NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Shah Cheragh

Shah Cheragh (persiska: شاه چراغ) är ett mausoleum och moské i Shiraz som dateras till 1300-talet. Här är de två imamättlingarna Ahmad och Muhammad begravda, och de två var bröder till den sjunde shiaimamen. Vid tiden för deras död var Shiraz en viktig tillflyktsort för shiamuslimer som flydde från abbasidernas förföljelse. Galleri Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Shah Cheragh.﻿
Мавзолей Шах-Черах

Мавзолей Шах-Черах (перс. شاه چراغ‎, англ. Shah Cheragh) — одна з пам'яток іранського міста Шираз, усипальниця братів імама Рези — Ахмеда та Мухаммеда. Збудована в XIV столітті. Історія Збудований у XIV столітті в часи правління імператриці Таші Хатун. У перекладі з перс. شاه چراغ‎ означає «Король світла». Місце отримало таку назву від Аятолла Дастахіб, який побачив здалеку світло. Підпливши до джерела світла виявив, що це була розрита могила на кладовищі, у якій знаходилось тіло в обладунках. На руці виднілося кільце з надписом «al-‘Izzatu Lillāh, Ahmad bin Mūsā» (укр. Честь належить Богу, Ахмед, син Муси). Таким чином стало відомо, що поховані сини Муса ібн Джафара. Примітки Джерела Photos The Mausoleum of Shah-e-Cheragh Video of the inside
Zespół pałacowy Sa’adabad

Zespół pałacowy Sa’adabad (pers. مجموعه سعدآباد) – zespół pałacowy położony około 18 km na północ od centrum Teheranu, stolicy Iranu. Zespół tworzy 18 budynków na powierzchni około 10 000 m². Najbardziej znaczące budynki to: Pałac Biały (Mellat) zbudowany w latach 1931 do 1936 roku przez Reza Szaha z dynastii Pahlawich; Pałac Zielony (Shahvand) zbudowany na początku XX wieku; Pałac Czarny mieszczący Muzeum Sztuk Pięknych; Historia Pierwsze pałace zostały zbudowane w czasie panowania dynastii Kadżarów, a następnie kompleks był rozbudowywany w czasach dynastii Pahlawich. Aktualnie większość budynków mieści muzea. Przypisy Bibliografia Andrew Burke, Mark Elliot: Lonely Planet Iran. Wyd. 5. Londyn: Lonely Planet, 2008. ISBN 978-1741042931. (ang.). Bartosz Gil: Iran. Bielsko-Biała: Wydawnictwo Pascal, 2019. ISBN 978-83-8103-506-4.
Palácio de Sadabade

O Palácio de Sadabade (em persa: کاخ سعدآباد) é um complexo palaciano do Irão, construído pela Dinastia Pálavi no Bairro de Shemiran, em Teerã. História O complexo foi habitado inicialmente, durante o século XIX, pelos monarcas da Dinastia Cajar e respectiva família real. Após uma expansão dos pavilhões, Reza Pálavi viveu ali durante a década de 1920 e o seu filho mudou-se para o complexo na década de 1970, tendo ambos vivido durante algum tempo no Palácio Verde. Depois da Revolução Iraniana, os diferentes pavilhões que compõem o palácio foram transformados em museus. No entanto, o actual palácio presidencial do Irão fica adjacente ao Palácio de Sadabade. Actualmente, os museus instalados nos pavilhões do Palácio de Sadabade possibilitam ao visitante circular pelos diversos espaços e observar a rica história do Irão. Algumas partes do complexo são usadas pela Organização do Património Cultural do Irão, a qual é responsável pela maior parte dos artefactos, locais e aspectos culturais do país. O pavilhão chamado "Kakhe malakeye madar" pertence, actualmente, à organização presidencial e acolhe os hóspedes estrangeiros do presidente. Estrutura O complexo do Palácio de Sadabade possui oito portões e dezoito pavilhões, usados por diferentes membros da família real da Pérsia. Portões 1. Portão Nezamia, pelo qual Reza Pálavi entrava no complexo. 2. Portão Zaferania 3. Portão da Rua Darbande, pelo qual Maomé Reza Pálavi entrava no complexo. 4. Potão da Praça Darbande 5. Portão Jafar Abade (1º) 6. Portão Jafar Abade (2º) 7. Portão do Rio 8. Portão do Palácio Branco Pavilhões 1. Castelo de Amade Xá Cajar (actualmente usado pelas mulheres Basij - força paramilitar) 2. Castelo Xavande (actualmente, o Museu Verde) 3. Palácio Branco ou Casa Branca (actualmente, o Museu Nacional) 4. Castelo Especial (Museu de História Natural no passado, actualmente utilizado como local de recepção oficial pelo Presidente Mahmoud Ahmadinejad.) 5. Castelo Negro (كاخ اسود) (actualmente, o Museu das Artes Contemporâneas) 6. Castelo de Xemece (irmã do Xá, actualmente, o Museu de Etnologia) 7. Castelo de Axerafe (nomeado em homenagem à irmã gémea de Maomé Reza Pálavi, actualmente, o Museu dos Pratos Históricos) 8. Castelo de Golam Reza (irmão do Xá) 9. Castelo da Rainha-mãe (actualmente, o edifício da república) 10. Castelo de Amade Reza (irmão do Xá) 11. Castelo de Abdul Reza (Centro de Controlo de Sadabade) 12. Castelo de Bamane Pálavi (nomeado em homenagem ao filho de Gholam Reza, actualmente, o Centro de Formação) 13. Castelo de Xaram (nomeado em homenagem ao filho de Axerafe Pálavi, actualmente, o Museu Militar) 14. Farida Diba 15. Castelo de Valiade Reza (1º castelo, actualmente, o Museu de Bezade) 16. Castelo de Valiade Reza (1º castelo, actualmente, o Museu de Dafina) 17. Castelo de Farahnaz e Ali Reza (filhos de Reza Pálavi, actualmente, o Museu de Caligrafia e do Livro de Mir Emad) 18. Castelo de Leila Ligações externas Página oficial do Palácio Sadabade
Саадабад (дворец)

Саадабад — дворец, находящийся в районе Шемиран г. Тегерана, рядом с комплексом Ниаварана. Дворцовый комплекс был построен при последних Каджарах в начале XX века. В 1920-е здесь жил шах Реза Пехлеви. В 1970-е в Саадабад переехал его сын, Мохаммед Реза-шах. Комплекс состоит из нескольких дворцов и павильонов, в некоторых из них размещена Иранская организация культурного наследия. Во дворце Шахрам находится Военный музей, а в других павильонах — Музей воды, Музей изящных искусств, музей Бехзада и другие. Дворец Матери Шаха закрыт для свободного посещения и используется правительством Ирана как резиденция для глав иностранных держав, прибывающих в Иран с официальным визитом. 8 июля 1937 года во дворце был подписан Саадабадский пакт, официально оформивший создание Ближневосточной Антанты — политического блока четырёх ближневосточных держав: Афганистана, Ирака, Ирана и Турции. В октябре 2007 года в Саадабаде в рамках Второго Каспийского саммита состоялась встреча президентов России и Ирана Владимира Путина и Махмуда Ахмадинежада. Иллюстрации Примечания Ссылки Официальный сайт Краткие сведения о дворце
Палац Саадабад

Саадабад — палац, що знаходиться в районі Шеміран Тегерана, поруч з комплексом Ніаваран. Історія Палацовий комплекс побудований при останніх Каджарах на початку XX століття. У 1920-ті тут жив шах Реза Пехлеві. У 1970-ті в Саадабад переїхав його син, Мохаммед Реза Пехлеві. Комплекс складається з декількох палаців і павільйонів, в деяких з них розміщена Іранська організація культурної спадщини. У палаці Шахрам знаходиться Військовий музей, а в інших павільйонах — Музей води, Музей образотворчих мистецтв, музей Хусейна Бехзада й інші. Палац Матері Шаха закритий для вільного відвідування і використовується урядом Ірану як резиденція для глав іноземних держав, які прибувають в Іран з офіційним візитом. 8 липня 1937 в палаці підписано Саадабадський пакт, що офіційно оформив створення Близькосхідної Антанти — політичного блоку чотирьох близькосхідних держав: Афганістану, Іраку, Ірану та Туреччини. У жовтні 2007 в Саадабаді в рамках Другого Каспійського саміту відбулася зустріч президентів Росії та Ірану Володимира Путіна та Махмуда Ахмадінежада. Галерея Примітки Посилання Офіційний сайт Короткі відомості про палац
World Trade Center Tabriz

Tabriz World Trade Center (Persian: مرکز تجارت جهانی تبریز) is a 37-story skyscraper located in Tabriz, East Azerbaijan Province. Standing at a height of 192 m (630 ft), it is the tallest building in Tabriz and currently the second-tallest building in Iran, surpassed only by the 210-meter Fereshteh Pasargad Hotel in Tehran. The Tabriz World Trade Center is an expansive mixed-use development centered around a 37-story administrative tower with 41,000 square meters of infrastructure. Reaching a structural height of 152 m (499 ft), the tower is topped by a four-story, 35 m (115 ft) dome designated for scientific and tourism purposes, which, along with a telecommunications antenna, brings its total architectural height to 192 m (630 ft). The broader project encompasses approximately 150,000 square meters of commercial and leisure space, including a large-scale shopping center, entertainment complexes, and dedicated tourism facilities. See also List of tallest buildings in Iran List of World Trade Centers References External links Official website
Niavaran Complex

The Niavaran Palace Complex (Persian: مجموعه کاخ نیاوران, romanized: Majmue-ye Kākh-e Niāvarān) is a historic palace complex situated in Shemiran (northern Tehran), Iran. It consists of several palace buildings and monuments dating back to the Qajar and Pahlavi eras. History In the early 19th century, Fath-Ali Shah ordered a summer residence to be built in Tehran's countryside. In 1850, the Sahebgharaniyeh Palace was built by the order of Naser al-Din Shah. In the 1910s, the Ahmad Shahi Pavilion was built as Ahmad Shah's residence. During the reign of Reza Shah, all of the peripheral buildings of the Sahebgharaniyeh Palace, with the exception of the Ahmad Shahi Pavilion, were demolished, and the present-day structures were built to the north of the Sahebgharaniyeh. The Ahmad Shahi Pavilion was then used as an exhibition centre for presents from world leaders to the Iranian shahs. During the reign of Mohammad Reza Shah, a new palace named Niavaran was constructed for the imperial family. The palace was designed in 1958 and completed in 1967. It served a variety of purposes for the court including as a home for the Shah and Shahbanu Farah as well as a place to entertain visiting foreign heads of state. On 31 December 1977, the reception and state banquet for U.S. president Jimmy Carter took place here. The complex consists of three structures: Niavaran Palace, Ahmad Shahi Pavilion, and the Sahebgharaniyeh Palace. The buildings were built during various time periods ranging from Qajar Iran to Pahlavi Iran. Currently, the complex is a museum that showcases imperial artifacts. The interiors remain in their original 1979 state. The Shah and Shahbanu left basically everything behind when they left Iran in January 1979. Palaces Gallery See also Architecture of Iran Cultural Heritage Organization of Iran Niavaran Park – a park built in 1969 next to the complex Golestan Palace – the former official royal Qajar-dynasty complex, located in Tehran Sa'dabad Complex – a complex built by the Qajar and Pahlavi monarchs, located in Tehran List of royal palaces List of palaces in Iran References External links niavaranmu.ir (Persian), en.niavaranmu.ir (English) – Niavaran Cultural Historic Complex
Palacio de Niavaran

El Palacio de Niavaran (en persa: کاخ نیاوران) es un antiguo palacio real, museo y antigua residencia real de la dinastía Pahlaví situado en Teherán, Irán. Fue finalizado en 1967 para el sah Mohammad Reza Pahlaví y su familia.​ Constituye el edificio más reciente, grande y emblemático del Complejo de Niavaran, del cual forma parte. Historia El sah residía anteriormente en el Palacio de Mármol, construido por su padre, Reza Shah. Sin embargo, necesitaba una residencia más amplia para su familia. La planificación de una mansión que sirviera como residencia oficial comenzó en 1958, siendo Mohsen Foroughi el arquitecto principal del proyecto.​ El palacio se edificó en los terrenos del Complejo de Niavaran, que incluye jardines y palacios construidos durante la época de la Dinastía Kayar.​ El edificio fue diseñado en el Estilo Internacional y combina la arquitectura moderna europea con elementos tradicionales de la arquitectura iraní, como azulejos decorativos. Está adornado con estucos, espejos y lámparas de araña.​ La residencia fue construida específicamente para Mohammad Reza Pahlaví y su familia, incluida su esposa, la emperatriz Farah Pahlaví, y sus hijos. Aunque inicialmente estaba destinada a alojar a invitados oficiales, el sah decidió utilizarla como su residencia principal.​ En ella recibió a dignatarios internacionales, entre ellos el presidente de los Estados Unidos Jimmy Carter.​ El príncipe heredero Reza Pahlaví asistió a la escuela primaria dentro del palacio.​ Tras diversas interrupciones en su construcción, el edificio se completó en 1967 y fue habitado por la familia Pahlaví desde 1968 hasta su salida del país durante la Revolución iraní de 1979.​ En la actualidad funciona como museo y conserva su estado original de ese año.​ Biblioteca privada La biblioteca fue inaugurada públicamente en 1994 con motivo del Día Internacional de los Museos.​ Construcción El diseño interior de la biblioteca estuvo a cargo del arquitecto Abdol-Aziz Mirza Farmanfarmaian. Características El edificio se organiza en tres niveles: la sala de lectura, la biblioteca principal y la sala audiovisual. También alberga colecciones de arte que superan las 350 obras, representativas de la historia del arte moderno, especialmente de las tendencias del arte iraní de las décadas de 1950 y 1960. Galería Galería Véase también Palacio Sahebgharaniyeh Pabellón Ahmad Shahi Complejo de Niavaran Parque de Niavaran Complejo de Sa'dabad Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Palacio de Niavaran.
Palais de Niavaran

Le palais de Niavaran (en persan : کاخ نیاوران / Kâx-e Niyâvarân) est situé à Téhéran en Iran, dans le quartier de Shemiran au nord de la ville. C'est un complexe architectural constitué de plusieurs palais et d'un musée. Le palais Sahebqaraniyeh, datant du temps de Nassereddine Shah Qadjar et le petit palais d'Ahmad Chah, sont aussi situés dans ce complexe. Architecture Le dernier chah d'Iran, Mohammad Reza Pahlavi, y a fait construire un bâtiment de style contemporain, qui est le bâtiment principal du complexe. Ce palais, achevé en 1968, était la résidence du souverain et de sa famille avant la révolution iranienne de 1979. Dessiné par l'architecte iranien Mohsen Foroughi, il occupe une superficie de 9 000 m2 sur deux étages et demi. Au départ, le bâtiment était destiné à la résidence des hôtes étrangers du chah, mais une fois terminé, il est devenu la résidence principale de la famille Pahlavi. Histoire Le palais de Niavaran trouve ses origines à l'époque de la dynastie Qadjar. L'emplacement était un jardin où Nassereddine Chah prenait ses quartiers d'été. Il y fit construire un palais appelé au départ palais de Niavaran pour devenir palais de Sahebgharanyeh. Pendant le règne de Mohamad Reza Pahlavi, tous les bâtiments entourant l'ancien palais, à l'exception du pavillon d'Ahmad Chah (ou Koushk-e Ahmad Shahi), sont démolis. Le nouveau palais Pahlavi est construit au nord du palais Qadjar et le pavillon d'Ahmad Chah servit de musée regroupant les cadeaux des différents chefs d'État du monde à l'État iranien. Notes et références Voir aussi Articles connexes Téhéran Organisation de l'Héritage Culturel d'Iran Architecture de l'Iran Palais de Saadabad Liens externes Site officiel Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la monarchie Portail de Téhéran
Palazzo Niavaran

Il palazzo Niavaran (in persiano مجموعه کاخ نیاوران‎, Majmue-ye Kākh-e Niāvarān) è un complesso di palazzi storici che si estende su un terreno di 11 ettari che si trova a Shemiran, il quartiere più settentrionale di Teheran, in Iran. È costituito da diversi edifici e monumenti risalenti alle epoche Qajar e Pahlavi. Storia Il palazzo venne progettato nel 1958, durante il regno dello scià Reza Pahlavi, e completato nel 1968 con lo scopo di fungere da residenza imperiale e di accogliere le visite dei capi di stato stranieri. La notte di Capodanno del 1977 fu la sede del ricevimento e del banchetto di stato in onore del presidente degli Stati Uniti Jimmy Carter. Il palazzo venne abbandonato il 16 gennaio 1979 quando lo scià e la consorte Farah Diba lasciarono l'Iran a seguito della Rivoluzione iraniana. Tutti gli edifici periferici del Palazzo Sahebgharanieh, ad eccezione del Padiglione Ahmad Shahi, furono demoliti e le strutture attuali furono costruite a nord del Sahebgharanieh. Il Padiglione Ahmad Shahi, che era il luogo in cui lo scià venne incoronato, venne quindi utilizzato come centro espositivo per i regali dei leader mondiali agli scià iraniani. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Palazzo Niavaran Collegamenti esterni Sito ufficiale, su niavaranmu.ir.
Zespół pałacowy Niavaran

Zespół pałacowy Niavaran (pers. مجموعه کاخ نیاوران) – zespół pałacowy położony w miejscowości Shemiran graniczącej od północy z Teheranem, stolicą Iranu. Kompleks złożony jest z kilku pałaców i monumentów na terenie parku o powierzchni około 110 000 m². Najbardziej znaczące budynki to: Pałac Saheb Gharaniye z połowy XIX wieku; Pałac Niavaran zbudowany w latach 1958 do 1968; Pawilon Ahmada Szaha zbudowany na początku XX wieku. Historia Początek zespołowi pałacowemu dał Fath Ali Szah z dynastii Kadżarów budując tu niewielką letnia rezydencje nazwaną Przynosząca sitowie (Neyavaran) ze względu na występujące tu sitowie. Kolejne pałace wybudowali tu kolejni władcy - Mohammad Szah i Naser ad-Din Szah. Aktualny kształt kompleks zawdzięcza rozbudowie po ślubie Mohammada Rezy, ostatniego szachinszacha Iranu z egipską księżniczką Fauzijją. Przypisy Bibliografia Andrew Burke, Mark Elliot: Lonely Planet Iran. Wyd. 5. Londyn: Lonely Planet, 2008. ISBN 978-1741042931. (ang.). Bartosz Gil: Iran. Bielsko-Biała: Wydawnictwo Pascal, 2019. ISBN 978-83-8103-506-4.
Дворец Ниаваран

Дворец Ниаваран — дворец в Тегеране, музей. Ниаваран начал строиться при последних Каджарах и достраивался при шахах Пехлеви. В 2000 этот комплекс был выделен из дворца Саадабад, и сейчас включает пять зданий: собственно дворец Ниаваран, павильон Ахмад-шаха, дворец Сахибкарание, музей Джахан Нама и библиотеку. Главное здание дворца было построено в середине XX в. при Мухаммед Реза-шахе. Первоначально оно задумывалось как зал для официальных гостей, однако впоследствии стало резиденцией царской семьи. Интерьер и дизайн Ниаварана были выполнены группой французских архитекторов. На первом этаже находится главный зал, а также ряд боковых залов, столовая, кинотеатр и гостиная. На верхнем этаже находились жилые комнаты семьи Пехлеви. Они украшены ценными картинами, коврами и подарками из разных стран. Двухэтажный павильон Ахмад-шаха был построен в последние годы правления Каджаров и после реставрации использовался шахами Пехлеви. В залах павильона выставлены изделия из серебра, бронзы, слоновой кости и дерева, сувениры из разных стран, картины, медали, а также драгоценные камни. На втором этаже расположена терраса с 26 гипсовыми колоннами. Дворец Сахибкарание начал строиться при Насреддин-шахе в конце XIX в. Тогда были отстроены зал приемов, зимнее помещение, несколько маленьких зданий и терраса. В 1906, в разгар революции, в этом дворце шах Музафар-ад-дин подписал первую иранскую конституцию. При шахах Пехлеви павильон был обновлен, в его дворе был выкопан бассейн. В 1976 часть дворца Сахибкарание была отведена под музей, где собраны древние и современные произведения искусства со всего мира, включая доколумбовую Америку, лурестанские бронзы и раннехристианские памятники, а также работы Пикассо, Ренуара и других европейских живописцев. Галерея Примечания Ссылки Официальный сайт
Niavarankomplexet

Niavarankomplexet är ett cirka 11 hektar stort palatsområde i Tehran i Iran. Det är ett inhägnat område som innefattar ett flertal byggnader och monument från 1772 under Qajardynastin och framåt. På området ligger bland annat palatsvillan Niavaran, som var bostad för shah Mohammad Reza Pahlavi och hans familj 1967–1979. Galleri Källor Niavaran Cultural Historic Complex
Палац Ніаваран

Палац Ніаваран — палац в Тегерані, музей. Історія Ніаваран почав будуватися при останніх Каджарах і добудовувався при шахах Пехлеві. У 2000 цей комплекс виділений з палацу Саадабад, і зараз включає п'ять будівель: власне палац Ніаваран, павільйон Ахмад-шаха, палац Сахібкараніє, музей Джахан Нама і бібліотеку. Головна будівля палацу побудована в середині XX століття при Мухаммеді Реза Пехлеві. Спочатку вона задумувалася як зал для офіційних гостей, однак згодом стала резиденцією шахської родини. Інтер'єр і дизайн виконані групою французьких архітекторів. На першому поверсі знаходиться головний зал, а також ряд бічних залів, їдальня, кінотеатр і вітальня. На верхньому поверсі знаходилися житлові кімнати сім'ї Пехлеві. Вони прикрашені коштовними картинами, килимами та подарунками з різних країн. Двоповерховий павільйон Ахмад Шаха побудований в останні роки правління Каджарів і після реставрації використовувався шахами Пехлеві. У залах павільйону виставлені вироби зі срібла, бронзи, слонової кістки і дерева, сувеніри з різних країн, картини, медалі, а також дорогоцінні камені. На другому поверсі розташована тераса з 26 гіпсовими колонами. Палац Сахібкараніє почав будуватися при Насер ед-Дін Шах Каджарі в кінці XIX століття. Тоді були відбудовані зал приймання, зимове приміщення, кілька маленьких будівель і тераса. У 1906, в розпал революції, в цьому палаці Мозафереддін-шах Каджар підписав першу іранську конституцію. При шахах Пехлеві павільйон був оновлений, в його дворі був викопаний басейн. У 1976 частина палацу Сахібкараніє відведена під музей, де зібрані доісторичні та сучасні вироби з усього світу, включаючи доколумбову Америку, лурестанську бронзу та ранньохристиянські пам'ятники, а також роботи Пікассо, Ренуара та інших європейських живописців. Галерея Примітки Посилання Офіційний сайт
Universität Schiras

Die Universität Schiras (persisch دانشگاه شیراز, DMG Dānešgāh-e Šīrāz), früher bekannt als Pahlavi-Universität, ist eine staatliche Universität in der Stadt Schiras, in der zentralen Südprovinz Fars im Iran. Die im Jahr 1946 als Juniorcollege für Gesundheit gegründete Einrichtung erlangte 1954 unter dem Namen Pahlavi University Universitätsstatus. 1979 erhielt sie ihren heutigen Namen. Derzeit sind etwa 19.000 Studierende immatrikuliert. Zu den Einrichtungen zählt die Schiras-Universität für Medizinische Wissenschaften und Gesundheitsdienste sowie das Abu-Reyhan-e-Birooni-Observatorium. Weblinks Offizielle Website der Universität Einzelnachweise
Universidad de Shiraz

La Universidad de Shiraz (persa: دانشگاه شيراز), conocida antes como la Universidad Pahlaví, es una universidad pública que se encuentra en la ciudad de Shiraz, capital de la provincia iraní de Fars. Actualmente la Universidad de Shiraz tiene alrededor de 20.000 estudiantes, y cuenta con 200 programas a nivel licenciatura, 300 programas a nivel maestría, un programa de grado profesional (Doctor de Medicina Veterinaria) y 150 programas a nivel doctorado. Historia Los orígenes de la Universidad de Shiraz se remontan a 1946, cuando se estableció un colegio técnico cuyo objetivo era entrenar especialistas en medicina con un programa académico de cuatro años de duración. Inicialmente llamado "Instituto Superior de Salud", pasó a ser una escuela médica en 1950. Hacia 1953 se establecen la Escuela Namazi de Enfermería y las facultades de agricultura, artes y ciencias. En 1954, con las facultades de ingeniería y medicina veterinaria agregadas, la escuela es elevada al estatus universitario, y fue nombrada Universidad Pahlavi, en honor a la casa reinante. Otras facultades que se fueron agregando subsecuentemente fueron la Escuela Dental, la Escuela de Posgrado y el Colegio de Electrónica en 1969, odontología en 1970, y las facultades de leyes y educación en 1977. La Universidad de Pensilvania tuvo una particular influencia en las instituciones y departamentos de la Universidad Pahlavi dado que varios profesores de la primera institución fueron enviados a impartir clases así como a desarrollar investigación en la Universidad Pahlavi. Varios cambios drásticos se registraron a lo largo de todas las universidades iraníes tras la Revolución Islámica de 1979. El nombre de la universidad fue inmediatamente cambiado al de Universidad Shiraz. En 1986 el Ministerio Iraní de Salud, Tratamiento y Educación Médica tomó control de las facultades y departamentos en medicina y creó la "Universidad de Shiraz de Medicina" como institución aparte.