NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zaratustrova kaaba

Zaratustrova kaaba (perzijsko کعبه زرتشت, Ka'ba-ye Zartosht) ali Zaratustrova kocka je kvadratna prizmatična zgradba na stopničasti ploščadi v kompleksu Nakš-e Rostam pri vasi Zangiabad v okraju Marvdasht, Fars, Iran. V kompleksu Nakš-e Rostam so razen omenjene zgradbe tudi spomeniki Elamitov, Ahemenidov in Sasanidov. Kaaba stoji točno nasproti mavzoleja Dareja II. Je pravokotne oblike in ima samo en vhod. Zgrajena je iz belega apnenca. Visoka je približno 12 metrov, s ploščadjo 14,12 metra. Stranica je dolga približno 7,30 metra. Do edinega vhoda vodi trideset kamnitih stopnic. Kamniti bloki osrednje zgradbe imajo dimenzije od 0,48 x 2,10 m do 0, 56 x 2,90 m in so med seboj povezani z lastovičjimi repi. Kaaba je bila zgrajena v ahemenidskem obdobju. O gradnji in njenem prvotnem imenu ni nobenega podatka. V sasanidskem obdobju so jo imenovali Bon-Hanak. Domačini so jo imenovali Kornaykhanehor Naggarekhaneh. Naziv Zaratustrova kaaba (Ka'ba-ye Zartosht) je v rabi od 14. stoletja. Njen namen poznavalci razlagajo različno, nobene razlage pa ni mogoče sprejeti z gotovostjo. Nekateri menijo, da je bil stolp ognjeni tempelj in ognjišče, in verjamejo, da se je uporabljal za prižiganje in čaščenje svetega ognja. Druga skupina mnenje prve zavrača in meni, da je bila mavzolej enega od ahemenidskih šahov ali velikašev, ker je podobna Kirovi grobnici in nekaterim mavzolejem v Likiji in Kariji. Nekaj iranskh strokovnjakov je prepričanih, da so v njej hranili državne dokumente in svete ali verske knjige. Zgradba je za takšno rabo premajhna. Manj opazna teorija pravi, da je bila svetišče boginje Anahite ali Sončev koledar. Napisi na severni, južni in vzhodni strani so bili napisani v sasanidskem obdobju v treh jezikih: sasanidski srednji perzijščini, arsakidski srednji perzijščini in grščini. Eden od njih pripada Šapurju I. Sasanidskemu, drugi pa svečeniku Kartirju. Po mnenju Walterja Henninga so napisi najpomembnejši zgodovinski dokument iz sasanidskega obdobja. Zaratustrova kaaba je čudovita zgradba. Njena sorazmerja, linije in videz kot tak temeljijo na dovršenih arhitekturnih načelih. Zaratustrova kaaba je kot del kompleksa Naqsh-e Rustam v lasti Organizacije za kulturno dediščino, rokodelstvo in turizem Irana. Sklici Viri
Кааба Зороастра

Кааба-є Зартошт (перс. کعبه زرتشت), також відома як Кааба або Куб Заратустри, — це прямокутна ступінчаста кам'яна споруда в комплексі Накш-і Рустам біля села Зангіабад в окрузі Марвдашт у Фарсі, Іран. Комплекс Накш-і Рустам також включає пам'ятники еламітів, Ахеменідів та Сасанідів. З архітектурної точки зору це одна з кількох Кааб. Кааба-є Зартошт знаходиться за 46 метрів (151 фут) від гори, розташована прямо навпроти мавзолею Дарія II. Вона прямокутна і має лише одні вхідні двері. Матеріал споруди — білий вапняк. Її висота становить близько 12 метрів (39 футів), або 14,12 метра (46,3 фута), якщо враховувати потрійні сходи, а кожна сторона її основи має довжину близько 7,30 метра (24,0 фута). Його вхідні двері ведуть до внутрішньої камери через тридцятиступінчасті кам'яні сходи. Кам'яні блоки мають прямокутну форму та просто розміщені один на одному без використання розчину; розміри каменів варіюються від 0,48 на 2,10 на 2,90 метра (1 фут 7 дюймів на 6 футів 11 дюймів на 9 футів 6 дюймів) до 0,56 на 1,08 на 1,10 метра (1 фут 10 дюймів на 3 фути 7 дюймів на 3 фути 7 дюймів), і вони з'єднані один з одним за допомогою з'єднань типу «ластівчин хвіст». Примітки Джерела Boyce, Mary (1975), On the Zoroastrian Temple Cult of Fire, Journal of the American Oriental Society, 95 (3): 454—465, doi:10.2307/599356, JSTOR 599356 Frye, Richard N. (1974), Persepolis Again, Journal of Near Eastern Studies, 33 (4): 383—386, doi:10.1086/372376, S2CID 222453940 Gropp, Gerd (2004), Ka'ba-ye Zardošt, Encyclopaedia Iranica, OT 7, New York: iranica.com Goldman, Bernard (1965), Persian Fire Temples or Tombs?, Journal of Near Eastern Studies, 24 (4): 305—308, doi:10.1086/371824, S2CID 162207461 Herzfeld, Ernst (1935), Archaeological History of Iran, London: H. Milford/OUP KARTIR KZ.; Royal inscription found on the Kabah of Zartusht. An account of how Zoroastrianism was propagated beyond Iranian territories during the Third Century, and other religions suppressed. avesta.org. AVESTA – Zoroastrian Archives. Процитовано 23 серпня 2016. Rapp, Stephen H. (2014). The Sasanian World through Georgian Eyes: Caucasia and the Iranian Commonwealth in Late Antique Georgian Literature. Ashgate Publishing, Ltd. ISBN 978-1472425522.
Ardabil Airport

Ardabil Airport (IATA: ADU, ICAO: OITL) is an airport north-east of Ardabil, in north-western Iran. History On 2 July 2015, the Iranian Minister of Roads held a press conference after his recent visit at the Paris Air Show. He announced the installation of an ILS system at Ardabil Airport which will "decrease the flight cancellations by up to 50 percent". Airlines and destinations References External links "Current weather for OITL". NOAA/NWS. Accident history for ADU at Aviation Safety Network
Zračna luka Ardabil

Zračna luka Ardabil (IATA kod: ADU, ICAO kod: OITL) smještena je kod grada Ardabila u sjeverozapadnom dijelu Irana odnosno Ardabilskoj pokrajini. Nalazi se na nadmorskoj visini od 1315 m. Zračna luka ima jednu asfaltiran-betonsku uzletno-sletnu stazu dužine 3299 m, a koristi se za tuzemne letove. Zračni prijevoznici koji nude redovne letove u ovoj zračnoj luci uključuju Iran Air (iz/u: Mašhad, Teheran-Mehrabad), Iran Aseman Airlines (iz/u: Teheran-Mehrabad) i Mahan Air (iz/u: Mašhad, Teheran-Mehrabad). Vanjske poveznice (engl.) DAFIF, World Aero Data: OITL Arhivirana inačica izvorne stranice od 4. ožujka 2016. (Wayback Machine) (engl.) DAFIF, Great Circle Mapper: ADU
Ardabíli repülőtér

Az Ardabíli repülőtér (IATA: ADU, ICAO: OITL) Irán egyik nemzetközi repülőtere, amely Ardabíl közelében található. Éves utasforgalma 261 144 (2012) fő. Üzemeltetője az Iranian Airports Holding Company. Futópályák A repülőtér futópályái: 15/33 07/25 Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Légitársaságok és úticélok 2025-ben a Ardabíli repülőtérről az alábbi járatok indulnak (Utoljára frissítve: 2025-02-16): Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (perzsa) Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től
Aeroportul Ardabil

Aeroportul Ardabil (IATA: ADU, ICAO: OITL) este un aeroport din Ardabil, Central District⁠(d), Ardabil County⁠(d), Provincia Ardabil, Iran ce deservește zona Ardabil. Aeroportul a fost tranzitat în 2012 de 261.144 de pasageri. Situat la o altitudine de 1.315 m, aeroportul dispune de 2 piste. Este operat de Iranian Airports Holding Company⁠(d). Infrastructură Piste Aeroportul dispune de 2 piste. Pista are orientarea 15/33.Pista are orientarea 07/25. Terminale Note Vezi și
Ardabil Airport

Ardabil Airport är en flygplats i Iran. Den ligger i den nordvästra delen av landet, 400 km nordväst om huvudstaden Teheran. Ardabil Airport ligger 1 315 meter över havet. Terrängen runt Ardabil Airport är platt. Runt Ardabil Airport är det ganska tätbefolkat, med 139 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Ardabil, 14,2 km sydväst om Ardabil Airport. Trakten runt Ardabil Airport består i huvudsak av gräsmarker. Kommentarer Källor
East Azerbaijan Governance Palace

The East-Azerbaijan Provincial Palace (Persian: کاخ استانداری آذربایجان شرقی) is the main office for Iran's East-Azerbaijan provincial governor in central Tabriz. The history of the palace goes back to the Safavid and Zand eras, when it was named Aali Qapou. The original construction of the palace was supervised by Najaf Qoli Khan for the Safavid shahs, when Tabriz was the Iranian capital. During the Qajar era, Aali Qapu served as the residence for the crown prince of Iran. It was reconstructed and repaired under Naser al-Din Shah Qajar, when its name was changed to Shams ol-Emareh. Since the Iranian Constitutional Revolution, the palace has been used as the provincial governorship office. The main parts of the original building were destroyed in a fire in 1933, which was followed by a major flood. Remaining parts of the original palace were destroyed entirely by Ali Mansur, the East Azerbaijan governor at the time, and a new building constructed. The new building which has survived up to now was mostly constructed in Mansur's time in Tabriz as governor. Part of the state building is open for public visitors. History Aali Qapu (1500–1800) The original building of the Ali Qapu palace was built in the late Safavid era, when Tabriz was the capital of Iran. Shams ol Emareh (1800–1933) With the rise of the Qajar dynasty and with the increase of Tabriz's role in Iranian politics and the leading Qajar Royal Family, the city was chosen as the office of the Crown Prince. East Azerbaijan Provincial Palace (1933–present) Following the fall of the Qajar dynasty and during the Pahlavi era, Tabriz lost its traditional dominant role in Iranian politics, along with its traditional royal importance. The building was then used as the office of the East Azerbaijan governor. In 1933 during Adib-ol-Saltaneh Samei (in Persian: ادیب السلطنه سمیعی), large parts of the building were ruined in a fire. Many people were blamed Samei for his ignorance in the protection of the palace. In 1934, some other parts of the building were destroyed during a major flood. In 1946, Governor Ali Mansur (in Persian: علی منصور), the rest of the remaining parts of the palace were destroyed and a new marble building was constructed instead, which has served as the office of the provincial governor till now. In 1969, the Haram-khaneh building was also destroyed and the city's governor office was built in its place. Local people criticized governors for their ignorance and the destruction of the city's heritages. Museum In 2013, a museum titled East Azerbaijan Governorship was established in the building. War Heroes Statues In 2013, statue of six war heroes from Iranian Azerbaijan, who were killed in action during Iran–Iraq War, were erected in Shohada square, in front of the Provincial Palace. The statues include statue of Javad Fakoori, former commander of IRIAF and Mehdi Bakeri, a commander of volunteer forces Etymology The original name of the building, i.e., Aali Qapu is made of two parts: 'Aali (عالی) which is from Arabic and means 'high, sublime' and Qapu (قاپو) which is from Turkic and means 'door'. References
Вахдат (зала)

Зала Вахдат (на персийски: تالار وحدت‎) е комплекс за сценични изкуства, разположен в Техеран, Иран. В миналото е известна като зала Рудаки. Зала „Вахдат“ е една от най-оборудваните и просторни зали за изпълнения на опера, балет, музика и музикален театър. Първоначално носи името „Рудаки“ – на големия ирански поет и музикант Абу Абдула Рудаки. Строежът на подковообразната сграда започва през 1957 г. Открита е през 1967 г., като най-добрия комплекс с красив интериорен дизайн и уникално светлинно и звуково оборудване. Първоначално комплексът се е състоял от две зали, наричани зала Рудаки и Малка зала. След Ислямската революция в Иран, зала Рудаки започва да носи името „Вахдат“, а Малката зала – „Рудаки“. След Революцията, залата е домакин най-вече на театрални представления и концерти. Общата площ на сградата, с всичките 7 етажа и мазета, е 21 000 кв. м. Комплексът е проектиран от архитект Юджийн Афтандилиан, повлиян от Виенската държавна опера. Основната сцена на „Вахдат“ се състои от 3 различни нива (подиуми). Залата разполага със 700 места. Зала „Вахдат“ включва приземния етаж на сградата и три балкона. Приземният етаж осигурява на публиката 4 различни входа, от които могат да влязат в залата. „Вахдат“ е дом на Техеранския симфоничен оркестър, Техеранския оперен оркестър и Националния балет на Иран. Други трупи, ансамбли и артисти, като ирански народни танцьори например, също използват залата за своите изпълнения. Зала „Рудаки“ включва основна зала, която се намира на третия етаж и балкон, който е разположен на четвъртия етаж. Общият ѝ капацитет е 250 души. Рудаки е домакин на различни традиционни и класически музикални изпълнения. Източници ((en)) Vandat hall Архив на оригинала от 2018-11-14 в Wayback Machine.
Talar-e Rudaki

Talar-e Rudaki (persisch تالار رودكى, DMG Tālār-e Rūdakī, ‚Rudaki-Halle‘, seit 1979 persisch تالار وحدت, DMG Tālār-e Vaḥdat, ‚Halle der Einheit‘, engl. Vahdat-Hall) ist das Opern- und Konzerthaus von Teheran, das nach dem persischen Dichter Rudaki benannt wurde. Die Talar-e Rudaki wurde auf Initiative von Schahbanu Farah Pahlavi auf einem 15.700 m² großen Grundstück errichtet und am 25. Oktober 1967 eröffnet. Architektur Entworfen wurde das Haus von dem iranisch-US-amerikanischen Architekten Eugene Aftandelians (* 1913). Der Gebäudekomplex besteht aus einem Opernhaus mit einem an den Zuschauerraum angebauten siebenstöckigen Verwaltungsgebäude, in dem auch die Probenräume und ein Restaurant untergebracht sind. In dem Gebäude befindet sich zudem ein kleiner Saal für Kammerkonzerte. In den Kellerräumen liegen die Räume für die Künstler. Im Erdgeschoss befindet sich die Wartehalle mit den Ticketschaltern, dem Buffet und den Eingängen zum Zuschauerraum. Der Theatersaal selbst bezieht sich in seiner architektonischen Gestaltung auf die Wiener Staatsoper. Er hat einen hufeisenförmigen Grundriss, drei Ränge, eine repräsentative Ehrenloge, insgesamt 10 Eingänge und eine Deckenhöhe von 19 Meter. Er bietet Platz für 500 Zuschauer im Parkett und 250 in den Rängen. Der Hauptleuchter des Zuschauerraumes besteht aus Kristall und hat einen Durchmesser von sieben Metern. Die drei Balkonreihen sind mit Stuckaturen und Wandleuchten ausgestattet, die Logen sind mit grauem Teppichboden und roten Satinwänden ausgeschlagen. Die Bühne ist in vier Teile unterteilt. Der vordere Teil der Bühne kann für Opern- und Ballettaufführungen um drei Meter abgesenkt werden. Die beiden Seitenteile können bis zu sechs Meter in die Höhe gefahren werden. Der hintere Teil der Bühne ist als Drehbühne ausgelegt. Veranstaltungen, Produktionen Neben Konzerten iranischer Künstler und des Philharmonischen Orchesters Teheran fanden zahlreiche Aufführung unter Beteiligung internationaler Musiker und Dirigenten wie Henryk Szeryng, Claudio Arrau und Herbert von Karajan statt. Aufführungen des Stuttgarter Kammerorchesters und der Berliner Philharmoniker sowie Opern- und Ballettaufführungen international bekannter Ensembles fanden in der Rudaki-Halle statt. Maurice Béjart schuf in Zusammenarbeit mit iranischen Künstlern eigenständige persische Choreografien, die in Teheran in der Talar-e Rudaki und in Persepolis bei der 2500-Jahr-Feier der Iranischen Monarchie aufgeführt wurden. Auch der Pantomime Marcel Marceau gastierte mit seinem Programm in der Rudaki-Halle. Nach der Iranischen Revolution 1979 wurden die Gastspiele internationaler Künstler und Ensembles eingestellt. Seit der Revolution ist das Haus Bühne für traditionelle iranische Musik und Popmusik sowie für klassische Orchester- und Sinfoniekonzerte. Nach der Revolution wurde der Poetry Council des Kulturministeriums zur Pflege iranischer Musik und Poesie gegründet mit Sitz in der Rudaki Hall. Weblinks Beschreibung der Rudaki-Halle (persisch) Das iranische Nationalballett unter der Leitung von Robert D. Warren Notes on Roudaki Hall in Tehran, Iran Roudaki Hall / Vahdat Hall, Architektur, Daten Einzelnachweise Galerie
Sala Vahdat

La Sala Vahdat​ (en persa: تالار وحدت) es un teatro de ópera y sala de conciertos en la ciudad de Teherán, la capital del país asiático de Irán. El arquitecto Aftandilian diseñó el edificio, en parte, en base al modelo de la Ópera Estatal de Viena. Antes de 1979 era conocida como Talar-e Rudaki. Entre las actuaciones que se han realizado allí se encuentran las de Mohammad Esmaili, Parvaz Homay, las del ballet de Leningrado, Marcel Marceau, Bagher Moazen, el coro de Gorgin Mousissian, Nour Ensemble, Pari Samar en Carmen, Sinfónica de Teherán, Loris Tjeknavorian, Peyman Yazdanian. Otros eventos en el espacio han incluido la Exposición de Arte de Teherán. https://www.operanostalgia.be/html/ROUDAKIHALL2016.html Véase también Sala de conciertos Auditorio Teatro Referencias
Salle Vahdat

La salle Vahdat (Talar-e Vahdat) est une salle d'opéra et ballet construite en 1967 à Téhéran en Iran. Le bâtiment a été conçu par l'architecte Aftandilian, inspiré en partie par le Wiener Staatsoper. Avant 1979, la salle était connue sous le nom de Talar-e Roudaki, en référence au poète Roudaki. La salle Rudaki est inaugurée en 1967. La musique du concert inaugural est composée par Ahmad Pejman (en). Elle est renommée salle Vahdat (« Salle de l'unité ») après la révolution islamique. De nombreux artistes et orchestres s'y sont produits, parmi lesquels le Dundee Repertory Theatre, Mohammad Esmaili, Parvaz Homay, Leningrad Ballet, Marcel Marceau, Bagher Moazen, l'Orchestre symphonique de Téhéran, Loris Tjeknavorian, Peyman Yazdanian, Bardia Sadrenoori, Homayoun Khorram, Monir Vakili. La salle accueille également l'exposition d'art Tehran Art Expo. Notes et références Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des arts du spectacle Portail de l’Iran et du monde iranien
Eyvanki

Eyvanki (Persian: ايوانكی) is a city in, and the capital of Eyvanki District in Garmsar County, Semnan province, Iran. Demographics Ethnicity The people of Eyvanki are Tat and speak the Tati language. Population At the time of the 2006 National Census, the city's population was 10,396 in 2,760 households. The following census in 2011 counted 11,995 people in 3,584 households. The 2016 census measured the population of the city as 13,518 people in 4,619 households. See also Charax, Rhagiana Iran portal Notes References
Eyvanki

Eyvānkī o Eyvanekey (farsi ایوانکی) è una città dello shahrestān di Garmsar, circoscrizione di Eyvanki, nella provincia di Semnan in Iran. Aveva, nel 2006, una popolazione di 10.396 abitanti. Si trova all'estremità occidentale della provincia. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Eyvanki
Eyvānekey

Eyvānekey (persiska: ایوانكی) är en ort i Iran. Den ligger i provinsen Semnan, i den centrala delen av landet, 70 km sydost om huvudstaden Teheran. Eyvānekey ligger 1 074 meter över havet och antalet invånare är 10 396. Terrängen runt Eyvānekey är varierad.Runt Eyvānekey är det glesbefolkat, med 9 invånare per kvadratkilometer. Eyvānekey är det största samhället i trakten. Trakten runt Eyvānekey är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Kommentarer Källor
Али Капу

Али Капу (на персийски: عالی‌قاپو, думата се превежда от турски като Висока порта) е дворец в Исфахан, Иран, на площада Нагш-е Джахан, срещу Джамията на шейх Лотфолах. Първоначално е проектиран като огромна порта. Висок е 48 м и има 7 етажа, като до всеки се достига с помощта на опасно спирално стълбище. На 6-ия етаж се намира акустичната стая, която е характерна с дълбоки кръгли ниши в стените, които нямат особена естетическа стойност, но придават добра акустика. Али Капу (Ālī Qāpū) идва от турската дума за висока порта и е дадено на мястото, защото се намира точно на входа към всички сефевидски дворци, простиращи се от площада Нагш-е Джахан до булеварда Чахар Багх. Сградата, един от най-големите паметници на сефевидската архитетура, е построена по декрет на шах Абас I Велики в края на 16 век. Шахът отпразнувал тук новата 1597 година (1006 по мюсюлманския календар). Али Капу е масивна правоъгълна сграда, висока 48 м и със 7 етажа, всеки с широка тераса, поставена навътре и поддържана от дървени колони. Стените са украсени с натуралистични картини от Реза Абаси, дворцовият художник, и неговите ученици. Мотивите са животински, флорални и на птици. Добре орнаментираната порта и прозорците в двореца са създадени във време на социална анархия. Само един прозорец на третия етаж не е бил повреден през времето. Али Капу е възстановен и реставриран от шах Султан Хюсеин, последният владетел от династията на Сефевидите, но скоро след това е разрушен от нашествията на афганите. Дворецът отново е възстановен от каджарския владетел Насир ал-Дин (1848 – 96). Дворецът е изобразен на обратната страна на иранската банкнота от 20 000 риала. Дворецът е изобразен и на обратната страна на иранската серия банкноти от 20 риала от 1953 г. Галерия Източници
Álí Qápú

Álí Qápú (persky عالی‌ قاپو‎) je císařský palác v íránském Isfahánu. Nachází se na západní straně náměstí Naqš-e džahán, naproti mešitě šejcha Lotfolláha, a původně byl navržen jako rozsáhlý vstupní portál do velkého paláce, který se táhl od náměstí Naqš-e džahán až k ulici Čahárbágh. Palác sloužil jako oficiální sídlo perských císařů z dynastie Safíovců. UNESCO zapsalo palác a náměstí na seznam světového dědictví kvůli jeho kulturnímu a historickému významu. Palác je vysoký osmačtyřicet metrů a má šest pater, z nichž každé je přístupné po točitém schodišti. V šestém patře se ve stěnách nacházejí hluboké kruhové výklenky, které mají nejen estetickou, ale i akustickou hodnotu. Palác je považován za nejlepší příklad safíovské architektury. Název Álí Qápú dostalo toto místo proto, že se nacházelo přímo u vchodu do safíovských paláců, které se táhly od náměstí Naqš-e džahán až k ulici Čahárbágh. Budova byla postavena na základě dekretu Abbáse I. Velikého na počátku 17. století. Právě zde Abbás I. Veliký přijímal vznešené návštěvy a zahraniční velvyslance. Abbás I. Veliký zde poprvé oslavil Nourúz (íránský nový rok) v roce 1597 n. l. Palác je bohatý na naturalistické nástěnné malby od Rezy Abbásího, dvorního malíře Abbáse I. Velikého, a jeho žáků. Na jeho dílech se objevují rostlinné, zvířecí a ptačí motivy. Vysoce zdobené dveře a okna paláce byly téměř všechny vykradeny. Za vlády posledního safíovského vládce Husajna Šáha byl palác opraven a podstatně restaurován, ale během krátké vlády afghánských invazistů začal chátrat. Za vlády Násira ad-Dín Šáha byly safíovské římsy a květinové dlaždice nad portálem nahrazeny dlaždicemi s nápisy. Abbás II. se nadšeně věnoval zkrášlování a zdokonalování paláce. Kancelář byla umístěna v prvním patře. V šestém se konaly královské recepce a hostiny. V tomto patře se nacházejí největší místnosti. Štuková výzdoba hodovní síně oplývá motivy různých nádob a pohárů. Vystupovaly zde různé hudební soubory. Z horních ochozů sledoval safíovský panovník čovgán (pólo), vojenské manévry a dostihy na náměstí Naqš-e džahán. Palác je vyobrazen na rubu íránské bankovky v hodnotě 20 000 rijálů. Galerie Odkazy Poznámky Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ali Qapu na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Alí Qapu na Wikimedia Commons Literatura FERRANTE, M. Dessins et observations préliminaires pour la restauration du palais de ‛Alī Qāpū. Řím: [s.n.], 1968. S. 137–206. GALDIERI, E. Eṣfahān: ‛Alī Qāpū: An Architectural Survey. Řím: [s.n.], 1979.
Ali Qapu

Ālī Qāpū (Perzisch:عالی‌قاپو; of de Sublieme Poort) is een paleis in Isfahan, Iran. Het is gelegen aan de westkant van het plein van de Emam. Net als de rest van het plein is het rond 1595 gebouwd. De bouw verliep in verschillende stadia. De bouw werd uitgevoerd door sjah Abbas I de Grote van de dynastie der Safawieden. De bouw begon als een atrium dat toegang verschafte aan de Perzische tuin. In 1602 werd het gebouw verbonden met de dubbele galerij met winkels die het hele plein omringd. Kenmerkend voor het paleis is de talar of veranda aan de voorkant. Ali Qapu is 33 m hoog en heeft zeven verdiepingen. Het grondplan meet 20 x 20 m. Bijzonder aan het gebouw zijn de schilderingen van de natuur van Reza Abbasi, de hofschilder, en zijn leerlingen. Er zijn zowel bloemen, vogels als andere dieren afgebeeld. Ook zijn er mensen geschilderd. Tijdens de regeerperioden van zowel sjah Sultan Hoessein (de laatste Safawiedensjah) en onder Nasir al-Din van de Kadjaren (1848-1896), werd het paleis gerenoveerd. Fotogalerij