Narodni park Komodo

Narodni park Komodo (indonezijsko Taman Nasional Komodo) je narodni park v Indoneziji, znotraj Malih Sundskih otokov v obmejnem območju med provincama Vzhodna Nusa Tenggara in Zahodna Nusa Tenggara. Park vključuje tri večje otoke Komodo, Padar in Rinca ter 26 manjših, s skupno površino 1733 km2, od tega 603 km2 kopnega. Narodni park je bil ustanovljen leta 1980 za zaščito komodoškega varana, največjega kuščarja na svetu. Kasneje je bil posvečen zaščiti drugih vrst, vključno z morskimi vrstami. Leta 1991 je bil narodni park vpisan na Unescov seznam svetovne dediščine in kot biosferni rezervat. Velja za eno od 25 žarišč biotske raznovrstnosti na svetu. Narodni park Komodo je bil izbran za eno od 7 novih čudes narave. Vode, ki obdajajo otok Komodo, vsebujejo bogato morsko biotsko raznovrstnost. Komodoški otoki so tudi del koralnega trikotnika, ki vsebuje nekaj najbogatejše morske biotske raznovrstnosti na Zemlji. Je tudi morska ekoregija WWF Global 200, center rastlinske raznovrstnosti WWF/IUCN, eno od endemičnih območij ptic na svetu in park dediščine ASEAN-a. Zgodovina Otok Padar in del otoka Rinca sta bila leta 1938 razglašena za naravna rezervata. Otok Komodo je bil leta 1965 razglašen za naravni rezervat, januarja 1977 pa za biosferni rezervat v okviru Unescovega Program Človek in biosfera. Leta 1980 so bili otoki Komodo, Padar, Rinca in Gili Motong ter okoliške vode razglašeni za narodni park, ki obsega skupno 75.000 ha (750 km2). Leta 1984 je bil narodni park razširjen na 219.322 ha, da bi vključil morsko območje Mbeliling/Ngorang (31.000 ha) in rekreacijska parka Wae Wuul/Mburak (3000 ha) na celinskem Floresu. Morsko območje pokriva 60 % površine narodnega parka. Leta 1991 je bil narodni park razglašen za območje svetovne dediščine UNESCO. Leta 2005 je bil imenovan za dediščinski park ASEAN. Park je bil prvotno ustanovljen za ohranitev edinstvenega komodoškega varana (Varanus komodoensis), ki ga je znanstveni svet prvič odkril leta 1912 prek poročnika J. K. H. van Steyna van Hensbroeka, civilnega upravitelja v Reu na otoku Flores. Od takrat so se cilji ohranjanja razširili na zaščito celotne biotske raznovrstnosti regije, tako morske kot kopenske. Velja za eno od 25 žarišč biotske raznovrstnosti na svetu – oznaka Conservation International. Je tudi ena od 200 morskih ekoregij WWF Global, rezervat človek in biosfera UNESCO, center rastlinske raznovrstnosti WWF/IUCN in eno od endemičnih območij ptic na svetu. Geografija Park obsega obalni del zahodnega Floresa, tri večje otoke Komodo, Padar in Rinca, 26 manjših otokov in okoliške vode preliva Sape. Otoki narodnega parka so vulkanskega izvora. Teren je na splošno razgiban, zanj so značilni zaobljeni hribi, z nadmorsko višino do 735 m. Podnebje je eno najbolj suhih v Indoneziji z letno količino padavin od 800 do 1000 mm. Temperature v sušnem obdobju od maja do oktobra so okoli 40 °C. Prebivalstvo Zgodovina prebivalstva O zgodnji zgodovini prebivalcev Komoda je znanega malo. Bili so podložniki sultanata Bima, čeprav je oddaljenost otoka od Bime pomenila, da sultanat verjetno ni imel veliko težav z njegovimi zadevami, razen občasnih zahtev po davku. Večina ljudi v parku in okolici so ribiči, prvotno iz Bime (Sumbava), Manggaraija, Južnega Floresa in Južnega Sulavezija. Tisti iz Južnega Sulavezija prihajajo iz etničnih skupin Sama-Bajau ali Bugis. Sama-Bajau so bili prvotno nomadi in so se selili z lokacije na lokacijo v regiji Sulavezi, Nusa Tenggara in Moluki, da bi si zaslužili za preživetje. Potomci prvotnega ljudstva Komoda, Ata Modo, še vedno živijo na Komodu, vendar ni več čistokrvnih Ata Modo, njihova kultura in jezik pa se počasi integrirata z nedavnimi migranti. Človeško prebivalstvo v parku se je razprostiralo po štirih naseljih (Komodo, Rinca, Kerora in Papagaran), ki so vsa obstajala že pred letom 1980, ko je bilo območje razglašeno za narodni park. Leta 1928 je v vasi Komodo (lokalno znani kot Kampung Komodo) živelo le 30 ljudi, na otoku Rinca pa približno 250 ljudi leta 1930. Prebivalstvo se je hitro povečevalo in do leta 1999 je bilo na otoku Komodo 281 družin s skupno 1169 ljudmi. Vas Komodo ima največ prebivalcev v parku, predvsem zaradi migracij ljudi iz Sapeja, Manggaraija, Madure in Južnega Sulavezija. Število stavb v vasi Komodo se je hitro povečalo s 30 hiš leta 1958 na 194 hiš leta 1994 in 270 hiš leta 2000. Vas Papagaran je podobne velikosti, saj ima 258 družin, kar skupaj šteje 1078 ljudi. PKA & TNC 2000, str. 13. Po popisu prebivalstva leta 2010 je imela vas Komodo 1508 prebivalcev, vas Papagaran pa 1262. [potreben citat] Leta 1999 je imela Rinca 835 prebivalcev, Kerora pa 185. Leta 2004 je v parku živelo skupno 3267 ljudi, medtem ko je 16816 ljudi živelo v neposredni okolici parka. Gospodarstvo Leta 2007 je bilo 97 % ljudi, ki so živeli v parku, odvisnih od morskih virov kot edinega vira dohodka. Zaradi omejitev dostopa do virov, skupaj z naraščajočimi življenjskimi stroški, rastočim prebivalstvom in pomanjkanjem trajnostnih alternativ za preživetje, so obubožani, kar vse povečuje pritisk na vire. Na lokalni ravni je turizem od poznih 1980-ih in 1990-ih postal pomembna panoga, vendar je ta razvoj lokalnim skupnostim v parku prinesel le malo koristi. Ne le, da ta panoga deluje predvsem zunaj parka v Labuan Baju, ampak večina tako ustvarjenih koristi odteka iz regije k velikim nacionalnim ali mednarodnim turističnim operaterjem. Izobraževanje Povprečna raven izobrazbe v vaseh narodnega parka Komodo je četrti razred osnovne šole. V vsaki vasi je osnovna šola, vendar novi učenci niso sprejeti vsako leto. V povprečju ima vsaka vas štiri razrede in štiri učitelje. Večina otrok z majhnih otokov v narodnem parku Komodo (Komodo, Rinca, Kerora, Papagaran, Mesa) ne konča osnovne šole. Manj kot 10 % tistih, ki končajo osnovno šolo, nadaljuje srednjo šolo, saj glavna gospodarska priložnost (ribolov) ne zahteva nadaljnjega izobraževanja. Otroke je treba poslati v Labuan Bajo, da obiskujejo srednjo šolo, vendar se to v ribiških družinah redko zgodi. Zdravje Večina vasi v parku in okolici ima malo objektov za sladko vodo, če sploh, zlasti v sušnem obdobju. Kakovost vode se v tem obdobju poslabša in mnogi ljudje zbolijo. Podjetja porabijo tudi velike količine vode za turistične namene, pogosto pa dobijo nižje stroške na enoto kot domačini. Na tem območju divjata malarija in driska. Na otoku Messah, ki ima 1969 prebivalcev, ni na voljo sladke vode. Sladko vodo je treba pripeljati v posodah s čolnom s celine. Stroški sladke vode za vsako družino znašajo 100.000 rupij na mesec. Skoraj vsaka vas ima lokalno zdravstveno ustanovo z osebjem in vsaj reševalcem. Kakovost zdravstvenih ustanov je nizka. Socialno-kulturne in antropološke razmere Tradicionalne skupnosti na Komodu, Floresu in Sumbavi so bile podvržene zunanjim vplivom, vpliv tradicionalnih običajev pa se zmanjšuje. Televizija, radio in povečana mobilnost so prispevali k pospešitvi sprememb. Pritok migrantov na to območje je stalen. Trenutno skoraj vse vasi sestavlja več kot ena etnična skupina. Religija Mangaraji so večinoma kristjani. Večina ribičev, ki živijo v vaseh v bližini parka, je muslimanov. Hadžiji imajo močan vpliv na dinamiko razvoja skupnosti. Ribiči iz Južnega Sulavezija (Bajau, Bugis) in Bime so večinoma muslimani. Antropologija in jezik V parku je več kulturnih najdišč, zlasti na otoku Komodo. Vendar ta najdišča niso dobro dokumentirana in obstaja veliko vprašanj o zgodovini človeškega naselja na otoku. Zunaj parka, v vasi Warloka na Floresu, je zanimiv ostanek kitajske trgovske postojanke. Arheološke najdbe s tega najdišča so bile v nedavni preteklosti izropane. Večina skupnosti v parku in okolici govori indonezijsko. Jezik bajo je jezik, ki se uporablja za vsakodnevno komunikacijo v večini skupnosti. Rastlinstvo in živalstvo Vroče in suho podnebje parka, za katero je značilna savanska vegetacija, naredi primeren habitat za endemične komodoške varane (Varanus komodoensis). Njihove populacije so omejene na otoke Komodo (1700), Rinca (1300), Gili Motang (100), Gili Dasami (100) in Flores (okoli 2000), medtem ko so na Padarju izumrli. V parku so tudi območja deževnega gozda, listopadnega gozda in mangrov. Savanska vegetacija parka vključuje sladkorno palmo (Borassus flabellifer) in travne vrste, vključno s Chloris barbata, Heteropogon contortus in Themeda triandra. V listnatih gozdovih rastejo vrste, kot so Cassia javanica, Diospyros javanica, Harrisonia brownii, oranžni jasmin (Murraya paniculata), Oroxylum indicum, Piliostigma malabaricum, Schleichera oleosa, Sterculia foetida in tamarinda (Tamarindus indica). Oblačni gozdovi se pojavljajo le na nekaj območjih nad 500 metri, vendar zagotavljajo habitat vrstam, nekatere endemične, vključno s Ficus drupacea, Glycosmis pentaphylla, Podocarpus neriifolius, Terminalia zollingeri in Uvaria rufa. Obalna vegetacija vključuje mangrovski gozd, ki se običajno pojavlja v zaščitenih zalivih treh večjih otokov. Med mangrovskimi vrstami so Avicennia marina, Bruguiera gymnorhiza, Rhizophora stylosa in rdeča mangrova (Rhizophora mangle). Obrobni in okrnjeni koralni grebeni so obsežni in najbolje razviti na severovzhodni obali Komoda. Park je bogat z morskim življenjem, vključno s kitovci, morskim mesecem, mantami, morskimi golobi, pritlikavimi morskimi konjički, Solenostomus, Antennarius maculatus, gološkrgarji, modroobročkastimi hobotnicami (Hapalochlaena lunulata), spužvami, plaščarji in koralami. V sosednjih vodah živijo različne vrste kitov, od manjših delfinov do kitov glavačev in celo sinjih kitov. Omurin kit, eden najmanj znanih brazdastih kitov, je bil potrjen v vodah parka. Na območjih Komoda še vedno živijo tudi ogroženi dugongi. Kopenska favna je v primerjavi z morsko favno precej manj raznolika. Število kopenskih živalskih vrst, ki jih najdemo v parku, ni veliko, vendar je območje pomembno z vidika ohranjanja narave, saj so nekatere vrste endemične. Mnogi sesalci so azijskega izvora, med njimi jelen rusa (Rusa timorensis), divja svinja Sus scrofa vittatus, vodni bivol, javanski makak (Macaca fascicularis) in cibetovke. Več plazilcev in ptic je avstralskega izvora, kot so Megapodius reinwardt, kakadu Cacatua sulphurea in Philemon buceroides. Najbolj znan med plazilci v narodnem parku Komodo je komodoški varan (Varanus komodoensis). Je največji kuščar na svetu in je med največjimi plazilci na svetu; samice lahko dosežejo dolžino od 2 do 2,5 m in težo 70 kg, samci pa dolžino 3 m in težo do 136 kg, vendar je povprečna teža od 68 do 73 kg pri dolžini 2,29 m in od 79 do 91 kg pri dolžini 2,59 m. Na otoku živi dvanajst kopenskih vrst kač, poleg morskih vrst. Med kačami so javanska pljuvalka (Naja sputatrix), gad Daboia siamensis, Trimeresurus insularis, Laticauda laticaudata in piton Python timoriensis. Med kuščarji je devet vrst skinkov (Scinidae), gekoni (Gekkonidae), kuščarji Dibamidae in varani Varanidae. Med žabami so Kaloula baleata, endemična (Oreophryne jeffersoniana in Oreophryne darewskyi. Žabe običajno najdemo na višjih, vlažnejših nadmorskih višinah. Slanovodni krokodil (Crocodylus porosus) je bil nekoč prisoten v parku na obalnih območjih, vključno z mangrovskimi močvirji, vendar je zdaj na tem območju izumrl. Med sesalci, ki jih najdemo v parku, so timorski jelen (Cervus timorensis), glavni plen komodoškega varana, konji (Equus sp.), vodni bivoli (Bubalus bubalis), divje svinje (Sus scrofa vittatus), javanski makak (Macaca fascicularis), azijska palmova cibetovka (Paradoxurus hermaphroditus lehmanni), endemična podgana Rinca (Rattus rintjanus) in snetopirji. Med domačimi sesalci v parku so koze, mačke in psi, ki so prostoživeči. Ena glavnih vrst ptic je Megapodius reinwardti, ptica, ki živi na tleh. Na območjih savane so opazili 27 vrst. Najpogostejši vrsti sta bili Geopelia striata in Spilopelia chinensis. V mešanem tropskem listopadnem habitatu so opazili 28 vrst ptic, najpogostejše pa so bile Philemon buceroides, Ducula aenea in Zosterops chloris. Druge ptice so živahne obarvane vrste, kot so Gallus varius), Tanygnathus megalorynchos in kritično ogroženi mali kakadu Cacatua sulphurea. V parku najdemo dve vrsti orlov, beloprsega morskega orla ((Icthyophaga leucogaster) in izjemno redkega floreškega sokola (Nisaetus floris), ki je prisoten na Rinci in Floresu ter zabeležen, vendar nepotrjen, na otoku Komodo. Upravljanje Narodni park Komodo (NPK) je bil ustanovljen kot tehnična izvedbena enota Generalnega direktorata za varstvo gozdov in varstvo narave (PHKA) Ministrstva za gozdarstvo. Njegovo upravljanje vodi Uprava narodnega parka Komodo v Zahodnem Floresu. V Zahodnem Floresu je tudi – vendar kot ločena enota – Direktorat za ohranitvena območja. Organizacija za varstvo narave (TNC, ameriška okoljska organizacija) je direktorica za obalni in morski program. Organizacija za varstvo narave je leta 1995 sklenila partnerstvo z Ministrstvom za gozdarstvo in varstvo narave (Perlindungan Hutan dan Pelastrian Alam/PHPA) za 25-letno upravljanje narodnega parka Komodo. Načrt upravljanja je bil soavtor TNC in izveden leta 2000 za reševanje problema vse večjega izkoriščanja virov, tako morskih kot kopenskih. Načrt je podprla Svetovna banka, vendar so nekateri lokalni prebivalci in lokalne nevladne organizacije nasprotovali načrtu, ki so trdili, da se z njimi niso posvetovali in da ne bodo deležni koristi. Največji pritisk na morske vire povzročajo ribiške skupnosti in komercialna podjetja zunaj parka. Vendar pa predpisi in omejitve glede rabe virov vplivajo predvsem na prebivalce parka, ki imajo malo možnosti za preživetje, in se zanašajo na to, kar park ponuja. Zagotavljanje alternativnih virov preživetja je del celotne strategije upravljanja, vendar skupnosti v parku še niso imele koristi od ustreznih ukrepov za reševanje njihovih potreb. Ustanovljeno je bilo neprofitno skupno podjetje PT Putri Naga Komodo (PT PNK) za upravljanje turističnih objektov v upanju, da bo park sčasoma postal finančno samooskrben. PT PNK sta delno financirala TNC in Svetovna banka. Po petih letih delovanja je bilo leta 2010 dovoljenje Putri Naga Komodo (PNK) ogroženo. Po tem je prišlo več nezakonitih ribičev, saj se je izvrševanje po izstopu TNC, ki je pomagalo v boju proti uničujočim ribolovnim praksam, močno zmanjšalo. V začetku leta 2012 so potapljači in naravovarstveniki odkrili številna zapuščena koralna območja, ki spominjajo na sive lunine pokrajine. Nezakoniti ribiči še naprej razstreljujejo območja z "bombami" v postopku, znanem kot eksplozijski ribolov. Ribiči uporabljajo mešanico gnojila in kerozina v pivskih steklenicah kot eksploziv ali pa uporabljajo stiskalne steklenice za brizganje cianida v korale, da omamijo in ujamejo ribe. V zadnjih dveh letih je bilo aretiranih več kot 60 nezakonitih ribičev. Eden od osumljencev je bil ustreljen in ubit, potem ko se je poskušal izogniti ujetju tako, da je na čuvaje metal ribje bombe. Upravljavci parka so izvajali demografsko stanje trenutno živečih populacij komodoških varanov v narodnem parku Komodo. V narodnem parku Komodo je pet otokov, na katerih živijo populacije komodoških varanov, ki imajo najbolj zaželene vire za zaščiteno vrsto. Dva od velikih otokov, Komodo in Rinca, imata dve največji populaciji na otoku, trije manjši pa so Padar, Gili Motang in Nusa Kode. Da bi povečali populacijo komodoških varanov v parku, se upravljanje habitatov osredotoča na ohranjanje okolja na otoku Komodo, kot so savanska travišča in gozdovi. To povečuje populacijo plenilskih vrst, kot je timorski jelen. Rezultati obeh populacij so pokazali skoraj stabilno ali stabilno povprečno stopnjo rasti populacije. Prizadevanja za ohranjanje na manjših otokih so se povečala zaradi manjših populacij, kar je povečalo stopnjo izumrtja. Konflikti med organi za ohranjanje narave in lokalno skupnostjo Smrt več ribičev od 1980-ih naprej spremljajo polemike. Okoliščine smrti ribičev so sporne. Medtem ko patrulje parka (vključno s takratnim policijskim in mornariškim osebjem) trdijo, da so ravnali v samoobrambi, ribiške skupnosti obtožujejo vodstvo parka, da je ribiče namerno ubilo. Konec februarja 2014 je specialna policija Brimob ustrelila dva krivolovca na jelene, ko sta odprla ogenj s svojim doma izdelanim strelnim orožjem. Turizem Potapljanje je priljubljeno zaradi velike morske biotske raznovrstnosti v parku. Šest znanih potapljaških lokacij je Manta Alley, Crystal Rock in Castle Rock, Batu Bolong, Yellow Wall, Cauldron in Tatawa Besar. Razvoj ekoturizma, ki je večinoma morski, je glavna strategija za samofinanciranje parka in ustvarjanje zadostnih prihodkov z vstopninami in turističnimi dovoljenji za kritje operativnih in upravljavskih stroškov. V ta namen je skupno podjetje med TNC in turističnim operaterjem prejelo turistično koncesijo, ki vključuje tudi obsežne pravice upravljanja parka. Ta koncesija je sprožila nenehne polemike. Skupno podjetje je bilo obtoženo, da se odloča za zaprtimi vrati, in mnogi ljudje na Komodu in okolici trdijo, da se z njimi niso posvetovali glede odločitev, ki na koncu vplivajo na njihova življenja. Rast turističnega sektorja je privedla tudi do obsežnega prilaščanja zemljišč na območjih okoli parka, saj revnejši ljudje prodajajo svoja zemljišča tujim poslovnim vlagateljem. Otok Komodo in Rinca sta bila nekoč del Floresa in ju od velikega otoka Sumbava na zahodu loči preliv Sape. Ocean v prelivu se spušča za več sto metrov. Tihi ocean na severu in Indijski ocean na jugu sta dejansko na različnih višinah – zato sta pretok tokov iz Pacifika v Indijski ocean med izmenjavo plimovanja med najmočnejšimi na svetu. V (relativno) plitvih vodah ob vzhodni obali Komoda proti Labuan Baju so ti tokovi lahko izjemno nevarni za neizkušene vodnike. Število obiskovalcev parka se je povečalo s 36.000 leta 2009 na 45.000 leta 2010. Večina obiskovalcev je bila tujih turistov, saj so visoki stroški prevoza do te oddaljene lokacije za lokalne obiskovalce manj dostopni. Po podatkih lokalne turistične agencije lahko park sprejme do 60.000 obiskovalcev na leto. Skozi narodni park poteka več vrst izletov z ladjo, vključno z luksuznimi potapljaškimi izleti s prenočevanjem, kratkimi dnevnimi izleti s potapljanjem in 4-dnevnimi in 3-nočnimi 'turističnimi ladjami' med Lombokom in Floresom. Turistične ladje vozijo zelo pogosto, vendar imajo negotove varnostne rezultate. V incidentu avgusta 2014 se je ena od teh turističnih ladij potopila, dva turista sta bila izgubljena. Močni tokovi in ​​valovi so ločili nasedle potnike in posadko, ki so pluli po morju v rešilnih jopičih. Vpliv na lokalno prebivalstvo Indonezijska vlada se pri razvoju turizma osredotoča na to, da bi narodni park Komodo od leta 2019 postal »super-premium turistična destinacija«, da bi pritegnila bogatejše obiskovalce. To je povzročilo spremembe coniranja, ki zmanjšujejo dostop lokalnega prebivalstva do zemljišč in povzročajo krčenje gozdov. Poleg tega vladna politika podpira korporativne turistične organizacije kot način za razvoj statusa »super-premium turistične destinacije«. Eno od lokalnih plemen, Ata Modo, ima globoke kulturne vezi s komodoškim varanom, eden od mitov pa celo pravi, da sta dvojčka. Pleme je poskušalo vzpostaviti lokalne kulturno ustrezne turistične možnosti, pri čemer se je naslonilo na svojo povezavo s komodoškim varanom kot način za tekmovanje s tujimi turističnimi operaterji. Leta 2019 je guverner province Vzhodna Nusa Tenggara podal sporočilo za javnost o preselitvi domorodnih prebivalcev z otoka Komodo na nekatera okoliška območja, kar je naletelo na velike proteste lokalnega prebivalstva. Zdi se, da se je vlada od leta 2021 umaknila od te trditve. Zaprtje parka V začetku leta 2019 je guverner province Nusa Tenggara Timor (NTT) Viktor Laiskodat napovedal načrt za zaprtje dela parka (glavnega dela na otoku Komodo) za eno leto, da bi se izvedle izboljšave. Predlagano je bilo, da bi drugi deli parka, vključno z otokoma Rinca in Padar ter nekaterimi deli otoka Komodo, ostali odprti. Guvernerjev načrt je naletel na nasprotovanje lokalne skupnosti in nekaterih delov širše javnosti. Indonezijska ministrica za okolje in gozdarstvo Siti Nurbaya je v odgovor dejala, da bo na razprave poklicala predstavnike uprave NTT, pri čemer je opozorila, da so odločitve o varstvenih območjih v pristojnosti centralne vlade. Končno odločitev o predlaganem zaprtju naj bi centralna vlada objavila okoli sredine leta 2019. Julija 2019 je bilo potrjeno, da bo otok Komodo od začetka leta 2020 zaprt približno eno leto. Guverner Laiskodat je dejal, da bo za podporo programu ohranjanja zagotovljen proračun v višini 100 milijard rupij (približno 7,2 milijona ameriških dolarjev). Načrt je sporen: guverner Laiskodat je predlagal, da se tujim turistom zaračuna draga vstopnina, medtem ko so lokalni vaščani, ki živijo na otoku Komodo, zaskrbljeni zaradi morebitne izgube dohodka. Park je bil zaradi pandemije COVID-19 zaprt skoraj šest mesecev, a je bil 6. julija 2020 ponovno odprt za lokalne turiste, nato avgusta 2020 za domače turiste in nato še za tuje turiste. Decembra 2022 je bilo potrjeno, da indonezijska vlada odpoveduje načrtovano sporno zvišanje vstopnin, ki je bilo že prestavljeno za 5 mesecev. Občasna zapiranja parka naj bi potekala sredi leta 2025, da bi zmanjšali obremenitev krhkega ekosistema parka. Grožnje biotski raznovrstnosti Obstajajo številne grožnje biotski raznovrstnosti narodnega parka Komodo, vključno s pritiskom človeške populacije, turizmom, vnosom eksotičnih vrst in krivolovom. Vendar pa največjo grožnjo predstavljajo uničujoče ribolovne prakse, ki se izvajajo v parku in okolici. Te prakse uničujejo obalno okolje z velikimi gospodarskimi stroški v smislu varstva obale, ribištva in turizma. Sklici Literatura Borchers, Henning; Gustave, Ruddy (november 2007). »14. Conservation and conflict in Komodo National Park«. V Navjot S. Sodhi, Greg Acciaioli, Maribeth Erb and Alan Khee-Jin Tan (ur.). Biodiversity and Human Livelihoods in Protected Areas - Case Studies from the Malay Archipelago (from Part II - Conservation with and against people(s)). Cambridge University Press. str. 187–202. doi:10.1017/CBO9780511542169.014. ISBN 978-0-521-87021-4.: Vzdrževanje CS1: več imen: seznam urednikov (povezava) Ping, Ho Shu (2006). Partners in conservation? Communities, contestation and conflict in Komodo National Park, Indonesia (PDF) (Master thesis in Social science). National University of Singapore.: Vzdrževanje CS1: lokacija brez založnika (povezava) Zunanje povezave Splezna stran NP Komodo Official UNESCO website Komodo, experiencing Indonesia’s best diving within the Coral Triangle, WWF Komodo National Park | The Ultimate Guide