Narodni park Bunaken

Narodni park Bunaken je morski park na severu otoka Sulavezi v Indoneziji. Park je blizu središča koralnega trikotnika in zagotavlja življenjski prostor 390 vrstam koral ter številnim ribam, mehkužcem, plazilcem in morskim sesalcem. Park je reprezentativen za indonezijske tropske vodne ekosisteme, ki jih sestavljajo ravnice z morsko travo, koralni grebeni in obalni ekosistemi. Ustanovljen je bil kot narodni park leta 1991 in je med prvimi rastočimi indonezijskimi sistemi morskih parkov. Pokriva skupno površino 890,65 km², od tega 97 % morskega habitata. Preostalih 3 % parka je kopenskih, vključno s petimi otoki Bunaken, Manado Tua, Mantehage, Nain in Siladen. Južni del parka pokriva del obale Tanjung Kelapa. Geologija Severni Sulavezi velja za mlado formacijo, staro od 5 do 24 milijonov let. Regija je bila pred 1,5–5 milijoni let deležna eksplozivnega vulkanizma, kar je povzročilo nastanek vulkanskega tufa, ki je značilen za obstoječo topografijo. Manado Tua je neaktivni vulkan, ki je nastal v klasični obliki stožca in se dviga nad 600 m nadmorske višine, kar je najvišja nadmorska višina v parku. Otok Bunaken ima tudi vulkanski izvor z veliko količino dvignjenih fosilnih koral. Otok Nain je prav tako kupolast otok, visok 139 m. Otok Mantehage je relativno raven in se zdi, kot da se pogreza v morje. Otok ima obsežne ravnice mangrovskega gozda, delno ločene s kanali s slano vodo. Siladen je nizko ležeči otok s koralnim peskom brez pomembne topografije. Arakan-Wawontulap in Molas-Wori na celini Severnega Sulavezija sta relativno ravna območja ob vznožju vulkanskih gričev. Odsotnost celinske police omogoča, da se obalno območje parka spušča neposredno po celinskem pobočju. Globina morja med otoki parka je 200–1840 m (660–6040 čevljev). Rastlinstvo in živalstvo Zelo bogat koralni ekosistem pokriva večino narodnega parka Bunaken, v katerem prevladujejo obrobne grebenske in pregradne korale. V vodah parka je zabeleženih približno 390 vrst koral. Posebnost je 25–50 metrov visoka navpična koralna stena, v kateri živi 13 rodov koral. Med morskimi algami, ki jih lahko najdemo tukaj, so vrste Caulerpa, Halimeda in Padina pavonica. Hkrati so prevladujoče morske trave, zlasti na otokih Montehage in Nain, Thalassia hemprichii, Enhallus acoroides in Thalassodendron ciliatum. Park je bogat tudi z različnimi vrstami rib, morskih sesalcev in plazilcev, ptic, mehkužcev in mangrov. V vodah parka živi približno 2000 vrst rib, med njimi Pomacanthus imperator, Seriola rivoliana, Hippocampus kuda, navadni hlastač (Lutjanus kasmira), Pseudanthias hypselosoma in Scolopsis bilineata. Indonezijski celakant (Latimeria menadoensis) je bil prvič posnet in situ pri Manado Tui leta 2009. Med mehkužci so Tridacna gigas, Cassis cornuta in Nautilus pompilius; prisotne so tudi Ascidiacea. Trdi se, da ima ta park sedemkrat več rodov koral kot Havaji, in več kot 70 % vseh znanih vrst rib indo-zahodnega Pacifika. Na kopnem so otoki bogati z vrstami palmovk, sago, woka, silar in kokosova palma. Med živalskimi vrstami, ki živijo na kopnem in plažah, so celebeški čopasti makak (Macaca nigra), jelen Rusa timorensis in sulaveški medvedji kuskus (Ailurops ursinus). Mangrovski gozd v parku med drugim vsebuje vrste Rhizophora in Sonneratia. Ta gozd je bogat tudi z vrstami rakov, jastogov, mehkužcev in morskih ptic, kot so galebi, čaplje, morski golobi in štorklje. Človeško bivanje in turizem Območje je gosto poseljeno, v parku je 22 vasi, ki štejejo približno 35.000 ljudi. Večina domačinov dela kot ribiči ali kmetje, ki gojijo kokos, sladki krompir, banane ali morske alge za izvoz, medtem ko je manjše število zaposlenih v turizmu kot potapljaški vodniki, upravljavci čolnov in osebje v hišicah. Turizem je močno razvit, z namestitvami od hišic za popotnike do 5-zvezdičnih letovišč. Med letoma 2003 in 2006 se je število obiskovalcev gibalo od 32.000 do 39.000, od tega 8.000–10.000 mednarodnih obiskovalcev vsako leto. Potapljanje in snorklanje sta glavni dejavnosti, ki jih turisti obiščejo v parku, potapljanje v Bunakenu pa je svetovno znano. Varstvo narave in grožnje Narodni park Bunaken je bil uradno ustanovljen leta 1991 in je med prvimi indonezijskimi morskimi parki. Leta 2005 je Indonezija pri Unescu vložila prošnjo za vključitev parka na seznam svetovne dediščine. Kljub statusu narodnega parka in znatnemu financiranju park trpi zaradi številnih groženj, vključno z rudarjenjem koral, poškodbami sider, ribolovom z eksplozijo, ribolovom s cianidom, potapljanjem in smeti, počasi in nenehno propada. Svetovni sklad za naravo zagotavlja podporo ohranjanju v narodnem parku v okviru akcijskega načrta za morsko ekoregijo Sulu Sulawesi. To vključuje participativno izvrševanje in patruljiranje, kar je privedlo do znatnega zmanjšanja ribolova z eksplozivom. Leta 2024 je pobuda No-Trash Triangle postavila rečne pregrade v bližnjem Manadu, da bi zmanjšala dotok plastičnih odpadkov iz Manada v narodni park Bunaken. Sklici Zunanje povezave Bunaken National Park - Management Advisory Board Reef Rehabilitation Project on Bunaken by Seacology