NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sharifabad District

Sharifabad District (Persian: بخش شریف‌آباد) is in Pakdasht County, Tehran province, Iran. Its capital is the city of Sharifabad. Demographics Population At the time of the 2006 National Census, the district's population was 37,791 in 9,758 households. The following census in 2011 counted 41,941 people in 11,528 households. The 2016 census measured the population of the district as 64,433 inhabitants in 18,751 households. Administrative divisions Notes See also References
Sheykh Jarrah

Sheykh Jarrah (Persian: شيخ جراح, also Romanized as Sheykh Jarrāḩ, Shaikh Jarrāh, Sheikh Jarah, and Sheykh Jarāḩ) is a village in Mehraban-e Sofla Rural District, Gol Tappeh District, Kabudarahang County, Hamadan Province, Iran. As of the 2006 census, its population was 1,074, in 212 families. References
Shiraz University of Technology

Shiraz University of Technology (SUTech) (Persian: دانشگاه صنعتی شیراز Dāneshgāh-e San'ati-ye Shirāz) is a university in Iran, a public university in the Fars province in higher technological education, basic and applied research. In 2004, the Government offered technical assistance for establishing an institute of higher education in engineering in Shiraz. Currently the university has about 1,700 students, with five Bachelor's degree programs (B.S.), 31 Master's degree (M.S.), and 14 Ph.D. degree programs. History Shiraz University of Technology was established in 1968 as the Electronics Industry College, which was one of the Shiraz University branches (Electronics Engineering College). After 2004, it was named "Shiraz University of Technology" as an independent public university which developed by some other fields such as Chemical, Material, Mechanical, etc. Campus Currently there is just one campus on Moddares Blvd., Shiraz, Iran. It was announced that a new campus is building in Shahrak Sadra, Shiraz, Iran. The campus consists of all the university's building like departments buildings, library, restaurant, mosque, gym, publication, etc. There are five department buildings: Faculty of Sciences building Electrical Engineering Department building (which have no classrooms and consists of faculties and some laboratories) Information Technology Department building (which merged with the chancellor's building) Chemical Engineering Department building (which merged with the Aerospace Engineering Department and Civil & Environmental Engineering Department and a part of the Electrical Engineering Department) Material Engineering Department building Ranking Shiraz University of Technology is the 5th university in Iran based on 2024 and 6th university in Iran 2025 Times rankings It is also 118th university in Asia and 501-600th in the world in 2024. Best young university in Iran based on 2024 Times rankings and 85th in the world. Shiraz University of Technology is the 11th university in Iran based on 2024 QS Top-Universities It is also 261-270th university in Asia. the 11th unuveristy in Iran and 301 in Asia based on 2025 QS Top-Universities. Faculties The following degrees are now offered in the university training students in bachelor's and master's degrees levels: Aerospace Engineering (M.S. since 2010, PhD. since 2013) Applied Mathematics (M.S. since 2007, PhD. since 2010) Chemical Engineering (M.S. since 2007) Civil Engineering (B.S. since 2024, M.S. since 2008, PhD. since 2013) Computer Engineering (M.S. since 2011) Electrical and Electronic Engineering (B.S. & M.S. since 2004, PhD. since 2010) Industrial Engineering (B.S. since 2019, M.S. since 2011) Information Technology (B.S. since 2004, M.S. since 2010, PhD. since 2013) Material Engineering (M.S. since 2009) Mechanical Engineering (B.S. since 2022, M.S. since 2007) Physics (M.S. since 2010) Physical Chemistry (M.S. since 2008) Chancellors See also Higher education in Iran References External links Official website
Shirzan

Shirzan (Persian: شيرزن, also Romanized as Shīrzan; also known as Shīreh Zān and Sinkeh Zan) is a village in Dowlatkhaneh Rural District, Bajgiran District, Quchan County, Razavi Khorasan Province, Iran. At the 2006 census, its population was 225, in 47 families. References
Shīrzan

Shīrzan (persiska: شیر زن) är en ort i Iran. Den ligger i provinsen Khorasan, i den nordöstra delen av landet, 600 km öster om huvudstaden Teheran. Shīrzan ligger 1 444 meter över havet och antalet invånare är 225. Terrängen runt Shīrzan är lite bergig. Runt Shīrzan är det ganska glesbefolkat, med 38 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Fārūj, 17,9 km sydväst om Shīrzan. Trakten runt Shīrzan består i huvudsak av gräsmarker. Kommentarer Källor
Basij

El Basij (en persa: بسيج, lit. "La Mobilització"), Niru-ye Moghāvemat-e Basij (en persa: نیروی مقاومت بسیج, "Força de Mobilització de la Resistència"), nom complet Sâzmân-e Basij-e Mostaz'afin (en persa: سازمان بسیج مستضعفین, "l'Organització per a la Mobilització dels Oprimits"), és una de les cinc forces de l'Exèrcit dels guàrdies de la revolució islàmica. La força es diu Basij; un individu s'anomena basiji en persa. Des de 2019, Gholamreza Soleimani és el comandant del Basij. És una milícia de voluntaris paramilitars establerta a l'Iran el 1979 per ordre de l'aiatol·là Khomeini, líder de la revolució islàmica, i originalment l'organització estava formada per voluntaris civils que van lluitar a la guerra Iran-Iraq instats per Khomeini. Va ser una organització independent fins al 17 de febrer de 1981, quan va ser incorporada oficialment a l'estructura organitzativa de la Guàrdia Revolucionària pel Parlament iranià, per tal d'acabar amb la rivalitat entre serveis entre totes dues organitzacions, segons Akbar Haixemi Rafsanjani. Avui dia, la força està formada per joves iranians que es fan voluntaris, sovint a canvi de beneficis institucionals. El Basij serveix com a força auxiliar dedicada a activitats com la seguretat interna, establir el control estatal sobre la societat, auxiliar l'aplicació de la llei, prestar serveis socials, organitzar cerimònies religioses públiques, servir com a policia de la moral i suprimir les reunions dissidents. La força sovint estava present i reaccionava a les protestes generalitzades arran de les eleccions iranianes del 2009 i les protestes iranianes del 2017-2018. Els basij estan subordinats i reben les seves ordres de la Guàrdia Revolucionària i del líder suprem de l'Iran, a qui són coneguts per la seva lleialtat. Tenen una organització local a gairebé totes les ciutats de l'Iran. El Basij, formant part de la Guàrdia Revolucionària, ha estat designat com a organització terrorista pels governs dels Estats Units, Bahrain i Aràbia Saudita. Referències
Basídž

Basídž-e Mostazafín (persky بسيج مستضعفين‎, česky mobilizace utlačovaných) nebo celým názvem Nírú-je Muqáwamat-e Basídž (persky نیروی مقاومت بسیج‎, česky Mobilizace sil odporu) je polovojenská organizace založená Ajatolláhem Chomejním v době íránsko-irácké války. Organizace je pod přímým velením Islámských revolučních gard a je také pod kontrolou nejvyššího vůdce Íránu Sajjida Alího Chameneího. Rekruti se skládají z chlapců do 18 let, z mužů středního věku nad 45 let a žen všech věkových kategorií. Velitelem této polovojenské organizace je brigádní generál Mohammad Rezá Naqdí. Historie Po islámské revoluci v Íránu v roce 1979 se k moci dostal Ajatolláh Chomejní. V zemi zavládl chaos, kterého využil diktátor Saddám Husajn a dne 22. září 1980 na Írán zaútočil. Cílem této války byla snaha Iráku ovládnout bohatá ropná naleziště v íránské provincii Chúzistán. Zároveň by také došlo k hospodářskému a politickému zhroucení nového režimu, což se zamlouvalo hlavně Spojeným státům. Spojené státy v této válce viděly hlavně příležitost ke znovuovládnutí Íránu. Z počátku irácká mašinérie slavila úspěch, avšak válečné štěstí se začalo brzy obracet ve prospěch Íránu. Írán si uvědomoval, že má nedostatek zkušených vojáků a nemůže je ztrácet ve vyčerpávající válce. (Většina schopných vojáků původně sloužila předešlému režimu a po revoluci byli tito vojáci popraveni nebo uvězněni.) Z toho důvodu Ajatolláh Chomejní ve svém projevu 20. března 1982 nastínil vytvoření polovojenských oddílů tvořených malými chlapci ve věku od 12 let. Výsledkem této výzvy byly tisíce dobrovolníků, kteří byli odváděni přímo na frontu. V roce 1983 již Revoluční gardy vycvičily 2 400 000 dobrovolníků, z nichž 450 000 bylo posláno na frontu. Basídžové se zaměřili hlavně na likvidaci minových polí, kterými procházeli za zpěvu náboženských písní, které oslavovaly hrdinství a mučednickou smrt imáma Husajna v bitvě u města Karbalá. Vývoj po válce Po skončení íránsko-irácké války se milice Basídž staly jedním z hlavních pilířů režimu, který se podílí na vnitřní bezpečnosti státu. Milice také působí v případě krize a živelních katastrof. Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Basij na anglické Wikipedii a سازمان بسیج مستضعفین‎ na perské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Basídž na Wikimedia Commons
Baszidzs

A Baszidzs (perzsául بسيج, am. „mozgósítás”) az Iráni Iszlám Köztársaság félkatonai szervezete, melyet Khomeini ajatollah parancsára alapítottak 1979 novemberében. Elméletileg a Baszidzs a Forradalmi Gárda alá van rendelve, és a mindenkori iráni ajatollah parancsait követik. Ennek ellenére a csoport többször is úgy lett leírva, mint „több szervezet laza szövetsége”, melyek közül „több a helyi papság irányítása alatt áll”. Khomeini ajatollah szerint a Baszidzs „az iráni nemzet legnagyobb reménye”, továbbá „egy makulátlan fának” emlegette. A szervezet fiatal irániakból áll, akik önkéntesen jelentkeznek, cserébe bizonyos kiváltságokért. Leginkább az ajatollah felé levő rendíthetetlen lojalitásukról ismertek. A Baszidzs kisegítő erőként szolgál, olyan tevékenységekben vesz részt, mint a vallásos ünnepségek biztosítása, valamint a nyilvános erkölcsiség felügyelése és az ellenzéki gyülekezések elnyomása. Valamennyi iráni városban található egy helyi sejt. Több olyan ügyben vettek részt, melyben emberi jogokat sértettek meg. Tagjai tömegével estek áldozatul az iraki–iráni háború pusztításainak, tudható mindez annak, hogy a fanatizált Baszidzs harcosokat értelmetlen és meggondolatlan öngyilkos rohamokra küldték vezetőik. Jegyzetek
Басидж

Басидж (перс. بسیج‎; Мобилизация), также Нируе Мукавемате Басидж (перс. نیروی مقاومت بسیج‎; Мобилизация сил сопротивления), Сазман-е Басидж-е Мустазафин (перс. سازمان بسیج مستضعفین‎; Организация мобилизации угнетённых) — иранское полувоенное ополчение, одна из пяти так называемых «сил» в составе Корпуса стражей исламской революции (КСИР). Основано в 1979 году, после Исламской революции в Иране, по инициативе тогдашнего Высшего руководителя Исламской Республики Иран — Рухоллы Хомейни. Полномочия и функции Басидж, по крайней мере в теории, подчиняется Корпусу стражей исламской революции и действующему Высшему руководителю. Однако в ряде источников Басидж описывается как союз разрозненных организаций, включающий локальные группы под контролем местных властей. Многие молодые иранцы считают Басидж важным способом карьерного роста. Басидж не только играет вспомогательную военную роль, но также осуществляет социальную помощь, организует религиозные церемонии, осуществляет надзор за нравами и политическими настроениями. Местные организации Басидж существуют в каждом крупном городе. Руководители См. также Народные дружинники Примечания
Basij

Basij je paravojaška prostovoljna organizacija, ki je del Vojske stražarjev islamske revolucije. Velja za pomožno policijsko silo, skrbi za socialno delo, organizacijo javnih verskih prireditev, zatira oporečnike,... Velja za eno hujših kršiteljic človekovih pravic v Iranu. Glej tudi Oborožene sile Islamske republike Iran
Басиџ

Басиџ (перс. بسيج) или формално Сазман е-Басиџ е-Мостазафин (перс. سازمان بسیج مستضعفین) је иранска паравојна формација, коју је основао ајатолах Хомеини у новембру 1979, како би обезбедио добровољце за јуришне трупе у Иранско-ирачком рату. Басиџ је део Исламске револуционарне гарде. Од 2019. до убиства 2026. године, групу је предводио ирански генерал Голамреза Сулејмани. Басиџ је означен као терористичка организација од стране неколико земаља, укључујући Сједињене Америчке Државе, Бахреин и Саудијску Арабију. Оптужени су за кршење људских права у Ирану. Организација, бројност и задужења Командир Басиџа, бригадни генерал Мохамад Хеџази је проценио број припадника Басиџа на 10,3 милиона марта 2004, а марта 2005. на 11 милиона. Хеџази је 14. септембра 2005, изјавио да Басиџ има више од 11 милиона припадника широм земље. Новинска агенција Фарс је јавила да су: Међу најзначајнијим задацима Басиџа су повећавање трајне безбедности, јачање развојне инфраструктуре, опремање база отпора, [и] повећавање запослености." Хеџази је додао да је забрана порока и промоција врлина у друштву „божанска политика“ Басиџа. Према Јорданском институту за дипломатију, и сајту GlobalSecurity.org, Басиџ намеће исламске обичаје, заједно са другим сличним ентитетима, и има свој огранак у скоро свакој иранској џамији. Профил чланова, и погодности Типичан припадник Басиџа је мушкарац од 12 или више година. Припадницима се обично скраћује обавезна војна служба (од 21 месеца), за неколико месеци. Члановима Басиџа је лакше да се упишу на универзитет, јер владини универзитети имају квоте резервисане за припаднике Басиџа, невезано за њихове успехе. Постоје бројне погодности и потпоре за припаднике Басиџа, и њихове породице. Припадници Басиџа такође имају повлашћен статус у јавном превозу. Ако се легитимишу, не морају да чекају у редовима на аеродромима или железничким станицама. Референце Види још Људска права у Ирану Спољашње везе Званични сајт Студентске Басиџ организације Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (20. јун 2006) Тешко наоружање за Басиџ добровољачку милицију
Sirri Island Airport

Sirri Island Airport (IATA: SXI, ICAO: OIBS) (Persian: فرودگاه جزیره سیری) is a regional airport on an island, located near the city of Sirri, Hormozgan Province, in the south of Iran. The airport is used by the Iran Ministry of Petroleum for transferring employees of the Iran Oil Company. Airlines and destinations See also List of airlines of Iran References
Zračna luka Siri

Zračna luka Siri (IATA kod: SXI, ICAO kod: OIBS) smještena je na otoku Siri u Perzijskom zaljevu odnosno pokrajini Hormuzgan u južnom Iranu. Nalazi se na nadmorskoj visini od 13 m. Zračna luka ima jednu asfaltiranu uzletno-sletnu stazu dužine 2544 m, a koristi se za tuzemne letove. Vodeći zračni prijevoznik koji nudi redovne letove u ovoj zračnoj luci je Iran Air. Vanjske poveznice (engl.) Iran Air: Sirri Island Arhivirana inačica izvorne stranice od 9. listopada 2010. (Wayback Machine) (engl.) [neaktivna poveznica] (engl.) DAFIF, Great Circle Mapper: SXI
Aeroportul Sirri Island

Aeroportul Sirri Island (IATA: SXI, ICAO: OIBS) este un aeroport din Sirri Island⁠(d), Abumusa County⁠(d), Hormozgan Province⁠(d), Iran. Situat la o altitudine de 13 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Este operat de Iranian Airports Holding Company⁠(d). Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Sirri Island Airport

Sirri Island Airport är en flygplats i Iran. Den ligger i den södra delen av landet, 1 100 km söder om huvudstaden Teheran. Sirri Island Airport ligger 13 meter över havet. Den ligger på ön Jazīreh-ye Sīrrī. Terrängen runt Sirri Island Airport är mycket platt. Det finns inga samhällen i närheten. Kommentarer Källor
Usine d'enrichissement d'uranium de Fordo

L'usine d'enrichissement d'uranium de Fordo, ou Fordow (en persan : تأسیسات هسته‌ای فردو) — appelée officiellement installation nucléaire du chahid Ali Mohammadi — est une installation souterraine nucléaire iranienne destinée à l'enrichissement de l'uranium, localisée à 32 km au nord-est de Qom, sur le site d'une ancienne base des Gardiens de la Révolution. L'usine est en 2020 l'une des sept infrastructures nucléaires supervisées par l'Agence internationale de l'énergie atomique (AIEA). C'est la seconde usine d'enrichissement d'uranium en Iran, avec l'usine d'enrichissement d'uranium de Natanz. Selon l'Institute for Science and International Security (en), les coordonnées potentielles de l'installation pourraient être 34.88459°N 50.99596°E. Le 22 novembre 2022, l'Iran annonce avoir commencé à y produire de l'uranium enrichi à 60 %, un seuil bien supérieur aux 3,67 % fixés par l'accord sur le nucléaire iranien de 2015 et proche des 90 % nécessaires à la fabrication d'une bombe atomique. Le 15 novembre 2024, le chef de l'AIEA, Rafael Grossi, visite le site. Dans la nuit du 21 juin au 22 juin 2025, les États-Unis annoncent avoir frappé ce site, ainsi que l'usine d'enrichissement d'uranium de Natanz et le centre de technologie et de recherche nucléaire d'Ispahan avec douze bombes antibunkers GBU-57 largués par six Northrop B-2 Spirit et une trentaine de missiles de croisière Tomahawk. Le président des États-Unis Donald Trump déclare que les douze bombes antibunkers ont touché l'usine de Fordo. Découverte Le site de Fordo est développé secrètement par le gouvernement iranien, en opposition avec notamment les accords de Paris signés en 2004. Néanmoins, les services secrets occidentaux, notamment par l'intermédiaire d'une taupe au sein du gouvernement iranien, sont informés dès 2008. En 2023, il est révélé que cette source aurait pu être Alireza Akbari, qui a notamment été vice-ministre de la Défense de 2000 à 2005. L'existence de l'usine d'enrichissement de Fordo, jusqu'alors secrète, est révélée publiquement par l'Agence internationale de l'énergie atomique (AIEA) le 21 septembre 2009. L'Iran de son côté fait valoir que cette divulgation était conforme à ses obligations légales en vertu de son accord avec l'AIEA, qui, selon elle, l'oblige à déclarer de nouvelles installations 180 jours avant qu'elles ne reçoivent des matières nucléaires. Cependant, l'AIEA a déclaré que l'Iran était tenu par son accord de 2003 de déclarer l'installation dès que l'Iran aurait décidé de la construire. Voir aussi Programme nucléaire d'Iran Usine d'enrichissement d'uranium de Natanz Références Portail de l'industrie Portail de l’énergie Portail du nucléaire Portail de l’Iran et du monde iranien
Uraniumverrijkingsinstallatie van Fordo

De uraniumverrijkingsinstallatie van Fordo (ook gespeld als Fordow, Perzisch:هسته‌ای فردو), officieel de Shahid Ali Mohammadi Nucleaire Installatie (Perzisch: تأسیسات هسته‌ای شهید علی‌محمدی), is een ondergrondse uraniumverrijkingsfabriek op 30 kilometer ten noorden van de Iraanse stad Qom, op een voormalige basis van de Islamitische Revolutionaire Garde. De site maakt deel uit van het nucleair programma van Iran en wordt beheerd door de organisatie voor nucleaire energie van Iran. Het is de tweede Iraanse uraniumverrijkingsfaciliteit, de andere is de uraniumverrijkingsfabriek van Natanz. Geschiedenis In september 2009 werd bekendgemaakt dat Iran de op een na grootste uraniumverrijkingsfabriek had gebouwd, met 3000 gas-ultracentrifuges 100 m diep onder een berg. Oorlog tussen Iran, Israël en de Verenigde Staten In een post op zijn socialemediaplatform Truth Social zei Amerikaans president Donald Trump in de nacht van zaterdag 21 op zondag 22 juni 2025 dat de Verenigde Staten deelnemen aan de oorlog van Israël tegen Iran. 'We hebben onze zeer succesvolle aanval op drie nucleaire sites in Iran voltooid', klinkt het. 'Alle vliegtuigen zijn nu buiten het Iraanse luchtruim.' Iran spreekt tegen dat het ondergrondse complex van Fordo volledig is verwoest. Er is twijfel ontstaan: de Massive Ordnance Penetrator zou maar 10 m diep in een rotsformatie doordringen. Naam De oorspronkelijke naam "...van Fordo" is genoemd naar het dorp Fordo dat overigens niet in de buurt ligt. Fordo had het hoogste percentage gesneuvelde strijders in de Irak-Iranoorlog. Referenties
Zakład wzbogacania uranu w Fordo

Zakład wzbogacania uranu w Fordo (pers. ‏تأسیسات هسته‌ای فردو‎), oficjalnie Ośrodek Nuklearny Szahida Alego Mohammadiego (pers. ‏تأسیسات هسته‌ای شهید علی‌محمدی‎) – obiekt służący wzbogacaniu uranu w ramach irańskiego programu nuklearnego. Znajduje się w nim podziemny kompleks wyposażony w co najmniej 1040 jednocześnie pracujących wirówek. W marcu 2023 r. Międzynarodowa Agencja Energii Atomowej potwierdziła, że w Fordo odkryto wzbogacony do 83,7% uran. W pierwszych dniach wojny izraelsko-irańskiej nastąpiła tam eksplozja i według Organizacji Energii Atomowej Iranu, doszło do ograniczonych zniszczeń obiektu. Zniszczenie go było głównym celem ataku Izraela, lecz wymagało bomb zdolnych do przebicia 60 metrów skały. Zdaniem ekspertów tylko USA dysponowały bronią zdolną przebić górskie umocnienia. Próbę zniszczenia ośrodka podjęto 22 czerwca 2025. W ataku siedmiu bombowców B-2 Spirit Sił Powietrznych Stanów Zjednoczonych użyto kilku 13-tonowych bomb penetrujących GBU-57, a wstępne oceny skutków bombardowania wskazywały na sukces ataku. Według orędzia wygłoszonego przez prezydenta Donalda Trumpa kluczowe irańskie obiekty wzbogacania uranu (także w Natanzu oraz Isfahanie) zostały całkowicie zniszczone. Przypisy
Фордо

Фордо (или Фордоу) — иранский завод по обогащению урана. Построен недалеко от города Кум, находящегося в 150 километрах к югу от Тегерана. Согласно официальной версии Тегерана, обогащение урана будет производиться до уровня 60 % в целях получения ядерного топлива и использования в медицинских и исследовательских целях. Однако международное сообщество опасается того, что обогащаться уран будет до оружейного уровня в 95 %. История строительства Тайно был построен в 2006 году на базе Корпуса стражей исламской революции. В 2009 году, после раскрытия объекта западными разведслужбами, Иран публично признал его существование. Известна лишь примерная дата окончания установки последних из 2840 центрифуг: октябрь 2012 года. Официальный запуск был произведён 9 января 2012 года. Завод в пиковый период включал 16 каскадов и около 3000 центрифуг, обогащавших уран до 5 %, а к 2011 году — свыше 20 %. В ноябре 2022 года Иран заявил, что приступил к обогащению урана на объекте до 60 %. Во время внезапной инспекции МАГАТЭ в январе 2023 года эксперты нашли нарушения ядерной сделки: на заводе были установлены каскады центрифуг, способные обогащать уран до 60 %. Устройство Почти вся информация по заводу засекречена, основная её часть становится известна общественности из данных западной и израильской разведки. Завод расположен на глубине 80—90 метров под скальными породами и состоит из двух основных туннелей, в которых размещаются центрифуги для обогащения урана, а также из сети более мелких туннелей. Завод защищён кольцом ограждения и имеет единственный вход через КПП, предположительно, существует ещё шесть входных туннелей, которые ведут в подземную часть завода. Над землёй находится одно большое и видимое с воздуха вспомогательное здание, от которого проложена дорога к вспомогательному объекту. Происшествия 28 января 2013 года мировые СМИ опубликовали информацию о взрыве на заводе Фордо, произошедшем примерно за неделю до появления информации. Согласно данным, взрыв причинил значительный ущерб, кроме того, часть персонала была заблокирована. Официальные власти отрицают факт какой бы то ни было чрезвычайной ситуации, эвакуация жителей окрестных селений и городов не проводилась. Однако некоторые СМИ сообщали о перекрытии дорог в районе объекта Фордо. Также появилась информация о том, что это могла быть диверсия. Бомбардировка 22 июня 2025 года, на фоне израильской военной операции «Народ как лев», США нанесли удар по иранским ядерным объектам, в том числе по заводу Фордо. При нанесении удара были задействованы американские стратегические бомбардировщики B-2 Spirit, которые сбросили 12 противобункерных авиабомб GBU-57 на объект в Фордо, и ещё две на ядерный объект в Натанзе, кроме того 30 ракет «Томагавк» были запущены с подводных лодок типа «Огайо». По некоторым оценкам, удары не смогли уничтожить завод в Фордо, а только замедлили иранскую ядерную программу на пару месяцев. По заявлению президента США Трампа, израильские спецагенты побывали на объекте и обнаружили, что он полностью разрушен. См. также Ядерная программа Ирана Примечания