NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Behescht-e Zahra

Behescht-e Zahra (auch Behescht-e Sahra; persisch بهشت زهرا Behescht-e Zahrā, DMG behešt-e Zahrā(ʾ), ‚Paradies von Zahra‘) ist der Zentralfriedhof von Teheran. Er ist heute mit der U-Bahn Teherans zu erreichen und ist mit über 1,3 Mio. Bestatteten der größte Friedhof Irans. Nach dem Friedhof Wadi as-Salam im Irak gilt er mit seinen 424 Hektar Fläche als zweitgrößte Begräbnisstätte der Welt. Geschichte In den 1950er Jahren sollten große Friedhöfe in den Außenbezirken von Teheran errichtet werden. Behescht-e Zahra wurde im Süden der Hauptstadt ab den 1960er Jahren gebaut und am 29. Juni 1970 von Teherans Bürgermeister Gholamreza Nikpey eröffnet. Für die während der Islamischen Revolution und des Iran-Irak-Krieges Gefallenen wurde eine eigene Abteilung eingerichtet. Die Toten werden als Märtyrer verehrt. Satellitenaufnahmen von 2025 zeigen, dass Gräber von Opfern der Islamischen Revolution planiert und als Parkplatz umgebaut wurden. Aktivisten gehen von mehreren tausende aufgelassenen Gräbern aus. Grabmäler Pro Tag finden ca. 400 Bestattungen statt. Auf dem Friedhof sind auch viele Opfer der Proteste nach den iranischen Präsidentschaftswahlen 2009, darunter Neda Agha-Soltan, bestattet. Außerdem gibt es symbolische Gräber für Hisbollah-Mitglieder und andere Terroristen. In der Nähe des Friedhofs wurde auf einem beschlagnahmten Grundstück, das zuvor der Familie des Generals Iraj Matbooie gehörte, das Ruhollah Chomeini, seiner Frau und seinem Sohn Ahmad Chomeini gewidmete Chomeini-Mausoleum errichtet. Weblinks Einzelnachweise
Cementerio de Behesht Zahra

Behesht Zahra (en persa: بهشت زهرا) es el nombre del mayor camposanto de Irán. Situado al sur de Teherán, abrió sus puertas en 1970. En la parcela N.º 33 de este cementerio yacen enterrados célebres combatientes que fueron asesinados en refriegas contras las fuerzas del régimen de los Pahlavi, o que fueron ejecutados en las cárceles. Diez parcelas han sido apartadas para el descanso eterno de los muertos en la guerra irano-iraquí. Distintas se han designado también para las víctimas mortales de diferentes acontecimientos y celebridades. Ruhollâh Jomeini descansa en la parte oeste del cementerio en un mausoleo erigido al efecto. Tras su regreso a Irán de su exilio en París, el Imam Jomeini, lo primero que hizo fue dirigirse a este cementerio para dar su primer discurso en medio de numerosos partidarios.​​ Historia Al principio Behesht Zahra tenía una superficie de 314 hectáreas. En 1997 se le añadió en la parte norte una superficie de 110 hectáreas, y en 2008, en la parte este, se le adquirieron mediante compra 160 hectáreas más. En la actualidad hay enterradas 1.400.000 personas en este cementerio.​​ Personas célebres enterradas en Behesht Zahra Ayatolá Ruhollah Jomeini Akbar Hashemi Rafsanjani Mohammad Beheshti Mohammad Yavad Bahonar Mohammad Alí Rayaí Nader Yahanbani Yavad Fekuri Mahmud Taleghani Mostafá Chamrán Hasan Habibi Imágenes Referencias
Бехеште-Захра

Бехе́ште-Захра́ (перс. بهشت زهرا‎ — behešt-e zahrâ) — крупнейшее кладбище в Иране. Кладбище находится в 6 км к югу от Тегерана, недалеко от города Дарсанабад. В северной части кладбища расположен мемориальный комплекс и мавзолей Имама Хомейни. Открыто 25 июля 1970 года. Название «Бехешт-е Захра» означает «Рай Захры», Фатимы — четвёртой дочери пророка Мухаммеда, жены Имама Али, прозванной аз-Захра («Сияющая»). До кладбища можно добраться на метро или по проспекту Раджаи, проспекту Бехеште-Захра и скоростному шоссе Тегеран-Кум. 1 февраля 1979 года в Бехеште-Захра, в день своего возвращения в Тегеран, с исторической речью перед народом выступил Аятолла Хомейни. Галерея См. также Ускулу Марзия Примечания Ссылки Официальный сайт
Behesht-e Zahra

Behesht-e Zahra (persiska: بهشت زهرا, Zahras paradis) är den största begravningsplatsen i Iran och ligger i södra Teheran. Den är ansluten till huvudstaden genom Teherans röda tunnelbanelinje och den närmsta stationen är Haram-e Motahhar. Bildgalleri Källor Se även Ruhollah Khomeinis mausoleum Externa länkar Beheshte Zahra Organization
Бегеште-Загра

Беге́шт-е Загра́ (перс. بهشت زهرا) — найбільший цвинтар в Ірані, розташований за 6 кілометрів на південь від Тегерана. Поховання відомих осіб У північній частині цвинтаря розташований меморіальний комплекс і мавзолей імама Хомейні; Есмет Довлатшахі — четверта й остання дружина Рези Шаха; Мохаммед Саєд — прем'єр-міністр Ірану; Амір Аббас Ховейда — прем'єр-міністр Ірану; Насролла Ентезам — політичний діяч, Голова Генеральної Асамблеї ООН; Фаррухру Парса — політична діячка, перша іранська жінка-міністр; Аббас Арам — міністр закордонних справ Ірану; Нематолла Нассірі — керівник САВАК; Хоссейн Фардуст — керівник САВАК; Джаліль Зандій — льотчик-ас; Мохаммад Салімі — міністр оборони Ірану; Махмуд Толегані — аятола; Мустафа Чамран — видатний науковець, член Меджлісу, міністр оборони Ірану; Джавад Мохаммад Бахонар — прем'єр-міністр Ірану; Мохаммад Алі Раджаї — президент Ірану; Хасан Хабібі — перший віце-президент Ірану; Хабібулла Асгароладі — міністр торгівлі Ірану; Алі Акбар Хашемі Рафсанджані — президент Ірану; Мохаммад Хнджазі — іранський письменник, драматург, журналіст і перекладач; Мохаммад Реза Рахмані — іранський поет, письменник і літературознавець; Ірадж Афшар — іранський історик; Сімін Данешвар — іранська письменниця й перекладачка; Сімін Бехбахані — іранська поетеса, громадська діячка, феміністка; Хешмат Санджарі — іранський композитор і диригент; Делькеш — іранська співачка; Алі Хатамі — іранський сценарист і режисер; Асал Бадії — іранська акторка; Хосейн Садахьяні — іранський футболіст; Примітки Джерела Офіційна сторінка
Behxahr

Behxahr (en persa, بهشهر, també Behshar, antigament Àixraf o Àixraf ol Belād) és una ciutat de l'Iran, de la província de Mazanderan, a 8 km de la costa de la mar Càspia i propera a la capital provincial Sari (56 km). La seva població estimada el 2005 és de 93.282. És capital d'un districte (buluk). El seu nom nom vol dir "ciutat celestial". Hi va viure Abbas I el Gran. La seva activitat és principalment agrícola i té també industria de producció d'oli vegetal (des de 1951) la més gran de l'Iran. En diverses excavacions durant el segle xx s'hi ha trobat una antiga necròpolis i alguns objectes. Abbas Abad, antic palau reial, és ara un lloc turístic. Història Inicialment era una vila sense importància amb el nom de Kharkuran, però Abbas I el Gran hi va fundar una nova ciutat el 1612/1613. Inicialment només eren un conjunt de granges rodejant el palau, però les residències reials es van ampliar i van arribar a ser sis edificis: Bagh-i Shahi Imarat-i Shahib-i Zaman Haram Khalwat Bagh-i Tappa Imarat-i Cashma Al seu entorn va sorgir una vila. Al segle xviii la vila i residència reial foren saquejades pels afgans i més tard pels zand. Nàdir-Xah Afxar va fer reconstruir un edifici i sota Muhammad Ahmad Qadjar es van fer altres reparacions, però les restes dels edificis imperials foren enderrocats pel governador de Mazanderan Muhammad Khan Sawadkuh. La vila va quedar deshabitada. Aga Muhammad Khan s'hi va refugiar quan es va escapar dels zand i va fer reconstruir la vila el 1779/1780. El 1826 tenia 500 cases, i 845 el 1859, i més de 1200 el 1874. Referències Bibliografia H. L. Rabino de Borgomale, Mazanderan and Astarabad, Londres 1928
Behschahr

Behschahr (auch Behshahr, persisch بهشهر, ehemals Ashraf ol Belād) ist eine Stadt in der Provinz Māzandarān im Norden des Iran, unweit der Provinzhauptstadt Sārī. Geschichte Einst war Behschahr der Landsitz Abbas I. Zahlreiche königliche Paläste und Gärten stammen aus dieser Zeit, von denen nur noch einige rudimentär erhalten sind. Hierzu zählen der Wohnsitz Abbas I., Abbās Ābād, der sich inmitten eines nach ihm benannten Sees befindet, der auf einem Hügel gelegene Safi Ābād- Palast und das Haram-Khāneh. Weiterhin stammt eine Reihe von Gärten aus dieser Zeit; so zum Beispiel der Bāgh-e Sāheb-oz Zamān, der Bāgh-e Schomāl, der Bāgh-e Tappeh und der Bāgh-e Schāh. In Behschahr kam es auch zu Begegnungen zwischen Abbas I. und dem italienischen Forschungsreisenden Pietro della Valle. Gegenwart Heute wohnen viele berühmte Persönlichkeiten aus Unterhaltung und Politik in der Stadt. Außerdem ist sie Sitz einer Technischen Universität. Verkehr und Wirtschaft Behschahr liegt an der Transiranischen Eisenbahn. In Behschahr befindet sich die Textilfabrik Tschit Sāzi, eine Lebensmittelfabrik u. a. zur Herstellung von Pflanzenöl und Tochmeh, außerdem wird hier das Spülmittel Rika hergestellt. Persönlichkeiten Mousa Nabipour (* 1983), Basketballspieler Weblinks Beschreibung auf irantour.org Fotos Anmerkungen Einzelnachweise
Behshahr

Behshahr es una ciudad de Irán, de la provincia de Mazandarán, a 8 km de la costa del mar Caspio y cercana a la capital provincial Sarí (56 km). Su población estimada en 2006 era de 83.537 habitantes.​ Es capital de un distrito (Buluk). Su nombre significa "ciudad celestial". Su actividad es principalmente agrícola y tiene también industria de producción de aceite vegetal (desde 1951) la más grande de Irán.​ En la ciudad se localizan lugares históricos como Abbas Abad, antiguo palacio real, actualmente lugar turístico, donde vivió el sah de Persia Abás el Grande. En varias excavaciones llevadas a cabo durante el siglo XX, se ha encontrado una antigua necrópolis y algunos objetos relacionados.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Behshahr.
Behchahr

Behchahr (ou Behshahr, en persan : بهشهر / Behšahr, ou Achraf) est une ville iranienne située sur la côte sud de la mer Caspienne, dans la province de Mazandaran. La ville est dominée par un ancien palais de Shah Abbas construit en 1612. Histoire L'origine de la ville se trouve dans l'aménagement de la résidence royale de Shah Abbas I, autour de laquelle on vit apparaître en grand nombre des palais de courtisans et des demeures moins riches, initialement disséminées dans les bosquets environnants. Après des attaques des troupes ottomanes, le village ne retrouva une existence modeste qu'au début du XIXe siècle, sous le règne d'Aqa Mohammed Qajar, avec le retour de quelques habitants. Le palais Il ne reste quasiment rien du palais de Safiâbâd, construit par Shah Abbas I. Le site initial a été largement détruit par les incursions ottomanes, avant d'être rebâti et restauré par Rezâ Shah. Notes et références Liens externes Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de l’Iran et du monde iranien
Behshahr

Behshahr (farsi بهشهر) è il capoluogo dello shahrestān di Behshahr, circoscrizione Centrale, nella provincia del Mazandaran in Iran. Aveva, nel 2006, una popolazione di 83.537 abitanti. Anticamente si chiamava Ashraf ol Belād. Luoghi d'interesse Il palazzo di Safi Abad dell'era safavide. A sud-est della città, nel cuore della foresta si trova il lago di Abbas Abad. La cascata di Sangeno. 5 km a sud-ovest le grotte di Kamarband e Hotoo dove sono stati rinvenuti scheletri umani risalenti a 75.000 anni fa. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Behshahr
Behszahr

Behszahr, dawniej Aszraf (pers. بهشهر, Behshahr) – miasto w północnym Iranie, w ostanie Mazandaran, na Nizinie Południowokaspijskiej, u północnego podnóża gór Elburs. W 2011 roku miasto liczyło 89 251 mieszkańców. Zostało założone w XVII wieku. Jest ważnym ośrodkiem przemysłu bawełnianego i chemicznego. Mieszkańcy często także trudnią się rzemiosłem. W pobliżu znajduje się lotnisko. Przypisy
Бехшехр

Бехшехр (перс. بهشهر‎ — «Райский город») — город на севере Ирана в провинции Мазендеран, административный центр шахрестана Бехшехр. Население — 93,2 тыс. человек: мазендеранцы, персы, туркмены. Расположен в 7 км от южного берега залива Горган Каспийского моря, в предгорьях горной цепи Эльбурс. Железнодорожная станция на ветке Тегеран — Сари — Горган. Важный сельскохозяйственный центр. Крупнейшее в Иране производство растительного масла. Ежегодно в Бехшехре проводится культурный фестиваль. В пригородах Бехшехра расположен любимый иранцами курорт — Аббас-Абад. В 5 км к югу от Бехшехра на склонах горы Эльбрус в селе Таруен (в настоящее время называется Шахид Абад) находятся пещеры Хоту (Huto/Hotu) и Гари-Камарбанд или пещеры Белт (en:Huto and Kamarband Caves) со слоями эпохи мезолита и неолита. У образца I2312_d (12000—8000 лет до н. э.) определена митохондриальная гаплогруппа K2a и Y-хромосмная гаплогруппа E1b1a1a1c2b1. В 5 км от Бехшехра расположен город Халилшахр. К северу от города на берегу Каспия находится порт Амирабад. Примечания
Behshahr

Behshahr (persiska: اَشرَف, بهشهر) är en kommunhuvudort i Iran. Den ligger i provinsen Mazandaran, i den norra delen av landet, 220 km nordost om huvudstaden Teheran. Behshahr ligger 10 meter över havet och antalet invånare är 93 500. Terrängen runt Behshahr är varierad. Runt Behshahr är det ganska tätbefolkat, med 72 invånare per kvadratkilometer. Behshahr är det största samhället i trakten. I omgivningarna runt Behshahr växer i huvudsak blandskog. Kommentarer Källor
Бехшахр

Бегшагр (перс.بهشهر — «Небесне місто») — місто на півночі Ірану в провінції Мазандаран, адміністративний центр шагрестану Бегшагр. Розташований за 7 км від південного узбережжя Каспійського моря, у передгір'ї гірського пасма Ельбурс. Залізнична станція на гілці Тегеран — Сарі — Горган. Історія Назва «Бегшагр» означає «Небесне місто». Раніше місто називалося Ашраф або Ашраф-аль-Белад. В місті є багато історичних пам'яток, таких як Аббас-Абад, домівка шаха Аббаса І та фабрика Шит Сазі. У передмісті Бегшагра, після археологічних розкопок, було відкрито старовинне місто та знайдено близько тисячі рештків тіл від дітей до літніх людей, зріст яких перевищував зріст сучасної людини. Також було знайдено багато золотих речей та глечиків. Економіка Бегшагр — промислове місто, осередок виробництва «токме» — рослинної олії, та мила «Ріка». У Бегшагрі розташована штаб-квартира Behshahr Industrial Company — найбільшого виробника рослинної олії в Ірані з 1951 р. Культура Щорічно в Бегшагрі проходить культурний фестиваль. Визначні представники іранського шоу-бізнесу збираються в Бегшагрі для урочистої церемонії нагородження діячів культури. З Бегшагра походять багато відомих людей Ірану, від акторів до політиків. Одним з найвідоміших державних діячів з Ірану є Ахмад Таввакколі, який був кандидатом у президенти. Туризм Основним туристичним курортом є Аббас-Абад, відомий як своєю пишною рослинністю та красою природи, так і історичним значенням. Примітки Посилання http://www.mongabay.com/igapo/2005_world_city_populations/Iran.html [Архівовано 13 серпня 2012 у WebCite] https://web.archive.org/web/20050903231211/http://www.behshahrind.com/ https://web.archive.org/web/20080610164934/http://travel.webshots.com/album/322374555XRXRPe
Национално знаме на Турция

Националното знаме на Турция представлява червено правоъгълно платнище с изобразен бял полумесец и звезда в средата. То има отношение ширина към дължина 2:3. Знамето често се нарича ал байрак (червеното знаме) и така наричаното ал санчак (червения банер) в турския национален химн. Настоящият дизайн на турското знаме е директно получен от късното османско знаме, което е прието в края на 18 век и придобива окончателната си форма през 1844 г. Мерките, геометричните пропорции и точния червен цвят на знамето на Турция са законово стандартизиран със Закона за турското знаме на 29 май 1936 г. История Съвременното знаме на Турция е почти идентично с последното знаме на Османската империя. Външни препратки Знамето на Турция на Flags of the World Архив на оригинала от 2006-08-31 в Wayback Machine.
Turecká vlajka

Vlajka Turecka je tvořena červeným listem o poměru stran 2:3 s bílým půlměsícem a bílou pěticípou hvězdou, která se zvenku zhruba dotýká jedním cípem pomyslné spojnice dvou rohů půlměsíce a celý emblém je posunutý od středu kousek k žerdi. Dnešní podoba turecké vlajky pochází z roku 1844. Oficiálně byla přijata 29. května 1936. Od turecké vlajky byla odvozena tuniská vlajka. Rozměry Příbuzné vlajky Historie Turecká vlajka je odvozena od starší vlajky osmanské. Půlměsíc a hvězda jsou staré islámské symboly. Půlměsíc byl na osmanské vlajce již v 16. století a hvězda (dříve osmicípá) od roku 1793. Ostatní historické vlajky Odkazy Reference Související články Státní znak Turecka Turecká hymna Dějiny Turecka Severokyperská vlajka Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Turecká vlajka na Wikimedia Commons
Bandera de Turquía

La bandera de Turquía consiste en una luna menguante (vista desde el hemisferio norte) y una estrella blanca sobre un fondo rojo. Más conocida como la bandera turca, también es llamada Ay Yıldız (en turco: luna y estrella) o Alsancak (en turco: bandera roja). Este emblema fue adoptado en 1876. La bandera turca tiene un origen complejo e incierto, ya que es un diseño antiguo, siendo casi idéntico al de la última bandera del Imperio otomano. El rojo es un color predominante en la historia turca, sobre todo si lo relacionamos con las batallas sangrientas de la Guerra de Independencia turca. La media luna y la estrella, juntas, que por lo común son consideradas símbolos islámicos hoy en día, han sido durante mucho tiempo empleadas en Asia Menor mucho antes del advenimiento del Islam. La bandera era, en un principio, simplemente una media luna sobre campo verde, pero ésta fue modificada en 1793 cuando el Sultán Selim III cambió el fondo verde a rojo. En 1844, se añadió la estrella. El símbolo de la estrella, según algunas teorías y estudios, se remonta a los tiempos del emperador romano Constantino (fundador de Constantinopla, actual Estambul), siendo considerada en su época como un símbolo de la Virgen María.[cita requerida] Por otra parte, se han encontrado monedas turcas de los años 576-600 (la época Köktürk) estampadas con la figura de medialuna y estrella.​ El origen de la bandera, a su vez, es ampliamente descrito según distintas leyendas en el país, siendo las más populares las siguientes: La reflexión de la luna que oculta una estrella, las cuales aparecen sobre un fondo de sangre avistadas después de la batalla de Kosovo en 1448, llevó a la adopción de la bandera turca por el Sultán Murad II. Un sueño del primer Sultán otomano, en el cual una media luna y la estrella surgieron de su pecho y se ampliaron, presagiando la conquista de la dinastía de Constantinopla. Una media luna y la estrella fueron divisadas durante la noche de la caída de Constantinopla por el Sultán Mehmed II en 1453. La más ampliamente creída, sin embargo, cuenta que Mustafa Kemal Atatürk, el fundador de la República turca, caminaba por un campo de batalla una noche tras un combate victorioso durante la Guerra de Independencia Turca, y observó la reflexión de una estrella y la formación de la media luna menguante sobre un vasto fondo de sangre en el terreno de una colina rocosa de Sakarya. Construcción de la bandera Véase también Emblema nacional de Turquía Turquía Bandera del Imperio otomano Referencias Bandera de Turquía
Zastava Turske

Zastava Turske sastoji se od bijelog polumjeseca i zvijezde na crvenoj podlozi. Omjer visine i širine je 2:3. Turski naziv je Ay Yıldız ("mjesec") ili al sancak ("crvena zastava"). Zastava ima kompleksno porijeklo. Gotovo je identična posljednjoj zastavi Osmanskog Carstva iz 1844.
Törökország zászlaja

Törökország zászlaja egy piros háttérben fekvő fehér félholdat és egy szintén fehér csillagot tartalmaz. A nemzeti lobogó közel hétszáz éve használatban van, így eredetét illetően sokszor bizonytalan forrásokra támaszkodhatunk. A régi jelkép még az Oszmán Birodalom idején alakult ki. Azóta tulajdonképpen csak a félhold és a csillag fekvésén, arányain változtattak. Törökül a zászlót ay yıldıznek hívják, amely magyarul hold-csillagot jelent. A jelenlegi zászló első megjelenésével 1793-ban találkozhatunk, amikor a hagyományos oszmán szignót III. Szelim szultán megváltoztatta. A hagyományos zászló az iszlám legfőbb színét, a zöldet választotta hátterül a fehér félholdnak. Szelim szultán a zöld színt pirossal váltotta fel. Ennek okait sokféleképpen magyarázzák, de mindenképpen csaták és hősi halottak vérét jelképezi. 1844-ben a hivatalos lobogóra felkerült az ötágú csillag is. A legendák szerint a zászló mai képét még II. Murád szultán álmodta meg a véres rigómezei csata után 1448-ban. A magyar hadakat hosszú véres ütközetben legyőző Murád az elbeszélések szerint a harc után csak éjszaka ért vissza szálláshelyére. Ott egy vöröslő vértócsában megpillantotta a félholdat és egy csillag fényét. Elhatározta, hogy birodalmának ezentúl ezt a jelképet adja. Más források szerint a mai lobogó Konstantinápoly 1453-as elfoglalásával van kapcsolatban. A korabeli krónikások szerint II. Mehmed szultán az ostrom kezdetén az égbolton megpillantotta a fehér félholdat, és egy csillagot, amelyek győzelemre segítették a török hadakat. Egy modernebb felfogás szerint azonban a zászló mai alakja Mustafa Kemal Atatürk nevéhez kapcsolható. A modern Törökországot megalapító államférfi a Török függetlenségi háború alatt, az egyik vértócsa mellett állva pillantotta meg a félhold és a csillag tükörképét. A köztudatban mára már tényként él, hogy a török zászlóban is felfedezhető félhold és csillag az iszlám hatására került fel a nemzeti jelképek sorába. De ez a vélekedés téves: a félhold és a csillagok valószínűleg más kultúrákból kerültek fel a török lobogóra. Mindkét jelkép szorosan összefonódik az egykori birodalom központjával, Konstantinápollyal, a mai Isztambullal. A Római Birodalom keleti központjának számító város még jóval a törökök megjelenése előtt Artemisz istennőnek az oltalma alá esett. A vadászat istennőjének az attribútuma pedig a félhold volt, amely akkoriban sok helyen felfedezhető volt a városban. Az idő telt-múlt, és a kereszténység kora köszöntött be a birodalomban. Ekkor I. Constantinus császár saját nevét adta a Boszporusz partján fekvő városnak, és egyúttal Szűz Mária kegyeibe ajánlotta a települést, akinek jelképe köztudottan az ötágú csillag volt. Elképzelhető tehát, hogy a mai török zászló alakzatait a régi Bizánc legyőzésének és elfoglalásának emlékére tűzték a mai lobogóra. A fent leírtakat alátámasztja az is, hogy a török zászló motívumait már jóval az iszlám hódítók előtt fel lehetett fedezni Kis-Ázsiában. Külső hivatkozások Törökország zászlaja a Világ zászlói (Flags of the World) weboldalon