Narodni park Lore Lindu

Narodni park Lore Lindu je zaščiteno območje gozda na indonezijskem otoku Sulavezi v provinci Osrednji Sulavezi. Indonezijski narodni park se razprostira na 2180 km2 in pokriva tako nižinske kot gorske gozdove (od 200 do 2610 metrov nadmorske višine). Nudi življenjski prostor številnim redkim vrstam, vključno s 77 vrstami ptic, ki so endemične za Sulavezi. Narodni park je uvrščen na seznam Unescove svetovne mreže biosfernih rezervatov. Poleg bogatega živalskega sveta park vsebuje tudi megalite iz obdobja med letoma 3000 pr. n. št. in 1300 n. št. Najlažji dostop do narodnega parka je iz Paluja v Kamarora (50 kilometrov v 2,5 urah vožnje). Zaradi do 4000 mm padavin na leto v južnem delu narodnega parka je najboljši čas za obisk od julija do septembra. Geografija Meje parka so določene z dolino Palolo na severu, dolino Napu na vzhodu in dolino Bada na jugu. Zahodno mejo tvori vrsta ozkih dolin, znanih skupaj kot dolina Kulavi. Doline Palolo, Napu, Lindu in Besoa so bile nekoč jezera, ki so danes delno zapolnjena s sedimenti. Jezero Lindu (Danau Lindu) je edino veliko jezero, ki je danes ostalo. Nadmorska višina se giblje od 200 do 2500 m nadmorske višine. Podnebje je tropsko z visoko vlažnostjo. Temperature se skozi leto spreminjajo le za nekaj stopinj, med 26 °C in 32 °C v nižinskih območjih. V visokogorju temperatura pade za približno 6 °C na vsakih 1100 metrov dviga nadmorske višine. Obdobje najmočnejšega deževja se pojavi med monsunom, ki traja od novembra do aprila. Rastlinstvo in živalstvo Narodni park Lore Lindu se razteza čez več tipov ekosistemov, vključno z nižinskim tropskim gozdom, podgorskim gozdom, gorskim gozdom in podalpskim gozdom na nadmorski višini nad 2000 metrov. Med rastlinskimi vrstami so Eucalyptus deglupta, pterospermum celebicum, cananga odorata, gnetum gnemon, castanopsis argentea, agathis philippinensis, phyllocladus hypophyllus, zdravilne rastline in ratani. Endemični sulaveški sesalci, ki jih najdemo v narodnem parku, so tonkijski makak (Macaca tonkeana), nižinska anoa (Bubalus depressicornis), babirus (Babyrousa celebensis), pritlikavi tarsier (Tarsius pumilus), Dianov tarsier (Tarsius dianae), sulaveški medvedji kuskus (Ailurops ursinus), sulaveški pritlikavi kuskus (Strigocuscus celebensis), podgana (Taeromys celebensis), sulaveške palmove cibetovke (Macrogalidia musschenbroekii) in sulaveški črtasti netopir (Styloctenium wallacei). Med endemične sulaveške ptice, ki jih najdemo v Lore Linduju, so maleo (Macrocephalon maleo), čebelar Meropogon forsteni, Geomalia heinrichi in številne druge. Med plazilci in dvoživkami sta kača Elaphe erythrura in E. janseni in sulaveška krastača (Ingerophrynus celebensis). Ribi Oryzias bonneorum in Oryzias sarasinorum ter rak Parathelphusa linduensis so endemične za jezero Lindu. Megaliti Na tem območju je več kot 400 granitnih megalitov, od katerih jih približno 30 predstavlja človeške oblike. Njihova velikost se razlikuje od nekaj centimetrov do približno 4,5 metra. Prvotni namen megalitov ni znan. Drugi megaliti na tem območju so veliki kamniti lonci (Kalamba) s kamnitimi pokrovi (Tutu'na). Megaliti so razporejeni po dolinah Napu, Behoa (megalitsko najdišče Pokekea) in Bada. Različne arheološke študije so rezbarije datirale v obdobje med 3000 pr. n. št. in 1300 n. št. Prebivalstvo Park obdaja 117 vasi, od katerih se je 62 na mejah parka, ena pa znotraj parka. Lokalno prebivalstvo pripada etničnim skupinam Kaili, Kulavi in ​​Lore. Prisotni so tudi priseljenci iz Južnega Sulavezija, Jave in Balija. Varstvo narave in grožnje Lore Lindu je bil leta 1978 razglašen za biosferni rezervat UNESCO. Narodni park je nastal z združitvijo treh obstoječih rezervatov: naravnega rezervata Lore Kalamanta, rekreacijskega in zaščitnega gozda jezera Lindu ter rezervata za divje živali Lore Lindu. Medtem ko je bilo leta 1982 za narodni park "razglašeno" območje 2310 km2, se je leta 1999, ko je bil park uradno razglašen, njegova velikost zmanjšala na 2180 km2. Krčenje gozdov zaradi nezakonite sečnje in poseganja v zemljišča za kmetijske dejavnosti je ena glavnih groženj parku. Izzivi upravljanja vključujejo pomanjkanje ozaveščenosti o pomenu ohranjanja gozdov in pomanjkanje kazenskega pregona. Indonezijsko-nemški raziskovalni center STORMA (Stabilnost roba deževnega gozda v Indoneziji) od leta 2000 intenzivno preiskuje narodni park Lore Lindu in njegov varovalni pas. Analiza STORMA o vplivu varstva okolja na stopnjo krčenja gozdov v parku kaže na zmanjšanje stopnje krčenja gozdov za približno 9 % zaradi statusa parka kot zavarovanega območja. Ta ocena je temeljila na metodologiji, ki je vključevala ujemanje rezultatov nagnjenosti in ne na običajni primerjavi satelitskih slik. Turizem Za spodbujanje turizma se je narodni park Lore Lindu odločil razviti dostopno cesto, elektriko, čisto vodo in letovišča za obiskovalce, ki obiščejo gnezdišče ptic Macrocephalon maleo in jezero Tambing. Danes so obiskovalci večinoma študenti in raziskovalci iz tujine. Sklici Zunanje povezave