.​ Finalmente, el 27 de junio de 2011, este y otros jardines representativos fueron inscritos en la lista de Patrimonio de la Humanidad bajo la denominación común de El jardín persa.​ Estructura El jardín cubre casi 2,5 hectáreas, con un patio principal rodeado de un muro que consta de cuatro torres circulares en las esquinas y un pabellón principal donde se cruzan los dos ejes del complejo. Al igual que muchos de los jardines persas de esta época, el jardín Fin destaca por la gran cantidad de elementos que aprovechan y hacen uso del agua.​ Dichos elementos están alimentados por un manantial en la ladera de una colina a 3 km. hacia el sur del jardín, y la presión del agua es tan grande que un gran número de fuentes y estanques por los que fluye el agua pudieron construirse sin necesidad de bombas mecánicas. El jardín contiene numerosos cipreses mediterráneos típicos de la región y combina características arquitectónicas de los periodos safávida, zand y kayar. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Jardín de Fin. Jardín Fin en ArchNet (en inglés)
Fin kert

A Fin kert (perzsa nyelven: باغ فین Bagh-e Fin) Kásánban, Iránban található történelmi perzsa kert. Az 1590-ben befejezett Fin kert Irán legrégebbi fennmaradt kertje. Története A kert eredete a Szafavida-korszak előtti időkre nyúlik vissza; egyes források szerint a kertet más helyről költöztették át, de erre nem találtak egyértelmű adatot. A jelenlegi kertet a perzsa I. Abbász uralkodása alatt (1571–1629) építették a Fin fal közelében, néhány km-re délnyugatra Kásántól, majd a Szafavida-dinasztia idején tovább fejlesztették a perzsa II. Abbász (1633–1666) idején. Nagyon elismert volt Fath-Ali perzsa sah uralkodása alatt, és jelentősen bővült. A kert később elhanyagolódott, és többször is megsérült, míg 1935-ben Irán nemzeti tulajdonába került. 2007. szeptember 8-án a Bagh-e Fin felkerült az UNESCO világörökség javaslati listájára, majd 2012. július 18-ától a kert az UNESCO világörökség része lett. Leírása A kert 2,5 hektáron helyezkedik el, egy négyzet alakú tornyokkal rendelkező bástyák által körülvett fő udvaron. A korszak perzsa kertjeihez hasonlóan a Fin kertben is nagy számban vannak olyan elemek, amelyek kihasználják és felhasználják a vizet és a korszak perzsa kertjeinek sokasága szerint a Fin kert is számos vizes hellyel, tóval, szökőkúttal rendelkezik, melyeket a kert mögötti domboldal forrásai tápláltak, és a víznyomás olyan nagy volt, hogy nagyszámú medence és szökőkút épülhetett fel mechanikus szivattyúk nélkül. A kertben számos ciprusfa, és más különleges növény található, és egyesíti a Szafavida-, a Zand- és a Kádzsár-időszak építészeti jellemzőit. Galéria Források [1]
Giardino di Fin

Il giardino di Fin o Bagh-e Fin, sito a Kashan in Iran, è uno storico giardino persiano. Contiene il Kashan's Fin Bath, dove venne assassinato Amir Kabir, il primo ministro della dinastia Qajar, ucciso da un sicario inviato dallo Scià Nasser al-Din Shah Qajar nel 1852. Il giardino fu completato nel 1590 ed è il più antico giardino oggi esistente in Iran. Storia Le origini del giardino sono anteriori alla dinastia Safavide; alcune fonti indicano che il giardino è stato trasferito da un altro luogo, ma non è stata trovata alcuna chiara documentazione su questa ipotesi. La struttura del giardino, nella forma attuale, venne realizzata sotto 'Abbas I il Grande (1571-1629), vicino al villaggio di Fin, sito nelle vicinanze di Kashan. Il giardino venne ampliato dai Safavidi fino a sotto il regno di 'Abbas II (1633-1666) e venne tenuto in grande considerazione durante il regno di Fath Ali Shah che ne ampliò le sue dimensioni. Fu qui che nel 1852 Amir Kabir, primo ministro di Persia durante il regno di Nasser al-Din Shah Qajar, fu ucciso su ordine di quest'ultimo. Successivamente soffrì di un lungo periodo di completo abbandono e venne danneggiato più volte fino a quando, nel 1935, è stato indicato come bene nazionale dell'Iran. Nel 2007, l'8 settembre, è stato proposto per l'inserimento nella lista dei Patrimoni dell'umanità. Il 18 luglio 2012 è stato infine riconosciuto come Patrimonio dell'Umanità dall'UNESCO. Struttura Il giardino copre una superficie di 2.3 ettari con un cortile centrale circondato da mura con quattro torri circolari. In linea con molti dei giardini persiani di questa epoca, il giardino di Fin ha un gran numero di giochi d'acqua. Questi sono alimentati da una sorgente ubicata sulla collina dietro il giardino, e la pressione dell'acqua è tale da poter alimentare un gran numero di piscine e fontane senza bisogno di pompe meccaniche. Il giardino contiene numerosi cipressi e combina caratteristiche architettoniche della dinastia safavide, della dinastia Zand e della dinastia Qajar. Note Voci correlate Giardino persiano Architettura iraniana Persia e Iran Storia dei giardini Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Giardino di Fin Collegamenti esterni Fin Garden at ArchNet, su archnet.org (archiviato dall'url originale il 23 febbraio 2006). Fin Garden at sartar.ir, su sartar.ir. URL consultato il 6 settembre 2018 (archiviato dall'url originale il 10 settembre 2012).
Bagh-e Fin

Bagh-e Fin (per. باغ فین) - ogród na przedmieściach Kaszanu w prowincji Isfahan w środkowym Iranie, przykład ogrodów perskich. Można obserwować tu grę wody i światła, doskonałą symetrię oraz architekturę ogrodową z czasów Safawidów z centralnym pawilonem i wodnymi kanałami. Wody dostarcza obfite źródło Suleymaniyeh, dawniej zaopatrujące cały Kaszan. Zespół pałacowo-parkowy zbudowano dla szacha Abbasa I. Za czasów Kadżarów dokonano licznych napraw i przeprowadzono gruntowną przebudowę. W 2011 Bagh-e Fin wpisany został wraz z innymi perskimi ogrodami w Iranie na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Bibliografia Zbigniew Mielczarek, Iran nowoczesnych ajatollahów, SORUS, 2016 Iran. The Bradt Travel Guide, edition 4, styczeń 2014, str. 114
Vrtovi Fin, Kašan

Vrtovi Fin (perzijsko باغ فین‎ Bagh-e Fin) so v Kašanu v Iranu, je zgodovinski perzijski vrt. Tu je kopel Fin, kjer je Amirja Kabirja, kadžarskega kanclerja, umoril morilec, ki ga je poslal kralj Nasrudin-šah Kadžar leta 1852. Dokončani leta 1590, so vrtovi Fin najstarejši ohranjen vrt v Iranu. V zahodnem delu vrta je Narodni muzej Kašana z arheološkimi najdbami iz Tepe-Sialka, Tšoga Zanbila, Hasanluja, Korvina in Lorestana. Na ogled so tudi etnografski predmeti, kaligrafija (Nastaliq) umetnikov iz obdobja Kadžar in sodobna ročna dela. Zgodovina Izvor vrta je lahko pred obdobjem Safavidov; nekateri viri navajajo, da je bil vrt preseljen iz drugega kraja, vendar dokumentacija o tem ni bila najdena. Vrt v današnji obliki je bil zgrajen pod vladavino Abasa I. perzijskega šaha (1571-1629), kot tradicionalni bagh v bližini vasi Fin, ki je nekaj kilometrov jugozahodno od Kašana. Vrt je bil nadalje razvit v času Safavidov, do Abasa II. (1633-1666). V času vladavine Fat'ha Ali šaha Kadžara je bil zelo priznan in je bil precej razširjen. Vrt je pozneje trpel zaradi zanemarjanja in je bil večkrat poškodovan, dokler ni bil leta 1935 naveden kot nacionalna last Irana. 8. septembra 2007 je bil Bagh-e Fin vpisan na Unescov poskusni seznam. Unesco je vrt razglasil za svetovno dediščino 18. julija 2012. Struktura Vrt obsega 2,3 ha z glavnim dvoriščem, obdanim z obzidjem s štirimi krožnimi stolpi. V skladu z mnogimi perzijskimi vrtovi tega obdobja. V vrtovih je veliko vodnih objektov. Ti so se napajali iz izvira na pobočju hriba Solejmanijeh za vrtom s pomočjo sistema kanata, pritisk vode pa je bil tolikšen, da je bilo mogoče zgraditi veliko število obtočnih bazenov in fontan brez potrebe po mehanskih črpalkah. Vrt vsebuje številne ciprese in združuje arhitekturne značilnosti obdobij Safavidov, Zandijeh in Kadžarov. Sklici Zunanje povezave Fin Garden at ArchNet Fin Garden at sartar.ir
Врт Фин

Врт Фин (персијски: باغ فین‎‎) се налази у Кашану (у селу Фин), Иран. То је историјски персијски врт. Он се налази крај Хамама Фина, где је Амир Кабир, велики везир династија Каџара убијен по налогу Насеродин шаха, владара из ове династије 1852. године. Изградња врта је зазавршена 1590. То је најстарији постојећи врт у Ирану. Историја Врт потиче из периода Сафавида. Неки извори указују да је врт премештен са другог места, али не постоји јасне доказе о томе. Врт у овом облику је изграђен за време владавине Шах Абаса Великог (1571-1629), као традиционалан врт у близини села Фин, неколико километара југозападно од града Кашана. Врт се даље развијао током династије Сафавида, све до периода владавине Шах Абаса другог (1633-1666). Постао је веома познат за време владавине Фатх Али шаха Каџара и у то време је знатно проширен. Врт Фин се од 8. септембра 2007. налази на оквирној листи Унеска, да би ова организација 18, јула 2012. године прогласила Врт Фин као део светске баштине. Структура Врт се простире на површини од 2,3 хектара са главним двориштем окруженим бедемима са четири кружне куле. У складу са многим персијским вртовима овог периода, Врт Фин садржи велики велики број канала, базена и фонтане, у којима вода долази са једног извора на падини иза врта. У Врту постоје велики број чемпреса и у њему примећује уметничке карактеристике периода Сафавида, Зандије и Каџара. Референце Спољашње везе Fin Garden at ArchNet Fin Garden at sartar.ir
Bagh-e Fin

Bagh-e Fin (persiska: باغ فین) är en historisk persisk trädgård belägen i Kashan i Iran. Den inrymmer en badanläggning där Amir Kabir, den qajariske premiärministern, år 1852 blev mördad av en lejd mördare utsänd av kung Nassredin Shah. Bagh-e Fin färdigställdes 1590 och är den äldsta befintliga trädgården i Iran. Den är sedan 2012 med på UNESCO:s världsarvslista. Referenser
Бак-е-Фін

Бак-е-Фін (перс. باغ فین — Сад Фін) — історичний перський сад біля Кашану. Вважається найстарішим садом в Ірані. Історія Сад заснований на початку ери Сефевідів, проте сучасний дизайн отримав під час правління шаха Аббаса Першого (1587—1629), відновлений під час правління Фатх-Алі Шах Каджара (1797—1834). Невід'ємний елемент саду «чахар-бак» — лазня-хамам здобула поганої слави, коли у 1849 році у ній вбили великого міністра Аміра Кабіра. Зараз Бак-е-Фін — популярне туристичне місце на маршруті Кашан — Ісфахан. Дизайн Стиль саду можна визначити як традиційний «чахар-бак»: великий прямокутник з деревами і кущами, оточений павільйонами, флігелями та високою стіною. За стіною пишного саду простягається пустеля. Вода в фонтани подається з відстані 1,5 км акведуками «канат» з гір Каркас на півдні. Вона розливається по саду каналами, викладеними блакитною плиткою. Напір води дозволив будівельникам влаштувати міні-фонтани. Вздовж доріжок висаджені кипариси, платани, мигдаль, яблуні, вишні та сливи. У парку також ростуть квіти: лілії, іриси, жасмини, тюльпани, нарциси, шипшина, кущова троянда, амарант, левкой, фіалки. Охорона У 2011 році разом з вісьмома іншими садами внесений у список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО під назвою Перські сади. Галерея Примітки Джерела Bagh-e Fin Garden, Kashan, Iran // orientalarchitecture.com — http://www.orientalarchitecture.com/sid/807/iran/kashan/bagh-e-fin-garden [Архівовано 10 травня 2017 у Wayback Machine.]
Ministeri de Cultura i Orientació Islàmica

El Ministeri de Cultura i Orientació Islàmica (en persa: وزارت فرهنگ و ارشاد اسلامی, Vezârat-e Farhang va Ershâd-e Eslâmi) ("Ministeri de CIG") és el Ministeri de Cultura de la República Islàmica de l'Iran. És responsable de gestionar l'accés als mitjans que, segons el govern iranià o el ministeri, vulnerin l'ètica iraniana o promoguin valors aliens a la cultura iraniana. Això pot incloure la censura d'Internet. També gestiona l'alineació de la religió i la llei del país. Es va formar combinant el Ministeri de Cultura i Art, i el Ministeri d'Informació i Turisme. La fusió de ministeris redueix el nombre de llocs de treball, ja que també disminueix el nombre de ministeris ocupables. Referències
Ministerium für Kultur und islamische Führung

Das Ministerium für Kultur und islamische Führung (persisch وزارت فرهنگ و ارشاد اسلامی) bzw. kurz Erschad (ارشاد, DMG Eršād, ‚Anleitung‘) der Islamischen Republik Iran, im Deutschen auch Erschad-Ministerium genannt, ist eine Behörde, die für die Kontrolle der Kommunikation verantwortlich ist. Das Ministerium mit Sitz in der iranischen Hauptstadt Teheran, das aus dem umbenannten iranischen Kulturministerium hervorging, „überwacht die Medien, das Internet, Publikationen, Theatervorstellungen, Musikveranstaltungen, Kunstausstellungen sowie kulturelle und zivilgesellschaftliche Organisationen“. Zuständigkeit Das Ministerium ist zudem zuständig für die Erteilung von Dreh- und Reisegenehmigungen für ausländische Journalisten. Ein von Bundesaußenminister Frank-Walter Steinmeier initiiertes Konzert von Daniel Barenboims Orchester in Iran scheiterte im August 2015 daran, dass dessen Regierung laut dem Sprecher des Kultusministeriums „das zionistische Regime nicht an[erkennt] und auch nicht mit Künstlern dieses Regimes zusammenarbeiten [wird]“. Mit „zionistisches Regime“ ist der Staat Israel gemeint, dessen Staatsbürgerschaft Barenboim neben der Palästinas besitzt. Liste der Minister 22. Februar 1979–10. September 1980: Nasser Minatschi ناصر میناچی 10. September 1980–17. August 1981: Abbas Duzduzani عباس دوزدوزانی 17. August 1981–26. Juli 1982: Abdul Madschid Moadichah عبدالمجید معادیخواه 26. Juli 1982–9. November 1982: Mir Hossein Mussawi میرحسین موسوی 9. November 1982–24. Mai 1992: Mohammad Chatami محمد خاتمی 11. August 1992–15. Februar 1994: Ali Laridschani علی اردشیر لاریجانی 22. Februar 1994–20. August 1997: Mostafa Mir-Salim سید مصطفی میرسلیم 20. August 1997–14. Dezember 2000: Ata'ollah Mohajerani عطاءالله مهاجرانی 14. Januar 2001–24. August 2005: Ahmad Masdsched-Dschamei احمد مسجدجامعی 24. August 2005–23. Juli 2009: Hossein Saffar Harandi محمدحسین صفار هرندی 3. September 2009–15. August 2013: Mohammad Hosseini سید محمد حسینی 15. August 2013–19. Oktober 2016: Ali Dschannati علی جنتی 1. November 2016–20. August 2017: Reza Salehi Amiri رضا صالحی امیری 19. Oktober 2016–25. August 2021: Abbas Salehi عباس صالحی 25. August 2021–21. August 2024: Mohammad Mehdi Esmaili محمدمهدی اسماعیلی 21. August 2024: Abbas Salehi عباس صالحی Weblinks Offizielle Website des Ministeriums für Kultur und islamische Führung responsibilities and organizational structure of Ministry of Culture and Islamic Guidance (Memento vom 3. August 2008 im Internet Archive) (iranculture.org) berliner-zeitung.de: Ein riskantes Unterfangen (Martina Doering) tagesspiegel.de: Iran im Umbruch. „Mit Religion ist kein Staat zu machen“ (Martin Gehlen) Einzelnachweise