NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Telkom Indonesia

Telkom Indonesia est une entreprise de télécommunications indonésienne dont le siège social est situé à Bandung. Elle appartient partiellement à l'état indonésien, depuis sa privatisation partielle de 1995. Sa principale filiale, spécialisée dans la téléphonie mobile, est Telkomsel (en). Elle est cotée à l'Indonesia Stock Exchange (TLKM), au New York Stock Exchange (TLK) et à la Bourse de Londres (TKID). Depuis 2019, ses abonnés Fibre et ADSL peuvent souscrire à Gameqoo, un service développé par Gamestream et accéder ainsi à plus de 150 jeux vidéo. Notes et références Portail des entreprises Portail des télécommunications Portail de l’Indonésie
Telkom Indonesia

Telkom Indonesia o PT Telekomunikasi Indonesia è un'azienda di telecomunicazioni pubblica indonesiana. È la più grande società di servizi di telecomunicazioni in Indonesia. La sua sede si trova a Bandung. Telkom è una delle più antiche società di telecomunicazioni al mondo. La sua origine risale al primo servizio telegrafico elettromagnetico dell'Indonesia creato il 23 ottobre 1856, dal governo coloniale olandese di Batavia (attuale Giacarta) e Buitenzorg (Bogor). Nel 1884, il governo coloniale olandese fonda una società privata per fornire servizi telegrafici e postali per uso locale e successivamente internazionali. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Telkom Indonesia Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su telkom.co.id.
Telkom Indonesia

Telkom Indonesia (PT Telekomunikasi Indonesia (Persero) Tbk) – indonezyjskie przedsiębiorstwo telekomunikacyjne, z siedzibą w Bandungu. Do usług Telkom Indonesia należą m.in. usługi telefonii stacjonarnej i mobilnej, usługi internetowe i mediowe, usługi oparte na chmurze oraz płatna telewizja. Jest dominującym dostawcą telefonii komórkowej w kraju. Telkomsel, operator sieci telefonii GSM i UMTS, należy do podstawowych źródeł przychodów Telkom Indonesia. Przedsiębiorstwo w obecnej postaci powstało w 1991 roku. Jego większościowym akcjonariuszem jest rząd Indonezji. Spółka jest notowana na Indonezyjskiej Giełdzie Papierów Wartościowych. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona przedsiębiorstwa (indonez. • ang.)
Telkom Indonesia

PT Telekomunikasi Indonesia (Telkom Indonesia, JSX: TLKM) — телекоммуникационная компания в Индонезии. Компания является полу-приватизированной государственной компанией. В настоящее время компания обладает монополией на предоставление услуг городской, междугородней и международной телефонной связи в стране. Данный факт в скором времени исчезнет, так как правительство Индонезии начало делать уверенные шаги к дерегулированию рынка телефонной связи. Ещё одной компанией, в активе которой имеется лицензия на предоставление услуг телефонной связи, является телекоммуникационная компания Indosat. Ссылки Официальный сайт компании
Telkom Indonesia

PT Telekomunikasi Indonesia (Telkom Indonesia) — телекомунікаційна компанія в Індонезії. Компанія є напів-приватизованою державною компанією. Останнім часом[коли?] компанія має монополію на надання послуг міського, міжміського та міжнародного телефонного зв'язку в країні. Це незабаром[коли?] припиниться, оскільки уряд Індонезії почав робити впевнені кроки до дерегулювання ринку телефонного зв'язку. Ще однією компанією, в активі якої є ліцензія на надання послуг телефонного зв'язку, є телекомунікаційна компанія Indosat. Примітки
Iglesia Sion

La Iglesia Sion (en indonesio: Gereja Sion) es una iglesia histórica situada en el distrito administrativo de Pinangsia, en el sector de Taman Sari, en la ciudad de Yakarta, la capital del país asiático de Indonesia. Fue construida en 1695. La construcción de la iglesia se inició en 1693. Fue inaugurado oficialmente el Domingo, 23 de octubre de 1695 y fue financiada conjuntamente por los portugueses y el Gobierno colonial holandés. El primer sermón fue pronunciado por el reverendo Theodorus Zas y contó con la presencia del Gobernador General Willem van Outhoorn. Más tarde, el nombre de la iglesia se transformó en "Iglesia portuguesa". Durante la ocupación japonesa de Indonesia en 1942, el nombre "Iglesia portuguesa" fue prohibido y la iglesia cerrada por dos años.​ El ejército japonés deseaba transformar el lugar en un columbario para los soldados caídos.​ Durante la transición gubernamental, el gobierno holandés transfirió la propiedad de la iglesia a las Iglesias protestantes del occidente de Indonesia. Véase también Arquitectura de las catedrales y las grandes iglesias Referencias
Igreja Sion

A Igreja Sion (em indonésio: Gereja Sion; "Igreja de Sião") é uma igreja histórica situada no centro de Jacarta, a capital da Indonésia, no distrito de Pinangsia, Taman Sari. Construída em 1695, é a igreja mais antiga ainda de pé em Jacarta. No passado foi conhecida como De Nieuwe Portugeesche Buitenkerk ("Igreja Portuguesa Nova Exterior"), referindo-se à sua posição no exterior das muralhas da cidade e em oposição à Portugeesche Binnenkerk ("Igreja Portuguesa Interior"). Também foi conhecida como Belkita. História A igreja foi construída fora das anigas muralhas pelos chamados "portugueses negros" — euroasiáticos e nativos capturados nos entrepostos comerciais portugueses da Índia e Malásia que eram levados para Batávia (como se chamava então Jacarta) como escravos. A maior parte desses cativos eram católicos, mas era-lhes concedida a liberdade se aderissem à Igreja Reformada Holandesa. Os convertidos eram conhecidos como mardicas (mardijkers em holandês; "os libertados"). A construção da igreja começou em 1693, tendo sido oficialmente aberta no domingo, 23 de outubro de 1695. Foi financiada conjuntamente pelos portugueses e pelo governo da Companhia Holandesa das Índias Orientais (VOC). O primeiro sermão foi proferido pelo reverendo Theodorus Zas e a ele assistiu o governador geral Willem van Outhoorn.[carece de fontes?] Mais tarde, a igreja passou a chamar-se "Igreja Portuguesa", um nome que foi proibido durante a ocupação japonesa na Segunda Guerra Mundial, em 1942. A igreja esteve então fechada durante dois anos e o exército japonês tinha planos para trasnformá-la num columbário para soldados mortos. Depois do fim da guerra, o governo holandês transferiu a posse da igreja para as Igrejas Protestantes da Indonésia Ocidental (em indonésio: Gereja-gereja Protestan di Indonesia; GPIB).[carece de fontes?] Durante o sínodo de 1957 da GPIB, o nome oficial da igreja foi mudado para Congregação GPIB de Sião (GPIB Jemaat Sion) e desde então que a igreja é conhecida como Gereja Sion. O edifício foi restaurado em 1920 e 1978; está protegido por lei da administração local de Jacarta. Arquitetura A igreja mede 24 por 32 metros e ocupa 6 725 m². Na fachada traseira foi construída uma extensão com 6 por 18 metros. Foi construída sobre fundações com 10 000 troncos de maderia. Foi desenhada pelo arquiteto E. Ewout Verhagen de Roterdão. As paredes são de tijolos colados com uma mistura de areia e açúcar à prova de calor. O edifício é carateristicamente holandês, com a fachada simples e janelas com cúpula. No interior há candeeiros de cobre, um púlpito de ébano em estilo barroco e um órgão de aspeto original. O mobiliário foi fabricado por artesãos da ilha Formosa. O órgão foi doado pela filha do reverendo João Maurits Moor. Só em 1790 foram enterrados 2 381 pessoas no cemitério anexo, mas atualmente há poucas sepulturas. Uma delas é a do governador geral Hendrick Zwaardecroon, morto em 1728, que tem lápide funerária em bronze. Notas e referências
Institut agronomique de Bogor

L'Institut agronomique de Bogor (en indonésien : Institut Pertanian Bogor, en soundanais : ᮄᮔ᮪ᮞ᮪ᮒᮤᮒᮥᮒ᮪ ᮕᮨᮁᮒᮔᮤᮃᮔ᮪ ᮘᮧᮌᮧᮁ) ou IPB, est un établissement d'enseignement supérieur indonésien situé à Bogor, dans la province de Java occidental. Avant son inauguration en 1963, l'IPB était une faculté d'agriculture de l'Université d'Indonésie. Histoire Au début du XXe siècle, le gouvernement colonial des Indes néerlandaises crée différents établissements d'enseignement secondaire et supérieur dans les domaines agronomique et vétérinaire à Bogor : Middelbare Landbouwschool ; Middelbare Bosbouwschool ; Nederlandsch Indiche Veeartsenschool ou « école vétérinaire des Indes néerlandaises ». En 1940, le gouvernement colonial crée une institution d'enseignement supérieur en agronomie, la Landbouw Hogeschool, qui est rebaptisée Landbowkundige Faculteit en 1941. L'établissement est fermé durant l'occupation japonaise des Indes néerlandaises (1942-1945). Durant cette période, l'école vétérinaire continue de fonctionner mais est renommée Bogor Zui Gakku ("école vétérinaire de Bogor" en japonais). En 1946, le ministère de la Prospérité de la jeune république d'Indonésie élève l'école vétérinaire au statut de Perguruan Tinggi Kedokteran Hewan (PTKH) ou « enseignement vétérinaire supérieur ». En 1947, la Landbowkundige Faculteit est rouverte sous le nom de Faculteit voor Landbouw-Wetenschappen, avec une section « agriculture et forêts ». En 1948, la PTKH devient la Faculteit voor Diergeneeskunde de l'Universiteit van Indonesië (université d'Indonésie). En 1950, la Faculteit voor Landbouw-wetenschappen est renommée Fakultas Pertanian Universitas Indonesia (Faculté d'Agronomie de l'Université d'Indonésie) avec 3 sections : Sociale économique, Sciences de la nature, Forêts. Une section « Pêche terrestre » est créée en 1957. La Faculteit voor Dieergeneeskunde devient la Faculté vétérinaire de l'université d'Indonésie, puis la Faculté Vétérinaire et d'Élevage en 1960. Liens externes Ressources relatives à la recherche : Classement académique des universités mondiales CrossRef (id) Site officiel Portail de l'agriculture et de l'agronomie Portail de l’Indonésie Portail des universités
Institut Pertanian Bogor

Institut Pertanian Bogor (in het buitenland bekend onder de naam Bogor Agricultural University) is een Indonesische staatuniversiteit in Bogor die gespecialiseerd is in landbouwwetenschappen. De universiteit komt voort uit de in 1902 in Buitenzorg gestichte middelbare landbouwschool, waaraan later ook een opleiding voor diergeneeskunde werd verbonden, respectievelijk de Middelbare Landbouwschool, Middelbare Bosbouwschool en de Nederlandsch Indische Veeartsenschool. Na de onafhankelijkheid van Indonesië werden de opleidingen een deel van de Universitas Indonesia. In 1963 werd de universiteit zelfstandig. Momenteel telt zij behalve de faculteiten voor landbouw, diergeneeskunde, visserij, veehouderij, bosbouw en landbouwtechniek ook faculteiten voor economie en management, wis-en natuurkunde en humane ecologie.
Universitas Atma Jaya Jakarta

Universitas Atma Jaya Jakarta is een particuliere katholieke Indonesische universiteit. De universiteit werd opgericht in 1960 en telt acht faculteiten namelijk economie, administratieve wetenschappen, lerarenopleiding en onderwijs, techniek, rechtsgeleerdheid, geneeskunde, psychologie en technobiologie. Een aantal faculteiten bieden alleen onderwijs op bachelor-niveau aan. De faculteiten zijn verdeeld over twee campussen in Jakarta.
Universitas Katolik Indonesia Atma Jaya

Universitas Katolik Indonesia Atma Jaya – założona w 1960 roku, katolicka, prywatna uczelnia wyższa w Dżakarcie. Kampus główny uczelni (Kampus Semanggi) znajduje się w dzielnicy Dżakarta Centralna (Jakarta Pusat). Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona uczelni (indonez. • ang.)
Demak Great Mosque

Demak Great Mosque (Indonesian: Masjid Agung Demak) is one of the oldest mosques in Indonesia, located in the center town of Demak, Central Java, Indonesia. The mosque is believed to have been built by the Wali Songo ("Nine Muslim Saints") with the most prominent figure, Sunan Kalijaga, during the first Demak Sultanate ruler, Raden Patah, during the 15th century. Features Although it has had several renovations, it is thought to be largely in its original form except for the addition of a verandah or surambi in the nineteenth century. It is a classic example of a traditional Javanese mosque. Unlike mosques in the Middle East, the Demak Great Mosque is built from timber. Rather than a dome, which did not appear in Indonesian mosques until the 19th century, the roof is tiered and supported by four saka guru teak pillars. The tiered roof shows many similarities with wooden religious structures from the Hindu-Buddhist civilizations of Java and Bali. The main entrance of Masjid Agung Demak consists of two doors carved with motifs of plants, vases, crowns, and an animal head with an open wide-toothed mouth. It is said that the picture depicts the manifested thunder caught by Ki Ageng Selo, hence their name Lawang Bledheg (the doors of thunder). Like other mosques of that era, its orientation towards Mecca is only approximate. Carving and historical relics Its walls contain Vietnamese ceramics. With their shapes derived from conventions of Javanese woodcarving and brickwork, they are thought to have been specially ordered. The use of ceramic rather than stone is thought to have been in imitation of the mosques of Persia. Gallery See also Islam in Indonesia Indonesian architecture References
Grande Mosquée de Demak

La Grande Mosquée de Demak, en indonésien Masjid Agung Demak, serait la plus ancienne mosquée d'Indonésie. Elle est située dans la ville de Demak, un ancien royaume musulman du centre de Java. Bibliographie Florida, Nancy K., Writing the past, inscribing the future : history as prophecy in colonial Java, Duke University Press, 1995 Notes et références Liens externes Portail de l’Indonésie Portail de l'islam Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Мечеть Агунг Демак

Мечеть Агунг Демак (или Демакская Соборная Мечеть) является одной из самых старых мечетей в Индонезии, расположена в центре города Демак, Центральная Ява, Индонезия. Мечеть, как полагают, построена Вали Сонго (девятью религиозными лидерами) во время первого правителя Султаната Демак, Раденом Пата в 15-м столетии. Эта мечеть — доказательство славы, достигнутой Демаком Бинтором, правителем первого исламского государства на Яве. Особенности мечети Мечеть Агунг Демак — классический пример традиционной яванской мечети. В отличие от мечетей на Ближнем Востоке, она построена из древесины. Крыша поддержана четырьмя огромными столбами из тика. Мечеть является довольно маленькой в сравнении со многими современными индонезийскими мечетями. Крыша мечети показывает много общих, схожих черт с деревянными религиозными строениями, оставшимися в наследство от индусско-буддистских цивилизаций Явы и Бали. Главный вход мечеть состоит из двух дверей, вырезанных с мотивами цветов, ваз, корон и голов животных с широко открытым и имеющим зубы ртом. Сказано, что картина изображает проявленный гром, пойманный Ки Агенг Село, следовательно, название дверей «Lawang Bledheg» (двери грома). Резьба и исторические реликвии Резные фигурки на входных дверях также интерпретируются согласно хронограмме, основанной на лунном вычислении, как «Naga mulat salira wani», что означает Год Сака 1388 или 1466 нашей эры, как год, в который начала своё существование мечеть. Передняя стена мечети выстлана шестьюдесятью шестью плитками из фарфора. Эти изящные синие и белые плитки, как полагают, происходят из Чампы, что в современном Вьетнаме, королевстве, с которым у прежнего конкурента Демака — Маджапахита — были обширные торговые контакты. Согласно некоторым сообщениям, эти плитки были украдены из дворца Султана Маджапахита и позже были добавлены к интерьеру мечети. В мечети есть много исторических остатков[что?] и уникальных вещей, таких как Сака Татал, Максурах и т. д. Помимо этого, в прилегающей к мечети территории есть могилы султанов Демака и музей. Источники Florida, Nancy K Writing the past, inscribing the future: history as prophesy in colonial Java Durham, N.C. : Duke University Press, 1995 — Chapter. 5. The Demak Mosque: A Construction of Authority (Babad Jaka Tingkir). ISBN 0-8223-1622-6
Мечеть Агунг Демак

Мечеть Агунг Демак, Демацька Соборна Мечеть — одна з найстаріших мечетей в Індонезії, розташована в центрі міста Демак, Центральна Ява, Індонезія. Як вважають, побудована Валі Сонго (дев'ятьма релігійними лідерами) під час першого правителя Султанату Демак, Радена Пата в 15 столітті. Ця мечеть - доказ слави, досягнутої Демаком Бінтором, правителем першої ісламської держави на Яві. Особливості мечеті Мечеть Агунг Демак – класичний приклад традиційної яванської мечеті. На відміну від мечетей на Близькому Сході, вона збудована з деревини. Дах підтримано чотирма величезними стовпами з тику. Є досить маленькою, порівняно з багатьма сучасними індонезійськими мечетями. Дах мечеті показує багато спільних, схожих рис з дерев'яними релігійними будовами, що залишилися у спадок від індусько-буддистських цивілізацій Яви та Балі. Головний вхід мечеть складається з двох дверей, вирізаних з мотивами квітів, ваз, корон і голів тварин з відкритим ротом, що широко має зуби. Сказано, що картина зображує виявлений грім, упійманий Кі Агенг Село, отже, назва дверей Lawang Bledheg (двері грому). Різьблення та історичні реліквії Різьблені фігурки на вхідних дверях також інтерпретуються відповідно до хронограми, заснованої на місячному обчисленні як Naga mulat salira wani, що означає Рік Сака 1388 або 1466 нашої ери, як рік початку існування мечеті. Передня стіна мечеті встелена шістдесятьма шістьма плитками з порцеляни. Ці витончені сині та білі плитки, як вважають, походять з Чампи, що в сучасному В'єтнамі, королівстві, з яким у колишнього конкурента Демака — Маджапагіта були великі торгові контакти. Згідно з деякими повідомленнями, ці плитки були викрадені від палацу Султана Маджапахіта і пізніше були додані до інтер'єру мечеті. У мечеті є багато історичних залишків та унікальних речей, таких як Сака Татал, Максурах тощо. буд. Крім цього, в прилеглій до мечеті території є могили султанів Демака та музей. Джерела Florida, Nancy K Writing the past, inscribing the future: history as prophesy in colonial Java Durham, N.C. : Duke University Press, 1995 — Chapter. 5. The Demak Mosque: A Construction of Authority (Babad Jaka Tingkir). ISBN 0-8223-1622-6
Graha Pena

Graha Pena is a skyscraper building in Surabaya, Indonesia. It is one of the city's tallest buildings and is located at the south part of Surabaya. It has a height of 175 m. It is the headquarters of Jawa Pos, the most popular newspaper group in Indonesia. See also List of tallest buildings in Surabaya References External links Official website of Graha Pena
Villa Isola

Die Villa Isola (heute: Bumi Siliwangi) ist ein Art-déco-Gebäude im nördlichen Teil von Bandung, der Hauptstadt der Provinz Westjava in Indonesien. Die Villa entstand in den Jahren 1932/1933 für den niederländischen Medien-Tycoon Dominique Willem Berretty. Erbaut hat sie der ebenfalls niederländische Architekt, Bildhauer und Maler Charles Prosper Wolff Schoemaker. Mit zwei großen Gärten erstreckt sich der Gebäudekomplex über ein Areal von knapp 120.000 Quadratmetern. Nutzungsgeschichte Berretty lebte nur einige Monate in der Villa, da er 1934 bei einem Flugzeugabsturz auf dem Weg von Batavia nach Amsterdam ums Leben kam. Die Villa Isola wurde daraufhin zunächst in ein Hotel umgewandelt. Während der japanischen Besatzungszeit in Indonesien (damals Niederländisch-Indien) diente das Anwesen 1942 als Hauptquartier der japanischen Armee in Bandung. Nach der indonesischen Unabhängigkeitserklärung im August 1945 wurde die Villa Isola renoviert und um eine Etage erweitert. Fortan hieß sie „Bumi Siliwangi“. Ab Oktober 1954 war in der Villa ein pädagogisches Institut untergebracht. Heute befindet sich das Dekanat der „University of Education“ (indonesisch: Universitas Pendidikan Indonesia) im Gebäudekomplex. Architektur Der Baustil Schoemakers war geprägt von der einheimischen javanischen Philosophie. Das Gebäudedesign erinnert an die Candi Indonesiens im Osten von Java (beispielsweise: Borobudur). Kreisformen bestimmen den Komplex als architektonisches Hauptthema. Im Erdgeschoss liegt die Empfangshalle, im Stockwerk darüber das Wohnzimmer. Im zweiten Stock liegt ein großes Schlafzimmer mit südlicher Ausrichtung, verbunden durch zwei Gänge zu den westlichen und östlichen Terrassen. Gästezimmer und Gesellschaftsräume mit Bar liegen im Stockwerk darüber. Aufgrund der Hanglage verfügt das Gebäude auf der Südseite über ein zusätzliches Untergeschoss, das als Raststätte genutzt wurde. Zwei Gärten auf verschiedenen Ebenen umgeben die Anlage. Siehe auch Grand Hotel Preanger Savoy Homann Bidakara Hotel Einzelnachweise Weblinks
Villa Isola

Villa Isola (tegenwoordig Bumi Siliwangi) is een villa in art-decostijl in Bandung in Indonesië, gebouwd in 1932-33 in het toenmalige Nederlands-Indië. De villa ligt ten noorden van deze stad in de bergen en kijkt uit over de vallei waarin de stad ligt. De villa werd gebouwd door de architect Charles P. Wolff Schoemaker als woonhuis voor de rijke krantenmagnaat Dominique Willem Berretty. In december 1933 werd het huis met veel ceremonieel geopend. Berretty heeft er maar kort van kunnen genieten voordat hij op 20 december 1934 als passagier van het KLM-vliegtuig Uiver neerstortte in het Irakese deel van de Syrische woestijn. Na zijn dood werd de villa gebruikt als dependance van Hotel Savoy Homann. In 1942 werd hier tijdelijk het Japanse hoofdkwartier gevestigd. Sinds januari 1955 functioneert de villa als hoofdgebouw van het opleidingsinstituut Bumi Siliwangi, tegenwoordig de Universitas Pendidikan Indonesia. Het huis ligt aan de Dagoweg (sinds circa 1980 heet deze de Jalan Setiabudi). Bouwkundig De villa werd gebouwd in zes maanden (oktober 1932 - maart 1933), wat voor die tijd redelijk snel was. De bouwkosten bedroegen de toen zeer hoge som van een half miljoen Nederlands-Indische guldens en de eigenaar kon dit met moeite opbrengen.De villa, opgetrokken als staalskelet met gepleisterde lichte vulmuren, ligt in een enorme tuin van 120.000 m². Deze tuin met vijvers, waarvoor een kleine rivier werd omgelegd, is ook in art-decostijl aangelegd. De inrichting van de villa werd eveneens in deze stijl uitgevoerd. Er waren een ontvangstkamer, eetkamer, biljartkamer, studeerkamer, gastenkamers, een oudersslaapkamer met balkon, open terrassen op het oosten en westen en een bar met filmtheater. Tuin en interieur werden ook ontworpen door C.P. Wolff Schoemaker. Een plakkaat met het opschrift M’ISOLO E VIVO (Ik isoleer mezelf en leef) hing in de entreehall, in de taal van zijn Italiaanse voorouders. In de periode 1942 - 1948 werd het gebouw zwaar beschadigd en tot 1954 stond het leeg. In 1954 werd het gebouw gerenoveerd en o.a. met een etage verhoogd. De tuinen zijn grotendeels veranderd. Literatuur Jan van Dullemen: Op zoek naar de tropenstijl: leven en werk van prof. ir. C.P. Wolff Schoemaker, Indisch architect. Dissertatie Universiteit Utrecht, 2008. Jan van Dullemen: Tropical modernity. Life and Work of C.P. Wolff Schoemaker. Uitg. SUN, Nijmegen, 2010, ISBN 9789085068792 (Engelstalige uitgave van de in 2008 verschenen dissertatie). Dr. C.J. van Dullemen: Arsitektus Tropis Modern, karya dan biografi C.P. Wolff Schoemaker. Uitg. Comunitas Bambu, Jakarta, 2018. Externe links Beschrijving officiële opening, Preangerbode 1933 Een rondleiding, Java-bode 1933 Plattegronden in Database Universiteit van Singapore Foto's van de villa Boek over de architect Charles P. Wolff Schoemaker Bronnen en referenties
Babadan railway station

Babadan Station (station code: BBD) is a third-class railway station in Dimong, Madiun, Madiun Regency, East Java, Indonesia, operated by Kereta Api Indonesia. This railway station is the southwesternmost railway station in the Madiun Regency. The station was built as part of the Nganjuk–Babadan double track segment activation on 30 April 2019 and Babadan–Geneng on 16 October 2019. Gallery References External links Media related to Babadan Station at Wikimedia Commons (in Indonesian) Kereta Api Indonesia Archived 2023-08-15 at the Wayback Machine - Indonesian railway company