NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Гребля ірано-туркменської дружби

Гребля ірано-туркменської дружби (перс. سد دوستی) — гребля, розташована на державному кордоні між Іраном і Туркменістаном. Загальне Гребля розташована на річці Теджен, потужність складає 820 мільйонів кубічних метрів. Кожна держава має право використовувати 410 кубічних метрів запасів води у греблі. Проект реалізований при бюджеті в 168 мільйонів доларів, на церемонії відкриття греблі був присутній міністр закордонних справ Ірану Камаль Харразі, який заявив, що гребля є символом міцної дружби між Іраном і Туркменією. Він також сказав, що Іран та Туркменістан співпрацюватимуть у багатьох галузях, включаючи газову галузь, нафтохімію, електрику та наголосив на необхідності подальшої координації дій та співпраці між двома країнами на регіональній та міжнародній арені з найважливіших глобальних питань. Примітки Посилання Iran-Turkmenistan Friendship Dam to be operational (англ.). Архів оригіналу за 14 травня 2012. Процитовано 3 липня 2011.
Tabas Airport

Tabas Airport (Persian: فرودگاه طبس – Ferūdgāh-e Ţabas) (IATA: TCX, ICAO: OIMT) is an airport serving Tabas, a city in the South Khorasan Province of central Iran. For census purposes, it is an abadi in Montazeriyeh Rural District, in the Central District of Tabas County, South Khorasan Province. At the 2006 census, its population was 14, in 6 families. Tabas is a public airport operated by Iran Airports Company. Airlines and destinations References External links "Current weather for OIMT". NOAA/NWS. Accident history for TCX at Aviation Safety Network
Zračna luka Tabas

Zračna luka Tabas (IATA kod: TCX, ICAO kod: OIMT) smještena je u blizini grada Tabasa u istočnom dijelu Irana odnosno Jazdskoj pokrajini. Nalazi se na nadmorskoj visini od 705 m. Zračna luka ima jednu asfaltiranu uzletno-sletnu stazu dužine 3041 m, a koristi se za tuzemne letove. Vodeći zračni prijevoznik koji nudi redovne letove za Teheran-Mehrabad u ovoj zračnoj luci je Iran Air. Vanjske poveznice (engl.) Iran Air: Tabas Arhivirana inačica izvorne stranice od 9. listopada 2010. (Wayback Machine) (engl.) [neaktivna poveznica] (engl.) DAFIF, Great Circle Mapper: TCX
Aeroportul Tabas

Aeroportul Tabas (IATA: TCX, ICAO: OIMT) este un aeroport din Montazeriyeh Rural District⁠(d), Central District⁠(d), Tabas County⁠(d), Khorassan de Sud⁠(d), Iran ce deservește zona Tabas. Situat la o altitudine de 705 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Tabas Airport

Tabas Airport (persiska: فرودگاه طبس) är en flygplats i Iran. Den ligger i provinsen Yazd, i den centrala delen av landet, 600 km öster om huvudstaden Teheran. Tabas Airport ligger 704 meter över havet. Terrängen runt Tabas Airport är huvudsakligen platt, men åt nordost är den kuperad. Trakten runt Tabas Airport är nära nog obefolkad, med mindre än två invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Tabas, 8,5 km söder om Tabas Airport. Trakten runt Tabas Airport är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Kommentarer Källor
Flughafen Payam

Der Flughafen Payam (persisch فرودگاه بین‌المللی پیام, englisch Payam International Airport, (IATA-Code: PYK, ICAO-Code: OIIP)) ist ein internationaler Frachtflughafen in Karadsch rund 60 km von Teheran, Iran. Der Flughafen wurde 1990 erbaut, jedoch offiziell erst 1997 eröffnet. Payam Aviation Services Co. betreiben den Payam Flughafen sowie Payam Air, das Payam Logistik-Center und den Post-Hub am Flughafen. Seit 1998 werden neben Frankfurt-Hahn auch Ziele wie Almaty (Kasachstan), Aşgabat (Turkmenistan), Baku (Aserbaidschan) sowie Jerewan (Armenien) und Tiflis (Georgien) angeflogen. Weblinks Website Payam Aviation Services (persisch) Navigation-Karte Einzelnachweise
Payam International Airport

Payam Airport (Persian: فرودگاه پیام) (IATA: PYK, ICAO: OIIP) is a public, international airport located in Karaj, 40 kilometres (25 mi) from Tehran, in Alborz Province of Iran. The airport was established in 1990, but was not opened officially until 1997. Payam Aviation Services Co. operates the airport as part of Payam Special Economic Zone. Payam Air previously operated an air mail hub at the airport. The airport has served primarily as cargo field. Commercial passenger services started on 14 September 2018 (23 Sharivar 1397 AP). The first flight was a Taban Air service from Mashhad International Airport. Airlines and destinations Currently there are no passenger flights serving the airport. Commercial agents Ashena Courier Co. (ACC) References
Zračna luka Pajam

Zračna luka Pajam (IATA kod: QKC, ICAO kod: OIIP) smještena je u gradu Karadžu u sjevernom dijelu Irana odnosno Alborškoj pokrajini. Nalazi se na nadmorskoj visini od 1271 m. Zračna luka ima jednu asfaltiranu uzletno-sletnu stazu dužine 4150 m, a koristi se za prijevoz tuzemnog i inozemnog tereta. Zračna luka izgrađena je 1990. godine, no službeno je otvorena sedam godina kasnije. Vanjske poveznice (perz.) Službene stranice Zračne luke Pajam Arhivirana inačica izvorne stranice od 19. veljače 2018. (Wayback Machine) (engl.) [neaktivna poveznica] (engl.) DAFIF, Great Circle Mapper: QKC
Aeroporto Internazionale Payam

L'aeroporto Internazionale Payam (persiano: فرودگاه پیام) (IATA: PYK, ICAO: OIIP) è un aeroporto internazionale situato a Karaj, a 40 chilometri da Teheran, nella provincia di Alborz in Iran. L'aeroporto è stato costruito nel 1990, ma è stato aperto ufficialmente solo nel 1997. Payam Aviation Services Co. gestisce l'aeroporto come parte della Payam Special Economic Zone. In precedenza Payam Air gestiva un hub di posta aerea presso l'aeroporto. L'aeroporto è servito principalmente da voli cargo. I servizi commerciali per i passeggeri sono iniziati il 14 settembre 2018. Il primo volo è stato un servizio di Taban Air dall'aeroporto Internazionale di Mashhad e ad oggi è l'unico volo passeggeri che opera dall'aeroporto. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su aeroporto Internazionale Payam Collegamenti esterni (FA) Sito ufficiale, su payamaviation.ir.
Aeroportul Internațional Payam

Aeroportul Internațional Payam (IATA: PYK, ICAO: OIIP) este un aeroport din Karaj, Central District⁠(d), Karaj County⁠(d), Alborz Province⁠(d), Iran. A fost deschis în 1997. Situat la o altitudine de 1.271 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Payam International Airport

Payam International Airport (persiska: فرودگاه پیام) är en flygplats i Iran. Den ligger i provinsen Alborz, i den norra delen av landet, 50 km väster om huvudstaden Teheran. Payam International Airport ligger 1 270 meter över havet. Terrängen runt Payam International Airport är huvudsakligen platt, men västerut är den kuperad. Payam International Airport ligger uppe på en höjd.Runt Payam International Airport är det tätbefolkat, med 947 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Karaj, 16,1 km öster om Payam International Airport. Trakten runt Payam International Airport består i huvudsak av gräsmarker. Kommentarer Källor
Lake Parishan

Lake Parishan (Persian: دریاچه پریشان) is a lake in Iran. The Parishan Lake is in Jereh and Baladeh District in Fars province and is the largest freshwater lake in the country. It receives very small amount of water from feeder rivers and the whole lake or wetland is a protected area, as it is considered a globally significant wetland ecosystem. Another lake in this area is that of Arzan. The whole protected area is called "Arzhan National Park." This area is an important sanctuary for birds. In the past, the Asiatic lion used to occur in this place, besides other parts of Iran. Nowadays, in the wilderness of Eurasia, the only members of this race of lions occur in and around Gir Forest, in Kathiawar Peninsula, India. A plan in 1977 to introduce Gir lions to the area around the lake did not eventually materialize. This area includes the village of Arzhan, and is of agricultural importance, and bringing in lions would mean setting aside farmland, and settling farmers elsewhere. This happens to be a reason why it is difficult to reintroduce lions from Gir Forest to another place within India. Nevertheless, Iran's intention to restore its population of lions would continue into the 21st century, and in February 2019, Iran obtained a male named 'Kamran' from Bristol Zoo in the United Kingdom, followed in June by the acquisition of a female named 'Eilda' from Dublin Zoo in Ireland, and lodged them at Tehran Zoological Garden in a bid to reproduce and reintroduce lions in the wild. Geographical location This lake is located between 51 degrees and 44 minutes and 51 degrees and 51 minutes of east longitude and 29 degrees and 32 minutes and 30 seconds of north latitude. Its area is 4300 hectares and its height is 820 meters above the open water level. Its catchment area is 266.5 square kilometers and its largest area is in April. Biodiversity Flora In this lake, different types of coarse or fine algae and submerged algae containing green algae live, including the following: Phytoplankton, Spirogyra, Nitzschia, Lemanea, Gomphosphaeria, Gymnodinium. Submerged plants in Parishan Lake, which are completely submerged in water, include the following types: Najadaceae and Ceratophyllaceae families are plants that are completely submerged in water and only their flowers may appear on the surface or outside of the water surface. Different types of plants like the following live in this ecosystem: Phragmites, Typhaceae, Cyperaceae, Liliaceae. Fauna 10 species of fish live in Parishan Lake, which are in the order of average abundance: Capoeta barroisi, Shishamo, Mesopotamian himri, Eurasian carp, Hypostomus plecostomus, Crucian carp, Anguillidae, Liza abu and Shabout. Registered in UNESCO This lake has been registered as an international wetland in the Ramsar Convention and is considered a protected area in the division of regions. Drying up of the lake The existence of 1,300 wells for unsustainable agriculture has been the main reason for the drying up of Parishan Lake. See also Kazerun Maharloo Lake Wildlife of Iran References
Temple de foc de Rayy

El Temple de Foc de Rayy (persa: میل آتشکده ری) o Temple de Foc de Vararanes, també anomenat Tapi Mil (persa: تپه میل), és un temple de foc històric de la ciutat de Rayy, a l'Iran, que s'ha mantingut des de l'Imperi Sassànida. Duu el nom del rei Vararanes V. Localització geogràfica El temple es troba a uns 12 quilòmetres al sud-est de la ciutat de Rayy cap a Varamin, al cim d'un ampli turó de la ciutat de Ghalenou. Són les restes d'un palau o un temple de foc, indret d'adoració dels zoroastrians, que es coneix com a Mil Tapi o 'pujol del pilar', i està construït sobre dos grans fonaments. Duu aquest nom perquè l'estructura es veu com un Mil des de la distància: Mil en arquitectura es refereix a un edifici especial estret i alt que era comú en temps antics. Es pot arribar al temple per la vila de Gale No. Arquitectura No hi ha consens entre els historiadors sobre la seua data de construcció; es va inscriure, però, en la llista d'Obres Nacionals de l'Iran amb data del 1334. La direcció de l'edifici és est i oest, i abans tenia un iwan, una mena de pòrtic, amb quatre columnes circulars al front est. Una part del temple del foc va ser destruïda durant l'atac d'Alexandre el Gran a l'Iran, i només una part del chahartaq ('quatre arcs') i la bella estructura d'aquest temple de foc van romandre en forma de dos pilars. Excavacions i renovació Per primera vegada, l'any 1913, Jacques de Morgan va restaurar aquest temple del foc i les estructures circumdants. Aquest edifici fou estudiat novament el 1933 per l'arqueòleg estatunidenc Eric Schmidt, i Firouzeh Shibani de l'Iran n'ha continuat els treballs d'excavació. Referències
Tappe Mil

Tappe Mil (Persian: تپه میل), also known as the Fire Temple of Rey (Persian: آتشکده ری) or the Fire Temple of Bahram (Persian: آتشکده بهرام), is a Sasanian era religious site in Rey, Iran. It is a fire temple named after Bahram V. Geographical location About 12 kilometers southeast of the city of Ray towards Varamin, on the top of a wide hill in the city of Ghalenou, there are the remains of a palace or fire temple known as tappe mil "pillar Hill". It is built on two large foundations which resemble Mil from a distance. Mil (Persian: میل) is a word in the Persian language that in architecture refers to a special narrow and tall building common in the past. Architecture The direction of the building is east and west, and there was a iwan "porch" (Persian: ایوان) with four circular columns on the east front. A part of the fire temple was destroyed during Alexander's attack on Iran, and only a part of the chahartaq "four-arched" and structure of this fire temple remained in the form of two pillars. Excavations and renovation For the first time in 1913, the Frenchman Jacques de Morgan restored this fire temple and the surrounding structures. This building was explored and excavated in 1933 by an American archaeologist named Eric Schmidt, and recently Firouzeh Shibani from Iran followed up its excavation work. See also Verethragna References External links Photoes in Persian Wikipedia
Templo de fuego de Rayy

El Templo de Fuego de Rayy (también Tape Mil en persa: تپه میل‎ o en persa: آتشکده ری‎, Templo de Fuego de Bahram en persa: آتشکده بهرام‎) es uno de los lugares religiosos históricos ubicados en la ciudad de Rayy, Irán, que se ha mantenido desde el Imperio Sasánida. Lleva el nombre del Rey Bahram V.​ Localización geográfica El templo se encuentra a unos 12 kilómetros al sureste de la ciudad de Rayy hacia Varamin, se ubica en la cima de una amplia colina en la ciudad de Ghalenou. En el lugar se encuentran los restos de un palacio o un templo de fuego, lugar de adoración de los zoroastrianos, que se conoce como Mil Tape "colina del pilar", y está construido sobre dos grandes cimientos. Se le da el nombre de Mil Tape porque la estructura se ve como un Mil desde la distancia: Mil (persa : میل) es una palabra en idioma persa, que en arquitectura se refiere a un edificio especial estrecho y alto que era común en tiempos antiguos.​ Se puede acceder al templo por la histórica villa de Gale No. Arquitectura No existe un consenso entre los historiadores sobre la fecha de construcción del templo, pero se inscribió en la lista de Obras Nacionales de Irán con fecha de 1334.​ La dirección del edificio es este y oeste, y anteriormente había un "pórtico" iwán (persa : ایوان) con cuatro columnas circulares en el frente este. Una parte del templo del fuego fue destruida durante el ataque de Alejandro Magno a Irán, y solo una parte del chahartaq "cuatro arcos" y la hermosa estructura de este templo de fuego permanecieron en forma de dos pilares.​ Excavaciones y renovación Por primera vez en el año de 1913, el francés Jacques de Morgan restauró este templo del fuego y las estructuras circundantes. Este edificio fue explorado y excavado nuevamente en 1933 por el arqueólogo estadounidense Eric Schmidt, y recientemente Firouzeh Shibani de Irán siguió los trabajos de excavación.​ Referencias
Temple du feu de Rey

Le temple du feu de Rey (en persan : آتشکده ری, Âtashkadeh-e Rey) est un ancien lieu de culte zoroastrien situé à Rey, sur la colline de Mile, au sud de Téhéran en Iran. Il constitue l'un des plus anciens témoignages architecturaux du culte du feu dans la région. Histoire Selon Moravvéjozzahab de Mass'oudî et l'Histoire de Tabarî, le temple aurait été fondé par le roi mythique Fereydoun Shâh, qui aurait ordonné la construction de plusieurs temples du feu à Tous, Boukhârâ, Sistan et Rey. Le temple aurait été restauré sous le règne du souverain sassanide Khosro Ier Anouchiravân (531–579), connu pour ses réformes et son mécénat. À proximité se trouvait un hôpital réputé, dirigé un temps par le médecin Zakaryâ Râzî (aussi Rhazès). Personnage fondateur : Fereydoun Shâh Le temple tire son nom d'un personnage mythique emblématique de la tradition iranienne, Fereydoun, héros du Shâhnâmeh de Ferdowsi. Roi légendaire, il est célébré pour avoir vaincu le tyran Zahhak et restauré la justice. Fereydoun est également connu pour avoir partagé son royaume entre ses trois fils : Salm (en), Tour (en) et Iradj, ce qui déclencha les conflits mythiques entre l'Iran et le Touran. Son règne, associé à l'équité et à la sagesse, fait de lui une figure tutélaire dans l'imaginaire iranien. La mention du nom Fereydoun Shâh dans la tradition architecturale du site semble refléter cette portée symbolique, suggérant que le lieu incarne des valeurs de justice, de renouveau et d'héritage ancestral. Architecture Le temple comportait : une chambre voûtée centrale, abritant le feu sacré ; huit entrées symboliques ; des salles octogonales annexes ; un jardin entourant le sanctuaire. La lumière du soleil ne devait pas atteindre directement le feu, conformément aux prescriptions zoroastriennes. Localisation et vestiges Les ruines se trouvent sur la colline de Mile, près de la route de Varamine. Il subsiste quelques blocs de pierre massifs. Le site est parfois désigné sous le nom de l'Étang, en raison de sa topographie fertile et de la présence d'eau autour de la colline. Signification religieuse Dans le zoroastrisme, le feu incarne la vérité et la pureté. Le temple était un lieu spirituel majeur où les fidèles honoraient Ahura Mazda à travers la flamme éternelle. Notes et références Notes Références Liens externes Portail des religions et des croyances Portail de l’Iran et du monde iranien
Tape-Mil

Tape-Mil (perz. تپه میل) je umjetni brežuljak s zoroastrijskim hramom vatre smješten nedaleko od drevnog iranskog grada Raja, dijela suvremenog Teherana. Monumentalna građevina također je poznata i kao Bahramov ili Rajski hram vatre (perz. آتشکده بهرام ili آتشکده ری), a datira se u sasanidsko razdoblje (3. − 7. st.). Zemljopis Tape-Mil nalazi se 10-ak km jugoistočno od Raja, odnosno približno 1200 m od autoceste koja povezuje Teheran i Varamin. Umjetni brežuljak izgrađen je od nabijene zemlje i proteže se duljinom od 35 m u smjeru sjeverozapad-jugoistok. Širina mu iznosi 17 m, a u odnosu na okolicu (1023 m n. v.) izdiže se 18 m. Arheologija Godine 1901. arheolozi iz Francuske počinju s ograničenim iskopavanjima, no Arheološki lokalitet nije temeljitije istražen sve do 1930-ih godina kada njemački arheolog E. F. Schmidt na Tape-Milu identificira hram vatre i datira ga u sasanidsko razdoblje (3. − 7. st.). Osim zoroastrijskog hrama, Schmidt je proučavao i arhitektonske ostatke na jugoistočnom platou Tape-Mile, rezidencije smještene istočno od hrama, te umjetne brežuljke u neposrednoj okolici. Novija iskopavanja obavlja iranski stručni tim kojeg predvodi arheolog Z.-T. Šejbani. S obzirom na to da je brežuljak od nabijene zemlje osjetljiv na atmosferilije koje imaju erozivan učinak, koncem 20. stoljeća nalazišta na jugoistočnom platou zaštićena su velikim montiranim krovištem. Nekoliko kilometara zapadno i jugozapadno od Tape-Mila nalaze se ostaci sasanidskih naselja kao što su Čal-Tarhan, Eškabad i Nezamabad, no nisu dovoljno istražena. Većina keramike i drugih predmeta pronađenih na Tape-Milu i okolici čuva se u Nacionalnom muzeju u Teheranu, dok su dijelom pohranjena i u malenom muzeju smještenom južno od brežuljka. Galerija Poveznice Raj Zoroastrizam Sasanidsko Perzijsko Carstvo Literatura Ostali projekti
Бахрамов храм ватре

Бахрамов или Рајски храм ватре (персијски: تپه میل) је вештачки брежуљак са зороастријским храмом ватре смештен недалеко од древног иранског града Раја, дела савременог Техерана. Монументална грађевина такоер је позната и као Tепе-Мил (персијски: آتشکده بهرام или آتشکده ری), а датира се у сасанидски период (3. − 7. в.). Географија Бахрамов храма ватте налази се 10-ак км југоисточно од Раја, односно приближно 1200 м од аутопута који повезује Техеран и Варамин. Вештачки брежуљак изграђен је од набијене земље и протеже се дужином од 35 м у смеру северозапад-југоисток. Његова ширина износи 17 м, а у односу на околину (1023 м н. в.) издиже се 18 м. Археологија Године 1901. археолози из Француске почињу са ограниченим ископавањима, али археолошки локалитет није темељитије истражен све до 1930-их година када немачки археолог Е. Ф. Шхмит на Тапе-Милу идентификовао храм ватре и датирао га у сасанидски период (3. − 7. ц.). Осим зороастријског храма, Шхмит је проучавао и архитектонске остатке на југоисточном платоу Тапе-Миле, резиденције смештене источно од храма, и вештачке брежуљке у непосредној околини. Новија ископавања обавља ирански стручни тим којег предводи археолог З.-Т. Шејбани. С обзиром да је брежуљак од набијене земље осетљив на атмосферске промене које имају ерозиван учинак, крајем 20. века налазишта на југоисточном платоу заштићена су великим кровом. Неколико километара западно и југозападно од Тапе-Мила налазе се остаци сасанидских насеља као што су Чал Тархан, Ешкабад и Незамабад, али нису довољно истражена. Већина керамике и других предмета пронађених на Тапе-Милу и околини чува се у Националном музеју у Техерану, док су делом смештена и у малом музеју смештеном јужно од брежуљка. Галерија Види још Рај Сасанидско царство Литература ( Choksy, Jamsheed Kairshasp (2007). Reassessing the Material Contexts of Ritual Fires in Ancient Iran, Iranica Antiqua XLII. Leiden: Brill Publishers, str. 229, ISSN 0021-0870, OCLC 139966260. Naumann, Rudolf Tepe Mīl, ein Sasanidischer Palast, Baghdader Mitteilungen III. Berlin: Gebr. Mann Verlag, str. 75.-77, OCLC 11717542. Rante, Rocco "i. Archeology, Ray, Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University Schmidt, Erich Friedric. Flights Over Ancient Cities of Iran, Special publication of the Oriental Institute III. Chicago: University of Chicago Press, str. 33, OCLC 2607609. Thompson, Deborah. Stucco from Chāl Tarkhān-Eshqābād near Rayy, Publications of Colt Archaeological Institute. Warminster: Aris and Phillips, ISBN 9780856680625, OCLC 3311301.
Dariush Grand Hotel

The Dariush Grand Hotel (Persian: هتل بزرگ داریوش) is a 185-room, €185 million, five-star hotel located on the eastern part of the Iranian Kish Island in the Persian Gulf. It is named after Darius I, son-in-law of Cyrus the Great of Iran (Persia). Establishment Dariush Grand Hotel's architecture is inspired by Persepolis, a symbol of the ancient Persian architecture and the Achaemenid Empire of Iran. The hotel was developed by Iranian entrepreneur Hossein Sabet, who also owns and manages several tourist attractions and hotels in the Canary Islands and was designed and Built by [MCI Group Development_Canadian Company] owned by [Rez Okhowat]. The hotel was completed in 2003 and is owned by a number of companies. Management On 7 May 2004, it was announced that the Rezidor Hotel Group would manage the Dariush Grand Hotel for ten years, to rebrand the hotel as a Radisson SAS property in the future. In 2006, Rezidor and the hotel owner agreed to cancel the contract. The general manager at the time was Sascha Kaiser, a German national. It is now owned by Seyed Abdolreza Mousavi, and is run by Hamidreza Makhmalbaf. Gallery References External links Dariush Grand Hotel Dariush Hotel pictures Dariush Hotel reservations https://www.instagram.com/hoteldariushkish/ https://commons.wikimedia.org/wiki/Category:Dariush_Grand_Hotel https://khamascorp.com/portfolio-item/contracting-construction/ https://ligtllc.com/portfolio-item/contracting-construction/ https://bgwholding.ca/
Gran Hotel Darío

El Gran Hotel Darío​ (en persa: هتل بزرگ داریوش) es hotel de cinco estrellas de 168 habitaciones, que tuvo un costo de $ 125 millones, situado en la parte oriental de la isla de Kish, en Irán en medio del Golfo Pérsico. Dariush Grand Hotel fue construido para parecerse a Persépolis, un símbolo de la antigua Persia (Irán) la civilización y el Imperio Persa. El hotel fue diseñado y desarrollado por el empresario iraní Hossein Sabet, que también posee y administra varias atracciones turísticas y hoteles en las Islas Canarias. El edificio fue terminado en 2003 y es propiedad de una diversidad de empresas. Véase también Hotel Cadena hotelera Hostelería Referencias