NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ГЕС Марун

ГЕС Марун — гідроелектростанція на південному заході Ірану. Використовує ресурс із річки Марун, лівої твірної Джахарі, яка впадає до розташованого на лівобережжі Каруну та Шатт-ель-Арабу болота Шадеган (в період високої водності отримує сток до Перської затоки). У межах проекту річку перекрили кам’яно-накидною греблею із глиняним ядром висотою 165 метрів та довжиною 345 метрів, яка потребувала 9 млн м3 матеріалу та утримує водосховище з об’ємом 1,25 млрд м3. Будівництво греблі завершили у 1999-му, а за кілька років ввели в експлуатацію споруджений у підземному виконанні пригреблевий машинний зал. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс загальною потужністю 150 МВт, які використовують напір у 142 метри та забезпечують виробництво 360 млн кВт-год електроенергії на рік. Також можливо відзначити, що комплекс забезпечує зрошення 55 тисяч гектарів земель. Примітки
Полилей

Полилей е вид декоративна лампа, която виси от тавана и е предназначена за осветяване на големи помещения. Среща се често във фоайета на театри и киносалони. Обикновено имат няколко разклонения и множество отделни малки точкови източника на светлина, както и различни украшения като разноцветни стъкла или кристали, предназначени за разсейване на светлината. Най-ранните полилеи със свещи са използвани в средновековието от богатите. Те обикновено са под формата на дървен кръст с редица от шипове, на които се слагат свещите и след това се издига на подходяща височина с помощта на въже или верига, застопорено от кука. През 15 век се появяват по-сложни форми на полилеите, във формата на пръстен или корона като намират масово приложение в дворци и домове на аристокрацията, духовенството и търговците. Полилеят е символ на лукс и статус в обществото. До началото на 18 век основните материали са дърво и метал. Развитието в производството на стъкло през 18 век позволява по-евтино производство на оловен кристал. Така се появява кристалният полилей. Един от най-големите полилеи се намира в Истанбул, Долмабахче. Той има 750 лампи и тежи 4,5 тона. Външни препратки Най-големият полилей Архив на оригинала от 2010-07-12 в Wayback Machine. Друга статия за най-големия полилей
Lysekrone

En lysekrone er en forgrenet dekorativ lyskilde fastgjort i loftet. Lysekroner er ofte ornamenterede og har kærter eller pærer. De kan være dekoreret med glas- eller krystalprismer for at øge effekten. Historie De tidligste lysekroner havde vokslys og blev brugt af de rige i middelalderen. De var trækors med en pig gennem enden af hver arm til lysene. De blev hejst op under loftet med et reb eller en kæde. Fra 1400-tallet blev dekorative lysekroner med ringe eller kroner populære i paladser og hos adelen, gejstligheden og købmænd. De var kostbare og blev et statussymbol. De blev efter reformationen ofte doneret til kirker. Ved begyndelsen af 1700-tallet var mange hjem i den voksende købmandsklasse smykket med støbte lysekroner med lange, buede arme til mange lys. Nyklassicistiske motiver blev populære i støbt metal eller udskåret og forgyldt træ. Blykrystal med evnen til at sprede lys blev hurtigt populært i krystallysekroner. Mere komplekse og omfattende lysekroner blev udviklet i 17- og 1800-tallet, men indførelsen af gas og elektricitet forringede lysekronens status. Midt i 1800-tallet blev mange lysekroner til levende lys konverteret til gas, og nye lysekroner alene til gas kom til. De hed gasoliers, der er en portmanteau af gas og det engelske ord for lysekrone chandelier. Med elektrisk lys i 1890'erne var nogle lysekroner både til gas og elektricitet. Snart blev lysekroner udelukkende til elektricitet almindelige. Hen mod slutningen af 1900-tallet blev lysekroner brugt som et dekorativt element uden at kunne lyse. Verdens største bøhmisk krystallysekrone er i dag i Dolmabahçe Paladset i Istanbul. Den var en gave fra dronning Victoria af Storbritannien og har 750 lys og vejer 4,5 ton. Dolmabahçe har den største samling af bøhmisk og Baccarat krystallysekroner i verden, og en af de store trapper har balustre af Baccarat-krystal. Litteratur Jürgen Beyer: Stiftung, Plazierung und Funktion von Wand- und Kronleuchtern in lutherischen Kirchen, i: Zeitschrift für Lübeckische Geschichte 92 (2012), s. 101–150. Jürgen Beyer: Gravmindevandring i Sankt Petri Kirke i København, i: Kirkehistoriske Samlinger 2013, s. 79–99. Eksterne links
Araña (lámpara)

Una lámpara de araña, o candil,​ es un elemento de iluminación, que suele colgar del techo y que mediante el uso de fuentes de luz y elementos refractantes (principalmente de gemas, vidrio o plástico) contribuyen a crear un ambiente elegante. Las arañas son derivaciones de las grandiosas coronas luminosas de las iglesias. En la Edad Media, consistían en brazos horizontalmente cruzados o radiantes y suspendidos y en la época de arte gótico se componían de ramas de bronce o de hierro cargadas de adornos, sobre todo, en los siglos XV y XVI. Con el siglo XVIII empiezan las arañas fastuosas adornadas con numerosos colgantes de vidrio llamados caireles y que en las más ricas llegan a ser de cristal de roca. De esta última existe un soberbio ejemplar que adorna el coro del Monasterio de San Lorenzo de El Escorial. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Lámparas de araña. Bronze Öllampe; Camucia bei Cortona; 5 Jh. v. Chr. Luster im Wiener Rathaus Breve historia cultural de las lámparas de araña en Monumente Online (en alemán)
Lampadario

Il lampadario è un apparecchio di illuminazione con una o più lampade che funge anche come elemento di arredamento di una stanza. È un apparecchio di illuminazione artificiale di interni e viene per questo collocato generalmente sul soffitto in posizione centrale, in modo da garantire l'illuminazione diffusa dell'ambiente e una collocazione stabile rispetto alla lampada classica. Storia I primi lampadari avevano una struttura costituita di regola da uno o più ordini di candele, normalmente disposti in circolo e sostenuti da bracci a raggi partenti da un motivo centrale sospeso dall'alto. La variazione sui lampadari era rappresentata da questo motivo centrale e dai bracci, secondo i diversi periodi e le località. Nel Medioevo i lampadari vengono costruiti a foggia di cerchio o di corona, altri a forma di croce disposta orizzontalmente. Lo stile gotico invece preferisce linee più semplici e strutture con fusto rigido e tanti bracci che si dipartono a uno o più ordini. Il materiale preferito per la costruzione dei lampadari in queste epoche è per l'appunto il ferro e tale predilezione continua fino al Rinascimento, periodo nel quale il lampadario si arricchisce di materiali ornamentali, quali il vetro, la porcellana o pietre dure. Varianti Una variante dei lampadari piuttosto particolare è quella rappresentata dalle cosiddette applique, che possono essere definiti come lampadari applicati al muro. L'origine di questi tipi di lampadari è contemporanea a quella del lampadario centrale sospeso. Le fogge delle applique sono le più diverse: vanno da quelle semplici e lineari, rappresentate da una parte fissata al muro che sostiene il piattino che conterrà la candela, a quelle con due o più bracci. Galleria d'immagini Note Voci correlate Lampada Candela (illuminazione) Lampadina Torcia Portalampada Altri progetti Wikiquote contiene citazioni di o su lampadario Wikizionario contiene il lemma di dizionario «lampadario» Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su lampadario Collegamenti esterni (EN) chandelier, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. M. Bernardini, Lampada e lampadario, in Enciclopedia dell'arte medievale, Roma, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1991-2000. URL consultato il 2 maggio 2025.
Kroonluchter

Een kroonluchter (ook: kandelaber, kroonlamp, lichtkroon, kaarsenkroon, luchter of luster) is een veelarmige hangende lamp met een decoratieve functie die met een ketting aan het plafond is bevestigd. Kroonluchters, waarin kristal, een loodhoudende glassoort, met een hogere glans, lichtbreking, en klank is verwerkt, zijn zwaarder dan andere soorten verlichting en kunnen een versterkt plafond en speciale bevestigingsmethoden vereisen. Er was uitvoer van kroonluchters naar onder andere Amsterdam. De Spiegelzaal in het Kasteel van Versailles bij Parijs wordt verlicht met diverse kristallen kroonluchters. 's Werelds grootste kroonluchter van Boheems kristal bevindt zich in het Dolmabahçepaleis in Turkije. In de 18e eeuw was de productie van kroonluchters in Okres Děčín (Noord-Bohemen) geconcentreerd. In de dorpen bevonden zich talrijke familiebedrijfjes die zich toelegden op het slijpen van kristal. Vlaamse kroonluchter Het Hollandse imago van soberheid en zuinigheid komt ook in een honderden jaren oud type kroonluchter naar voren: de Vlaamse luchter (voor Engelstaligen Dutch chandelier) is er één zonder kristal of andere dure en breekbare ornamenten. Door de (meestal koper- of goudkleurige) lamp regelmatig te poetsen ontstaat de fonkeling onder andere op de bal aan de onderzijde van het armatuur. Oorsprong en ontwikkeling De oudste kaarsenkroonluchters werden gebruikt door rijke lieden in de middeleeuwen. Ze hadden meestal de vorm van een houten kruis met spijkers waarop kaarsen konden worden bevestigd. Het geheel hing aan een touw of ketting aan een haak aan het plafond. Vanaf de 15e eeuw werden ring- of kroonvormige ontwerpen populair. Aangezien verlichting duur was, waren kroonluchters een statussymbool. In het begin van de 18e eeuw ontstonden gegoten vormen van verguld brons met lange, gebogen armen, die in talrijke huizen van kooplieden te vinden waren. Ontwikkelingen in de glasfabricage in de 18e eeuw maakten het bovendien mogelijk goedkoper kristal te produceren, dat vanwege zijn hoge brekingsindex en lichtverstrooiende eigenschappen spoedig ook in kroonluchters werd toegepast. In de 19e eeuw deden kroonluchters met gasverlichting hun intrede en werden veel kroonluchters met kaarsen omgebouwd en geschikt gemaakt voor gaslicht. Rond 1890 verschenen vervolgens de eerste kroonluchters die werkten op elektriciteit. Grootste kroonluchters ter wereld Onderstaande lijst toont de grootste kroonluchters ter wereld die voldoen aan bovenstaande definitie.
Żyrandol

Żyrandol (z fr. girandole) – zazwyczaj lampa elektryczna lub świecznik montowany do sufitu pomieszczenia. Występuje zarówno w mieszkaniach, jak i w wielkogabarytowych salach, holach i widowniach. Zawiera od jednego do bardzo wielu punktów świetlnych. W pomieszczeniach bardzo wielkich może mieć skomplikowaną konstrukcję i składać się z wielkiej ilości elementów ozdobnych, często szklanych lub kryształowych. Żyrandole były używane już w średniowieczu w kościołach, klasztorach i zamkach dla lepszego oświetlania większych sal. Zazwyczaj miały postać drewnianego krzyża, przymocowanego linami do powały, na ramionach którego umieszczano świece. Zobacz też panikadiło Galeria
Lustre

Um lustre, candelabro ou lampadário é um candeeiro suspenso à parte de cima de uma residência ou de um estabelecimento com mais de um foco luminoso, como velas ou lâmpadas. Os lustres modernos são frequentemente decorados com dezenas de lâmpadas e arranjos complexos de vidro ou outros materiais, que iluminam um espaço interior com padrões exóticos. Existem alguns cuidados ao utilizar o lustre na decoração, como produzir uma luz suave e distanciar a peça da mesa para não incomodar os olhos. Também pode ser utilizado para destacar móveis, como uma mesa de apoio ou a mesa principal, em casos em que se tenha uma luz ambiente eficaz. História Os lustres surgiram ao fim do Século XVII, como objetos destinados a iluminar as enormes mesas de refeições nos jantares oferecidos pelos nobres. Eles apareceram em uma época de pleno status, sendo que apenas reis e nobres tinham condições de ter tal objeto. Eram feitos sob encomenda e não eram comercializados. Surgiram antes da energia elétrica, sendo utilizada a iluminação por luz de velas ao invés de lâmpadas. Pedaços de espelho, placas de latão e pedaços de quartzo eram originalmente utilizados para espalhar e refletir a luz, pois o vidro era frágil e não podia ser cortado e moldado como o quartzo. Em 1676, o vidreiro inglês, George Ravenscroft desenvolveu um novo tipo de vidro cristalino semelhante ao quartzo, adicionando óxido de chumbo ao vidro durante a sua fabricação, o que tornava o material macio, de alta refração e mais fácil de cortar. Este tipo de lustre começou a ser feito em Murano no Século XVIII. Daniel Swarovski começou a carreira no corte de pedras e fabricação de cristal, tendo patenteado uma máquina de cortar pedras para aperfeiçoamento de jóias e expandido o uso desta tecnologia para incluir o corte de peças de lustre de cristal, tendo também, aperfeiçoado a pureza do cristal de vidro com chumbo para um estado de brilho impecável. O maior lustre do mundo foi iluminado em 26 de junho de 2010, em Doha, no Catar. O peso do candelabro é de 18 toneladas. Ver também Abajur Candeeiro Referências
Люстра

Лю́стра (фр. lustre, от лат. lustro — «освещаю») — подвесной потолочный светильник для создания бестеневого, в отличие от точечного источника, освещения помещений. Размеры люстры (расстояние между отдельными точечными источниками) и количество точечных источников света в ней определяют равномерность освещения. Изначально в качестве источника света использовались свечи, сегодня чаще всего лампы накаливания, люминесцентные лампы и светодиодные лампы. Варианты исполнения Подвешивается к потолку и, как правило, состоит из нескольких подсвечников или ламп, обычно с декоративно-оформленной арматурой и различными элементами для рассеивания света. Люстры различаются по способу подключения: могут включаться как все лампы сразу, так и разные предзаданные сочетания. Многие современные люстры оборудуются пультом дистанционного управления, который позволяет управлять работой светильника, в том числе в плавном режиме. Электрическая люстра может быть оборудована встроенным или внешним светорегулятором; можно встретить и выключатели со встроенной подсветкой. В православных храмах центральную люстру называют паникадилом (от греческого «многосвечие»). Самая большая в мире люстра зажжена 26 июня 2010 года в Дохе (Катар). Вес её 18 тонн. В конструкции использовано 165.000 светодиодов, управляемых электроникой. Длина светильника 38,5 м, высота 16 м, ширина 12 м. Алюминиевый каркас отделан хрустальными рассеивателями. До этого самой большой люстрой считалась люстра главной мечети Омана диаметром 8 м, высотой 14 м, весом 8500 кг, оборудованная 1114 лампами. Источники света В качестве источников света могут использоваться: лампы накаливания галогенные лампы люминесцентные лампы светодиодные лампы Функции Освещение Утилитарные цели Эстетика и декорация Примечания Литература Люстры // Товарный словарь / И. А. Пугачёв (главный редактор). — М.: Государственное издательство торговой литературы, 1958. — Т. V. — Стб. 181—183. — 588 с. Ссылки Люстра — Словарь изобразительного искусства
Лустер

Лустер је врста лампе која се качи на плафону, па се често може наћи и под називом плафонска лампа. Основна намена лустера је сабирање већег броја светслосних извора. Историја У почетку су то биле свеће па се и данас у црквама могу пронаћи лустери на којима се налази велики број свећа. Овакви лустери су биле основне каркатеристике балских дворана у свим познатим палатама широм Европе. То су били најчешће висећи лустери за изузетно богатом декорацијом. Украшавани су пре свега разним врстама кристала па чак и драгим камењем. Основа лустера је често позлаћивана. Међутим, преласком на електричне сијалице није био неопходан велики број сијалица па је основна намена изгубљена, али је остао као веома важан детаљ ентеријера. Са проналаском електричне сијалице често се око саме сијалице стављају кугле од обојеног стакла како би повећао дисперзију светлости али и умањио сам осветљај сијалице. Користе се и кугле у боји како би се постизали одговарајући декоративни ефекти. Поред висећих лустера све чешће су у употреби тзв. плафоњерке. Код њих је светлосни извор за разлику од висећих лустера непосредно уз сам плафон. И оне често имају омотач од белог или благо обојеног стакла или пластике. У православној терминологији се за лустер обижно каже полијелеј. Занимљивост Највећи лустер на свету налази се у новој џамији у Абу Дабију, и украшен је Сваровски кристалима. Галерија Референце
Ljuskrona

En ljuskrona är en större, utarbetad och oftast takmonterad belysningsarmatur. De äldsta ljuskronorna förekommer i kyrkorna, och från medeltiden härstammar takkronor som efterbildar det himmelska Jerusalems murar och torn i en krans, som löper runt. Hildesheims domkyrka äger en sådan av brons, liksom Aachens domkyrka. Vissa ljuskronor har utklippta löv och liknade i järnplåt för att reflektera ljuset. Under gotiken fick ljuskronorna ett rikt accentuerat mittstycke, från vilket sidarmar stack ut i djärva kombinationer. Materialet var brons, järn eller mässing.Renässansens och barockens ljuskronor har mittstycket som ofta är koncentrerade i rundade former, de typiska mässingstakkronorna.Under 1600-talet förekommer ljuskronor i glas, under 1700-talet blir ljuskronor behängda med glasprismor moderna. Bästa ljusbrytande verkan har åstadkommits med glassorter med starkt ljusbrytande verkan, till exempel blyglas. Nu finns andra sätt att skapa klar kristall. Prismor av hög kvalité har slipat glas. De bästa kvalitéerna brukar benämnas böhmisk kristall, men det är egentligen bara en ursprungsbeteckning och säger inget om kvalitén av prismorna. Prismor av dålig kvalité kan vara gjutna i glassort med svag ljusbrytning. Belysta av solljus skapar ljusprismorna spektra på de ytor där ljuset faller, sedan det passerat ett prisma. Ljuskronetillverkning i Sverige I Stockholm tillverkades ljuskronor vid Melchior Jungs glasbruk åren 1641–1678. En av dessa hänger i Kungssalen på Skoklosters slott. Jung lät importera bergkristallpärlor från norra Italien ett material som vid 1600-talets slut övergavs av svenska ljuskronetillverkare till förmån för det klarare pottaskeglaset. Med den merkantilistiska handelspolitiken under 1700-talet växte i Sverige en inhemsk ljuskroneindustri fram. Produktionen vid Kungsholms glasbruk fick ett uppsving från 1740-talet genom just tillverkning av ljuskronor. Till inredningen av Stockholms slott under 1750-talet köptes ljuskronor från utlandet, men i mycket begränsat antal. Införda glaskronor fungerade sedan som utgångspunkter för Kungsholms glasbruks tillverkning. Resultatet blev stilmässiga kopior, stilblandningar eller förenklingar. Salen Vita havet på Stockholms slott har prytts och lysts upp av Kungsholmskronor av vilka flera till sitt yttre har päronform. Ofta hängde en bottenkula eller en så kallad flaska underst från Kungsholmskronans bottenplatta. Parallellt med tillverkningen av kristalljuskronor växte under 1700-talet marknaden för glasarmskronor vilka helt saknade slipade glasdetaljer. Glasarmskronor tillverkades vid hyttorna i Kosta, Liljedals och Strömbäck. Cirka 1785 lät Gustav III utrusta Hagapaviljongen med svensktillverkade ljuskronor. Den sortens ljuskronor som var glesare kallas därefter Hagamodellen. Sedan en stor del av handelshindren tagits bort under 1800-talet, ökade importen av ljuskronor från Böhmen, Irland och England. Se även Gelbgjutare Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ljuskrona.
Люстра

Люстра (фр. lustre, від італ. lustro, «блиск», що сходить до лат. lustrare — «світитися, сіяти») — підвісний освітлювальний прилад на декілька джерел світла з декоративно оформленою арматурою для загального освітлення приміщень. Люстра часто є основним джерелом світла і центральним елементом дизайну приміщення. Найдавнішими люстрами є свічкові (українські автори називали їх свіча́дами), потім з'явилися газові й електричні. Інколи, люстрою називають прилад чи конструкцію подібну по формі на люстру, але іншу за призначенням та функціями, наприклад люстра Чижевського. Історія Перші люстри почали використовуватися багатими людьми вже в Середньовіччі. Починаючи з XV століття складніші конструкції, у вигляді ко́ла чи корони, поширюються в палацах і домах знаті, духовенства і купецтва. Їхня висока вартість робила люстри символом розкоші і високого соціального статусу. У церквах теж здавна використовувалися люстри — панікадила. Ближче до начала XVIII століття литі і позолочені в техніці ормулю люстри з'явилися в домах представників купецького стану, який переживав бурний розвиток. Більшого поширення набули неокласичні мотиви, переважно литі з металу, а також з різьбленого і позолоченого дерева. Зроблені в цьому стилі люстри сильно залежали від естетики Стародавньої Греції і Стародавнього Риму, включаючи чисті лінії, класичні пропорції і зображення міфологічних персонажів. Розвиток склоробства уможливив подешевити виробництво кришталю, розсіювальні якості якого швидко зробили його популярним матеріалом для люстр. Для одночасного запалювання свічок на люстрі використовувалися стопі́ни (італ. stoppino) — шнури, просочені легкозаймистою речовиною. У середині XIX століття, коли завоювало популярність газове освітлення, багато свічкових люстр були перероблені під газові ріжки. На 1890-ті роки, з появою електричного освітлення, деякі люстри мали можливість використовування обох джерел світла. Надалі, з поширенням електрики, стали стандартними виключно електричні люстри. На деяких люстрах лампки виготовлені у вигляді язичків полум'я. Подешевіння люстр призвело до втрати ними символу високого соціального статусу. Сучасність Примітки
Bojnord Airport

Bojnord Airport (Persian: فرودگاه بجنورد) (IATA: BJB, ICAO: OIMN) is an airport serving Bojnord (also spelled Bojnourd or Bojnurd), the capital city of the North Khorasan province in Iran. Facilities The airport is at an elevation of 3,499 feet (1,066 m) above mean sea level. It has one runway designated 07/25 with an asphalt surface measuring 4,420 by 45 metres (14,501 ft × 148 ft). ILS (Instrument landing system) is installed at Bojnord Airport. Airlines and destinations References External links "Current weather for Bojnourd, Iran (OIMN)". NOAA/NWS. Accident history for Bojnord Airport (BJB / OIMN) at Aviation Safety Network
Zračna luka Bodžnurd

Zračna luka Bodžnurd (IATA kod: BJB, ICAO kod: OIMN) smještena je pokraj grada Bodžnurda u sjeveroistočnom dijelu Irana odnosno pokrajini Sjeverni Horasan. Nalazi se na nadmorskoj visini od 1066 m. Zračna luka ima jednu asfaltiranu uzletno-sletnu stazu dužine 3225 m, a koristi se za tuzemne letove. Vodeći zračni prijevoznik koji nudi redovne letove za Teheran-Mehrabad u ovoj zračnoj luci je Iran Aseman Airlines. Vanjske poveznice (engl.) [neaktivna poveznica] (engl.) DAFIF, Great Circle Mapper: BJB
Bojnord Airport

De luchthaven Bojnord Airport bevindt zich bij de stad Bojnord in de provincie Noord-Khorasan in Iran. De naam wordt ook gespeld als Bojnourd of Bojnurd. Luchtvaartmaatschappijen en bestemmingen Externe links NOAA: actueel luchtvaartweerbericht van Luchthaven Bojnord Aviation Safety Network: Bojnord Airport profile
Aeroportul Bojnord

Aeroportul Bojnord (IATA: BJB, ICAO: OIMN) este un aeroport din Bojnurd, Central District⁠(d), Bojnord County⁠(d), North Khorasan Province⁠(d), Iran. Situat la o altitudine de 1.066 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și