NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mount Khajeh

Oshida or Mount Khwaja or Mount Khwajeh (Persian: کوه خواجه, romanized: Kuh-e Khvājeh) is a flat-topped black basalt hill rising up as an island in the middle of Lake Hamun, in the Iranian province of Sistan and Baluchestan. The trapezoid-shaped basalt lava outcropping, located 30 km southwest of the town of Zabol, rises to 609 meters above sea level and has a diameter ranging from 2.0 to 2.5 kilometres. It is the only natural height in the Sistan area, and is named after an Islamic pilgrimage site on the hill: the tomb and shrine of Khwaja Ali Mahdi, a descendant of Ali ibn Abi Talib. Mount Khwaja is also considered an important archaeological site. On the southern promontory of the eastern slope, the ruins of a citadel complex - known as the Ghagha-Shahr - with its remains of a fire temple date to pre-Islamic Iran. According to Zoroastrian legend, Lake Hamun is "the keeper of Zoroaster's seed." In Zoroastrian eschatology, when the final renovation of the world is near, maidens will enter the lake and then give birth to the saoshyans, the saviours of humankind. The citadel complex was first investigated by Marc Aurel Stein in 1915–1916. The site was later excavated by Ernst Herzfeld, and was again investigated in part by Giorgio Gullini in a short expedition of 1960. Initially, Herzfeld tentatively dated the palace complex to the 1st century CE, that is, to the Arsacid period (248 BCE-224 CE). Herzfeld later revised his estimate to a later date and today the Sassanid period (224-651 CE) is usually considered to be more likely. Three bas-reliefs on the outer walls that depict riders and horses are attributed to this later period. Beyond the citadel at the top of the plateau are several other unrelated buildings, of uncertain function and probably dating to the Islamic period. Murals Ruins See also Sistan Basin Helmand River References Sources Keall, Edward J. "Architecture: Parthian Period". Encyclopædia Iranica. ISSN 2330-4804. Retrieved April 8, 2018. Ramazan-nia, Nersi (February 1997). "The treasures of Lake Hamun: An Interview with Soroor Ghanimati". The Iranian. Berkeley, California: Abadan Publishing Co. Retrieved April 8, 2018. External links Ernst Herzfeld Papers, Series 5: Drawings and Maps, Records of Kuh-e Khwaja Collections Search Center, S.I.R.I.S., Smithsonian Institution, Washington, D.C.
Kūh-e Khvājeh

Kūh-e Khvājeh (persiska: کوه خواجه) är ett berg i Iran. Det ligger i provinsen Sistan och Baluchistan, i den östra delen av landet, 1 100 km sydost om huvudstaden Teheran. Toppen på Kūh-e Khvājeh är 604 meter över havet. Terrängen runt Kūh-e Khvājeh är huvudsakligen platt. Runt Kūh-e Khvājeh är det ganska tätbefolkat, med 67 invånare per kvadratkilometer. Trakten runt Kūh-e Khvājeh är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Kommentarer Källor
Bushehr Airport

Bushehr Airport (IATA: BUZ, ICAO: OIBB) is a joint civil and military international airport in Bushehr, Iran. Airlines and destinations Incidents and accidents On 3 March 2026, during the 2026 Iran war, an Iran Air Airbus A319 was destroyed by American and Israeli airstrikes. See also Iran Civil Aviation Organization Transport in Iran List of airports in Iran List of the busiest airports in Iran List of airlines of Iran References
Aéroport de Bouchehr

L'aéroport de Bouchehr, code IATA : BUZ • code OACI : OIBB, est un aéroport international civil et militaire à Bouchehr, en Iran. Situation Compagnies aériennes et destinations Édité le 01/09/2020 Voir également Transport en Iran Liste des aéroports d'Iran Liste des aéroports les plus fréquentés d'Iran Liste des compagnies aériennes de l'Iran Bouchehr Iran Références Portail de l’Iran et du monde iranien Portail de l’aéronautique
Zračna luka Bušeher

Zračna luka Bušeher (IATA kod: BUZ, ICAO kod: OIBB) smještena je nedaleko od grada Bušehera u jugozapadnom dijelu Irana odnosno Bušeherskoj pokrajini. Nalazi se na nadmorskoj visini od 21 m. Zračna luka ima dvije asfaltirane uzletno-sletne staze dužine 4470 i 4469 m, a koristi se za tuzemne i inozemne letove. Zračni prijevoznici koji nude redovne letove u ovoj zračnoj luci uključuju Iran Air, Iran Air Tours i Iran Aseman Airlines. Vanjske poveznice (engl.) DAFIF, World Aero Data: OIBB Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. ožujka 2019. (Wayback Machine) (engl.) DAFIF, Great Circle Mapper: BUZ
Port lotniczy Buszehr

Port lotniczy Buszehr (IATA: BUZ, ICAO: OIBB) – port lotniczy położony w Buszehr, w ostanie Buszehr, w Iranie. Linie lotnicze i połączenia Iran Air (Meszhed, Sziraz, Teheran-Mehrabad) Iran Air Tours (Teheran-Mehrabad) Iran Aseman Airlines (Dubaj) Taban Air (Damaszek) Linki zewnętrzne Informacje o lotnisku – stan na październik 2006
Aeroportul Bushehr

Aeroportul Bushehr (IATA: BUZ, ICAO: OIBB) este un aeroport din Bushehr, Central District⁠(d), Bushehr County⁠(d), Bushehr Province⁠(d), Iran ce deservește zona Bushehr. Aeroportul a fost tranzitat în 2019 de 481.772 de pasageri. A fost deschis în 1919 și numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 21 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Este operat de Iran Civil Aviation Organization⁠(d). Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Bushehr Civ / Afb

Bushehr Civ / Afb är en flygplats i Iran. Den ligger i den centrala delen av landet, 800 km söder om huvudstaden Teheran. Bushehr Civ / Afb ligger 20 meter över havet. Terrängen runt Bushehr Civ / Afb är platt. Havet är nära Bushehr Civ / Afb åt nordväst. Runt Bushehr Civ / Afb är det ganska tätbefolkat, med 222 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Bushehr, 2,6 km norr om Bushehr Civ / Afb. Kommentarer Källor
Asemanabad District

Asemanabad District (Persian: بخش آسمان آباد) is in Chardavol County, Ilam province, Iran. Its capital is the city of Asemanabad, whose population at the time of the 2016 National Census was 6,280 people in 1,660 households. History After the 2016 census, Asemanabad Rural District and Asemanabad were separated from the Central District in the formation of Asemanabad District. Demographics Administrative divisions See also Notes References
ТЕС Ассалує (MAPNA)

ТЕС Ассалує (MAPNA) — теплова електростанція на півдні Ірану, споруджена компанією MAPNA. В 2006 – 2007 роках на майданчику станції ввели в дію шість встановлених на роботу у відкритому циклі газових турбін потужністю по 159 Мт. З плином часу станцію доповнили котлами-утилізаторами та трьома паровими турбінами потужністю по 160 МВт, створивши таким чином три парогазові блоки комбінованого циклу потужністю по 480 МВт, у кожному з яких дві газові турбіни живлять через відповідну кількість котлів-утилізаторів одну парову турбіну (також можливо зустріти вказівки на загальну потужність станції як 1493 МВт). Перші два парогазові блоки стали до ладу в 2022 та 2024 роках, а в лютому 2026-го повідомлялось про готовність третього блоку до підключення. Як паливо споживають природний газ, що надходить з газопереробного комплексу Південного Парсу. Для охолодження використовують морську воду. Видача продукції відбувається під напругою 400 кВ. Примітки
ТЕС Бістун

ТЕС Бістун — теплова електростанція на заході Ірану в районі міста Керманшах. В 1994 році на майданчику станції ввели в дію два конденсаційні блоки з паровими турбінами потужністю по 320 МВт. ТЕС спорудили з розрахунку на споживання нафти та природного газу. Останній спершу подали до реіону по газопроводу Нізар – Малаєр – Керманшах, а у 2010-х тут пройшов потужний газопровід IGAT VI. Видача продукції відбувається під напругою 230 кВ. Примітки
ТЕС Ісфаган-Південь (Чейсотун)

ТЕС Ісфаган-Південь (Чейсотун) — теплова електростанція в іранській провінції Ісфаган, що забезпечує додаткову генеруючу спроможність у регіоні. В 2005 – 2006 роках на майданчику станції ввели в дію шість встановлених на роботу у відкритому циклі газових турбін потужністю по 159 МВт. ТЕС споживає природний газ, що може надходити до регіону по трубопроводам IGAT I, IGAT II, IGAT III, IGAT IV та IGAT X. Видача продукції відбувається під напругою 230 кВ. Примітки
ТЕС Керман

ТЕС Керман – іранська теплова електростанція на південному сході країни в провінції Керман. Майданчику станції розташований за кілька кілометрів на захід від центру провінції міста Керман. В 2001 – 2002 роках тут ввели в дію вісім встановлених на роботу у відкритому циклі газових турбін потужністю по 159 МВт. А в 2007 – 2009 роках станцію модернізували за технологією комбінованого парогазового циклу, для чого додали чотири парові турбіни з показниками по 160 МВт. В результаті ТЕС складається із чотирьох енергоблоків, у кожному з яких дві газові турбіни живлять через котли-утилізатори одну парову турбіну. Як паливо станція використовує природний газ, котрий надходить по трубопроводам Сархун – Керман та Ерсенджан – Керман. Враховуючи, що в Ірані під час зимового періоду на тлі пікового попиту на природний газ можлива його нестача, ТЕС також має резервуари ємністю 20 млн літрів для зберігання дизельного пального. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 400 кВ. Примітки
ТЕС Хой

ТЕС Хой — теплова електростанція на північному заході Ірану. У 1997-му на майданчику станції ввели в дію дві встановлені на роботу у відкритому циклі газові турбіни потужністю по 123,4 МВт. В 2002 році їх доповнили котлами-утилізаторами та паровою турбіною потужністю 102,5 МВт, створивши таким чином парогазовий блок з показником 349 МВт. Станція використовує природний газ, що надходить до регіону по трубопроводу Тебриз – Базарган. Видача продукції відбувається під напругою 230 кВ та 132 кВ. Примітки
ТЕС Шазанд

ТЕС Шазанд — теплова електростанція в іранській провінції Марказі. В 2000 – 2001 роках на майданчику станції стали до ладу чотири конденсаційні блоки з паровими турбінами потужністю по 325 МВт. ТЕС спорудили з розрахунку на використання мазуту, що надходить зу сусіднього нафтопереробного заводу. Також вона може споживати природний газ (надходить до регіону по трубопроводах Нізар – Малаєр – Хорремабад та Нізар – Малаєр – Сенендедж/Керманшах). Видача продукції відбувається під напругою 230 кВ. Примітки
Abadeh Airport

Abadeh Airport (Persian: فرودگاه آباده – Farūdegāh-e Ābāde) (ICAO: OISA) is an airport near Abadeh, Fars province, Iran. The airport is intended to serve the greater Northern Fars Region, including the counties of Abadeh, Eghlid, and Abarkuh. The Airport is located in Bidak Rural District, Abadeh County, Fars, accessible via a gravel road branching off at Amirabad, from Abadeh-Shiraz Expressway. References
ТЕС Мешхед

ТЕС Мешхед – іранська теплова електростанція на північному сході країни в провінції Хорасан-Резаві. У 1968 році станція почала роботу з двома паровими турбінами потужністю по 12,5 МВт (станом на середину 2010-х з них залишалась в роботі лише одна). А в 1973 – 1974 роках запустили ще дві парові турбіни потужністю по 60 МВт. У 1971 та 1984 роках на майданчику ТЕС стали до ладу дві встановлені на роботу у відкритому циклі газові турбіни потужністю по 18,75 МВт, а в проміжку між цими подіями, у 1977-му, ввели в дію дві так само встановлені на роботу у відкритому циклі газові турбіни потужністю по 75 МВт. Невдовзі після спорудження ТЕС перевели на використання природного газу, котрий з 1973-го почав надходити до Мешхеду по трубопроводу із Хангірана. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 63 кВ. Примітки
Dez-Talsperre

Die Dez-Talsperre (persisch سد دز) ist eine große Talsperre im Iran, die 1963 zum Zweck der Stromerzeugung, der Bewässerung und des Hochwasserschutzes gebaut wurde. Sie befindet sich am Fluss Dez (einem Zufluss des Abi) 32 km oberhalb bzw. 25 km nördlich der Stadt Dezful und 20 km nordöstlich von Andimeschk in der Provinz Chuzestan im Südwesten des Iran. Die Beton-Bogenstaumauer ist 203 Meter hoch, womit sie eine der höchsten der Erde ist. Aber auch die Höhenangabe 207 m ist zu finden. Die Staumauer sperrt ein enges Tal ab. Auch für die Kronenlänge gibt es zwei Angaben: 212 oder 518 Meter, wovon die erste Angabe wahrscheinlicher ist. Ihre Hochwasserentlastung besteht aus zwei Tunneln mit Durchmessern von 14 und 12,6 Metern. Der Speicherinhalt der Talsperre beträgt 3340, nach anderen Quellen mehr als 3460 Millionen Kubikmeter. Zur Zeit ihrer Entstehung war sie das größte Wasserkraftprojekt im Iran. Noch größer sind heute die Talsperren Karun-3 und Karun-4. Das Wasserkraftwerk wird über zwei Stollen mit einem Durchmesser von 10 m versorgt. Es verfügt über acht Turbinen, die für Durchflüsse von 59,2 m³/s und eine Leistung von je 80,8 MW ausgelegt sind, zusammen 646 MW. Eine andere Angabe spricht von 250 MW. Die nutzbare Fallhöhe beträgt 152 Meter. Das Kraftwerk befindet sich in einer Kaverne mit den Abmessungen Länge × Breite × Höhe = 75 mal 18 mal 35 Meter. Durch das Wasser der Talsperre werden 80.000 Hektar Landfläche in Chuzestan bewässert, unter anderem zum Anbau von Zuckerrohr. Siehe auch Liste der größten Talsperren der Erde Liste der größten Stauseen der Erde Liste von Talsperren der Welt Liste von Kraftwerken im Iran Liste von Talsperren der Welt (Iran)
Dez Dam

The Dez Dam (Persian: سد دز), formerly known as Mohammad-Reza Shah Pahlavi Dam (Persian: سد محمدرضا شاه پهلوی), before the 1979 Revolution, is an arch dam on the Dez River in the southwestern province of Khuzsetan. It was built between 1959 and 1963 during the rule of Mohammad Reza Pahlavi, the last Shah of Iran, with contacting an Italian consortium and is owned by the Khuzestan Water & Power Authority. The dam is 203 metres (666 ft) high, making it one of the highest in the country, and has a reservoir capacity of 3,340,000,000 m3 (2,710,000 acre⋅ft). At the time of construction the Dez Dam was Iran's biggest development project. The primary purpose of the dam is hydroelectric power production and irrigation. It has an associated 520 MW power station and its reservoir helps irrigate up to 80,500 ha (199,000 acres) of farmland. US$42 million of the cost to construct the dam came from the World Bank. Background Impregilo was involved with building the Dez Dam. Plans for the dam were finalized in 1957 and construction began in 1959. In 1962 the first generator was commissioned. In 1963 the dam was complete with two of the eight 65 MW Francis turbine generators commissioned. The remaining six were commissioned by 1970. In the late 1970s the irrigation of the project had reached 80,500 ha (199,000 acres) of its 110,000 ha (270,000 acres) goal. The dam's current problem is the annual loss of reservoir capacity due to the erosion of soil in upstream areas. By 2006, the reservoir volume was estimated to be 2,600,000,000 m3 (2,100,000 acre⋅ft). Gallery See also Dams in Iran References External links Media related to Dez Dam at Wikimedia Commons
Embalse de Dez

El embalse de Dez (en persa سد دز) se encuentra en el río Dez, afluente del río Karún, en el sudoeste de la provincia de Juzestán, en Irán, a unos 15 km al norte de la ciudad de Dezful. La presa, de 203 m de altura y 380 m de longitud, fue construida entre 1959 y 1963 por un consorcio italiano y es propiedad del Khuzestan Water & Power Authority. La central hidroeléctrica se construyó entre 1962 y 1970 y está operada por el Khuzestan Regional Electric Power.​ Dez es uno de los pantanos más grandes del país, con una capacidad de 3,34 km³ en su construcción, que se vieron reducidos en 2006 a 2,6 km³, debido a la acumulación de sedimentos, ya que la cuenca del río Dez es extremadamente desértica y despoblada de vegetación.​ El embalse forma un lago muy amplio en su parte inferior, de unos 10 km de anchura, y después serpentea hacia el nordeste a lo largo de otros 30 km, siguiendo el cauce del río. La central hidroeléctrica está compuesta por ocho turbinas que producen una potencia máxima de 520 MW. El proyecto de la renombrada presa de Mohammad Reza Shah Pahlavi incluía el riego de 110.000 hectáreas, de los que ya se han conseguido regar 85.000 ha.​ Referencias Enlaces externos ĀB-E DEZ, Encyclopaedia Iranica Assessment of River Ecological Quality Using B-IB (Dez River, Southwestern of Iran) Maryam Mohammadi Rouzbahani, Nasrin Rouhani zadehgan y Amir Harirforoush (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Calculating the suspended sediment load of the Dez River, A.JAHANI Archivado el 17 de noviembre de 2015 en Wayback Machine. The dez multi-purpose dam scheme, Khuzestan a socio-economic analysis, Durham University, Iran Ghazi, 1977
Barrage de Dez

Le barrage de Dez est un grand barrage hydroélectrique construit en Iran en 1963 par le consortium italien Impregilo composé des entreprises Fiat Impresit, Girola et Lodigiani sur un projet de l'ingénieur italien Guido Oberti. Géographie Le barrage est sur le Dez, la ville la plus proche Dezful ayant la seule route pour accéder au barrage dans cette province du nord-ouest du Khouzestan. Le barrage mesure 214 mètres de haut ; c'est l'un des plus hauts du monde. Son réservoir a une capacité de 3 340 millions de mètres cubes. Au moment de sa construction, le barrage de Dez était le plus grand projet du développement de l'Iran. Il se trouve à 15 minutes de voiture d'Andimeshk. Il est également possible de visiter la centrale électrique qui est située à la gauche du barrage dans les montagnes. La centrale électrique a huit grandes turbines construites par Siemens. Le problème principal de ce barrage est une perte annuelle de capacité du réservoir due à l'érosion du sol dans les zones en amont du barrage. Il n'existe sur place aucune équipe d'ingénieurs ayant l'expérience nécessaire et les moyens financiers pour enlever les dépôts de sédiments et pour nettoyer le lac de rétention sur une base régulière. Le groupe italien Impregilo a été impliqué dans la construction du barrage de Dez, le plus haut d'Iran. L'eau du réservoir irrigue 160 km2, soit seulement un cinquième de la zone que les concepteurs du barrage avaient déclaré pouvoir irriguer. Les terres irriguées servaient en grande partie à des sociétés agroalimentaires étrangères, dont Mitsui, Chase Manhattan, Bank of America, Shell, John Deere et Power Development Corporation[Quoi ?]. Environ 17 000 fermiers ont perdu leur terre au profit des entreprises. Des années plus tard, beaucoup étaient toujours sans terre et sans emploi. Après le renversement du shah Mohammad Reza Pahlavi en 1979, toutes les compagnies étrangères ont quitté le secteur. L'ouvrage appartient à la compagnie iranienne Khuzestan Water & Power Authority. Voir aussi Énergie en Iran Barrage de Karun-3 Liens externes (en) Profil du barrage sur le site soil-water.com Notes et références Portail de l’Iran et du monde iranien Portail des énergies renouvelables Portail du bâtiment et des travaux publics Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
Dez (brana)

Dez (perz. سد دز) je betonska lučna brana i derivacijska velika hidroelektrana na rijeci Dez u Iranu odnosno pokrajini Huzestan. Naziv Projekt je prvotno imenovan prema vladaru M. Rezi Pahlaviju, no nakon revolucije iz 1979. godine preimenovan je prema rijeci Dez. Lokacija Brana Dez nalazi se u jugozapadnom Iranu, oko 20 km sjeveroistočno od gradova Dezfula i Andimeška na sjeveru pokrajine Huzestan. Podignuta je na rijeci Dez, najvećem pritoku najvodonosnije iranske rijeke Karun. Istjek Deza kreće se između 140 m³/s tijekom sušnih mjeseci odnosno 610 m³/s u vrijeme proljeća, dok najveća pretpostavljena granica u poplavnom petogodišnjem razdoblju iznosi 4337 m³/s odnosno 9169 m³/s za tisuću godina. Umjetno jezero Dez koje je nastalo podizanjem brane karakteristično je po lijevkastom obliku na južnom dijelu odnosno vijugastom na sjevernom. Obližnje planine Tangevan i Šadab pod čijim je liticama brana izgrađena dijelom su planinskog lanca Zagros. Izgradnja Brana je građena između 1959. i 1962. godine pod vodstvom talijanskog konzorcija Impregilo i sve do konca 1960-ih godina bila je najveći razvojni projekt u Iranu. Ostali važni sudionici u dobavi opreme bili su njemački Siemens i japanski Hitachi, a izgradnja je financirana zajmom od 42 milijuna USD kojeg je iranskoj vladi odobrila Svjetska banka. Glavna tehnička karakteristika brane Dez jest lučni dizajn odnosno betonska ljuska duljine 212 m. Debljina brane na vrhu iznosi 5,4 m odnosno 27 m kod temelja, a zapremnina joj je 495.000 m³. Nakon što je puštena u promet 1963. godine visinom od 203 m postala je jednom od pet najviših svjetskih brana, a status najviše brane u zemlji zadržala je sve do 2004. godine kada je podignuta brana Karun-3. Upotreba Brana Dez ima trostruku namjenu i koristi se za kontrolu poplava, navodnjavanje i proizvodnju električne energije. Osam Francisovih turbina pojedinačne snage od 65 MW (520 MW ukupno) godišnje proizvede oko 1783 GWh električne struje. Vodospremnikom Dez navodnjava se oko 100.000 ha poljoprivrednih zemljišta u Huzestanu, a površina porječja uzvodno od brane jest 17.372 km². Preljev se kontrolira pomoću dvije ustave promjera 13,5 odnosno 14 m sa segmentnim zapornicama ukupnog kapaciteta od 600 m³/s. Poveznice Popis iranskih brana Popis iranskih hidroelektrana Izvori Bilješke Citirane stranice Vanjske poveznice (engl.)(perz.) Službene stranice projekta brane Dez Arhivirana inačica izvorne stranice od 13. srpnja 2011. (Wayback Machine) Ostali projekti
Diga del Dez

La diga sul fiume Dez è uno sbarramento del tipo a cupola costruito in Iran da un consorzio italiano facente capo all'Impregilo. La diga è stata completata nel 1963 su progetto dell'ingegnere italiano Guido Oberti. Utilizzo L'impianto forma un bacino di 3.340 milioni di metri cubi d'acqua utilizzati per la produzione di energia idroelettrica e per l'irrigazione di alcuni territori limitrofi. Il corpo della diga è realizzato in calcestruzzo ed è alto 203 metri. La centrale elettrica ospita otto turbine Francis per una potenza installata complessiva di 520 MW. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su diga di Dez Collegamenti esterni (EN) Dez Dam, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Sadd-e Dez

Sadd-e Dez (persiska: سَدِّ دِز, بِز دَم, سَدِّ رِضا شَه, مُهَمَّدرِزا شاه دام, مُهَمَّد رِزَ شَه دَم, دِز دَم, سَدِّ مُحَمَّد رِضا شاهِ پَهلَوی, سدّ دز) är en dammbyggnad i Iran. Den ligger i provinsen Khuzestan, i den västra delen av landet, 400 km sydväst om huvudstaden Teheran. Sadd-e Dez ligger 568 meter över havet. Terrängen runt Sadd-e Dez är lite kuperad. Runt Sadd-e Dez är det ganska tätbefolkat, med 104 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är dezful, 19,0 km sydväst om Sadd-e Dez. Omgivningarna runt Sadd-e Dez är i huvudsak ett öppet busklandskap. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sadd-e Dez.
ГЕС Діз

ГЕС Діз — гідроелектростанція на південному заході Ірану. Знаходячись після ГЕС Рудбар-Лорестан, становить нижній ступінь каскаду у сточищі річки Діз, правої притоки Каруну, котрий в свою чергу впадає ліворуч до Шатт-ель-Арабу (басейн Перської затоки). В майбутньому між названими станціями збираються спорудити ще одну велику ГЕС Бахтіарі. У межах проекту Діз перекрили бетонною арковою греблею висотою 203 метра, довжиною 212 метрів та шириною від 5 (по гребеню) до 27 (по основі) метрів, яка потребувала 495 тис м3 матеріалу. Вон утримує витягнуте по долині річки на 65 км водосховище з площею поверхні 60 км2 та об'ємом 3340 млн м3, в якому припустиме коливання рівня поверхні між позначками 290 та 350 метрів НРМ. Пригреблевий машинний зал обладнали вісьмома турбінами типу Френсіс потужністю по 65 МВт, які використовують напір від 402 до 437 метрів (номінальний напір 431 метр) та забезпечують виробництво 986 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Окрім виробництва електроенергії, комплекс забезпечує зрошення 125 тисяч гектарів земель. Примітки