NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bazar de Kachan

Le bazar de Kachan (en persan : بازار کاشان / Bâzâr-e Kâšân) est le bazar principal de la ville de Kachan, dans la province d'Ispahan en Iran. Situé dans le centre historique de la ville, il a probablement été construit lors de la période seldjoukide, avec des rénovations au cours de la période safavide. L'architecture du bazar de Kashan est particulièrement reconnue, notamment sa section Timche-ye Amin od-Dowleh, où un grand puits de lumière a été construit au XIXe siècle. Le bazar, dont les passages couvrent quelques kilomètres de longueur, est encore utilisé aujourd'hui. Son complexe abrite plusieurs mosquées et madreseh, des tombeaux, caravansérails, des arcades, des bains et des réservoirs d'eau. Voir aussi Architecture iranienne Bazar de Nain (Iran) Références Liens externes Portail de l’Iran et du monde iranien Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Kásáni bazár

A Kásáni bazár (Perzsául: بازار کاشان Bāzār-e Kāshān) egy régi, ám ma is használatban lévő bazár, melyet a Szeldzsuk-dinasztia idején építettek, majd a Szafavidák idején újítottak fel. Legrégebben épült és leglátogatottabb része az Aminoddole karavánszeráj, mely a 19. században épült. A bazár fő épületei között mecsetek, síremlékek, árkádok, kupolák és víztározók húzódnak meg Kásán belvárosában, melyek mindegyike más-más időszakban épült. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Bazaar of Kashan című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források
Bazar di Kashan

Il bazar di Kashan (in persiano بازار کاشان<‎, Bāzār-e Kāshān) è un vecchio bazar nel centro della città iraniana di Kashan. Storia Il complesso venne costruito nel XIII secolo e poi ristrutturato in epoca safavide. In questo periodo, oltre a svolgere la funzione commerciale, il bazar ospitava cerimonie pubbliche e reali. Un terremoto avvenuto a fine Ottocento distrusse alcune aree del complesso, che vennero poi restaurate sotto la dinastia Zand. Nell'Iran dei Qajar retto da Fath Ali Shah e Naser al-Din il bazar venne ulteriormente ampliato e assunse la complessa conformità che lo contraddistingue ancora oggi. Descrizione Il bazar è accessibile da più ingressi ed è suddiviso in svariati percorsi coperti da volte in mattoni, lungo i quali si susseguono botteghe e laboratori artigianali. Gli incroci dei corridoi sono delineati dai timcheh sormontati da cupole e dotati solitamente di vasche centrali. Il bazar è ancora in uso e misura poche miglia di lunghezza in totale. Nel complesso del bazar accanto al gran bazar, ci sono diverse moschee (la moschea di Soltani - Masjed-e Soltani - e la moschea di Mir Amad), tombe, caravanserragli, porticati, bagni e serbatoi d'acqua che sono stati costruiti in un periodo diverso. Al suo interno vi è un famoso caravanserraglio nel timche di Amin od-Dowleh, dove un grande pozzo di luce è stato costruito nel 1868. Il timche di Amin od-Dowleh è sito nell'intersezione di Khayyat-ha e Miyanchal Bazar e possiede cupole decorate con particolari muqarnaṣ chiamate yazdi-bandi, fatte in mattoni e ceramica smaltata. Un'altra area di interesse del bazar è il timcheh di Bakhshi, caratterizzato dalla presenza del Sara, il cortile interno adiacente al mercato che ospita i magazzini. Galleria d'immagini Note Bibliografia Stefano Russo, Benvenuti in Iran. Guida culturale di uno dei paesi più affascinanti del mondo, Pagineinprogress, 2022, ISBN 9788894685213. Iran, Lonely Planet, 2013, p. 159, ISBN 978-88-6639-974-2. Voci correlate Architettura Iraniana Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Bazar di Kashan
Bazaar van Kashan

De Bazaar van Kashan (Perzisch: بازار کاشان - Bāzār-e Kashan) is een oude bazaar in het centrum van de stad Kashan, (Iran). Men vermoedt dat het in het Seltsjoekentijdperk is gebouwd, met renovaties tijdens het Safavidentijdperk. De bazaar heeft een beroemde architectuur, vooral in het zogenaamde Timche-ye Amin od-Dowleh gedeelte, waar in de 19e eeuw grote lichtgaten in het koepelvormige plafond zijn gebouwd. De bazaar is nog steeds in gebruik en is een paar kilometer in totale lengte. In het complex zijn naast de belangrijkste bazaars, ook verschillende moskeeën, graven, karavanserais, arcades, hamams en waterreservoirs die elk in verschillende periodes zijn gebouwd.
Polish War Cemetery in Tehran

The Polish War Cemetery in Tehran is a historical cemetery situated in the eastern suburbs of Tehran, Iran, part of Doulab Christian Cemetery of Tehran. It was made during Evacuation of Polish civilians from the USSR in World War II. This cemetery contains the remains of 2,192 graves of the Polish civilians who perished due to sickness during their transport to the Middle East. Overview There are two memorials in this cemetery. The first, older one, is located in the center of the Polish section, built in honor of the victims of this historic migration, and the other, dated 2017, is a stony statue of the Polish White Eagle, with the left of the names of the refugees who drowned in the Caspian Sea, and to the right of it are the names of those buried in the cemeteries of Khorramshahr and Qazvin and in over cemeteries in Iran. See also Polish Cemetery at Monte Cassino Polish Military Cemetery at Casamassima References External links The image of the Polish Cemetery @ Tehran The image of the Polish Cemetery @ Tehran
Cimetière polonais de Téhéran

Le cimetière polonais est un cimetière catholique situé dans le quartier Dulab à l'est de Téhéran. Il accueille les tombes de personnes de diverses nationalités étrangères ainsi que des chrétiens iraniens ; mais sa partie la plus notable abrite 240 tombes appartenant aux polonais évacués de l'URSS et réfugiés en Iran. Une autre partie contient la sépulture de 26 mineurs et ingénieurs italiens inhumés verticalement. Au cœur de cet ancien cimetière se trouve le cénotaphe d’un soldat inconnu de la Seconde Guerre mondiale, au-dessus duquel se voit une étoile rouge. Notes et références Portail de la mort Portail de Téhéran Portail de la Pologne
Польское кладбище в Тегеране

Польское кладбище в Тегеране, официально Польское военное кладбище в Тегеране — кладбище, расположенное в Дулабе на юге Тегерана в Иране. На кладбище похоронены 1937 польских граждан, 409 из которых были польскими солдатами, умершими в 1942 году во времена Второй мировой войны. Большинство польских граждан, похороненных на этом кладбище, составляли возвращавшиеся в Европу через Иран после освобождения из сталинских исправительно-трудовых лагерях в Сибири и Казахстане. Ни один из солдат, похороненных на кладбище, не был убит в ходе военных операций. История В начале Второй мировой войны советские войска оккупировали восточную Польшу после соглашения с правительством Гитлера, впоследствии десятки тысяч польских граждан были депортированы в концентрационные лагеря в Сибири и Казахстане. После нападения Германии на Советский Союз польские силы сопротивления, будучи союзниками СССР в борьбе против немецкой оккупации, просили об освобождении польских заключённых из Советского Союза. Сталин согласился, желая, чтобы польские заключённые после освобождения вступили в ряды сил сопротивления в Европе и этим ухудшили положение Германии на фронтах. В итоге к 1942 году около 115000 польских граждан, в том числе порядка 25000 гражданских лиц и 13000 детей, прибыли в порт Энзели через Каспийское море. Солдаты и добровольцы, которые хотели присоединиться к силам сопротивления (армия Андерса), покинули Иран, отправившись на Ближний Восток и затем в Европу, а тысячи мирных жителей, женщин и детей в возрасте до 3 лет остались в этой стране. Польские беженцы открывали магазины, кафе и рестораны, работали на американских и британских военных базах. Несколько сотен польских женщин вышли замуж за персов и впоследствии остались в Иране, став частью местного общества. Многие беженцы страдали из-за малярии, тифа, дизентерии и других инфекционных заболеваний. Из-за недоедания и болезней во время пребывания в трудовых лагерях многие из солдат и мирных жителей скончались в Иране, где и были похоронены. Около 1900 из них погребены на польском католическом кладбище в Дулабе на юге Тегерана. Всего за время войны на территории Ирана умерло порядка 3500 польских граждан, в том числе 611 военнослужащих, и большинство из них похоронено на этом кладбище. На кладбище имеется двудольный цоколь с мемориальной доской, на которой выбиты имена всех похороненных здесь с 1942 по 1944 год. Польское посольство в Тегеране имеет полный список всех польских граждан, живших в Иране в то время, и точное количестве польских иммигрантов в этой стране. Примечания Библиография Harvey Sarner: Zdobywcy Monte Cassino: Generał Anders i jego żołnierze, Wyd. Zysk i S-ka, Poznań 2002, ISBN 978-83-7506-003-4
Польський цвинтар у Тегерані

Польський цвинтар у Тегерані, офіційно Польський воєнний цвинтар у Тегерані— цвинтар, розташований у Дулабі на півдні Тегерана в Ірані, де поховано 1937 польських громадян, 409 з яких були польськими солдатами, які померли в 1942 за часів Другої світової війни. Більшість польських громадян, похованих на цьому цвинтарі, складали репресовані, які повертався до Європи через Іран після звільнення зі сталінських виправно-трудових таборів у Сибіру та Казахстані. Жоден із солдатів, похованих на цвинтарі, не був убитий у ході військових операцій. Історія На початку Другої світової війни радянські війська окупували східну Польщу після угоди з урядом Гітлера, згодом десятки тисяч польських громадян були депортовані до концентраційних таборів у Сибіру та Казахстану. Після нападу Німеччини на Радянський Союз польські сили опору, будучи союзниками СРСР у боротьбі проти німецької окупації, просили про звільнення польських ув'язнених із СРСР. Сталін погодився, бажаючи, щоб польські ув'язнені після звільнення вступили до лав сил опору в Європі і цим погіршили становище Німеччини на фронтах. У результаті до 1942 близько 115 000 польських громадян, у тому числі близько 25 000 цивільних осіб і 13 000 дітей, прибули в порт Ензелі через Каспійське море. Солдати і добровольці, які хотіли приєднатися до сил опору (армія Андерса), залишили Іран, вирушивши на Близький Схід і потім до Європи, а тисячі мирних жителів, жінок та дітей віком до 3 років залишилися в цій країні. Польські біженці відкривали магазини, кафе та ресторани, працювали на американських та британських військових базах. Кілька сотень польських жінок вийшли заміж за іранців і згодом залишилися в Ірані, ставши частиною місцевого суспільства. Багато біженців страждали через малярію, тиф, дизентерію та інші інфекційні захворювання. Через недоїдання та хвороби під час перебування у трудових таборах багато солдатів і мирних жителів померли в Ірані, де й були поховані. Близько 1900 їх поховані на польському католицькому кладовищі в Дулабі на півдні Тегерана. Загалом за час війни на території Ірану померло близько 3500 польських громадян, у тому числі 611 військовослужбовців, і більшість із них похована на цьому цвинтарі. На цвинтарі є дводольний цоколь з меморіальною дошкою, де вибиті імена всіх похованих тут у 1942-1944. Польське посольство в Тегерані має повний список усіх польських громадян, які жили в Ірані на той час, і точну кількість польських іммігрантів у цій країні. Примітки Бібліографія Harvey Sarner: Zdobywcy Monte Cassino: Generał Anders i jego żołnierze, Wyd. Zysk i S-ka, Poznań 2002, ISBN 978-83-7506-003-4
Karavan-saraj Sangi-Muhamedabad

Karavan-saraj Sangi-Muhamedabad (perz. کاروانسرای سنگی محمدآباد, dosl. kameni karavan-saraj kod Muhamedabada) nalazi se na sjeveru Komske pokrajine u Iranu, uz povijesni put između Raja i Isfahana odnosno uz suvremenu cestu između Garmsara i Koma, oko 35 km sjeveroistočno potonjeg grada. Građevina se datira u seldžučko razdoblje (11. − 12. st.), no susjedna sasanidska tvrđava Kale-je Geli udaljena svega 50 m prema sjeveru kao i susjedna stanica Dair-e Gačin svjedoče da je lokacija imala stratešku važnost još u starom vijeku. Karavan-saraj je tlocrtnih dimenzija 80 x 80 m što ga čini jednim od najvećih u Iranu. Nosivi zidovi građeni su prvenstveno od kamenih blokova, dok su lukovi, svodovi i ajvani građeni od opeke. Unutrašnji prostor karakterizira tipičan raspored s četiri ajvana uz osi, a ulaz je smješten na jugoistočnoj strani. Građevina je opasana s četiri kružne kule na uglovima odnosno tri polukružne kule na sporednim pročeljima. Uz sjeverni ugao izgrađena je kvadratična struktura koja visinom od 16 m odstupa od ostatka kompleksa. U dvorištu se nalaze ostaci kanata kojima je voda dopremana s obližnjih zapadnih brda odnosno doline rijeke Kom. Karavan-saraj Sangi-Muhamedabad u listopadu 1998. godine uvršten je na popis iranske kulturne baštine. Galerija Poveznice Karavan-saraj Kale-je Geli Muhamedabad Literatura (engl.) Kīānī, Moḥammad-Yūsuf; Kleiss, Wolfram. 15. prosinca 1990. Caravansary. Encyclopædia Iranica. Columbia University. New York. (njem.) Kleiss, Wolfram. 1996. Karawanenbauten in Iran. Materialien zur iranischen Archäologie. D. Reimer. Berlin. ISBN 9783496025870. OCLC 35336122 Ostali projekti
Karavan-saraj Sangi-Aliabad

Karavan-saraj Sangi-Aliabad (perz. کاروانسرای سنگی علی‌آباد, dosl. kameni karavan-saraj kod Aliabada) nalazi se u Komskoj pokrajini u Iranu, oko 2 km jugoistočno od sela Aliabada odnosno suvremene autoceste između Teherana i Koma. Karavan-saraj je zemljopisno zaštićen planinama Aliabad, Šur-Češme i Gudag, a bio je jednom od stanica na povijesnom putu koji je spajao Raj s Komom, Kašanom i Isfahanom na jugu. Stotinjak metara od građevine nalazi se maleno selo Kale-je Sangi sa samo 15 stanovnika. U svibnju 2001. godine karavan-saraj Sangi-Aliabad uvršten je na popis iranske kulturne baštine. Karavan-saraj je izgrađen od kamenih blokova i datira se u seldžučko razdoblje (11. − 12. st.), no ostaci opeka na svodovima odnosno pri vrhovima kula svjedoče o mogućoj rekonstrukciji tijekom vladavine safavidske dinastije (16. − 18. st.). Građevina je kvadratičnog tlocrnog oblika i približne dimenzije su joj 60 x 60 m, a opasana je s četiri kružne kule na uglovima odnosno tri polukružne kule na sredini sjevernog, istočnog i zapadnog bedema. Na jugu se nalazi monumentalni ulazni portal, dok ajvan nije očuvan. Glavna os koja prolazi kroz ulaz blago je nakošena prema istoku odnosno klancu s pogledom na farmu Darbandak i presušeno slano jezero Hovz-e Soltan. Kroz klanac i uz zapadni bedem protječe sezonski potok koji je igrao važnu ulogu u vodoopskrbi karavan-saraja i okolice. Oko 500-1000 m istočno od građevine nalazi se niz arheoloških nalazišta koji uključuju brdsku tvrđavu, groblje, kanate, te toranj Sangi-Aliabad. Galerija Poveznice Karavan-saraj Toranj Sangi-Aliabad Vanjske poveznice (perz.) Gardesh: كاروانسراها - قم Arhivirana inačica izvorne stranice od 4. ožujka 2016. (Wayback Machine) (perz.) Tebyan: كاروانسراي سنگي علي‌آباد قم Arhivirana inačica izvorne stranice od 1. prosinca 2015. (Wayback Machine) Ostali projekti
Шираз

Шираз (на персийски: شیراز) е град в Иран, главен град на провинция Фарс, наричан градът на поетите, виното и розите. Счита се за един от най-старите градове на древна Персия. През 13 век, Шираз се превръща във водещ център на изкуствата. Той е столица на Персия по време на династията Занд от 1750 до 1781 г. Двама от най-известните ирански поети Хафез и Саади са родени в град Шираз, затова и техните гробници се намират в него. Смята се, че Шираз е на повече от 4000 години, тъй като името му се споменава в клиновидни надписи от около 2000 г. пр. Хр. В града има красиви градини с рози и портокалови дръвчета. Една от най-красивите и забележителни градини, несъмнено е Ерам. Нейната история датира от времето на Селджуците, когато там са пребивавали кашкайски номадски племена. Цитаделата на Карим Хан (Арг-е Карим Хан) е разположена в центъра на град Шираз. Тя е била домът на Карим Хан (основателят на династията Занд) и неговото семейство. В града може да се посети още джамията Шах Чераг – тук е погребан Амир Ахмад Ибн Муса Ал-Кадхим, познат като Шах Чераг, брат на Имам Реза. Храмът е построен след 11 век и е бил реновиран по времето на Сефевидите. През годините преживява разрушения при редица земетресения и е ремонтиран многократно. Портата на Корана, банята, джамията и базарът Вакил, историческата къща Кавам (Наранджестан-е Кавам), както и разбира се джамията Насир-ол-Молк, са сред най-известните забележителности на града. В близост до Шираз се намират и много исторически и древни атракции, показващи славата на Персийската империя, като Персеполис, Некрополис и Пасаргад. Личности Родени в Шираз Саади (1184 – 1283), поет Хафез (1325 – 1390), поет Починали в Шираз Хафез (1325 – 1390), поет Побратимени градове Ваймар, Германия Душанбе, Таджикистан Никозия, Кипър Чунцин, Китай Галерия Източници Външни препратки ((en)) Шираз ((en)) Фото репортаж от Шираз Архив на оригинала от 2014-04-29 в Wayback Machine. www.tishineh.com
Siraz

Siraz és una ciutat al sud-oest de l'Iran i és capital de la província de Fars. És a 1.486 m sobre el nivell del mar, al peu de les muntanyes de Zagros, amb una població d'1.227.311 (2006). La part nord de la ciutat té el llit d'un riu sec i al sud hi ha el llac Mihalu. Siraz va ser capital de Pèrsia durant la dinastia Zand, entre 1750 i 1794. Ha patit diversos terratrèmols, entre els quals destaquen els de 1824 i 1853, que van causar molts morts. Economia Siraz és el centre econòmic del sud de l'Iran. Després de la segona meitat del segle xix, la ciutat va ser testimoni d'un desenvolupament econòmic que va canviar l'economia de la ciutat. L'obertura del Canal de Suez el 1869 va permetre la importació massiva de productes manufacturats barats d'Europa, tant directament com passant per l'Índia. Els grangers van començar a cultivar en quantitats sense precedents cascall, tabac i cotó i gran part de la collita per a exportació va passar per Siraz cap al golf Pèrsic. Els mercaders iranians de Fars van desenvolupar xarxes comercials per al transport de totes aquestes mercaderies i van establir cases de comerç a Bombai, Calcuta, Port Said, Istanbul i fins i tot Hong Kong. La base econòmica de la ciutat prové dels productes agropecuaris de la regió, entre els quals destaca la viticultura, la citricultura, la floricultura, el cultiu d'arròs i cotó. La vitivinicultura ha estat present en la història de la regió, on es produïa el vi sirazí. La indústria s'enfoca a la producció cimentera, sucrera, fusta, metal·lúrgia, de fertilitzants, tèxtil, i destaca la producció de catifes. D'altra banda, a Siraz es concentren el 53% de les inversions en electrònica de tot el país. Barris Llista de barris de Siraz: Història Fundada o refundada pels àrabs el 693, va pertànyer a omeies, abbàssides, buwàyhides, seljúcides, salghúrides, il-kànides, indjúides, muzaffàrides, timúrides, kara koyunlu, ak koyunlu, safàvides, ghalzay, afxàrides (Nàdir-Xah Afxar), zands, qadjars, pahlevis i finalment a la república islàmica de l'Iran. Persones il·lustres Al-Muàyyad-fi-d-Din aix-Xirazí Saadi, un dels principals poetes perses de l'Edat Mitjana el Bab Sayyid Alí Muhàmmad Referències Vegeu també Jardí d'Eram Bibliografia Enciclopèdia Irànica Encyclopaedia of Islam Enllaços externs Lloc web oficial Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (persa) Shiraz Bazar Directory (persa) Shiraz, Cambra de Comerç Arxivat 2005-09-03 a Wayback Machine. Shiraz, galeria de fotos Arxivat 2011-09-30 a Wayback Machine. galeria de panoràmiques de Shiraz
Shiraz

Denne artikel omhandler byen Shiraz, for druen shiraz, se Syrah. Shirāz (persisk: شیراز Shīrāz) er en by i Zagros-bjergene i den sydvestlige del af Iran. Byen er provinsen Fars' hovedby. I 2016 havde Shiraz 1.810.000 indbyggere. Shiraz er en ældgammel by og har været Irans hovedstad flere gange. Senest var den Persiens hovedstad under zand-dynastiet fra 1750 til 1781 og hovedstad i det sydlige Iran fra 1781 til 1794 under safaviderne. Shiraz er kendt for digte, vin og roser. Byen har et moderat klima og har været et regionalt handelscenter i mere end 1.000 år. Der er flere grupper af kurdere, der bor i Shiraz, deriblandt Karuni. Den ældgamle by Shiraz er meget berømt og kendt som "Irans poetiske hovedstad", da to store digtere, Sa'di (1209-1291) og Hafez (1324-1391), stammer fra byen. Mange turister og iranere besøger deres gravplads for at høre og læse deres smukke poesi. I 2017 var der 712.000 turister ved Hafez' gravplads. Byen er også kendt for sit Pars Museum, roser, sin gode vin og for at have været et handelscenter i mere end 1000 år. I byen Shiraz ligger Bagh-é Eram (Paradisets have). Her ligger et smukt palads, hvor man kan finde alle slags blomster. De smukke mønstrede vægge stammer fra den tid, hvor Shah Abbas den mægtige levede (1571-1629). Derudover er Shiraz kendt for Seyed Amir Ahmad's gravsted "Shah Cheragh", fordi han var Imam Rezas' bror (den ottende Imam). Det hellige gravsted ser meget smukt ud om aftenen, hvis man går udenfor og kigger på det. Templet er dækket med lys, der får det til at se magisk ud. Det er et meget betydningsfuldt sted for muslimer, og selvom man ikke er muslim, er man velkommen til at komme ind og se templet indefra, hvis man har bedt om lov, og kvinderne er passende klædt. Personer fra Shiraz Báb eller Siyyid ’Alí Muḥammad Shírází († 1850) Kilder
Širaz

Širaz (perz. شیراز „Širâz“) glavni je grad provincije Fars i šesti najmnogoljudniji grad u Iranu. Nalazi se na jugozapadu zemlje na sezonskoj rijeci Rudhaneje Hošk. Klima u gradu je umjerena, a u kulturnom smislu grad ima veliki značaj zbog brojnih povijesnih spomenika. U neposrednoj blizini grada nalaze se brojna arheološka nalazišta poput Perzepolisa, Anšana, Pasargada i Istahra. Širaz više od tisuću godina ima status trgovačkog centra regije. Grad datira iz oko 2000. pr. Kr., odnosno spominje se kao „Tiraziš“ na elamskim glinenim zapisima. U 13. stoljeću Širaz je postao središte umjetnosti i znanosti, zahvaljujući brojnim perzijskim umjetnicima i znanstvenicima koji su djelovali u gradu. Bio je glavni grad Irana tijekom vladavine zandijske dinastije od 1762. do 1794. godine. Širaz je poznat kao grad pjesnika, vina i cvijeća. Rodno je mjesto poznatog iranskog pjesnika Hafiza. Irancima je grad poznat kao „Grad vrtova“, budući kako je Širaz prepun parkovima i vrtovima s voćem. Grad ima veliku kršćansku i židovsku zajednicu. U Širazu se nalazi 15 fakulteta ili sveučilišta, a najvažnije industrije su proizvodnja cementa, šećera, tekstila, metala i sagova. U Širazu je smještena jedna od glavnih iranskih rafinerija nafte, te je također jedan od glavnih središta elektroničke industrije u zemlji. U neposrednoj blizini grada izgrađena je prva iranska solarna eletrana. Poveznice Zračna luka Širaz Izvori Vanjske poveznice Video (Iranngeah): Širaz, grad pjesnika, vina i cvijeća Fotografije Širaza Fotografije povijesnog Širaza [neaktivna poveznica] Fal e Hafez Dobrodošli u Širaz Arhivirana inačica izvorne stranice od 27. listopada 2021. (Wayback Machine) [neaktivna poveznica] Gospodarska komora Širaza Arhivirana inačica izvorne stranice od 3. rujna 2005. (Wayback Machine) Slike Širaza Arhivirana inačica izvorne stranice od 15. prosinca 2018. (Wayback Machine) Fotografije grada (Shapour Bahrami, flickr) Sestrinski projekti
Xiraz

Xiraz ou Shiraz (em persa: شیراز) é uma cidade do sudoeste do Irão, é a capital da província de Fars. Situada a 1 580 metros de altitude, a cidade tem uma área de 340 km². Em 2005, a sua população era de 1 255 955 habitantes. Fundada no século VII, Xiraz foi a capital do Império Zand entre 1750 e 1794, e por um breve período na era Safárida. Em 1794, os Qajars transferiram a capital para Teerão. Ver também Massacre de Shah Cheragh Referências Ligações externas Prefeitura de Xiraz (em persa e em inglês). Mausoléus de Hafez e Sa'adi (em inglês)