NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tchogha Zanbil

Tchogha Zanbil eller Chogha Zanbil (persiska: چُغازَنبیل) är ett gammalt elamitiskt komplex i den iranska provinsen Khuzestan. Det är en av de få återstående ziqquraterna utanför det forntida Mesopotamien och ligger omkring 25 km väster om Dezfoul, 45 km söder om Susa och 230 km norr om Abadan. Historia Komplexet byggdes omkring 1250 f.Kr. av kung Untash-Napirisha, i huvudsak för att ära guden Inshushinak. Dess ursprungliga namn var Dur Untash, vilket betyder 'Untash stad', men det är osannolikt att många människor, förutom präster och tjänare, någonsin bott här. Komplexet skyddas av tre koncentriska murar som definierar huvudområdet av "staden". Innerområdet är i sin helhet upptaget av den stora ziqquraten tillägnad huvudguden. Denna byggdes över ett tidigare kvadratiskt tempel med förrådsrum, också detta uppfört av samma kung. Mittområdet har elva tempel tillägnade mindre betydelsefulla gudar. Man tror att det ursprungligen planerades tjugotvå tempel, men kungen dog innan dessa hade färdigställts och hans efterträdare avbröt byggandet. I ytterområdet finns det kungliga palatset samt ett begravningsområde som har fem underjordiska kungliga gravar. Trots att byggandet i staden avbröts efter Untash-Napirishas död, övergavs inte platsen utan var i bruk tills den förstördes av den assyriske kungen Ashurbanipal år 640 f.Kr. Några experter spekulerar, grundat på det stora antalet tempel och helgedomar i Tchogha Zanbil, att Untash-Napirisha försökte skapa ett nytt religiöst centrum (möjligen i ett försök att ersätta Susa) som skulle ena gudarna i både höglandet och låglandet i Elam på en och samma plats. Arkeologiska utgrävningar som genomfördes mellan 1951 och 1962 tog fram lämningarna i dagen, och ziqquraten anses vara en av de bäst bevarade exemplaren i världen. År 1979 blev Tchogha Zanbil Irans första världsarv. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Tchogha Zanbil. Chogha Zanbil World Heritage profile A informative video about Chogha Zanbil
Чога-Занбіль

Дур-Унташ (перс. چغازنبیل Chaqā Zanbil, Choghā Zanbil — Чога-Зенбіль, Чога-Занбіль, Чога-Зембіль) — стародавнє місто та храмовий комплекс, що зберігся від держави Елам, розташований в провінції Хузестан сучасного Ірану. Знаменитий завдяки своєму зикурату, одному з небагатьох за межами Межиріччя. Знаходиться за 25 км на захід від міста Дезфул, 45 км на південь від міста Сузи (Суса, Шуш), 120 км на північ від Ахваза. Сходознавці вважають цей зикурат найпершою релігійною спорудою на території Ірану. Історія Мовою лурі чога означає «пагорб», а разом чога занбіль означає «пагорб-кошик». Цар Еламу Унташ-Напіріша побудував цей комплекс близько 1250 до н. е. на честь великого бога Ішушінака. Спочатку місто мало назву Дур-Унташ (місто Унташ). Цілком ймовірно, що мало хто крім слуг і священиків його населяв. Навколо міста існували три захисні концентричних стіни. Великий зикурат у внутрішньому місті був присвячений головному божеству. Він був побудований над попереднім квадратним храмом, що його також побудував Унташ-Напіріша. У центрі розташовані 11 храмів малих божеств. Припускають, що цар планував побудувати 22 храми, але будівництво зупинилось після його смерті. У зовнішніх частинах міста розташовані королівські палаци й поховальний палац, що містить п'ять підземних королівських усипальниць. Місто продовжувало існувати аж до ассирійського завоювання, його зруйнував цар Ашшурбаніпал у 640 до н. е.. Учені припускають, що цар Унташ-Напіріша хотів створити тут головний релігійний центр замість Суз, який би об'єднав богів верхнього і нижнього Еламу. Історія відкриття і розкопок Археологічні розкопки, які проводив французький археолог українського походження Роман Гіршман від 1951 до 1962 року дали багато знахідок . У 1979 Чога-Занбіль став першим об'єктом Всесвітньої Спадщини ЮНЕСКО в Ірані. Примітки Посилання Сайт Чога-Занбіль Chogha Zanbil World Heritage profile A informative video about Chogha Zanbil Література Trevor Bryc. The Routledge Handbook of the Peoples and Places of Ancient Western Asia. — Routledge, 2009. — P. 160—163.
Centrale hydroélectrique de Siah Bishe

La centrale hydroélectrique de Siah Bishe est un système de stockage d'énergie sur le principe du pompage-turbinage en Iran, près du village de Siah Bishe, à 48 kilomètres au sud de Chaloos, dans le Mazandéran. Historique Projetée dès les années 1970, sa construction a commencé en 1985. Suspendue de 1992 à 2001, elle reprend par la suite. La centrale est mise en service en 2015. Description Elle est principalement destinée à fournir de l'énergie à Téhéran pendant les pics de consommation. Elle aura une capacité de production d'électricité de 1 040 MW et une capacité de pompage de 940 MW. Il s'agit de la première centrale du pays à fonctionner sur le principe du pompage-turbinage. Notes et références Voir aussi Bibliographie (en) M. H. A‌f‌s‌h‌a‌r et M. K‌a‌v‌o‌o‌s‌i, « Optimization of siah Bishe pumpedstorage power plant daily schedule using a genetic algorythm modeling framework », Sharif Journal of Civil Engineering, vol. 32.2, no 1.2,‎ 21 mai 2016, p. 59–65 (ISSN 2676-4768, lire en ligne, consulté le 13 novembre 2023) (en) Mojtaba Saeedi et Mohammad Reza Kavian Pour, « Application of Value Engineering in the Design and Implementation of Dam channel and Storage Pump Power Plant (Case Study of Siah Bishe Project) », Journal of Civil Engineering and Materials Application, vol. 1, no 3,‎ 13 décembre 2017, p. 108–117 (ISSN 2676-332X, DOI 10.15412/J.JCEMA.12010303, lire en ligne, consulté le 13 novembre 2023) Voir aussi Énergie en Iran Pompage-turbinage Liste de centrales de pompage-turbinage Portail des énergies renouvelables Portail de l’Iran et du monde iranien Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
ГАЕС Сіах-Бішех

ГАЕС Сіах-Бішех — гідроакумулювальна електростанція на півночі Ірану. Використовує ресурс із річки Чалус, яка дренує північний схил Ельбурсу та впадає до південної частини Каспійського моря. У межах проекту звели дві кам'яно-накидні греблі із бетонним облицюванням — нижню на Чалус та верхню на її лівій притоці. Нижня споруда, яка потребувала 2,3 млн м3 матеріалу, має висоту 102 метра, довжину 332 метра та ширину від 12 (по гребеню) до 360 (по основі) метрів. На час її будівництва воду відвели за допомогою тунелю довжиною 0,7 км з діаметром 4 метра. Верхня гребля має висоту 83 метра, довжину 436 метрів, ширину від 12 (по гребеню) до 280 (по основі) метрів та потребувала 1,6 млн м3 матеріалу. У цьому випадку на період будівництва знадобився тунель для відводу води довжиною 0,6 км з діаметром 3 метра. Об'єм верхнього та нижнього резервуарів становить відповідно 4,3 млн м3 та 6,9 млн м3. Від верхньої водойми до машинного залу прокладено два тунелі довжиною по 2,2 км зі спадаючим діаметром від 5,7 до 5 метрів, які переходять у напірні шахти висотою по 540 метрів з діаметром 5 метрів. Зал споруджений у підземному виконанні та має розміри 131х35 метрів при висоті 47 метрів. Крім того, існує окреме підземне приміщення для трансформаторного обладнання розмірами 160х13 метрів при висоті 22 метра. На станції встановили чотири гідроагрегати з оборотними турбінами типу Френсіс потужністю по 260 МВт у генераторному та 240 МВт у насосному режимах, які працюють при напорі у 504 метра. Зв'язок з енергосистемою відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 400 кВ. Примітки
Мусалла

Мусалла (на арабски: مصلى‎ – място за молитва; от „صلى“, салла – моля се) е термин от арабски произход с религиозно значение, означаващ място за молитва, обикновено на открито, извън джамия. То е с правоъгълна форма, посипано с чакъл или пясък, като има стена с михраб откъм страната на киблата – посоката към най-свещения за мюсюлманите град Мека, накъдето се обръщат при молитва. Според В. Тодоров-Хиндалов думата означава „окрито място, годно за молитва“, „каменна поставка в джамия, върху която се поставят мъртъвците“ и „високо място, откъдето мюезинът вика правоверните за молитва“. С времето в Средна Азия за понятието започва да се използва терминът намазгох (на таджикски: намазгоҳ) или намазга. Възприеман първоначално като синоним на джамия, придобива смисъл на празнична (извънградска) джамия, предназначена за молитва и жертвоприношение на големите празници Курбан байрам и Рамазан байрам. В градовете Бухара и Самарканд (Узбекистан) са изградени празнични джамии „Намазгох“. Бележки Литература Большаков, Олег Георгиевич. Мусалла // Ислам: энциклопедический словарь. Москва, Наука, 1991. с. 174. Гогиберидзе, Георгий Меджидович. Исламский толковый словарь. Ростов на Дон, Феникс, 2009. ISBN 978-5-222-15934-7. с. 266. Нильсен В. А. Бухарский намазгох. Ташкент, 1950 Външни препратки Муссалла Архив на оригинала от 2015-05-18 в Wayback Machine. – в Creatioart.ru Дмитрий Питиримов Намазгох – в Parus87.Narod.ru
Musalla

A musalla (Arabic: مصلى, romanized: muṣallā) is a space that is not a mosque, mainly used for prayer in Islam. The word is derived from the verb صلى (ṣallā), meaning "to pray". One use is for the twice-yearly Eid prayers (ʿĪd al-Fiṭr and ʿĪd al-Aḍḥā) and sometimes for funeral prayers as per the Sunnah. “Musalla” may also refer to a room, structure, or place for performing salah (canonical prayers), and this is also translated as a “prayer hall” when smaller than a mosque. It is often used for conducting the five mandatory daily prayers, or other prayers in (or without) a small congregation, but not for large congregational worship such as the Friday Prayers or the Eid Prayers (the latter is done in congregational mosques if there is no available musalla, in the original sense of an open space). Such musallas are usually present in airports, malls, universities, and other public places in Muslim-majority countries, as well as in some non-Muslim countries for the use of Muslims. A musalla will usually not contain a minbar. See also Eidgah Mosque Surau, equivalent structure in Malay-speaking countries Jama'at Khana References
Musalla

Una musalla, musallá o muṣallā (en árabe: مصلى, muṣallá) es un espacio abierto fuera de una mezquita, utilizado principalmente para la oración en el islam.​ La palabra se deriva del verbo صلى (ṣallā), que significa "rezar". Se utiliza tradicionalmente para las oraciones de las dos fiestas Eid (Eid al-Fitr y Eid al-Adha) y las oraciones funerarias según la Sunna. También para realizar las rogativas para pedir lluvia (ṣalāt al-istisqā) y salvar así las cosechas.​ Las musallas generalmente se ubicaban fuera de las murallas de la ciudad. Aunque se desconoce exactamente la forma que adoptaron los musallas medievales, probablemente eran tan simples como si fuesen santuarios paganos preislámicos, grandes recintos rodeados por un muro y desprovistos de elementos ornamentales. Espacio cerrado Una musalla también puede referirse a una sala, estructura o lugar para realizar salat (oraciones canónicas) y generalmente se traduce como "sala de oración", con un tamaño más pequeño que una mezquita. Por lo general, se usa para realizar las cinco oraciones obligatorias u otras oraciones en una congregación pequeña, pero no para oraciones de congregaciones grandes como las oraciones de los viernes (Yumu'ah) o las oraciones de Eid (estas últimas se realizan en mezquitas congregacionales en caso de que no haya musalla, en el significado original de un espacio abierto, disponible). Estas musallas suelen estar presentes en aeropuertos, centros comerciales, universidades y otros lugares públicos de países de mayoría musulmana, así como en algunos países no musulmanes, para facilitar que los musulmanes realicen sus oraciones diarias. Por lo general, una musalla no contendrá un minbar. Referencias Bibliografía Torres Balbás, Leopoldo (1948). «"Musallá" y "saría" en las ciudades hispanomusulmanas». Al-Andalus XIII. ISSN 0304-4335.
Musala (islam)

Musala (tur. musalla ← arap. muṣallā ) molitveni je prostor u islamu. Prostor je na otvorenom i na njemu vjernici skupno mole bajramsku molitvu. Bajramska musala morala biti prostrana radi primanja mnoštva vjernika. Potrebno je da je na povoljnom prirodnom položaju, zbog čega su morale biti udaljene od središta grada. Zato je ona mjesto u prirodi gdje muslimani na otvorenom prostoru zajednički vrše stanovite pobožnosti. Čest slučaj u Bosni i Hercegovini bio je da su bile pored neke rijeke. Prema mnogim hadisima Alahov Poslanik prakticirao klanjati bajram-namaz na musali – otvorenom prostoru. Musale u Bosni i Hercegovini imali su Sanski Most, Banja Luka, Musala, Tešanj i dr. Izvori
Muṣallā

La muṣallā (in arabo مصلى‎?) è il luogo dove i fedeli musulmani possono pregare. Il termine deriva dal verbo "pregare" in arabo صلى‎?, ṣallā, ossia il luogo dove si compie la ṣalāt: è infatti l'oratorio islamico, la parte cioè della moschea in cui i fedeli musulmani, al momento di elezione della preghiera canonica, si radunano per assolvere il loro obbligo cultuale giornaliero. Il fatto di essere disposti in righe e file e di consentire al maggior numero possibile di persone di essere correttamente orientati verso la qibla meccana della Kaʿba, ha fatto sì che, fin dalle epoche più remote, si prediligesse la forma rettangolare dell'oratorio, anche se tale forma non è obbligatoria sempre e comunque, visto che l'unica cosa fondamentale è il corretto orientamento, lo stato di purità rituale del fedele, la retta intenzione ( niyya ) e la capacità di eseguire perfettamente tutti i movimenti prescritti, grazie anche all'ausilio di un imam, un fedele cioè ben edotto della ritualità della Ṣalāt. Il mantenimento di tale forma rettangolare, anche in caso di ampliamenti della moschea, consente ai demografi di valutare con sufficiente approssimazione l'ampliamento della popolazione di un dato centro urbano o extra-urbano, come è ad esempio stato il caso della Grande Moschea (oggi detta Mezquita) di Cordova, la città di al-Andalus che fu capitale del governatorato omayyade dapprima, dell'emirato autonomo poi e infine del califfato di quella dinastia. Voci correlate Moschea Collegamenti esterni (EN) muṣallā, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Мусалла

Мусалла (араб. المصلى‎) намазгох, намазга (тадж. Намозгоҳ) — первоначально синоним мечети, затем — праздничная загородная мечеть, предназначенная для молитвы и жертвоприношения в праздники Курбан-байрам и Ураза-байрам. Обычно намазгох представляет собой открытое место прямоугольной формы, посыпанное гравием или песком, со стороны киблы находится стена с михрабом. Традиция совершения праздничной молитвы в мусалле существовала в Средней Азии до начала XX века, а в других странах (например, в Иране) эта традиция постепенно угасает. С точки зрения архитектуры, муссалла относится к открытому типу мечети (месту совершения коллективных молитв), с композиционным типом — обычно, огороженной площадью, имеющей михраб, мимбар, а в некоторых случаях — минарет. Данный тип молитвенных сооружений имел достаточно широкое распространение в исламском мире. К примеру, на северных территориях распространения ислама к мусалла можно отнести комплекс Кече Манара в г. Болгар (респ. Татарстан). В более широком смысле мусалла — молитвенный зал вообще, в том числе, находящийся в мечети. См. также мечеть Намазгох — праздничная мечеть в Бухаре. мечеть Намазгох — праздничная мечеть в Самарканде. Примечания Литература Большаков О. Г. Мусалла // Ислам: энциклопедический словарь / Отв. ред. С. М. Прозоров. — М. : Наука, ГРВЛ, 1991. — С. 174. — 315 с. — 50 000 экз. — ISBN 5-02-016941-2. Гогиберидзе Г. М. Исламский толковый словарь. — Ростов н/Д.: Феникс, 2009. — 266 с. — (Словари). — 3000 экз. — ISBN 978-5-222-15934-7. Нильсен В. А. Бухарский намазгох. Ташкент, 1950. Мечети средневековой Казани / Нияз Халит. - Казань: Татар.кн.изд-во, 2011. - 183 с. : илл. - ISBN 978-5-298-02032-9.
Мусала (Ислам)

Мусала или џамија под ведрим небом (тур. musalla) је колективно место (ливада, башта или какав други већи простор) на коме муслимани целог града или вароши, групно под отвореним небом клањањају бајрамску молитву, заједнички намаз, као што су џума и џеназе. Она је за разлику од већине других имала зидани михраб за имама и менберу за учење хутбе. Поред Бајрама, на мусалама се излазило ради заједничке молитве за кишу и за испрћај хаџије. За мусале у Босни и Херцеговини карактеристично је да се намаз вршио петком. Порекло назива и намена Мусала је реч турског порекла, а означава простор испод ведрог неба на којем се обављају исламски обреди. Данас ова реч чешће преживљава кроз називе улица, неголи као вредан културно-историјски споменик. Из Исламског лексикона, Неркеза Смаилагића, сазнајемо да су се у време последњег божјег пророка Мухамеда, након његовог преласка у Медину, бројне светковине, одржавале на оваквим местима са посвећеним карактером. Богослужења мртвима, молитва кишу и други ритуални обреди одржавали су се не само на мусли у Медини, већ и у многим другим местима, па тако и у Босни и Херцеговини. Пространо место, опасано зидом са михрабом (овално место у зиду мусале или џамије), имало је свој простор попут говорнице (мимбер) за хатиба, човека који је предводио обред. Архитектура У грађевинском смислу мусала је простор ограђен зидом висине од 1,5-2 м, коме су се обично налазиле четири капије са порталима који су могли бити скромни, али често врло богато украшени. Михраб и минер, који су били скромни или луксузни, били су касније покривени мањом куполом која се ослања на дрвене стубове. У урбанистичком смислу највећа вредност мусале је у њиховом положају у простору. Посебно је важно њихово хортикултурно решење, односно богатство и дистрибуција биљних врста. Евелиа Челеби описује намазбах у Елбасану као травњаку окружен са 57 чемпреса. Понекад су мусала стављена под кров и на њиховом месту су касније грађене џамије, под називом мусала џамија (нпр Мусала (Бања Лука). Посебна врста мусала служила је као место за састанке и разговоре учених људи, па су прозване мусале медресе. Честе су биле и мусала излетишта (namazgah mesiresi) , постојао је и посебан тип мусала гробаља (musalla mezarligi). Мусале из времена османске управе Мусале из времена османске управе могу се поделити у две групе: Бајрам мусале у којима су се заједнички клањали сви становници једног града у време Бајрама Чесменске мусале Служиле су појединцима или мањим групама де се клањају на станицама дуж великих путева (cesme musallalari). Добиле су назив по чесмама које су чиниле обавезни и саставни део ових објеката. На наајранијим чесменим мусалалама правац кибле одређивао је намаз-ташом (камена у нивоу земље), са означеним правцем уместо уместо михрабом. Види још Мусале не простору Босне и Херцеговине Референце Литература Smailagić. M. 1990. Leksikon islama. Sarajevo: Svjetlost. F. Hiti, Istorija Arapa, Sarajevo, 1973, 192. Цвијић Јован, Балканско полуострво и Југословенске земље, књига I,Загреб, 1922. Ћоровић, Владимир (1940). Хисторија Босне. Београд: Српска краљевска академија.
Мусалла

Мусалла (араб. المصلى, кириліз.: місце молитви), намазгох, намазга (тадж. Намозгоҳ) — спочатку синонім мечеті, потім — святкова заміська мечеть, призначена для молитви і жертвопринесення в свята Курбан-байрам і Рамазан-байрам. Зазвичай, намазгох — це відкрита площа прямокутної форми, посипана гравієм або піском, де з боку кібли знаходиться стіна з міхрабом. Традиція здійснення святкової молитви в мусаллі існувала в Середній Азії до початку XX століття, в інших країнах (наприклад, в Ірані) ця традиція залишилася, але вона поступово згасає. Архітектурно, мусалла відноситься до відкритого типу мечеті (місцем здійснення колективних молитов), з композиційним типом — зазвичай, огородженою площею, в якій присутні міхраб, мімбар, а в деяких випадках — мінарет. Даний тип молитовних споруд мав доволі широке поширення в ісламському світі. Наприклад, на північних землях поширення ісламу до мусалли можна віднести комплекс Кече манара в місті Болгар (Татарстан, РФ). У більш широкому розумінні, мусалла — молитовний зал, в тому числі, і той, що знаходиться в мечеті. Див. також Мечеть Намазгох — святкова мечеть в Бухарі. Мечеть Намазгох — святкова мечеть в Самарканді. Примітки Література Гогіберидзе Г. М. Исламский толковый словарь. — 3000 прим. — ISBN 978-5-222-15934-7. Нільсен В. А. Бухарський намазгох. Ташкент, 1950. Мечети средневековой Казани/Нияз Халит. - Казань: Татар.кн.вид., 2011. - 183 с.: илл. - ISBN 978-5-298-02032-9. Ислам : энциклопедический словарь. — М. : Наука. Главная редакция восточной литературы, 1991. — 315 с. : ил. — ISBN 5-02-016941-2.
Iran International Neuroscience Institute

The Iran International Neuroscience Institute (Persian: بنیاد علمی بین‌المللی علوم مغز و اعصاب ایران) or Iran INI (Persian: آی‌ان‌آی ایران) is an International research centre and hospital located in Tehran, Iran. It is the largest centre of Neuroscience researches in the world and third version of its own kind that was founded by professor Majid Samii. The first INI is in Hanover of Germany. This research centre of 80,000 square metres (860,000 sq ft) is being constructed in 11 floors. See also List of hospitals in Iran References
Aabsal

Aabsal (Persian: آبسال, Ābsāl) is one of the major manufacturers of home appliances in Iran. Aabsal was established in 1956 and is listed on the Tehran Stock Exchange. The company manufactures air coolers, gas heaters, gas cookers and washing machines among other products. Operations Aabsal Co. engages in the manufacture and sale of automatic front loading washing machines, dishwashers, water evaporative air coolers, and room Gas heaters in Iran. The company serves customers through a network of sales representatives. Aabsal Co. was formerly known as Universal PLC. and changed its name in 1983. While established in Tehran, Aabsal currently has 348 locations across Iran. References External links Official website
Abali Rural District

Abali Rural District (Persian: دهستان آبعلي) is in Rudehen District of Damavand County, Tehran province, Iran. It is administered from the city of Abali. Demographics Population At the time of the 2006 National Census, the rural district's population was 2,047 in 578 households. There were 2,534 inhabitants in 778 households at the following census of 2011. The 2016 census measured the population of the rural district as 2,902 in 951 households. The most populous of its 13 villages was Sadat Mahalleh, with 1,397 people. The rural district had six populated settlements, three settlements with fewer than four residents, three villages with no households, and one mining site. Other villages in the rural district See also Iran portal References
Abughoveyr

Abughoveyr (Persian: ابوغوير) is a village in, and the capital of, Abughoveyr Rural District of Dasht-e Abbas District, Dehloran County, Ilam province, Iran. Demographics Language The village is populated by Arabs. Population At the time of the 2006 National Census, the village's population was 340 in 56 households, when it was in Musiyan District. The following census in 2011 counted 313 people in 72 households. The 2016 census measured the population of the village as 320 people in 67 households. It was the most populous village in its rural district. In 2017, the rural district was separated from the district in the formation of Dasht-e Abbas District. See also Iran portal Notes References
Abū Ghoveyr

Abū Ghoveyr (persiska: ابو قوير, ابو غویر) är en ort i Iran. Den ligger i provinsen Ilam, i den västra delen av landet, 500 km sydväst om huvudstaden Teheran. Abū Ghoveyr ligger 84 meter över havet och antalet invånare är 340. Terrängen runt Abū Ghoveyr är platt. Runt Abū Ghoveyr är det glesbefolkat, med 17 invånare per kvadratkilometer. Abū Ghoveyr är det största samhället i trakten. Trakten runt Abū Ghoveyr är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Kommentarer Källor
Abu Musa Airport

Abu Musa Airport (IATA: AEU, ICAO: OIBA) (Persian: فرودگاه ابوموسی) is a regional airport located in near of city of Abu Musa, Hormozgan Province, in south of Iran in Persian Gulf. A public/military airport, it is owned by Iran Airports Company. Airlines and destinations Facilities The airport resides at an elevation of 23 feet (7 m) above mean sea level. It has one runway designated 08/26 with an asphalt surface measuring 2,986 by 45 metres (9,797 ft × 148 ft). References External links "Current weather for OIBA". NOAA/NWS.