Персепољ

Персепољ, Персеполис или Персепољ (Шаблон:Јез-стперс [Pārsa], перс. تخت جمشید [Takht-e Jamshīd] — „Џамшидов престо”) био је церемонијални главни град Персијске монархије у доба иранске династије Ахеменида. Налази се 70 km североисточно од модерног града Шираза у покрајини Фарс у Ирану. Најранији остаци Персепоља датирају из 515. п. н. е., односно из доба владавине Дарија I Великог који је дао изградити град. Комплекс Персепоља налази се на узвишеној тераси, а састоји се од неколико краљевских палата, ризнице и пратећих грађевина, те две големе церемонијалне дворане; „дворане од стотину стубова” и ападане, која је могла да прими 10.000 људи. Колосална ападана и двострука монументална степеништа украшена рељефима најпрепознатљивији су елементи персијске архитектуре из тог доба. Године 1979. Персепољ је уврштен на попис Светске баштине -а према I, III и IV категорији. Етимологија Старим Персијанцима град је био познат као Parsa, што значи „Град Персијанаца”. Назив Персепољ грчка је иначица (Πέρσης πόλις) староперсијског имена, а значи Perses polis односно „Персијски град”. Рушевине су биле познате Сасанидима под називом „st stwny” (сто стубова), а од 13. века „Чехел минар” (четрдесет стубова). Према модерном персијском језику, познат је као Parseh или Taht-e Džamšid („Џамшидов трон”), што вуче порекло од митолошког јунака Џамшида. Историја Први главни град Персијске монархије из династије Ахеменида био је Пасаргад. Око 512. п. н. е. владар Дарије Велики започео је изградњу масивног комплекса палата Персепољ, који су касније надограђивали његов син Ксеркс I, односно унук Артаксеркс I. Иако су административни центри Персијске монархије у то време били Суза, Вавилон и Екбатана, Персепољ је имао церемонијалну улогу главног града у коме се славила персијска Нова година. Будући да је саграђен у планинском крајолику, Персепољ није био превише угодан за стално пребивалиште, па је коришћен углавном у пролеће. Године 330. п. н. е. у време азијских освајања Александар Македонски осваја и пљачка град, након чега у Ксерксовој палати избија пожар који уништава већину комплекса, што повесничари углавном приписују освети Грка из македонске војске за персијско рушење Атине у доба грчко-персијских ратова. Од 316. п. н. е. Персепољ и даље има улогу главног града, у оквиру нових хеленистичких краљевстава насталих након Александрове смрти. Од доба династије Селеукида значај града опада, но у 3. веку оближњи град Истахр постаје средиштем Сасанидске монархије. Градња Након што је наставио Кирову градњу Пасаргада и уређење Сузе, Дарије Велики одлучио се за градњу новог главног града, што се често тумачи као покушај да се Персепољ везује уз његово име, исто као што се Пасаргад везивао уз име Кира Великог. Нови град требало је да има политичку и церемонијалну важност, па су у околини града пронађени бројни записи који наводе легитимитет владавине Дарија Великог, који је дошао на власт збацивши узурпатора Смердиса који се представљао као брат Камбиза II. Монументална палата грађена је по узору на Кирову палачу у Пасаргаду, као и околни вртови комплекса. Вавилонски записи наводе како је Пасаргад био веома активно урбано и густо насељено средиште Персијске монархије, које је имало одличне трговачке односе са вавилонским градовима. Повесничар Пјер Бријан тврди како је приликом градње Персепоља обустављена сва градња у Пасаргаду и Сузи, будући да су сва средства била мобилизована за градњу нове метрополе. Наводи и како је нови главни град требало да симболизује „поновно рођење Персијског царства”. Дарије је за локацију комплекса изабрао узвишење долине на југозападној падини планине Кух-е Рахмат, која од тада постаје симболом ахеменидске династије. Дарије је подигао властиту палату (тачару), ападану, ризницу, те градске зидине, но тешко је утврдити када је поједина грађевина била завршена. Један од доказа који може да послужи за хронологију градње је запис из 509. п. н. е. који спомиње изградњу градских зидина. Градњу појединих објеката завршили су његови наследници. Примерице, његов син Ксеркс I додао је на север комплекса Врата свих народа, властиту палачу хадиш, а можда чак и трипилон. Ксерксов син Артаксеркс I 460. п. н. е. додаје и гарнизон, властиту палачу, те завршава „дворану од стотину стубова”. Неки објекти остали су незавршени, попут процесијског пута и „незавршених врата” на северу комплекса, а приписују се углавном Артаксерксу III. Касније су у стене североисточне планине урезане две краљевске гробнице, те једна незавршена која се приписује Дарију III. За разлику од многих других монументалних грађевина античког доба попут Партенона у Грчкој или Колосеума у Римском царству, Персепољ нису градили робови већ (вероватно дариком) плаћени радници из свих земаља империја; Вавилоније, Карије, Јоније, Асирије, Египта, итд. Раздобља градње деле се на пет периода: 1. Даријев период (518. – 490. п. н. е.): Тераса комплекса Ападана (дворана за пријем) Ризница Градске зидине 2. Даријев и Ксерксов период (490. – 486. п. н. е.): Тачара (Даријева палата) Монументално (источно) степениште Врата свих народа Северно степениште 3. Ксерксов период (486. – 465. п. н. е.): Хадиш (Ксерксова палата) „Харем” Трипилон „палата Д” 4. Период Артаксеркса I (465. – 424. п. н. е.): „Дворана од стотину стубова” Артаксерксова палата Гарнизон 5. Период Артаксеркса II, Артаксеркса III и Дарија III (424. – 330. п. н. е.): Гроб Артаксеркса II палата Артаксеркса III „Дворана од 32 стуба” Гроб Артаксеркса III Процесијски пут Недовршена врата Недовршена гробница Уништење Географски заштићен у средишту Персијске монархије, Персепољ као комплекс није имао солидну одбрану. Осим тога, у подножје планине Кух-е Рамат представља слабу тачку јер на истоку постоји благи пад који не погодује одбрани, па је та страна била заштићена бедемима и кулама. Уништење Персепоља 330. п. н. е. углавном се приписује Александру Македонском, што у својим делима спомињу антички повесничари Плутарх, Диодор са Сицилије и Квинт Курције Руф. Неки археолошки налази поткрепљују њихове наводе, но њихова верзија уништења града се понекад оспорава од стране неких модерних повесничара. Разлози уништења Персепоља су и даље предмет историјске расправе. Антички повесничари тврде како је Александар спалио Персепољ за време пијанства, наводно је на наговор једне грчке хетере (проститутке) бацио бакљу у Ксерксову палачу (хадиш), како би удовољио својим грчким савезницима освету за Ксерксово спаљивање Атине у доба грчко-персијских ратова. Овој причи иду у прилог археолошки докази према којима су Ксерксова палата и оближњи трипилон више оштећени од остатка комплекса. Модерни повесничари спаљивање Персепоља приписују Александровој жељи да на симболичан начин покаже крај персијске доминације регијом. Древни списи из доба хеленистичког доба наводе како се Александар Македонски касније јако кајао због уништења Персепоља, које је сматрао лошим политичким примером. Остава Персепољ су после хеленистичког доба Селеукидске династије наставиле да користе иранске династије попут Парта и Сасанида, које су га сматрале симболом персијске културе и моћи. Према персијским записима из доба Сасанидске монархије, краљ Хормизд I је у Персепољу приређивао свечане гозбе, што упућује како је комплекс коришћен вековима након македонских освајања. Такође, архитектура Персепоља је снажно утицала на сасанидску архитектуру што је видљиво на палачи у Фирузабаду. Дворана за аудијенције, отворена са предње стране, постала је касније уобичајеном у исламској архитектури. Комплекс је после тешко страдао и у навалама Арапа у 7. веку, односно Монгола почетком 13. века након чега бива потпуно напуштен. Прве посете рушевинама Рушевине су биле познате Сасанидима под називом „st stwny” (сто стубова), а од 13. века „Чехел минар” (четрдесет стубова). Садашњи назив „Taht-e Džamšid” (Џамшидов трон) вуче порекло од митолошког јунака Џамшида. Локалитет је постао одредиштем многих посета са запада између 13. и 18. века. Примери су: Године 1318. млетачки мисионар Одорико из Порденонеа на путу према Кини посећује Чехел минар, без ступања на рушевине. Ово се сматра првим европским посетом Персепољу. Век и по касније још један млетачки путник (Ђосафат Барбаро) посећује остатке Персепоља. Португалски мисионар Антонио де Гоувеа посећује рушевине 1602. године, а у својим записима спомиње клинасто писмо и „животиње с људским главама”. Шпански велепосланик Дон Гарсија де Силва и Фигероа код персијског шаха Абаса I описује рушевине у писму из 1619. године, те на темељу грчких текстова објашњава јасну везу између Персепоља и Чехел Минара. Између 1615. и 1626. Римљанин Пјетро Дела Вале посећује многе источне земље и преписује клинасто писмо које ће касније бити дешифровано. Енглези Англе Додмор Котон и Сер Томас Херберт од 1628. до 1629. путују истоком с циљем дешифрирања древних писама. Између 1664. и 1667. Французи Жан Тевено и Жан Шарден посећују Персепољ. Тевено у свом „Voyage au Levant” (Путовање Левантом) погрешно закључује како су рушевине премале да би служиле као палата персијских краљева, но Шарден јасно идентификује објекте на комплексу. Године 1694. Италијан Ђовани Франческо Ђемели-Карери мери и бележи све димензије рушевина, те проучава древне натписе. Низоземац Корнелис де Брејн 1704. посећује и истражује рушевине Персепоља; године 1711. објављује књигу Reizen over Moskovie, door Persie en Indie, а 1718. године Voyages de Corneille le Brun par la Moscovie, en Perse, et aux Indes Occidentales. Археолошке експедиције У 19. и 20. веку расте број научних експедиција у Персепољ: Средином 1820-их британски велепосланик Џон Макдоналд Кинеир делимично ископава палачу Артаксеркса I односно прву сфингу. Године 1840. и 1841. сликар Ежен Фланден и архитекта Паскал Кост, придружени велепосланству Француске, неколико пута посећују рушевине у Персији, укључујући Персепољ. Прва истраживања проведена су 1878. године када је Мотамед-Од Довлех Фархад Мирза, гувернер покрајине Фарс, откопавао „дворану од стотину стубова”. Убрзо након тога, Французи Шарл Шипје и Жорж Перо проводе велико истраживање локације. Кроз темељит студиј архитектуре откопаних рушевина и отпада, Шипје почиње да прави прве познате реконструкције палата и споменика из ахеменидског доба. Немачки учењак Франц Штолце истражује археолошке локалитете у покрајини Фарс и објављује резултате 1882. године. Двоје француских археолога, Жан и Марсел Дјелафоа, проводе две археолошке мисије у Персији (1881.-1882. и 1884.-1886.). Они су први посетиоци локације који су у Европу донели фотографије Персепоља, те много археолошких предмета. Од 1931. до 1939. ископавања су провели Немци Ернст Херцфелд и Ерих Фридрих Шмит, послани од стране Оријенталног института у Чикагу. Током 1940-их, Француз Андре Годар и Иранац А. Сами настављају ископавања под овлаштењем „Иранског археолошког завода” (MRS). Каснија истраживања проводи „Ирански археолошки завод” на чијем челу је Али Тајвиди. У сарадњи с италијанским истраживачем Ђузепеом Ан Брит Тилијом са „Италијанског оријенталног института”, откривене су две нове палате које су приписане каснијим ахеменидским владарима Артаксерксу I и Артаксерксу III. Сви објекти Персепоља и дан данас нису откривени или дефинисани. Неки од таквих здања су рушевине код хадиша и тачаре чије порекло још није утврђено. Модерно доба Године 1971. испред комплекса Персепољ одржана је раскошна парада у склопу обележавања 2500. годишњице монархије у Ирану, коју је приредио последњи ирански шах Мохамед Реза Пахлави. На церемонији је учествовало више од 200 државника из целог света, укључујући и југословенског председника Јосипа Броза Тита и његову жену Јованку. Сматра се како је прослава била шахов покушај да оправда легитимитет своје власти након што је 1953. на власт дошао државним ударом, збацивши демократски изабрану власт. Процене трошкова прославе крећу се између 22 и 200 милиона америчких долара, а финансирана је на уштрб других пројеката попут социјалног планирања због чега су избили нереди диљем Ирана, које је шах брутално угушио. Новија археолошка истраживања показала су како је церемонија оштетила остатке канала и вртова у околици Персепоља. Данас Персепољ спада у осетљиви околиш који може бити угрожен људским активностима. Локација није директно угрожена испушним гасовима будући да се већа урбана места попут Шираза налазе на 70 километара удаљености, но постоји опасност од коришћења пољопривредних хемикалија у плодној долини подно комплекса. Програм за заштиту локације недавно је због ерозије ограничио број посетилаца, а изнад осетљивих елемената попут источног степеништа ападане постављени су кровови због заштите од атмосферилија. Персепољ је 1979. године уврштен на попис Светске баштине -а према 1, 3. и 4. категорији, због чега на комплексу нису дозвољене икакве модификације. Уметност Архитектура У рано доба персијска племена нису имала јединствени архитектонски стил, будући да су била полуномадски народ сељака и јахача. Међутим, након што је Кир Велики 550. п. н. е. основао Персијску монархију, диљем земље ницаће многе монументалне грађевине. У почетку се ахеменидска архитектура темељи на елементима покорених народа, но према њима убрзо је развијен аутохтони стил. Први персијски град Пасаргад још показује неке номадске утицаје где су објекти распршени у огромном парку, но педесет година касније гради се Персепољ који постаје симболом рационализације и равнотеже у персијској архитектури. План комплекса је строго ортогоналан, број стубова у дворанама је слаган у односима 1:1 или 1:2, распоред објеката је послаган на заштићеној тераси. Тремови с двоструким колонадама на ападани секу се на угловима који постају куле, што је била велика функционална и естетска иновација. Комплексу се приступа с два велика портала кроз које тече сав промет. Успеси ових оригиналних дела темеље се на бројним елементима који комбинују архитектуре потчињених народа. Персијски елементи нису хибрид већ фузија стилова који стварају нови. Произлазе из стручности архитеката и радника широм империја, па је персијска архитектура утилитаристичка, ритуална и симболична. Персепољ је пун елемената који сведоче о њиховим вишеструким изворима. Египатски елементи препознатљиви су на кровним венцима и порталима, а месопотамски код повезивања двеју палата где једна има приватну, а друга јавну намену. Розете и биљни рељефи са степеништа скупа с назубљеним бедемима и зидовима подсећају на архитектуру зигурата, који су у раније доба ницали у Месопотамији и Еламу. Глазуре рељефа имају вавилонски утицај, док крилати људи-бикови на порталима потичу од асирског стила. Након укључивања Јоније у Персијску монархију, персијска архитектура доводи до јаког утицаја на грчки јонски ред, као и обратно. Ти утицаји посебно су видљиви код дворана са стубовима (хипостила). Лидијски и јонски архитекти учествовали су на радовима у Пасаргаду, те касније у Персепољу и Сузи, о чему сведоче графити на грчком у каменолому близу Персепоља и запис из Сузе. Спирални елементи (волуте) с персијских капитела касније су постали главно обележје грчке архитектуре јонског реда. Персепољ је касније снажно утицао на Артемидин храм у Ефесу, једно од античких седам светских чуда. Начело унутрашњег простора, где дворана са стубовима представља језгро палате, присутно је на Блиском истоку и пре доба Персијске монархије. Ипак, софистицираност персијске технологије која је видљива на висини и распонима стубова, условљавала је велику пространост и употребљивост дворана, за разлику од сличних хипостила у Грчкој и Египту чији су стубови били здепасти, распони малени, а простори скучени. Конструктивни системи у Персепољу су искључиво тектонски односно састоје се од стубова и греда, док нема трага стереотомском систему (лукови, сводови и куполне). Већина стубова израђених од дрвета су нестали, но сачуване су њихове камене базе. Код дворана где су висине биле превелике за коришћење дрвета, стубови су грађени од масивних камених блокова. Камени стубови који су преживели врло су хетерогеног стила, односно показују утицаје различитих цивилизација. База стуба има хетитски утицај, док је однос висине и пречника дебла готово идентичан стубовима јонског реда. Огромни капител који чини готово трећину укупне висине стуба карактеристичан је за египатске стубове с капителом лотоса. Скулптурални капители са животињским облицима вероватно су инспирисани асирском архитектуром, но представљају оригинални персијски стил. Као и већина ахеменидских палата, Персепољ је имао зидове изграђене од опеке, који можда изгледају необично на подручју где је камен доступан у великим количинама. То је заједничка карактеристика свим народима Истока, који камен користе углавном за градске зидине. Данас су углавном сачувани само темељи зидова, као и масивни камени портали и стубови. Иако је грађен готово два века, Персепољ као целина показује јединствени стил који је карактеристика ахеменидске уметности. Каснији ахеменидски владари нису много одступали од уметности и технике коју је Кир Велики започео у Пасаргаду, односно Дарије Велики наставио у Персепољу. Само најновије краљевске гробнице Артаксеркса II и Артаксеркса III разликују се од оних у Накш-е Рустаму по томе што нису урезане у окомиту литицу планине већ у коси терен, но на прочељу садрже исте елементе као и Даријева гробница. Кипарство Најпознатије скулптуре из ахеменидског периода налазе се управо у Персепољу. Бројни рељефи красе степеништа, панеле испред палате и унутрашњост краљевских дворана. Претпоставља се како су такође коришћени за уређење просторија са стубовима. Инспирација персијских скулптура вуче корене из Египта, Грчке и Асирије, а карактерише је велика прецизност и детаљност изведбе. Типологија скулптуралног обликовања је типична за оријенталну уметност; сви ликови приказани су у профилу. Рељефи најчешће приказују персијског краља и војнике, те бикове, лавове и грифоне; животиње су врло стилизоване, без варијација. Осим рељефа, повесничари попут Херодота и Плутарха спомињу Ксерксов кип у Персепољу, те кип Даријеве жене Артистоне у Сузи. Неке скулптуре су у потпуности реалистичне, попут пса (мастифа) који је пронађен на углу ападане. Сликарство Подручја на којима су коришћене боје тешко је тврдити, будући да је пигмент готово у потпуности нестао. Време, танки слојеви наношења боја, те распадање органских пигмената главни су разлози његовог нестанка. Ипак, докази о коришћењу боја налазе се у траговима диљем палате што сведочи како Персепољ није био једноличан, већ у богатим бојама. Такође, пронађено је и много посуда које су судећи према унутрашњим пигментима служиле за похран боја. Боје су коришћене на свим архитектонским елементима; зидови, рељефи, стубови, врата, подови, степенице, кипови, итд. Опекa је била глазирана, црвена окер боја коришћена је на подовима од вапненца или сиво-зеленкастог гипса, стубови су осликани у више боја, као и екстеријер палата. Трагови црвене боје пронађени су и на скулптури Даријеве жене Артистоне која се данас чува у иранском Националном музеју у Техерану. Велика палета пронађених боја говори о њиховом богатом полихроматском пореклу. Спомиње се и употреба биљних пигмената, но с обзиром на распадање таквих органских боја, нажалост нису сачуване. Технологија Комплекс у Персепољу обилује многим иновативним елементима на подручју грађевинског инжењерства. Новија истраживања структуралне технологије у суседном Пасаргаду који је удаљен свега 43 km и грађен три десетлећа пре Персепоља, показала су како су персијски инжењери саградили комплекс који је могао да издржи јаке земљотресе, чак до 7. ступња према Рихтеровој скали. Темељи градитељских здања у Персепољу и Пасаргаду грађени су технологијом изоловане базе темеља, која се данас користи при градњи модерних осетљивих објеката попут нуклеарних електрана, због заштите од сеизмичких активности. Значајан допринос градитељству представља и упораба конструктивних спона (копчи) између камених блокова, које су изграђене од метала. Такав конструктивни систем заједно с изолованом базом темеља створили су предуслове за градњу много већих и тањих конструктивних елемената, који су свој врхунац доживели у ападани Персепоља где су стубови били високи чак 20 метара што их чини највишим те у односу на висину најтањим стубовима античког градитељства, док су осни распони стубова од 8.65 m такође већи од било којег архитектонског здања тог доба. Успоредбе ради, Артемидин храм у Ефесу којег су Грци уврстили на Седам светских чуда имао је много мање распоне од 5.9 m, док су стубови били 1.5 m краћи од оних из ападане Персепоља. Велики допринос персијских инжењера остварен је и на подручју опскрбе водом канатима које су градитељи усекли дубоко у планине те би помоћу њих допремали и чували свежу воду. Захваљујући том водоводном систему и умећу контролисања притиска, у комплексу Персепољ изграђен је софистициран систем водоводних, канализацијских и дренажних цевовода. Мрежа цевовода усечена је у терен терасе пре градње темеља, што представља први такав случај у историји. Главни комплекс Тераса Комплекс палата у Персепољу темељи се на тераси димензија 450 x 300 m, 14 m висине с четири разине од 2 m. Улаз води на разину резервисану за делегације, док се племићи налазе на разини изнад. Најнижу разину чине подручја за службу и управу. Краљевска разина је на највишој разини, која је видљива широм околице комплекса. Материјал за градњу био је углавном сиви вапненац. Тлоцрт комплекса је строго ортогоналан, односно следи строгу организацију хиподамуса. На источној страни терасе налази се Кух-е Рахмат („Планина милости”), у чији су камен урезане големе краљевске гробнице које доминирају крајоликом. На осталим трима странама света налазе се градске зидине чија висина варира од 5 до 14 метара. Зидине су грађене од великих камених блокова без малтера чији стабилитет осигуравају металне копче (споне); персијска иновација први пут коришћена у Пасаргаду. На западном прочељу налази се главни приступ комплекса у облику монументалног степеништа. Нивелирање темеља осигурано је испуњавањем рупа земљом и камењем. Током прве припремне фазе градње постављена је сложена мрежа одводње и водоопскрбе, понекад урезана у стене. Камени блокови су резани помоћу посебних рударских алата који омогућавају фрагментацију камена на равне површине, док су се блокови постављали уз помоћ дрвених греда. На јужној фасади пронађени су записи на три језика писани клинастим писмом. Текст писан на еламском језику сличан је записима из Сузе, а говори: Ја, краљ Дарије Велики, краљ краљева, краљ Земље, син Хистапа Ахеменидског, изградио сам ову утврду уз милост Ахура Мазде. Нека Ахура Мазда штити мене и ову утврду коју изградих. Ови записи налазе се непосредно пре улаза у комплекс, испред монументалног степеништа и „врата свих народа”. Конфигурација терасе сугерише како је пројектована за одбрану у случају могућег напада, па је комплекс осигуран зидинама и кулама, које су с источне стране удвостручене. Угла на зидинама изграђена су на начин да осигурају чуварима максималну видљивост на вањско подручје. На тераси се налази импресиван број колосалних здања, грађених од сивог вапненца с околних брда. Ове објекте карактерише често коришћење колонада стубова, од којих су неколицина сачувани и до данашњег дана. Тлоцрте карактеришу хипостили (дворане са стубовима), без обзира на њихову величину. Грађевине броје 99 просторија, у којима се налази по 100, 36 или 16 стубова, распоређених у различитим односима (20x5 у трезору, 10x10 у дворани од стотину стубова, итд.). Неке грађевине очито нису биле завршене; у близини комплекса пронађен је антички грађевински отпад. Фрагменти посуда које су се користиле за похран боја случајно су откривени 2005. код ападане, што потврђује раније претпоставке како су се за уређење палате користиле боје. Главно степениште Приступ тераси се налази на западном прочељу, а врши се симетричним монументалним степеништем које се на доњем делу разилази, а на горњем спаја. Овај приступ додао је Ксеркс I како би заменио оригинални приступ на југу, након чега монументално степениште постаје јединим приступом комплексу. Вероватно је постојало и неколико секундардних приступа, посебно на источној страни чија је висина нижа с обзиром на пад терена. Главно степениште грађено је од чврстих камених блокова повезаних металним спонама, а састоји се од 111 степеница 10 cm висине и 31 cm дубине, док је степенишни крак широк 6.9 метара. Ниски нагиб степеништа омогућавао је лакши приступ коњаницима; поједине степенице биле су и по пет корака дубине. Степениште је затворено високим дрвеним вратима, чији су зглобови око подножја били урезани у терен. При врху главног степеништа долази се до маленог дворишта испред „Врата свих народа”. Врата свих народа „Врата свих народа” или Ксерксова врата су портал с малом двораном изграђеном 475. п. н. е. у доба владавине Ксеркса I, Даријевог сина. На западном порталу на обе стране налазе се две колосалне скулптуре бика од 5.5 m висине, што је елемент инспирисан асирском архитектуром. Проласком кроз портал долази се до средишње дворане од 24.7 m², окружене мермерним клупама. Кров дворане био је подржан с четири стуба висине 18.3 метара, стилизован у облику палме и палминог лишћа. У порталној дворани постоје два излаза; јужни који води до ападане, те источни који се отвара према процесијској стази. Потоњи пролаз чувају велики кипови у облику крилатих људи-бикова (lammasus). Исти елементи налазе се и на капителима стубова у трипилону. Ту су и остаци стопала на подножју које почиње од незавршених врата. Сви наведени отвори у дворани затворени су дрвеним двокрилним вратима са зглобовима урезаним у терену, а украшени су племенитим металима. Натписи на клинастом писму урезани су изнад западних скулптура бикова, а садрже текст на три језика: староперсијски, вавилонски и еламски. Текст говори: Ахура Мазда је велики Бог, који је створио ову земљу, који је створио небо, који је створио човека, човекa који има срећу што му је Ксеркс краљ, краљ свих краљева. „Ја сам Ксеркс, велики краљ, краљ краљева, краљ људи с различитог порекла, краљ големе земље, син краља Дарија Ахеменидског.” Краљ Ксеркс каже: „Уз помоћ Ахура Мазде, направио сам Врата свих народа, и саградио много добра у Персији, што је чинио и мој отац. Све добро што смо направили, направили смо уз помоћ Ахура Мазде.” Краљ Ксеркс каже: „Ахура Мазда штити мене и мој империј, јер радим исто што и мој отац, којег је штитила Ахура Мазда.” Овај натпис указује како су Врата свих народа посвећена од стране Ксеркса за многе народе и краљевства која су била саставни део Персијске монархије. Исти натпис налази се и изнад lammasusa. Процесијски пут и „Недовршена врата” Од запада према истоку уздуж северне стране терасе, односно од „Врата свих народа” налази се процесијски пут који води према сличном здању званом „Незавршеним вратима”, јер није било довршено до времена Александрових освајања и уништења Персепоља. Овај портал налази се на северозападном углу терасе и садржи четири стуба, идентична онима из дворане на западу. „Незавршена врата” воде до дворишта који се отвара према „Дворани од стотину стубова”. Двоструки зид омеђује процесијски пут с обе стране, чинећи приватност ападане и краљевске палате. Само доњи делови тих зидина сачувани су до данас, но неки верују како је њихова оригинална висина досезала lammasuse. Таква претпоставка може се потврдити проналаском и обновом двеју скулптура у облику супових глава, за које се чини како никад нису монтиране на ступе, већ се претпоставља како су били намењени за надоградњу. Ападана (Дворана за пријем) Ападану је дао изградити Дарије I Велики, а почетак њене изградње почео је 515. п. н. е. према записима од злата и сребра који су постављени у камен темељац. Записи садрже Даријево име и податке о земљама које су припадале Персијској монархији. Градња ападане трајала је и након Даријеве смрти 486. п. н. е. а довршена је у доба владавине његовог сина Ксеркса I. Ападана је дворана с 36 колосалних стубова који су били чак 20 метара висине што их чини највишим и у односу на висину најтањим стубовима античког доба, док су распони стубова од 8.9 m такође већи од било којег архитектонског здања тог доба. Због наведених технолошких карактеристика, ападана је била највеће и најкомплексније здање целог комплекса у Персепољу. Налази се на западном средишту терасе и смештена је на високој разини. Приступ на ападану вршио се с два монументална симетрична степеништа, која се налазе на северној и источној страни. Палата Почетни тлоцрт палате био је веома једноставан, но након што су касније саграђена „врата свих народа”, надограђивање северног монументалног степеништа постало је неопходно. Палата је квадратичног унутрашњег тлоцрта, димензија 60.5 x 60.5 метара, у којој се налази 36 колосалних стубова распоређених 6 x 6. Камени блокови стубова на жељену разину највероватније су подизани високим рампама, начињенима од земље и дрвених дасака. На северној, источној и западној страни налазе се улазни тремови с двоструким колонадама од шест стубова. Јужни део састојао се од малих соба које су служиле као Даријеве одаје, надовезујући се на тачару. На угловима ападане налазиле су се четири квадратичне куле које су смештене у разини с тремовима. Од укупно 72 стуба у ападани, само 13 стоје још и данас. Персијски стубови одражавају јак утицај на грчки јонски ред, о чему сведоче исти односи пречника и висине са стубовима Хериног храма у Самосу, који имају и сличне вертикалне уторе (канелире) на колумнама. Строп се састојао од секундардних греда које су се наслањале на капителе стубова украшене биковима и лавовима, те главних греда положених окомито на секундарне. Стреха равног стропа стршала је око 1 m изван оси колонада. Капители стубова изграђени су у облику симетричних рогатих бикова, а осим декоративне улоге коришћени су и за стабилизовање греда будући да се између две симетричне главе бикова налазио конструктивни утор. Кров је био раван, а грађен је у више слојева код којих је као малтер коришћено блато. Греде су биле од храстовине и ебановине, а коришћен је и кедар купљен у Феникији, данашњем Либану. Коришћењем техника колонади с лаганим кедровим крововима остварени су големи распони од 8.9 метара, а однос распона и стуба био је 1 према 3.6. Успоредбе ради, исти однос хипостилне дворане у египатском храму у Карнаку био је 1 према 1.2. Дворана је била богато осликана о чему сведоче бројни остаци пигмената у подножју стубова, зидова и рељефа. Примерице, у грлу резбареног лава пронађени су трагови црвене боје. Под је изграђен од цементног малтера с керамичким плочицама, зидови су украшени златним елементима, те бројним сликама лавова, бикова, цвећа и биљака. Дрвена врата украшена су рељефима са златом, слоновачом, и племенитим металима. Скулптуре бикова коришћене су за капителе и северни портал, док се на источним и западним вратима налазе скулптуре других животиња. Археолог Дејвид Стронах тврди како је ападана имала две главне функције. Својим димензијама могла је да омогући пријем од 10.000 људи, који су долазили на краљеве церемоније. С друге стране, велика висина ападане омогућава краљу проматрање церемонија, поворки и војних вежби које су одржаване у околици. Ископавања града Сузе у палачи Дарија Великог показала су како зграде имају веома сличне концепте, што укључује монументално степениште, пријестоље, растере колумни и подрум. Обе зграде имале су и посебни приватни део који је служио као краљев особни апартман. Када је Александар Македонски спалио Персепољ, кров ападане се урушио и његови остаци прекривали су подножје готово 2100 година. Између ападане и „дворане од стотину стубова” пронађена је масивна глава лава, за коју се сматра како је била делом источног портала ападане. На основу остатака саграђена је и реплика тог портала који се данас чува у музеју и који даје предоџбу о величанствености палате. Источно степениште Унаточ томе што је спаљен кров ападане, монументално степениште је веома добро саувано. Оно је подељено у три панела; северно, средишње и јужно, те на троугао испод степеница. Северни панел приказује примање Медијаца и Персијанаца, док јужни панел приказује делегације из разних земаља потчињених Персијској монархији. Степениште садржи више симбола плодности као што су латице цвећа, дрвећа или семења, која су украшавала троуглове. Стабла, борови и палме симболизовали су украшавање краљевских вртова. Такође, рељефи носе и натписе који наводе како је Дарије I Велики изградио палату, односно како ју је завршио његов син Ксеркс I. Сачуван је и натпис на којем Ксеркс од Бога добра (Ахура Мазда) тражи да чува његову земљу од глади, сукоба и потреса. Ликови урезани на рељефима приказани су веома детаљно па се виде ношња, браде, коврчава коса, животиње и остали елементи с најситнијим детаљима. Проучавање незавршених сцена на панелима показују како су уметници и радници следили строге упутства од краљевих саветника и како је било мало места за импровизацију. Рељеф је изворно био у бојама, но данас постоје само трагови пигмената. Клесање камена је мото персијског обликовања, те се знатно разликује од клесања у Асирији где су се рељефи употребљавали као украс искључиво у интеријерима. У Персепољу они су интегрални део вањског обликовања, а њихов ред и строгоћа стила касније је јако утицала на грчки јонски ред. Троуглови и средишњи панел:* Троуглови су испуњени с рељефима симболизују персијску нову годину, а на њима лав прождире бика. Пролећну равнодневницу (еквиноциј) приказују елементи неба где је сазвежђе лава било на врхунцу, док се сазвежђе бика губило на јужном хоризонту. Персијска нова година или Новруз означавала је почетак пољопривредних активности након зиме. Среднишњи панел је религиозног карактера, приказује Ахура Мазду којег чувају два грифона с људским главама, те четири медијска и персијска чувара. Персијанци у левој руци имају типичан округли штит, док у десници држе копље. Медијци носе кратке капуте, хлаче и округле капе, испод којих је коврчава коса, понекад с репом. Северни панел:* Северни панел подељен је на три дела и показује параду пријема у доба персијске нове године. Од средишта према северном крају, горњи рељеф показује персијске бесмртнике (елитна гарда), а потом краљевску процесију. Бесмртници носе капу и наоружани луком и стрелама те копљима. Приказану краљевску столицу придржавају два бамбуса, док је сама столица израђена од резбареног дрвета, с ногама у облику животињских ногу. Наставак процесије где су приказани медијски шеф краљевске стаје и коњи урезани до најситнијих детаља. Процесија на рељефу завршава приказом двају кола којима управљају Еламити. Приказано је укупно 12 кола с коњима, који симболизују 12 месеци у години. Доњи и средњи појас рељефа такође приказује краљевску гарду бесмртника иза којих следе медијски племићи. Они носе разне посуде, цвеће и семена житарица који симболизују плодност. Суптилне разлике у њиховој одећи и накиту указују како су имали различите функције или статус. Неки од њих приказани су како се смеју и разговарају, с опуштеним ставом без церемоније. Неки се држе за руке, или стављају руку на раме ономе испред себе, што симболизује јединство. На косом делу панела (уз степенице) приказани су рељефи војника наоружаних копљима те луком и стрелама, који се пењу уз степенице. Јужни панел:* На јужном панелу приказане су делегације од 23 народа из свих делова Персијске монархије, на челу с Медијцима и Персијанцима. Свака делегација приказана је на посебној плочи, а иако из далека изгледају једнолично, изблиза се разликују по бројним детаљима. Парада приказује око 250 људи, животиња и 40 кола. Појединачне плоче су по 90 cm висине, док је укупна дужина свих рељефа 145 m. Према Дуцу, рељефи нису послагани случајно већ су организовани према важности појединих делегација. Примерице, јасно је да су Медијци били први, а Етиопљани задњи (види дијаграм). Према Херодоту, Персијанци су више поштовали народе из њихове непосредне близине. Попис већине народа пронађен је на административним записима у трезору, а идентификовани су према ношњама, изгледу и даровима које су носили. Ипак, и даље постоји неколико делегација чије порекло није утврђено са сигурношћу. Делегације свих народа у целини представљају симбол кохезије големог империја, чији је утисак краљ желео да остави на сваког посетиоца. Реконструкција делегација према Дуцу, Стирлину и Бријану: 1. Медијци: изузевши Персијанце, ова делегација је најважнија. Медијци носе карактеристичне ношње, наруквице и мачеве, а дарови укључују лонце и вазе. Медијци су постали делом Персијске монархије од самог оснутка, када је Кир Велики ујединио Персију и Медију. 2. Еламити: они су такође део Персијске монархије од самих почетака, и уско су везани уз Персијанце. Делегација на челу с лавовима пролази мимо Медијаца, а делегати носе мачеве и лукове. 3. Арменци: ова делегација као дарове води коња и носи фино обрађени пехар с две ручке. 4. Арахозијци или Аријци: чланови делегације носе хлаче карактеристичне за Балуџистан, а дарови које носе су лонци и кожа, те камиле. 5. Вавилонци: делегација доноси бикове и разне посуде, што је мотив случан ономе из „дворане од стотину стубова”, ризнице или трипилона. 6. Асирци и Феничани (или Лидијци): овај рељеф је веома детаљан; дарови се састоје од сребрних и златних ваза, резбарених здела с ручкама од крилатих бикова, накита попут наруквица украшених крилима грифона, те бојна кола с маленим коњима. Њихова ношња и фризура подсећа на данашње ношње код Јевреја или православних попова. Идентитет одеће остаје спорно питање о пореклу ове делегације. 7. Аријци или Арахозијци: чланови ове сатрапије долазе из иранских регија око Херата и Машхада, а дарови укључују камиле и вазе. 8. Киликијци или Асирци: долазе из Мале Азије, а дарови које носе су два овна, кожу, одећу, шоље и вазе. Рељеф је изграђен веома детаљно, што укључује детаље одеће попут чипке, ремена или капа. 9. Кападокијци: карактеришу их слојеви одеће преко њихових рамена, а припадају истој групи као Арменци, Медијци и Сагартијци. Њихови дарови су коњи и одећа. 10. Египћани: врх рељефа ове делегације тешко је оштећен приликом уништења ападане, но сачувани доњи део је достатан за утврђивање идентитета делегата према карактеристикама њихових одела. 11. Скити: њихове сатрапије налазиле су се на широком подручју; од данашње Украјине, преко степа северног Кавказа, до средњоазијских подручја северно од регије Согдијане. Делегати носе типичне скитске капе, а њихови дарови су коњи и одећа с оловним копчама, те наруквице. 12. Лидијци или Јоњани: грчке сатрапије Персијске монархије биле су под управом града Сарда, а њихове делегације препознатљиве су по карактеристичној одећи. Они доносе тканине, пехаре, те посуде које су можда садржавале бојила. 13. Парти: овај народ са североистока империја у време Ахеменида живео је у вазалној краљевини, но век након Александрових освајања покоравају хеленистичке Селеукиде и владају средишњим делом некадашње ахеменидске Персијске монархије. Њихова сатрапија данас се налази на северу Ирана односно на југу Туркменистана. Њихови делегати носе турбане око врата, а дарови укључују вазе и камиле. 14. Гандари: овај народ долазио је из сатрапија узводно од реке Инд; између Лахора и Кабула односно западно од данашње регије Панџаб. Дарови су говеда. 15. Бактријци: ова сатрапија налази се на северу данашњег Авганистана, делегати за дарове носе камиле, одећу и вазе. 16. Сагартијци: њихова је одећа слична медијској, исто као и арменска одећа кападокијској, што указује како припадају истој групи. Сагартија се налази у данашњем источном Ирану, уз границу с Авганистаном. 17. Согдијанци: њихова сатрапија налази се у централној Азији односно данашњем Узбекистану, док њихова етничка скупина припада Скитима. Постоје велике сличности између согијанских и скитских капа. Њихови дарови укључују коње, секире, украсне предмете попут наруквица, те бодеже. 18. Индијци: делегати долазе из долина доњег тока реке Инд, одевени су у посебну одећу с тканином око кукова, а на ногама носе сандале. Њихови дарови су магарац, секире и кошаре ношене на леђима помоћу штапова за баланс. 19. Трачани или Скити: европска сатрапија Тракија (Скудра) налази се између Егејског и Црног мора, односно на територију модерне Грчке, Турске и Бугарске. Делегати воде коња, а носе дуге хлаче и капе сличне оним скитским. 20. Арапи: одевени су у одећу везану на рубовима, носе сандале на ногама, а за дарове носе камиле и одећу. 21. Дрангијанци: међу ауторима не постоји договор о пореклу ове делегације. Док једни претпостављају како се ради о народима Бактрије (данашњи север Авганистана, односно југ Узбекистана и Таџикистана), други сматрају како долазе из регије Керман (источни Иран). Њихова фризура упућује како су можда из околице Кандахара, као и њихови штитови и копња. Њихови дарови су бикови. 22. Сомалијци или Либијци: порекло ове делегације и даље је предмет расправе. Њени представници носе кошарице и воде планинске козе, обучени су у кожу, али нису слични црнцима. Њихове морфолошке карактеристике указују како су вероватно либијског порекла, унаточ томе што њихови кожни украси и антилопе које доводе потичу с југа (Јемен или Сомалија). 23. Нубијци или Етиопљани: делегати су црнци, а њихови дарови су вазе и слоновача. Северно степениште Северно степениште додао је Ксеркс I како би олакшао приступ од „врата свих народа” до ападане. На рељефима степеништа налазе се слични мотиви као и на источном степеништу, али су деградирани. Главна плоча приказивала је Дарија Великог, Ксеркса и њихове делатнике попут ганзабара (управитеља ризнице) и quiliarca (заповедника страже), но касније је премештена у ризницу и замењена другом која показује осам стражара. Тројезичан натпис на степеништу не спомиње име зграде. Тачара Даријева палата налази се јужно од ападане, а назив „тачара” добила је према натпису с једног стуба на јужном порталу. Палата има приступ само с јужне стране, док је због стамбеног карактера са северне (планинске) стране готово у потпуности заштићена; без прилаза и отвора. Дарије Велики умире 486. п. н. е., а градњу наставља његов син Ксеркс I. Оригинални приступ двоструким степеништем налази се на југоисточној страни палате, док век и по касније краљ Артаксеркс III додаје и југозападно степениште, што ствара асиметрију. Одећа војника на рељефима новог степеништа у односу на старо сугерише промене у моди, а истовремено учвршћује теорију о надоградњи палате. На јужној страни степеништа налази се симбол Новруза који приказује како лав прождире бика. Испод се налазе рељефи на којима Медијци и Арахозијци доносе животиње те посуде с храном или водом. Могуће је како ти мотиви представљају стари зороастријски обичај жртвовања животиња. Средишња плоча приказује две групе по девет стражара, док остала три рељефа садрже тројезичне натписе Ксеркса II и крилате дискове (симболе Ахура Мазде) с бочним сфингама. Југозападни улаз у палату води кроз просторију с великим порталом, на којем рељефи приказују стражаре. Након ове просторије налазе се још једна врата која воде у главну дворану, у којој постоје бројни рељефи с приказима борбе краља против дивљих животиња. Ови мотиви појављују се и на другим порталима палате, у „дворани од стотину стубова” и „харему”, а осим краљевог херојства симболизују и религијску тематику борбе добра и зла, те могуће астрологијске теме. У склопу палате налази се и купатило, такође с рељефима који приказују краља уочи припрема церемоније; служе га два дворанина који носе сунцобран, помаст и ручник, док краљ носи круну и накит. Опскрба просторије водом омогућена је софистицираном изградњом цевовода у терену изграђених пре палате, а на поду купатила видљиви су остаци од црвеног цемента. На улазу у палату пронађени су и урезани натписи који датирају из исламског периода. На југоисточном делу палате налазио се трем с двоструком колонадом од четири стуба, док се на разини испод монументалног степеништа налазило затворено краљевско двориште окружено осталим палатама. Изнад свих портала и прозора налазе се тројезични натписи на клинастом писму на којима и Дарије и Ксеркс тврде како су подигли тачару, а та контрадикција може се објаснити тиме што је Ксеркс завршио градњу палате, а можда ју је дао и надоградити. Трипилон Дворана палате односно Ксерксова већевница трипилон названа је према записима на три језика (персијски, вавилонски и еламски), а налази се на централном делу комплекса Персепољ. У дворану се приступа северним степеништем украшеним рељефима, на којима су приказани углавном персијски и медијски стражари, док остале мотиве чине призори припреме гозбе. Јужно степениште трипилона данас се чува у иранском Националном музеју у Техерану, а отварало се према источном ходнику где врата украшена рељефом приказују: Горњи део: Дарије стоји на свом пријестољу пред Ксерксом којег крунише као принца, заклоњени су испод маленог крова украшеним симболима божанстава, бикова, лавова и цвећа; краљ и принц у руци држе палмино лишће што представља симбол плодности. Доњи део: изасланици 28 земаља империја воде ка краљу. Овај мотив јасно говори како ће Дарије именовати свог сина Ксеркса као легитимног наследника на пријестољу. Хадиш Хадиш или Ксерксова палата налази се јужно од трипилона, изграђен је према типологији тачаре (Даријеве палате) али на двоструко већем тлоцрту. Средишња дворана састојала се од 36 стубова изграђених од камених база и дрвених колумни великих пречника, од којих ниједна није сачувана. На западу и истоку хадиш је окружен маленим собама и ходницима, у чије су портале урезани рељефи. Они приказују краљевску процесију у којој краљевски поданик држи сунцобран Ксерксу I. Јужни део палате састоји се од апартмана чија је улога контроверзна; неки сматрају како се ради о краљичиним одајама, док неки просторију приписују проширењу ризнице или складишту. Приступ хадишу води преко дворишта испред којег се налази једно од монументалних степеништа, које се у доњем делу спаја а потом у горњем разилази. Степениште је украшено рељефима сличним онима у тачари, а на њему су приказани бикови и лавови, персијски стражари, сфинге и крилати диск (симбол зороастризма). Назив „хадиш” је древна персијска реч за палату, а споменута је на тројезичним натписима диљем просторије. Палата се са сигурношћу може приписати Ксерксу, будући да је његово име споменуто на барем четрнаест места. Дворана од стотину стубова Дворана од стотину стубова назива се и „пријестолна дворана”. Димензије те квадратне дворане су 70 x 70 метара, што је чини највећом просторијом у целом комплексу. Када је пронађена приликом археолошких истраживања, била је покривена земљом и кедровим пепелом у слоју дебљем од три метра. Просторија је јако оштећена пожаром па су сачуване само базе стубова и оквири камених портала. Северно од палате налази се големи портал с две колосалне скулптуре бикова које служе као главна база стубовима висине 18 метара. Портални пролаз богато је украшен рељефима с обе стране који посложени од врха према дну приказују: Ахура Мазду, краља на пријестољу, а затим три реда војника из краљеве особне страже. Ови мотиви желе да прикажу како Бог добра (Ахура Мазда) штити персијског краља и војску, односно како је краљева власт легитимна. Палата је украшена бројним рељефима изванредне очуваности, а чести мотиви су бикови, лавови, цвеће и разне биљке. С друге стране, јужна врата палате представљају потпуно различите мотиве на украсним рељефима. Ти мотиви симболизују подршку персијском владару од стране свих народа који су живели диљем његовог империја. Војници из многих земаља налазе се на рељефима у пет редова, а препознатљиви су по њиховом одијевању, коси и оружју. Поруке таквих рељефа углавном се односе на кохезију и богатство империја, а упућене су пре свега разним дипломатима или вазалним краљевима који су посећивали Персепољ због исказивања почасти, трговине, администрације или плаћања данка. Записи на клинастом писму сведоче о процењености богатства која су пролазила кроз ова врата. Углавном, рељефи са северне и јужне стране углавном су политичког карактера и односе се на целовитост монархије односно легитимитет краљеве владавине, рељефи на истоку и западу дворане (и у већини других палата) углавном показују борбе краља с разним зверима или Богом зла Ахриманом, што симболизује краљеву храброст и побожност. Ризница Ова правоугаона скупина просторија грађена је у доба Дарија I, а налази се на југоисточном углу терасе који се протеже на 10.000 m². Главне просторије зграде су две велике дворане чији се кров придржан са 100 камених, односно дрвених стубова. Ту су пронађени записи на дрву и глини који садрже потанкости о плаћању и накнади за раднике који су радили на комплексу. Према Плутарху, у доба Александра 10.000 мула и 5000 дева било је потребно за транспорт драгоцјености из ахеменидске ризнице у Персепољу. Према пронађеним документима, у трезору је 467. п. н. е. радило 1348 људи. Ризница је више пута обнављана и мењана. Многи натписи пронађени су на масивним блоковима од диорита, а углавном се приписују Дарију Великом. Северно од ападане степеништем се долази до двају рељефа који се данас чувају у Техеранском музеју. Рељеф приказује Дарија Великог који седи на пријестољу и прима посетиоце који се нагињу према њему а десну руку стављају на усне у знак поштовања. То би могао бити заповедник краљевске гарде од 1000 стражара, или пак управитељ ризнице. Даријев син Ксеркс I на рељефу стоји иза оца, скупа с персијским племићима. По два кадиона налазе се на страни краља и достојанственика. Према истраживањима, зграда је брзо идентификована као ризница будући да се ради о великом подручју које је с остатком комплекса повезано само с два малена улаза. Гарнизон и дворана од 32 стуба Између „Дворане од стотину стубова” и планине налази се неколико просторија које су углавном користили послуга, војници и администрација. Ту је пронађено више од 30.000 натписа на еламском језику. Према записима Диодора са Сицилије и Квинта Курција Руфа, Александар Македонски је у овде оставио 3.000 војника што говори о капацитету гарнизона у Персепољу. Северно од војарне, постоје остаци просторија с 32 стуба, чија је функција нејасна. Харем и Музеј Улазак у харем води с јужне стране „Дворане од стотину стубова”. Зграда има облик слова „L”, а главно крило има оријентацију север-југ. Средиште зграде чини просторија с колонадама, док се на северу налази отворено двориште с порталом. Улазна дворана има четири стуба, а врата су украшена бројним рељефима који приказују призоре борби, карактеристичне за Тачару или „Дворану од стотину стубова”. На рељефима је углавном приказан краљ који се бори против разних животиња; рогатих бикова, крилатих лавова или шкорпиона, који вероватно симболизују зороастријског Бога зла (Ахримана). Чест мотив рељефа је краљево забадање мача у трбух животиња. Такође, рељефи на југу приказују и Ксеркса I и његове слуге, што подсећа на рељефе из Ксерксове палате (Хадиша). У јужном делу крила налази се проширење према западу с 25 апартмана, од којих је сваки хипостил односно дворана с 16 стубова. Зграда има два степеништа која је спајају с Хадишем и два дворишта, која су највероватније била затвореног типа. Повесничари двоје да ли је зграда имала функцију харема, или се пак ради о одајама за краљицу и њено особље. Неки верују како су жене пребивале уз вањске зидове зграде. Смештај на високој разини, величина и богата украшеност рељефима упућују како је зграда имала важну функцију, највероватније административног карактера. Западни повесничари претпоставили су функцију харема према османској типологији оријенталне палате, која нема сличности с персијским палатама из ахеменидског доба. Зграду је откопао и делимично обновио Е. Херцфелд према анализи њених темеља. Неколико обновљених просторија служиле су као радионица за рестаурацију и презентацију докумената пронађених у околици, после чега је део харема претворен у музеј. Музеј садржи широку палету пронађених предмета: лончарија, тањири и чаше од теракоте, керамичке плочице комади кованог новца све врсте алата: зидарски, тесарски, кухињски прибор, итд. ковано жељезо; врхови копља и стрела, крхотине труба и металних украса, метални клинови остаци тканине и дрвета као компонената инфраструктуре крхотине метала урезани натписи Постоје и предмети који датирају из каснијих раздобља (сасанидско и исламско), па чак и оних праисторијских. Разноликост пронађених докумената и предмета дају предоџбу о животу и делатностима из тог доба. Остале грађевине Претпоставља се како је грађевина у југозападном углу комплекса заправо палата Артаксерксу I. Ипак, њене рушевине не одговарају тлоцрту карактеристичне ахеменидске палате, а данас се у истраживачким круговима назива „Палата H”. Скулптуре у облику рогова пронађене су закопане у близини, док је функција зидова и терасе непозната. Још једна грађевина за коју се сматра како потиче из пост-ахеменидског периода, „Палата G”, смештена је северно од Хадиша (Ксерксове палате). За њу се претпоставља како је изграђена на месту уништене палате Артаксеркса III. Такође, остаци сличне грађевине („Палата D”) пронађени су и источно од Хадиша. Наведена пост-ахеменидска здања садржавала су ахеменидске крхотине орнамената пронађене закопане у земљи. Окружење Многи архитектонски елементи пронађени су изван зидина терасе. Углавном се ради о остацима вртова, домова и краљевских гробница из доба Ахеменида. Осим тога, унутар и изван зидина налази се софистицирана цевоводна мрежа која је и данас под истраживањем. Насеља Рушевине насеља која још нису у потпуности истражена налазе се 300 метара јужно од терасе Персепоља. Претпоставља се како су служили као двори, а зграде се састоје од бројних домова. Централна дворана окружена је секундардним собама и доступна је помоћу степеништа. Судећи према типологији зграда, биле су намењене за људе високог социјалног положаја, највероватније племиће или богате трговце. Северно од зграда налази се тераса, чија је функција непозната. Вртови Недавна геолошка истраживања у окружењу Персепоља открила су рушевине персијских канала за наводњавање вртова који се налазе изван комплекса. Део њих оштећен је 1971. када је ирански шах Мохамед Реза Пахлави славио 2500. годишњицу монархије у Ирану, док су остала оштећења настала након револуције приликом изградње асфалтираног пута. Очито је како су вртови Персепоља пројектовани према узору на Пасаргад, који се састоји од краљевског комплекса на узвишењу терена те околних вртова. Комплекс у Персепољу такође је постављен на узвишење у односу на околна плодна поља, а од Пасаргада се разликује по томе што је на североисточној страни био заштићен планином, док су се вртови налазили према југозападној страни. Ови вртови позвани су pairidaeza што је староперсијска реч за „рај”, а карактеристични су за многе ахеменидске палате. Цевоводна мрежа Систем цевовода испод терасе и у околним подручјима и даље скрива многе драгоцене тајне, што потиче на даљња истраживања чији је циљ детаљно анализирати седименте система. До сада је на ширем подручју откривено преко 2 km мрежних канала, чије димензије варирају: од 60 до 160 cm ширине, те од 80 cm до неколико метара дубине, што говори о њиховом значају и археолошкој вредности. Канали садрже седименте који могу бити корисни за археолошка истраживања будући како је већ утврђено да неки од 600 комада лончарије из Даријевог доба садрже идентичан талог пронађен оном у каналима. Истраживање је међутим наишло на проблем будући да уклањање седимената омогућава инфилтрацију воде која штети структури проналазака. Мреже одводних и доводних канала протежу се испод целог комплекса кроз темеље и под терасе, што упућује на то како су урезане у камен пре почетка изградње самог комплекса. Због тога се Персепољ сматра првом грађевином у историји која користи дренажни систем. Краљевске гробнице Неколико десетака метара североисточно од терасе комплекса, у стенама Кух-е Рамата урезане су две големе краљевске гробнице које доминирају околицом. Гробнице се приписују персијским владарима Артаксерксу II и Артаксерксу III. Оба гроба окружена су урезаним скулптурама чији је главни елемент прочеље типичне персијске палате с колонадом, архитравом и споредним зидовима. Ове гробнице заједно с онима у Накш-е Рустаму омогућиле су боље разумевање иранске архитектуре из доба династије Ахеменида. На врху гроба Артаксеркса III краљ је приказан на постољу од три разине, пред светом ватром и Ахура Маздом. Зидови садрже тројезичан натпис што је карактеристично за персијску архитектуру још од доба Дарија Великог, који је дао изградити Персепољ. Гробнице се разликују према одређеним детаљима, док су на југу пронађени остаци недовршене треће гробнице, која се приписује задњем ахеменидском краљу Дарију III. У подножју планине 1 km северно од терасе комплекса пронађени су и остаци гробница које датирају из пост-ахеменидског периода. Записи Током ископавања од стране Ернста Херцфелда и Ериха Фридриха Шмита, откривена су два велика архива на клинастом писму, писана на глини и у дрву. Први архив који је открио Херцфелд познат је под именом „Плочице с утврде Персепоља”, јер су пронађени на подручју утврде североисточно од терасе комплекса. Садржи око 30.000 плочица од којих су 6.000 читљиве. Садржај тих записа је проучаван, но до данас није објављен у целости. Ради се углавном о административним документима који датирају између 506. и 497. п. н. е., а писани су на еламском језику. Остали језици укључују арамејски (од којег је 500 текстова дешифрирано), те акадски, грчки, староперсијски, језике Анатолије, итд. Пронађени записи могу се поделити у две подгрупе. Прва се односи на транспорт робе диљем империја, а други је регистар рачуна. Ове плочице дале су вредне информације за разумевање функционисања империја и његове администрације, будући да се радило о империју разноликих језика, народа, писама, те плаћених средстава. Неки записи спомињу чак и имена радника у ризници, као и жена из ахеменидске династије. Друга подгрупа записа коју је пронашао Шмит позната је под називом „Плочице из ризнице Персепоља”, а описује 139 комада уплате у злату и сребру које датира између 492. и 458. п. н. е. На неколико њих пронађени су и остаци краљевских печата. Будући како је печена глина најотпорнија, спаљивање Персепоља парадоксално је омогућило бољу отпорност записа односно њихову трајност до данашњих дана. Записи представљају непроцењиву историјску баштину која је допринела бољем разумевању еламског и староперсијског језика, те политичких и верских обичаја Ахеменида. Функција и контроверзе Политички центар Персијска монархија у време династије Ахеменида саградила је неколико главних градова. Кир Велики дао је подићи Пасаргад, док су као административна средишта коришћени и градови Суза, Екбатана, Вавилон, те коначно Персепољ. Ипак, повесничари се слажу како је Персепољ имао углавном церемонијалну и верску функцију, судећи према рељефним украсима диљем комплекса. Скупне делегације бројних народа различитих култура представљају јединство големог империја, борбе са животињама краљево херојство односно борбу добра и зла, док верски мотиви попут зороастријских „крилатих дискова” симболизују краљеву приврженост Ахура Мазди, односно Богу добра. Теорија о „персијском граду” Неки повесничари у почетку су претпостављали како је Персепољ био место резервисано искључиво за Персијанце. Ова претпоставка темељи се на неколико античких записа, који су тај закључак највероватније извукли од имена града (Персепољ: „Град Персијанаца”). Ипак, разноликост бројних народа приказаних на рељефима церемонија у супротности је с почетним претпоставкама. Судећи према рељефима, Персепољ је имао и астролошку функцију слављења персијске нове године („Новруз”), те функцију прикупљања пореза који су доносиле делегације из свих крајева империја. Делегације су послагане према важности, а племићи и војници према статусу. Двоструко симетрично степениште имало је разводну функцијску улогу; једним краком пристизале су делегације, а другим племство и војници. Врата свих народа на улазу у комплекс, као и дворана од стотину стубова испред уласка у ризницу, својом монументалношћу требало је да импресионирају посетиоце приликом доласка или плаћања пореза, те афирмишу моћ државе. Анри Стирлен, повесничар уметности и архитектуре, тврди како је ападана коришћена за велике пријеме, банкете и церемоније. Традиција великих свечаних гозби ширила се из Персије диљем империја; у Тракију, Малу Азију, Македонију, где су инкорпорирали такве обичаје. Теорија о „церемонијалном граду” Једна од теорија о функцији Персепоља била је она како је комплекс коришћен искључиво у пролеће за церемонију персијске нове године, односно како је Персепољ био искључиво обредни град. Та претпоставка се такође показала кривом, будући да су глинени текстови на клинастом писму који садрже информације о плаћању пореза доказали економски и административни значај града, који је као такав морао бити стално насељен и коришћен. У случају исправности теорије о обредној функцији Персепоља, то би имплицирало како су рељефи и глинене плочице прикупљене током скупљања данка по целом краљевству, што је готово немогуће с обзиром на једноличност мотива делегација и уметнички стил. Симбол легитимитета Археолог Дејвид Стронах као функцију града наводи и политичку симболику Даријевог права на пријестоље, узимајући у обзир начин његовог доласка на власт; морао је да порази бројне опозиције и узурпаторе попут Смердиса. Због тога се тврди како је Персепољ симбол легитимитета Даријеве владавине, те његова пријестолонаследника, сина Ксеркса I. Популарна култура Персепољ Техеран, ирански фудбалски клуб из Техерана назван је према античком Персепољу, а симбол клуба је капител персијског стуба. Грчки складатељ Јанис Ксенакис компоновао је глазбено дело названо „Персеполис”, посвећено античким рушевинама. Хотел Даријуш, један од најлукс узнијих иранских хотела с 5 звездица (отворен 1999.) на отоку Киш пројектован је према узору на антички Персепољ. Кратке занимљивости Персепољ је подигао Дарије I Велики а уништио Александар Македонски; оба владара проширила су своју персијску односно македонску државу на рекордни територијални опсег, која се простирала преко три континента. Антички повесничари тврде како је Александар спалио Персепољ за време пијанства, наводно је на наговор једне грчке хетере (проститутке). Персепољ је био само један од главних градова Персијске монархије у доба династије Ахеменида, остали главни градови били су Суза, Екбатана и Вавилон, док је раније и Пасаргад имао статус главног града. Ападана, дворана за пријем и највећа грађевина у Персепољу, могла је да прими чак 10.000 људи. Дворана за пријем (ападана) имала је највеће конструктивне стубове (20 m) и распоне (8.65 m) од свих грађевина античког доба, укључујући и највећи грчки храм икада саграђен — Артемидин храм у Ефесу, који је имао стубове од 18.5 m и распоне од 5.9 m. Персепољ се сматра првом грађевином на свету с унапред планираним цевоводним системом, који је урезан у темеље пре почетка градње. Инспирисани османској типологији оријенталне палате, првотни истраживачи Персепоља функцију грађевине на југу комплекса приписали су харему, но модерни повесничари тврде како је реч о краљичиним одајама. Бројни мотиви на рељефима где лав прождире бика приказују астролошку симболику; почетак пролећне равнодневнице (еквиноција) када је сазвежђе лава на врхунцу, док се сазвежђе бика губи на јужном хоризонту. Спирални облици (волуте) на капителима персијских стубова снажно су утицали на грчки јонски ред, за којег су волуте главно обележје. Типологија Персепоља која се састоји од комплекса на узвисини и бројних хипостилних грађевина постала је инспирацијом за обликовање атенске акрополе. Дворане из Персепоља отворене с предње стране касније су постала уобичајеном у сасанидској и исламској архитектури. Иронично, пожар који је уништио Персепољ истовремено је очврснуо 30.000 записа од печене глине, који су постали трајан и непроцењив извор информација из тог доба. Панораме Види још Ахеменидско царство Ахемениди Дарије I Велики Ксеркс I Артаксеркс I Кир Велики Накш-е Рустам Пасаргад Екбатана Суза Референце Литература Спољашње везе Персепољ, службене странице. Архивирано 2024-07-25 на сајту Wayback Machine Виртуална реконструкција Персепоља (3dparse) Архивирано 2019-08-23 на сајту Wayback Machine Виртуална реконструкција, persepolis3D Архивирано 2022-02-16 на сајту Wayback Machine Локација Персепоља (сателитски поглед), Google Maps Фотографије Персепоља Архивирано 2007-02-05 на сајту Wayback Machine и Увод у експедицију Персепоља Архивирано 2011-05-15 на сајту Wayback Machine, Оријентални институт свеучилишта у Чикагу Персепољ Реконструкција Персепоља (документарни филм) Архивирано 2007-10-22 на сајту Wayback Machine Слава Персепоља Архивирано 2007-10-13 на сајту Wayback Machine Фотографије и мапе Персепоља Архивирано 2006-07-02 на сајту Wayback Machine Архива слика Персепоља Персепољ пре уништења (виртуални пројект) Фотогалерија из 2009. године (немачки језик) Архивирано 2016-04-20 на сајту Wayback Machine Фотографије и видео снимке Архивирано 2009-04-07 на сајту Wayback Machine Тајно степениште „Палате Г” у Персепољу, Cultural Heritage News Agency, 13. фебруара, 2006. Печати на записима зидина у Персепољу Архивирано 2013-03-25 на сајту Wayback Machine — Марк Б. Гаррисон и Маргарет К. Рут, на Страницама Оријенталног института Корисни текст и фотографије Персепоља (персијски језик) Архивирано 2009-05-03 на сајту Wayback Machine Утврда Персепољ (Информације о утврди Персепољ према Оријенталном институту свеучилишта у Чикагу) Персепољ Архивирано 2009-05-19 на сајту Wayback Machine Фарзин Резаеиан и Хоссеин Хазарати; Обнова Персепоља, документарац из 2004. 1. део (8 мин и 38 сек), 2. део (9 мин и 52 сек), 3. део (8 мин и 52 сек), 4. део (10 мин и 29 сек), 5. део (3 мин и 22 сек) Engineering an Empire: The Persians, документарни филм „The History Channela” Локација