NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pasaman Barat

Pasaman Barat ist ein indonesischer Regierungsbezirk (Kabupaten) in der indonesischen Provinz Sumatra Barat. Zur Jahresmitte 2023 leben hier auf 3852,99 Quadratkilometern 441.773 Menschen: 219.667 Frauen (49,72 %) und 222.106 Männer (50,28 %). Der Verwaltungssitz des Kabupaten Pasaman Barat ist der Ort Simpang Ampek. Geographie Der Regierungsbezirk Pasaman Barat liegt im Nordwesten von Sumatra Barat und grenzt im Norden/Nordwesten an den Kabupaten Mandailing Natal in der Provinz Sumatra Utara, im Osten an Pasaman und im Süden an Agam. Im Westen bildet die 152 km lange Küste des Indischen Ozeans eine natürliche Grenze. Auf Höhen zwischen 0 und 2913 Metern erstreckt sich der Kabupaten beidseits des Äquators, zwischen 0° 03′ n. B. und 0° 11′ s. Br. sowie zwischen 99° 10′ und 100° 04′ ö. L. Zum Bezirk gehören noch 12 Inseln, die alle dem Distrikt Sungai Beremas zugeordnet sind. Andere Quellen sprechen von 26 Inseln. Verwaltungsgliederung Administrativ unterteilt sich Pasaman Barat in 11 Distrikte oder Unterbezirke (indonesisch Kecamatan) mit 90 Dörfern (Nagari). Zur Volkszählung 2020 gab es nur 19 Dörfer (Nagari) mit 216 Ortschaften (Jorong). In der Zeit nach der letzten Zählung entstanden also 61 neue Dörfer. Im Volkszählungsjahr 2020 gab es 100.770 Haushalte mit durchschnittlich 4,28 Personen pro Haushalt. Demographie Zur siebten Volkszählung im September 2020 (indonesisch Sensus Penduduk – SP2020) lebten im Kabupaten 431.672 Menschen, davon 213.099 Frauen (49,37 %) und 218.573 Männer (50,63 %). Gegenüber dem vorherigen Zensus (2010) sank der Frauenanteil um 0,23 Prozent (2010: 181.107 Frauen ÷ 184.022 Männer). Die vorherrschende Religion war der Islam (97,78 %). Der Anteil der Christen (9591) lag im Jahr 2020 bei 2,22 Prozent; davon waren 71 Prozent oder 6794 der Christen Protestanten. Die Protestanten hatten zwei Kirchen (im Distrikt Luhak Nan Duo sowie in Sungai Aur). Im gleichen Jahr gab es 498 Moscheen und 782 kleinere Gebetsräume (indonesisch Mushola). Soziale Daten 2020 Aktuelle Bevölkerungsdaten vom Jahresende 2022 Nachfolgende Tabelle gibt den Einwohnerstand per 31. Dezember 2022 wieder. Geschichte Gleichfalls mit den Kabupaten Solok Selatan und Dharmasraya entstand Ende 2003 der Kabupaten Pasaman Barat. Dabei wurden vom „Mutterbezirk“ Pasaman der westliche Teil – bestehend aus den Kecamatan (Distrikten) Talamau, Kinali, Pasaman, Gunung Tuleh, Lembah Melintang, Sei Beremas und Ranah Batahan – abgetrennt. 2007, also knappe vier Jahre später wurden einige dieser Distrikte weiter unterteilt, so dass vier neue entstanden: Koto Balingka, Sungai Aur, Sasak Ranah Paisie sowie Luhak Nan Duo. Dies wurde bereits in der Regionalverordnung Nr. 4/2003 des Bezirks Pasaman Barat (Peraturan Daerah No. 4 Tahun 2003) festgelegt. Bei einem schweren Erdbeben der Stärke 6,2 am 25. Februar 2022 kamen mindestens 10 Menschen ums Leben. Über hundert Menschen wurden verletzt und 5000 Personen mussten evakuiert werden. Weblinks vielfältige Publikationen als PDF auf der Statistikseite von BPS Kabupaten Pasaman Barat (indones./engl.) Karte der 4 Wahlbezirke des Kabupaten (indones.) Einzelnachweise
West Pasaman Regency

West Pasaman Regency (Indonesian: Kabupaten Pasaman Barat; pronounced [kabuˌpat̪ɛn paˈsaman ˈbarat̪̚]) is a regency (kabupaten) of West Sumatra province of Indonesia. The most northerly of the coastal regencies within the province, it has a land area of 3,887.77 km2. It had a population of 365,129 at the 2010 Census and 431,672 at the 2020 Census; the official estimate as of mid 2025 was 461,867 (comprising 232,497 males and 229,370 females). The seat of the regency administration is the town of Simpang Ampek. History Pasaman Barat Regency was created by decision of Parliament No. 38 of 2003 and at that time comprised seven districts - Sungai Beremas, Ranah Batahan, Lembah Melintang, Gunung Tuleh, Pasaman, Kinali and Talamau Districts. Subsequently, based on decision of Regional Law No. 4 of 2003, this was increased by four new districts - Koto Balingka, Sungai Aur, Sasak Ranah Pasisie and Luhak Nan Duo. Administrative districts West Pasaman Regency is divided into eleven districts (kecamatan), tabulated below with their areas and their populations at the 2010 Census and the 2020 Census, together with the official estimates as of mid 2025. The table also includes the location of the district administrative centres, the number of administrative villages (nagari) in each district, and its post code. Note: (a) includes 9 offshore islands. Airport Pusako Anak Nagari Airport is an airport that is located in Luhak Nan Duo district of the West Pasaman Regency. Mount Talamau Talamau Peak (2,900 masl) can be accessed from Bundaran Simpang Ampek Pasaman vice versa in two or three days trip and located at Jorong Pinagar Nagari Aur Kuning, Pasaman District, West Pasaman Regency. Mount Talamau has more than 10 waterfalls and at around the peak there are also more than 10 lakes surrounding by many kinds of colourful flowers. References External links Official website
West-Pasaman

West-Pasaman (Indonesisch: Pasaman Barat) is een regentschap in de provincie West-Sumatra op Sumatra, Indonesië. Het regentschap heeft 311.306 inwoners (2004) en heeft een oppervlakte van 3887 km². De hoofdstad van West-Pasaman is Simpang Empat. Het regentschap maakte tot eind 2003 deel uit van het regentschap Pasaman. Het regentschap ligt aan de westkust van Sumatra en grenst in het noorden aan het regentschap Mandailing Natal (provincie Noord-Sumatra), in het oosten aan het regentschap Pasaman en in het zuiden aan het regentschap Agam. Pasaman Barat is onderverdeeld in 11 onderdistricten (kecamatan): Gunung Tuleh Kinali Koto Balingka Lembah Melintang Luhak Nan Duo Pasaman Ranah Batahan Sasak Ranah Pesisir Sungai Aur Sungai Beremas Talamau
Западный Пасаман

Западный Пасаман (индон. Pasaman Barat) — округ в составе провинции Западная Суматра. Административный центр — город Симпанг-Эмпат. География Площадь округа — 3 887,77 км². На востоке граничит с округом Пасаман, на юге — с округом Агам, на севере — с территорией провинции Северная Суматра, на западе омывается водами Индийского океана. Население Согласно переписи 2010 года, на территории округа проживало 365 129 человек. Административное деление Территория округа Западный Пасаман административно подразделяется на 11 районов (kecamatan): Примечания
University of Jambi

The University of Jambi (UNJA, or Universitas Jambi) is a public university located in Jambi City, Jambi, Indonesia. The university was registered by Minister of PTIP decree Number 25 of 1963, as The State University of Jambi. History Founding and early history Before the foundation of the university, in 1960 there was Akademi Perniagaan Djambi (the Academy of Commerce in Jambi) under Jajasan Perguruan Tinggi Djambi (the Foundation of Tertiary Education in Jambi) which was chaired by R. Sudarsono who was the mayor of the city. In 1961, the academy transformed itself as the Faculty of Economics along with the establishment of the Faculty of Law, both affiliated to University of Indonesia Faculty of Economics. With those faculties, local public figures and Jambi provincial government were seeking to establish a university in their own region through Panitia Persiapan Pendirian Universitas Negeri Jambi (The Establishment of Jambi State University Preparatory Committee). The committee was headed by Col. M.J. Singedekane who was the governor of Jambi. The State University of Jambi was the result of the committee established on 1 April 1963. The committee then opened two more faculties, The Faculty of Agriculture and The Faculty of Animal Agriculture and as of 1 April 1963, The State University of Jambi had faculties of Economics, Law, Agriculture and Animal Agriculture. From that day on, 1 April is commemorated as the day of birth of the university. In 1966, Indonesian President issued a decree declaring the establishment of the university as Jambi University. The letter carrying the decree did not arrive in Jambi until the issuing of Presidential Decree Number 41 of 1982. The Minister of PTIP decree, beside acknowledging the foundation of the university, recognized Col. M.J. Singedekane, also acting as the head of the committee, as the president in charge leading the university. The term ‘President of the University’ started from 1963 till 1977. It ended when Drs. Kemas Mohamad Saleh was appointed as Acting Rector by Indonesian Minister of Education and Culture. Presidents of the university before the name alteration were: Djamaluddin Tambunan, S.H. 1974-1977 R.M. Nur Atmadibrata, 1968-1974 H. A. Manap, 1966-1968 Colonel M.J. Singedekane, 1963-1966 On 12 September 1980, Drs. Kemas Mohamad Saleh who became the Acting Rector was appointed as Rector of the university ending the transition period of leadership of the university. Since January 1985, Ir. S.B. Samad was the second Rector while completing his period in 1994. As of 1994, the rectors of the university are: Prof. Dr. Helmi, S.H., M.H. (since 31 January 2024) Prof. Drs. H. Sutrisno, M.Sc., Ph.D. (2020–2024) Prof. Johni Najwan, S.H., M.H., PhD (2016–2020) Prof. Aulia Tasman, Ph.D. (2012–2016) H. Kemas Arsyad Somad, S.H., M.H. (2003–2012) Prof. Dr. Ir. Ali M.A. Rachman, M.A (1999–2003) Prof. Dr. Ir. H. Soedarmadi Hardjosuwignyo, M.Sc. (1994–1999) Ir. S.B. Samad (1985–1994) Drs. Kemas Mohamad Saleh (1977–1984) Notes External links Official website Ranking and review
Universitas Jambi

Universitas Jambi – indonezyjska uczelnia publiczna w mieście Jambi. Została założona w 1963 roku. Wydziały Źródło: Fakultas Hukum Fakultas Ilmu Budaya Fakultas Ilmu Keolahragaan Fakultas Keguruan dan Ilmu Pendidikan Fakultas Kehutanan Fakultas Kesehatan Masyarakat Fakultas Pertanian Fakultas Peternakan Fakultas Sains dan Teknologi Fakultas Teknik Fakultas Teknologi Pertanian Fakultas Kedokteran dan Ilmu Kesehatan Fakultas Ilmu Sosial dan Ilmu Politik Fakultas Ekonomi Bisnis Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona uczelni (indonez. • ang.)
ГЕС Ренун

ГЕС Ренун — гідроелектростанція в Індонезії на острові Суматра. Використовує ресурс із річки Ренун, яка дренує західний схил хребта Букіт-Барісан та впадає до Індійського океану. Для створення гідроенергетичної схеми з великим напором організували деривацію ресурсу із Ренун на інший, східний бік вододільного хребта Суматри. Захоплений із річки та 11 її приток ресурс транспортується по тунельній системі довжиною 24,2 км (враховуючи бічні відгалуження до водозаборів) з діаметром основної частини 3,3 метри (ділянка до водозаборів № 10 та № 11 має менший діаметр 2,5 метра). Можливо відзначити, що під час будівництва почався неочікувано великий приток до дериваційного тунелю води з оточуючих порід, що змусило змінити метод кріплення стінок та затримало завершення проекту на 5 років. В системі станції також працюють запобіжний балансувальний резервуар висотою 58 метрів з діаметром 8 метрів та регулююче водосховище з об'ємом 0,5 млн м3. Завершальною ланкою траси є напірний водовід довжиною 0,85 км зі спадаючим діаметром від 3,3 до 2 метрів, який розгалужується на два діаметром по 1,2 метра. У підсумку вода надходить до машинного залу, розташованого на березі озера Тоба — найбільшої внутрішньої водойми Індонезії, яка річкою Асахан дренується до Малаккської протоки (з'єднує Андаманське та Південнокитайське моря). Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 42 МВт, котрі при напорі у 435 метрів забезпечують виробництво 314 млн кВт-год електроенергії на рік. Крім того, подача додаткового ресурсу в озеро Тоба збільшує виробіток станцій каскаду на Асахані (ГЕС Асахан 1 та інші). Можливо відзначити, що на Суматрі реалізовано кілька проектів з деривації ресурсу під вододільним хребтом Букіт-Барісан, при цьому два інші — ГЕС Сінгкарак та ГЕС Мусі — здійснюють перекидання води у протилежному напрямку, зі сходу на захід. Примітки
ГЕС Бесай

ГЕС Бесай — гідроелектростанція в Індонезії на острові Суматра. Використовує ресурс із річки Бесай, яка дренує східний схил вододільного хребта Букіт-Барісан та впадає праворуч у Tulang Bawang (басейн Яванського моря). У межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 13 метрів, яка утримує регулюючий резервуар з площею поверхні 0,7 км2 та об'ємом 1,2 млн м3. Враховуючи припустиме коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 719 та 722 метри НРМ, тут забезпечується корисний об'єм 1,05 млн м3. Зі сховища починається прокладений через лівобережний масив дериваційний тунель довжиною 4,9 км з діаметром 4,3 метра, який на завершальному етапі з'єднаний із запобіжним балансувальним резервуаром висотою 95 метрів та діаметром від 2,5 до 13 метрів. У машинний зал ресурс надходить через напірний водовід довжиною 0,6 км з середнім діаметром 3,4 метра (у підсумку розгалужується на два з діаметром по 1,8 метра). Розташований на березі Бесай наземний машинний зал обладнали двома турбінами типу Френсіс потужністю по 45 МВт, які при чистому напорі у 231,3 метра забезпечують виробництво 396 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 150 кВ. Примітки
ГЕС Сігурагура

ГЕС Сігурагура — гідроелектростанція в Індонезії на острові Суматра. Знаходячись між ГЕС Асахан 1 (вище по течії) та ГЕС Тангга, входить до складу каскаду на річці Асахан, яка бере початок у найбільшій внутрішній водоймі країни озері Тоба та на східному узбережжі острова впадає до Малаккської протоки (з'єднує Андаманське та Південнокитайське моря). Станцію спорудили в межах проекту Асахан 2, який включає також згадану вище ГЕС Тангга і призначається для живлення алюмінієвого комбінату компанії INALUM. Враховуючи останнє, було важливим забезпечити стабільний сток для роботи станцій у базовому режимі з постійним великим навантаженням. Як наслідок, вище від машинного залу ГЕС Сігурагура звели одразу дві бетонні гравітаційні греблі. Перша з них, названа Сіруар, розташована за 14,5 км від виходу річки з озера Тоба. Вона має висоту 39 метрів та виконує функцію регулювання рівня природної водойми, перетворивши її на резервуар із корисним об'ємом 2,86 млрд м3. Наступна гребля Сігурагура (висота 47 метрів, довжина 154 метри) утримує лише невелике сховище з об'ємом 6,1 млн м3 (корисний об'єм ще менше — 0,75 млн м3), зате розташовується перед початком ущелини, в якій Асахан на короткій відстані має падіння у дві сотні метрів. Від греблі Сігурагура через правобережний масив прокладений дериваційний тунель до розташованого за 0,85 км запобіжного балансувального резервуару баштового типу. Далі ресурс надходить до розташованого на глибині 200 метрів підземного машинного залу (перша споруда такого типу в історії гідроенергетики Індонезії). Основне обладнання станції становлять чотири турбіни типу Френсіс, які первісно мали загальну потужність у 206 МВт. З 2007 по 2018 рік усі гідроагрегати пройшли модернізацію, внаслідок якої їхня одинична потужність зросла до 71,5 МВт, а загальна — до 286 МВт. Обладнання станції працює при напорі у 231 метр. Відпрацьована вода повертається в Асахан по відвідному тунелю довжиною 0,5 км. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 275 кВ. Можливо відзначити, що на початку 2010-х років для використання падіння річки між греблями Сіруар та Сіграгура звели верхню станцію каскаду — Асахан 1. Примітки
ГЕС Семангка

ГЕС Семангка — гідроелектростанція, що споруджується в Індонезії на острові Суматра. Використовуватиме ресурс із річки Семангка, яка стікає з хребта Букіт-Барісан до розташованої на південно-східному завершенні острова затоки Семангка (відноситься до Зундської протоки, яка з'єднує Яванське море з Індійським океаном). У межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею, яка спрямовуватиме ресурс до прокладеної по висотах правобережжя дериваційної траси. Остання включатиме тунель довжиною 1,2 км з перетином 5,3х5,3 метра та канал завдовжки 5,5 км з шириною 6,4 метра і глибиною 3,7 метра. По завершенні каналу до розташованого внизу на березі річки машинного залу спускатиметься напірний водовід довжиною 0,8 км. Основне обладнання станції становитимуть дві турбіни потужністю по 27,7 МВт. Видача продукції відбуватиметься по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 150 кВ. Станом на 2018 рік будівельна готовність станції перевищила 90 %. Примітки
Sumatran Numismatic Museum

The Sumatran Numismatic Museum (Indonesian: Museum Uang Sumatera) is a museum located in Medan, Indonesia. Established in 2017, the museum is dedicated to the history of money in Indonesia and houses a significant collection of objects. Description The museum was established in 2017 by Saparudin Barus, an avid collector. The museum's extensive collection contains objects from historical nations located in Southeast Asia, coins from the Dutch colonial period and Dutch East Indies, and from modern-day Indonesia. Artifacts include coins, stamps, tokens, coupons, and paper money. References External links Collaboration with Wikimedia Indonesia
Lasikin Airport

Lasikin Airport (ICAO: WITG) is an airport in Sinabang, Simeulue island, Aceh, Indonesia. The airport was damaged by the 2004 tsunami and destroyed by the 2005 Nias–Simeulue earthquake. It was reopened on 1 November 2007 following 45 billion rupiah of spending by the Aceh-Nias recovery agency with control tower and enlarged runway facilitating larger turboprop aircraft (Fokker 50). Airlines and destinations The following destinations are served from this Airport: References
Aeroportul Lasikin

Aeroportul Lasikin (IATA: LKI, ICAO: WITG) este un aeroport din Sinabang⁠(d), Simeulue Timur⁠(d), Simeulue⁠(d), Aceh⁠(d), Indonezia ce deservește zona Simeulue⁠(d)​. Situat la o altitudine de 6 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Lasikin Airport

Lasikin Airport är en flygplats i Indonesien. Den ligger i provinsen Aceh, i den västra delen av landet, 1 500 km nordväst om huvudstaden Jakarta. Lasikin Airport ligger 6 meter över havet. Den ligger på ön Pulau Simeulue. Terrängen runt Lasikin Airport är platt söderut, men norrut är den kuperad. Havet är nära Lasikin Airport åt sydväst. Runt Lasikin Airport är det ganska glesbefolkat, med 38 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Sinabang, 9,5 km nordost om Lasikin Airport. Kommentarer Källor
Legundi Island

Pulau Legundi (also spelled Lagoendi) is an Indonesian island in the Sunda Strait between Java and Sumatra. It is one of the larger islands in the Strait and lies at the western end of Sumatra's Lampong Bay, in the province of Lampung. Population & Surroundings Although it's not so far from the mainland, Legundi is sparsely populated with about 80 inhabitants per square kilometer. Due to it being lowly populated, agricultural cultivation has never been practiced on a large scale, which has kept intact the island's natural evergreen and semi-deciduous forests. Tabuan Island is 40 kilometres (25 mi) to the west. Environment Due to the island's tropical nature and close proximity to the equator, seasons are not so distinct and temperatures are not so fluctuating. October tends to be both the wettest and warmest month at around 32°C, with the driest and coldest month being June at around 20°C. References
Legundi

Legundi (o Lagoendi) è un'isola indonesiana situata nello stretto della Sonda tra Giava e Sumatra. È una delle isole più grandi dello stretto e si trova all'estremità occidentale della baia di Bandar Lampung, nella provincia di Lampung (Sumatra). A causa della natura tropicale dell'isola e della vicinanza all'Equatore, le stagioni non sono molto distinte e le temperature sono pressoché costanti. Ottobre tende ad essere il mese sia più umido che più caldo, con una temperatura media di 32 °C, mentre il mese più freddo è giugno, con una media di 20 °C. Sebbene non sia molto distante da Sumatra, Legundi è scarsamente popolata, presentando una densità di circa 80 abitanti per chilometro quadrato. Essendo poco popolata, l'agricoltura non è mai stata praticata su vasta scala e pertanto le foreste sempreverdi e semi-decidue dell'isola sono rimaste in gran parte intatte. L'isola di Tabuan si trova 40 km ad ovest. Note
Pulau Legundi

Pulau Legundi är en ö i Indonesien. Den ligger i provinsen Lampung, i den västra delen av landet, 180 km väster om huvudstaden Jakarta. Arean är 20,2 kvadratkilometer. Terrängen på Pulau Legundi är lite kuperad. Öns högsta punkt är 337 meter över havet. Den sträcker sig 5,8 kilometer i nord-sydlig riktning, och 8,8 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Rao Rao Mosque

Rao Rao Mosque is one of the oldest mosques in Indonesia located in Nagari Rao Rao, Tarab River, Tanah Datar Regency, West Sumatra. It is located on the road from Batusangkar bound to Bukittinggi, precisely in Rao Rao. This mosque of Minangkabau and Persian architecture was built in 1908 with a roof made from fibers before being changed to zinc. Since its foundation, the mosque has suffered significant damage due to earthquakes, as in 1926 and 2009. But since its construction, the mosque has never been massively restored. The renovations that have been made are only repair of tilting of the minaret in 1975 and the replacement of all the old ceramics with the new one around the 1990s. Currently, apart from being used for Islamic worship activities, this one-floor mosque is also used as a place of religious education. Previously, the mosque was also used as a strategy center during the Indonesian War of Independence against the Dutch colonial rule. History The mosque was built in 1908 as a replacement for the Atap Ijuk Mosque in Rao Rao, which was demolished due to the unfeasible condition of the building. Thereafter, on the land of waqf (endowment) by H. Mohammad Thaib Caniago, the mosque was built jointly by the Nagari Rao Rao community on the initiative of Abdurrachman Datuk Majo Indo. Construction was completed by the end of 1918. Architecture Architectural style of the mosque is a blend of various elements, mostly Minangkabau and Persian. Resembling to other Minangkabau mosques, roof of the mosque consists of four layers that are slightly curved, and there is a square room with four rooftops gilded toward the four corners of the wind at the top level of the roof, while there is a large space with the domes in the minaret. Inside the prayer hall, four main pillars made of concrete stand. There is a newer section of the mosque which was built in the 1930s, decorated with ornaments of broken glass. The minbar has an area of 3 × 1.38 meters. In the 100th anniversary of the Rao Rao Mosque in October 2008, Shodiq Pasadigoe, the regent of Tanah Datar at that time, said there were two other mosques throughout West Sumatra that resembled this mosque because it was asked to be built similarly, namely the Mosque of Saadah which is also located in Tarab River, Tanah Datar Regency and Koto Baru Grand Mosque in Pagu River, South Solok Regency. Related building There is a two-story building measuring 7 x 10 m standing to the left of the mosque. The building called "Markaz" was completed in 2001. Meanwhile, there is a building used as a religious school to the right of the mosque as well, which had changed its name to "Darul Huda" since 1982 (formerly Madrasah Islamiyah). See also Koto Baru Grand Mosque List of oldest mosques in Indonesia Vernacular mosque architecture in Indonesia References Footnotes Bibliography External links Masjid Raya Rao Rao Archived 13 February 2012 at the Wayback Machine Official website of Rao Rao Mosque