Гідравлічна система у Шуштарі

Історична гідравлічна система у Шуштарі (перс. سازه‌های آبی شوشتر) — острівне місто Сасанідської епохи зі складною системою зрошення. Знаходиться в Ірані у остані Хузестан. Він був включений ЮНЕСКО в список Світової спадщини в 2009 році і став 10-м об'єктом культурної спадщини Ірану, внесеним у цей список ООН. Опис Інфраструктура Шуштара включала водяні млини, греблі, тунелі і канали. Водозлив ГарГар був побудований на водяних млинах і водоспадах. Канал Болайті розташований на східній стороні водяних млинів і водоспадів і виконує функцію постачання води від позаду моста ГарГар на східну сторону водяних млинів і спрямування води з річки, щоб не допустити пошкодження водяних млинів. Тунель Даханеє шахр є одним з трьох основних тунелів, який доставляли воду зі сховища вище водозливу Гаргар на водяні млини. Канал Сех корех направляє воду зі сховища вище водозливу Гаргар на західну сторону. Водяні млини й водоспади формують ідеальну модель приборкання води для роботи млинів. Банд-є-Кайсар («Дамба цезаря»), давньоримський водозлив довжиною 500 м через Карун, була ключовою спорудою комплексу, яка разом з Банд-і-Мізан, утримувала і перерозподіляла річкову воду в зрошувальні канали території. Побудована римлянами в 3-му столітті нашої ери за наказом Сасанідів, дамба була найбільш східним давньоримським мостом і римською греблею і першою спорудою в Ірані, яка поєднала міст з греблею. Частини зрошувальної системи, як кажуть, мають витоки за часів Дарія Великого, Ахменідського царя Ірану. Частково вона складається з пари основних обхідних до річки Карун, один з яких все ще знаходиться у використанні сьогодні. Він постачає воду у місто Шуштар через тунелі. Територія включає фортецю Селастель, яка є віссю для роботи гідравлічної системи. Вона також складається з вежі для вимірювання рівня води, мостів, гребель, млинів, басейнів та фонтанів. Система виходить на рівнину на південь від міста, де її вплив включає в себе надання сприяння у землеробстві на території під назвою Міанаб (Mianâb) і посадці садів. Власне вся територія між двох обхідних (Шутают і Гаргар) на річці Карун називається Міанаб (Mianâb) та є островом з містом Шуштар на його північній частині. Гідравлічна система була названа ЮНЕСКО «шедевром творчого генія». Галерея Примітки Джерела Hartung, Fritz; Kuros, Gh. R. (1987), Historische Talsperren im Iran, у Garbrecht, Günther (ред.), Historische Talsperren, т. 1, Stuttgart: Verlag Konrad Wittwer, с. 221—274, ISBN 3-87919-145-X Hodge, A. Trevor (1992), Roman Aqueducts & Water Supply, London: Duckworth, с. 85, ISBN 0-7156-2194-7 Huff, Dietrich (2010), Bridges. Pre-Islamic Bridges, у Yarshater, Ehsan (ред.), Encyclopædia Iranica Online Kleiss, Wolfram (1983), Brückenkonstruktionen in Iran, Architectura, 13: 105–112 (106) Kramers, J. H. (2010), Shushtar, у Bearman, P. (ред.), Encyclopaedia of Islam (вид. 2nd), Brill Online O'Connor, Colin (1993), Roman Bridges, Cambridge University Press, с. 130 (No. E42), ISBN 0-521-39326-4 Schnitter, Niklaus (1978), Römische Talsperren, Antike Welt, 8 (2): 25–32 (32) Smith, Norman (1971), A History of Dams, London: Peter Davies, с. 56—61, ISBN 0-432-15090-0 Vogel, Alexius (1987), Die historische Entwicklung der Gewichtsmauer, у Garbrecht, Günther (ред.), Historische Talsperren, т. 1, Stuttgart: Verlag Konrad Wittwer, с. 47–56 (50), ISBN 3-87919-145-X Посилання Livius.org: Shushtar [Архівовано 23 грудня 2012 у Wayback Machine.] UNESCO: World heritage site [Архівовано 26 грудня 2018 у Wayback Machine.]