Trg Fatahillah

Trg Fatahillah (indonezijsko Taman Fatahillah) je zgodovinsko središče stare Batavije. Trg je v središču starega mestnega jedra Džakarte. Danes je trg turistično območje, kjer so Zgodovinski muzej Džakarte, Muzej Vajang ter Muzej likovne umetnosti in keramike v Koti v Džakarti. Zgodovina Postavitev pred letom 1632 Batavia je bila od samega začetka svoje ustanovitve dobro načrtovano nizozemsko utrjeno mesto. Trg, ki je kasneje postal trg Fatahillah, je bil prvič omenjen okoli leta 1627 kot Nieuwe Markt (nizozemsko 'Nova tržnica'). Takrat se je ustje reke Ciliwung (takrat imenovane Groote Rivier, 'Velika reka') vijugalo proti zahodni strani trga, kar je trgu dajalo značilnost rečnega obcestne podobe. Trg je bil le polovico manjši od sedanjega trga, vzhodno polovico sedanjega trga so zasedale trgovine. Trgovine so obdajale trg tudi na severni strani, prva mestna hiša Batavie pa je bila zgrajena južno od trga, v sredini severno-južne osi Prinsenstraat (danes Jalan Cengkeh), kar dokazuje urbanistično načrtovanje v utrjenem mestu. Ime Stadhuisplein je trg verjetno dobil takoj po dokončanju mestne hiše. Razporeditev po letu 1632 Leta 1632 je Batavija doživela veliko prenovo. Za okrepitev obrambnega sistema je generalni guverner Jacques Specx (1629–1632) preoblikoval Batavio z zunanjim mestnim obzidjem, ki ga je branil sistem zunanjega in notranjega jarka. Notranje mesto je bilo načrtovano po mrežni zasnovi in ​​prepredeno z mrežo kanalov. Da bi se prilagodili mrežni zasnovi, je bila Groote Rivier normalizirana v ravno vodno pot od severa proti jugu. Porušene so bile tudi trgovske hiše na vzhodni strani trga. Z normalizacijo Groote Rivier in rušenjem vzhodnih trgovskih hiš je trg postal popolnoma zaprt z stavbami. Prinsestraat (današnja Jalan Cengkeh), ki je sprva predstavljala ulico, ki vodi do gradu, je bila ustanovljena kot urbano središče, ki je povezovalo južna vrata gradu z mestno hišo in ustvarjalo impresiven razgled na sedež vlade. Od leta pa vse do poznega 18. stoletja je bil Stadhuisplein obdan z mestno hišo na jugu, cerkvijo na zahodu, nekaj trgovinami na severu in Tijgersgracht na vzhodu. Leta 1635 je severozahodni del trga zasedal kitajski bazar oblačil. Ta bazar je bil porušen v začetku 18. stoletja. Lokacija bazarja oblačil bolj ali manj ustreza območju pred sedanjo kavarno Batavia. Moderno obdobje Konec 19. stoletja je bil čez trg Stadhuisplein speljan tramvajski tir, ki je diagonalno potekal od ulice Binnen Nieuwpoortstraat na jugu (danes Jalan Pintu Besar Utara) do ulice Prinsenstraat (danes Jalan Cengkeh) na severu. Okoli leta 1870 se je z odstranitvijo ulice Tijgersgracht in dokončanjem Palais van Justitie (danes Muzej likovne umetnosti in keramike) skupna površina trga Stadhuisplein nekoliko razširila proti vzhodu. Ta postavitev trga bo končna postavitev trga. Na začetku 20. stoletja so bile severovzhodne trgovske hiše porušene, da bi naredili prostor za Po- en telegraaf kantoor aan het Stadhuisplein (danes Pošta Kota). Rušenje teh trgovskih hiš je sprožilo polemike med arhitekti in akademiki. Tako Berlage kot Karsten, znana nizozemska arhitekta, sta navedla, da je dogradnja stavbe uničila tradicionalno mestno strukturo starega mestnega jedra. Postkolonialno obdobje Ime Stadhuisplein se je ohranilo do nacionalizacije ulic v Indoneziji, ko se je ime spremenilo v Taman Fatahillah ('Trg Fatahillah') po Fatahillahu, prednizozemskem poveljniku sultanata Demak iz 16. stoletja, ki je pristaniško mesto ponovno zavzel od Portugalcev. Leta 1970 je guverner Ali Sadikin obnovil trg in nekaj znamenitosti v starem mestnem jedru. Nekdanja mestna hiša je bila leta 1974 spremenjena v zgodovinski muzej. Istega leta je bila sredi trga obnovljena tudi arteška vodna črpalka iz 18. stoletja. Sedanjost Skupaj s Kota Tua Jakarta je trg Fatahillah območje brez avtomobilov. Sklici Viri Zunanje povezave