Borobudur

Borobudur (tudi Barabudur) (indonezijsko Candi Borobudur, javansko ꦕꦤ꧀ꦝꦶꦧꦫꦧꦸꦝꦸꦂ, latinizirano: Candhi Barabudhur) je mahajanski budistični tempelj iz 9. stoletja v okrožju Magelang, blizu mesta Muntilan, severozahodno od mesta Yogyakarta v provinci Osrednja Java v Indoneziji. Tempelj je zgrajen iz sivega kamna, podobnega andezitu, sestavljen iz devetih zloženih ploščadi, šestih kvadratnih in treh krožnih, ki jih na vrhu krasi osrednja kupola. Okrašen je z 2672 reliefnimi ploščami in prvotno 504 kipi Bude. Osrednjo kupolo obdaja 72 kipov Bude, vsak sedi v perforirani stupi. Spomenik vodi romarje skozi obsežen sistem stopnišč in hodnikov s 1460 narativnimi reliefnimi ploščami na stenah in balustradah. Borobudur ima eno najobsežnejših zbirk budističnih reliefov na svetu. Tempelj, zgrajen v času vladavine dinastije Sailendra, sledi javanski budistični arhitekturi, ki združuje indonezijsko avtohtono tradicijo čaščenja prednikov in budistični koncept doseganja nirvane. Spomenik je svetišče Bude in kraj budističnega romanja. Dokazi kažejo, da je bil Borobudur zgrajen v 8. stoletju in nato zapuščen po zatonu hindujskih kraljestev na Javi v 14. stoletju in spreobrnitvi Javancev v islam. Svetovno znanje o njegovem obstoju je leta 1814 sprožil sir Thomas Stamford Raffles, takratni britanski vladar Jave, ki so ga o njegovi lokaciji obvestili domačini Indonezijci. Borobudur je bil od takrat ohranjen z več restavracijami. Največji restavratorski projekt sta leta 1983 zaključila indonezijska vlada in UNESCO, sledil pa je uvrstitev spomenika na seznam svetovne dediščine UNESCO. Borobudur je največji budistični tempelj na svetu in se skupaj z Baganom v Mjanmaru in Angkor Watom v Kambodži uvršča med največja arheološka najdišča jugovzhodne Azije. Borobudur ostaja priljubljen romarski kraj, budisti v Indoneziji pa pri spomeniku praznujejo dan Vesak. Med turističnimi znamenitostmi Indonezije je Borobudur najbolj obiskan spomenik. Etimologija V indonezijščini se starodavni templji imenujejo candi; zato domačini imenujejo Borobudurski tempelj Candi Borobudur. Izraz candi ohlapno opisuje tudi starodavne strukture, na primer vrata in kopališča. Izvor imena Borobudur izhaja iz Boro za velik in Budur za Budo. Nizozemski učenjak J. L. Moens pravi, da je dvorni pesnik Mpu Prapanca leta 1365 omenil svetišče v "Budurju". Stamford Raffles je omenil Bóro Bódo in opisal tempelj v svoji knjigi o zgodovini Jave iz leta 1817. V opombi Raffles pravi: »Bóro je ime okrožja, bódo pa pomeni starodaven.« Večina candijev je poimenovanih po bližnji vasi. Če bi sledil javanskim jezikovnim konvencijam in bi bil poimenovan po bližnji vasi Bore, bi se moral spomenik imenovati BudurBoro. Soekmono pravi, da je Raffles menil, da bi Budur lahko ustrezal sodobni javanski besedi Buda ('starodavni') – tj. 'starodavni Boro'. Predlagal je tudi, da bi ime lahko izhajalo iz boro, kar pomeni 'velik' ali 'častit', in Budur za Budo. Vendar pa drug arheolog meni, da druga komponenta imena (Budur) izvira iz javanskega izraza bhudhara ('gora'). Druga možna etimologija nizozemskega arheologa A. J. Berneta Kempersa kaže, da je Borobudur pokvarjena poenostavljena lokalna javanska izgovorjava Biara Beduhur, zapisana v sanskrtu kot Vihara Buddha Uhr. Izraz Buddha-Uhr bi lahko pomenil 'mesto Bud', medtem ko je drug možen izraz Beduhur verjetno starojavanski izraz, ki se še danes ohranja v balijskem besednjaku in pomeni 'visok kraj', zgrajen iz korenske besede dhuhur ali luhur (visoko). To nakazuje, da Borobudur pomeni Budino viharo, ki stoji na visokem mestu ali na hribu. Gradnja in otvoritev svete budistične zgradbe – morda sklicevanje na Borobudur – je bila omenjena v dveh napisih, oba odkrita v Keduju v regentstvu Temanggung. Napis Karangtengah iz leta 824 omenja sveto zgradbo z imenom Džinalaja (kraljestvo tistih, ki so premagali posvetne želje in dosegli razsvetljenje), ki jo je otvorila Pramodhawardhani, hči Samaratungge. Napis Tri Tepusan iz leta 842 je omenjen v simi, (davkov oproščenih) zemljiščih, ki jih je podelil Çrī Kahulunnan (Pramodhawardhani) za zagotovitev financiranja in vzdrževanja Kamūlāna, imenovanega Bhūmisambhāra. Kamūlān izhaja iz besede mula, ki pomeni 'kraj izvora', sveta zgradba v čast prednikom, verjetno Sailendrom. Johannes Gijsbertus de Casparis je predlagal, da je Bhūmi Sambhāra Bhudhāra, sanskrtska beseda za goro združenih vrlin po desetih stopnjah bodhisatve, prvotno ime Borobudurja. Lokacija Trije templji Približno 40 kilometrov severozahodno od Yogyakarte in 86 kilometrov zahodno od Surakarte Borobudur stoji na dvignjenem območju med dvema vulkanoma, Sundoro-Sumbing in Merbabu-Merapi, ter dvema rekama, Progo in Elo. Po lokalnem mitu je območje, znano kot planota Kedu, javanski 'sveti' kraj in so ga zaradi visoke kmetijske rodovitnosti poimenovali »vrt Jave«. Med obnovo v začetku 20. stoletja je Theodoor van Erp odkril, da so trije budistični templji v regiji, Borobudur, Pavon in Mendut, postavljeni vzdolž ravne črte. Med tremi templji je moral obstajati obredni odnos, čeprav natančen obredni postopek ni znan. Hipoteza o starodavnem jezeru Ugibanja o obstoju okoliškega jezera so bila v 20. stoletju predmet intenzivnih razprav med arheologi, in medtem ko so to idejo raziskovali, so strokovnjaki sklenili, da jezera ni bilo ali da templja ni nikoli obdajalo. Leta 1931 je nizozemski slikar W.O.J. Nieuwenkamp zagovarjal hipotezo o jezeru in menil, da Borobudur predstavlja lotosov cvet, ki plava na jezeru na območju današnje planote Kedu. Leta 2004 so drugi trdili, da je bil Borobudur zgrajen nad dnom izsušenega paleo jezera. Ganapathi Thanikaimoni je pri pregledu vzorcev iz izkopavanj v letih 1974 in 1977 našel cvetni prah ali spore, ki bi kazale na vegetacijo, endemično za vodno okolje; Jacques Dumarçay sta to delo objavila leta 1977, Thanikaimoni pa leta 1983. Caesar Voûte in J.J. Nossin je v letih 1985–86 opravil terenske študije, ki so potrdile odsotnost jezera okoli Borobudurja v času njegove izgradnje. Zgodovina Gradnja Hindujski duhovniki so bili privlačni za prebivalce Jave že generacije, kar arhitekt in avtor Jacques Dumarçay prvič omenja leta 450 n. št. Sledil je vpliv dinastij Sailendra in Sandžaja. Dumarçay pravi, da je de Casparis sklenil, da sta si Sandžaja in Sailendra delila oblast v osrednji Javi stoletje in pol, in da je de Casparis sledil izmeničnemu nasledstvu od leta 732 do 882. V tem času je bilo na planotah in gorah okoli planote Kedu zgrajenih veliko hindujskih in budističnih spomenikov. Budistični spomeniki, vključno z Borobudurjem, so bili postavljeni približno v istem obdobju kot hindujski tempeljski kompleks Prambanan. Leta 732 n. št. je kralj Sandžaja naročil gradnjo svetišča Šivalinga na hribu Vukir, le 10 km vzhodno od Borobudurja. Ni znanih zapisov o gradnji ali predvidenem namenu Borobudurja. Trajanje gradnje je bilo ocenjeno s primerjavo izrezljanih reliefov na skritem vznožju templja in napisov, ki so se pogosto uporabljali v kraljevih listinah v 8. in 9. stoletju. Primerjava indijskega arhitekturnega procesa v različnih templjih in priznanje, kdo je bil na oblasti, je Dumarçaju omogočila, da je gradnjo Borobudurja približno datiral v pet faz. V grobem se je Sailendra začela okoli leta 780 in nadaljevala drugo in tretjo fazo okoli leta 792 do neznačilne četrte faze med njihovim propadom okoli leta 824. Sanjaya je dokončal peto fazo Borobudurja okoli leta 833. Gradnja budističnih templjev, vključno z Borobudurjem, je bila v tistem času mogoča, ker je Sandžajev neposredni naslednik, Rakai Panangkaran, dal budističnim privržencem dovoljenje za gradnjo takšnih templjev. Pravzaprav je Panangkaran v znak spoštovanja podaril vas Kalasan budistični skupnosti, kot je zapisano v Kalasanski listini iz leta 779 n. št. Zaradi tega so nekateri arheologi prepričani, da na Javi ni nikoli bilo resnih verskih konfliktov, saj je bilo mogoče, da je hindujski kralj podprl postavitev budističnega spomenika; ali da je budistični kralj ravnal enako. Bitka na planoti Ratubaka leta 856 se je zgodila veliko pozneje in je bila politična bitka. V Prambananu je vladalo vzdušje mirnega sobivanja, kjer je bila vpletena Sailendra. Zapuščenost Borobudur je stoletja ležal skrit pod plastmi vulkanskega pepela in džungle. Dejstva o njegovi zapuščenosti ostajajo skrivnost. Ni znano, kdaj sta se prenehala aktivna uporaba spomenika in budistično romanje k njemu. Nekje med letoma 928 in 1006 je kralj Mpu Sindok po seriji vulkanskih izbruhov preselil prestolnico kraljestva Mataram v regijo Vzhodna Java; ni gotovo, ali je to vplivalo na zapuščenost, vendar več virov omenja to kot najverjetnejše obdobje zapuščenosti. Spomenik je nejasno omenjen še okoli leta 1365 v Mpu Prapancini Nagarakretagami, napisani v obdobju Majapahita in omenjeni vihari v Budurju. Raden Soekmono je omenil domnevo o zapuščenosti templja, do katere je prišlo po tem, ko se je prebivalstvo v 15. stoletju spreobrnilo v islam. Spomenik ni bil povsem pozabljen in ljudske zgodbe so postopoma postale vraževerna prepričanja, povezana z nesrečo in bedo, o katerih poroča Soekmono. Po Babad Tanah Javi (ali Zgodovini Jave) je bil spomenik usoden dejavnik za upornika, ki se je leta 1709 uprl kralju Matarama. Upornik je bil poražen in obsojen na smrt. V Babad Mataramu (ali Zgodovini kraljestva Mataram) je bil spomenik povezan z nesrečo prestolonaslednika Jogjakartskega sultanata leta 1757. Kljub tabuju obiska spomenika se je princ »tako usmilil 'viteza, ki je bil ujet v kletki' (tj. kipa v eni od preluknjanih stup), da se ni mogel zadržati, da ne bi prišel pogledat svojega 'nesrečnega prijatelja'«. Po vrnitvi v palačo je princ zbolel in dan kasneje umrl. Ponovno odkritje Po zavzetju je bila Java od leta 1811 do 1816 pod britansko upravo. Britanski predstavnik in generalni guverner je bil Stamford Raffles, ki se je zelo zanimal za zgodovino Jave. Med svojim potovanjem po otoku je zbiral javanske starine in si delal zapiske prek stikov z lokalnimi prebivalci. Na inšpekcijskem potovanju v Semarang leta 1814 je bil obveščen o velikem spomeniku globoko v džungli blizu vasi Bumisegoro. Poslal je Hermanna Corneliusa, nizozemskega inženirja, ki je med drugimi raziskavami antike v letih 1806–07 odkril kompleks Sevu, da bi raziskal. V dveh mesecih je Cornelius s svojimi 200 možmi posekal drevesa, požgal rastlinje in izkopal zemljo, da bi razkril spomenik. Zaradi nevarnosti zrušitve ni mogel odkriti vseh galerij. Cornelius je o svojih ugotovitvah poročal Rafflesu, vključno z različnimi risbami. Čeprav je Raffles odkritje omenil le v nekaj stavkih v svoji knjigi in sam ni obiskal najdišča, mu pripisujejo zasluge za ponovno odkritje spomenika, saj ga je opozoril nanj. Christiaan Lodewijk Hartmann, prebivalec planote Kedu, je nadaljeval Corneliusovo delo in leta 1835 je bil končno odkrit celoten kompleks. Njegovo zanimanje za Borobudur je bilo bolj osebno kot uradno. Hartmann ni napisal nobenih poročil o svojih dejavnostih, zlasti ne o domnevni zgodbi, da je v glavni stupi odkril velik kip Bude. Leta 1842 je Hartmann raziskal glavno kupolo, čeprav ni znano, kaj je odkril, glavna stupa pa ostaja prazna. Nizozemska vzhodnoindijska vlada je nato naročila Fransu Carelu Wilsenu, nizozemskemu inženirskemu uradniku, ki je preučil spomenik in narisal na stotine reliefnih skic. Jan Frederik Gerrit Brumund je bil prav tako imenovan za podrobno študijo spomenika, ki je bila končana leta 1859. Vlada je nameravala objaviti članek, ki bi temeljil na Brumundovi študiji in ga dopolnil z Wilsenovimi risbami, vendar je Brumund sodelovanje zavrnil. Vlada je nato naročila drugemu znanstveniku, Conradusu Leemansu, da je sestavil monografijo na podlagi Brumundovih in Wilsenovih virov. Leta 1873 je bila objavljena prva monografija podrobne študije Borobudurja, leto kasneje pa še njen francoski prevod. Prvo fotografijo spomenika je leta 1872 posnel nizozemsko-flamski graver Isidore van Kinsbergen. Leta 1882 je glavni inšpektor kulturnih artefaktov priporočil, da se Borobudur zaradi nestabilnega stanja spomenika v celoti razstavi in ​​reliefi prenesejo v muzeje. Posledično je vlada imenovala Willema Pieterja Groeneveldta, kustosa arheološke zbirke Batavskega društva za umetnost in znanost, da opravi temeljito preiskavo najdišča in oceni dejansko stanje kompleksa; njegovo poročilo je ugotovilo, da so bili ti strahovi neupravičeni in priporočilo, da se kompleks pusti nedotaknjen. Borobudur je veljal za vir spominkov, deli njegovih skulptur pa so bili izropani, nekateri celo s soglasjem kolonialne vlade. Leta 1896 je siamski kralj Chulalongkorn obiskal Javo in zahteval, da domov odnese osem vozov skulptur, vzetih iz Borobudurja, in mu je bilo dovoljeno. Med njimi je trideset kosov, vzetih z več reliefnih plošč, pet podob Bude, dva leva, ena bruhalnika, več motivov kala s stopnic in prehodov ter kip varuha (dvarapala). Več teh artefaktov, predvsem levi, dvarapala, kala, makara in velikanski vodni bruhalniki, so zdaj na ogled v sobi javanske umetnosti v Narodnem muzeju v Bangkoku. Restavracija Borobudur je pritegnil pozornost leta 1885, ko je nizozemski inženir Jan Willem IJzerman, predsednik Arheološkega društva v Yogyakarti, odkril, da tempelj vsebuje skrito podnožje. Fotografije, posnete v letih 1890–1891, so razkrile reliefe na skritem podnožju; obloge so bile nato zamenjane. Odkritje je spodbudilo nizozemsko vlado Vzhodne Indije, da je sprejela ukrepe za zaščito spomenika. Leta 1900 je bila ustanovljena tričlanska komisija za načrtovanje zaščite, leta 1902 pa je komisija predložila trojni predlog. Prvič, zrušitvi bi se lahko izognili s preureditvijo vogalov, odstranitvijo kamenja, ki je ogrožalo sosednje dele, okrepitvijo prvih ograj in obnovo več niš, obokov, stup in glavne kupole. Drugič, vzdrževati je treba nego in izboljšati odtok vode z obnovo tal in izlivov. Tretjič, odstraniti je treba vse ohlapno kamenje, spomenik očistiti do prvih ograj, odstraniti poškodovano kamenje in obnoviti glavno kupolo. Leta 1905 je bil predlog odobren, skupni stroški pa so bili takrat ocenjeni na približno 48.800 nizozemskih guldnov (kar ustreza 1.723.019 funtom leta 2022). Obnova se je začela leta 1907, vodil jo je Theodoor van Erp, nizozemski vojaški inženir. Prvih sedem mesecev obnove je bilo namenjenih izkopavanju zemljišča okoli spomenika, da bi našli manjkajoče Budove glave in ploščne kamne. Van Erp je razstavil in ponovno zgradil zgornje tri krožne ploščadi in stupe. Med potjo je van Erp odkril še več stvari, ki bi jih lahko storil za izboljšanje spomenika; leta 1908 je predložil še en predlog, ki je bil odobren z dodatnim proračunom v višini 34.600 guldnov (kar ustreza 1.137.702 funtom leta 2022). Obnova je bila končana leta 1911 in na prvi pogled je bil Borobudur obnovljen v svoji stari slavi. Van Erp je šel še dlje in skrbno rekonstruiral vrh čatre (tristopenjskega senčnika) na vrhu glavne stupe. Vendar je kasneje čatro razstavil, češ da pri rekonstrukciji vrha ni bilo uporabljenih dovolj originalnih kamnov, kar pomeni, da prvotna zasnova Borobudurjevega vrha pravzaprav ni znana. Razstavljena čatra je zdaj shranjena v muzeju Karmawibhangga, nekaj sto metrov severno od Borobudurja. Zaradi omejenega proračuna je bila obnova osredotočena predvsem na čiščenje skulptur in van Erp ni rešil problema z drenažo. V petnajstih letih so se stene galerije začele upogibati, reliefi pa so kazali znake novih razpok in propadanja. Van Erp je uporabil beton, iz katerega so se izlužile alkalne soli in kalcijev hidroksid, ki so se prenesli v preostanek konstrukcije. To je povzročilo nekaj težav, zato je bila nujno potrebna nadaljnja temeljita prenova. Od takrat so bile izvedene manjše restavracije, vendar ne zadostne za popolno zaščito. Med drugo svetovno vojno in indonezijsko nacionalno revolucijo med letoma 1945 in 1949 so bila prizadevanja za obnovo Borobudurja ustavljena. Spomenik je še bolj trpel zaradi vremenskih razmer in težav z drenažo, zaradi katerih se je zemeljsko jedro znotraj templja razširilo, kar je potisnilo kamnito konstrukcijo in nagnilo stene. Do 1950-ih so se nekateri deli Borobudurja soočali z neposredno nevarnostjo porušitve. Leta 1965 je Indonezija zaprosila UNESCO za nasvet o načinih za reševanje problema vremenskih vplivov v Borobudurju in drugih spomenikih. Leta 1968 je Soekmono, takratni vodja indonezijske arheološke službe, začel kampanjo »Rešimo Borobudur«, da bi organiziral obsežen projekt obnove. Konec 1960-ih je indonezijska vlada od mednarodne skupnosti zahtevala večjo obnovo za zaščito spomenika. Leta 1973 je bil izdelan glavni načrt za obnovo Borobudurja. Avstralija, Belgija, Ciper, Francija in Nemčija so se s sporazumom o prostovoljnih prispevkih za izvedbo projekta ohranitve Borobudurja (Pariz, 29. januar 1973) strinjale, da bodo prispevale k obnovi. Indonezijska vlada in UNESCO sta nato med letoma 1975 in 1982 v velikem projektu obnove izvedla popolno prenovo spomenika.[49] Leta 1975 se je začelo dejansko delo. Med obnovo je bilo razstavljenih in odstranjenih več kot milijon kamnov, ki so bili kot koščki ogromne sestavljanke postavljeni na stran, da bi jih posamično identificirali, katalogizirali, očistili in obdelali za ohranitev. Borobudur je postal poligon za nove tehnike ohranjanja, vključno z novimi postopki za boj proti mikroorganizmom, ki napadajo kamen. Poskušali so čim bolj obnoviti strukturo z uporabo ponovno sestavljenih originalnih materialov (anastilozna metoda), pri čemer so bili novi andezitni kamniti bloki uporabljeni le redko za nadomestitev nekaterih manjkajočih kamnov, le da bi zagotovili strukturno celovitost. Temelj je bil stabiliziran in vseh 1460 plošč je bilo očiščenih. Obnova je vključevala razstavljanje petih kvadratnih ploščadi in izboljšanje drenaže z vgradnjo vodnih kanalov v spomenik. Dodani so bili tako neprepustni kot filtrirni sloji. Ta kolosalen projekt je vključeval približno 600 ljudi pri obnovi spomenika in je stal skupno 6.901.243 ameriških dolarjev (kar ustreza 48.882.942 ameriškim dolarjem v letu 2024). Po končani prenovi je UNESCO leta 1991 Borobudur uvrstil na seznam svetovne dediščine. Naveden je pod kulturnimi merili (i) »predstavljati mojstrovino človeškega ustvarjalnega genija«, (ii) »kazati pomembno izmenjavo človeških vrednot v določenem časovnem obdobju ali znotraj kulturnega območja sveta o razvoju arhitekture ali tehnologije, monumentalne umetnosti, urbanističnega načrtovanja ali krajinskega oblikovanja« in (vi) »biti neposredno ali oprijemljivo povezan z dogodki ali živimi tradicijami, z idejami ali prepričanji, z umetniškimi in literarnimi deli izjemnega univerzalnega pomena«. Decembra 2017 je bila ponovno preučena ideja o ponovni namestitvi čatre na vrh jasthija glavne stupe Borobudur. Vendar pa je strokovnjak dejal, da je potrebna temeljita študija o obnovi vrha v obliki dežnika. Do začetka leta 2018 se obnova čatre še ni začela. Sodobni dogodki Verska slovesnost Po večji prenovi leta 1973, ki jo je financiral UNESCO, se Borobudur ponovno uporablja kot kraj čaščenja in romanja. Enkrat letno, med polno luno maja ali junija, budisti v Indoneziji praznujejo dan Vesak (indonezijsko Vaisak) v spomin na rojstvo, smrt in čas, ko je Sidarta Gautama dosegel popolno razsvetljenje in postal Buda. Vesak je uradni državni praznik v Indoneziji, slovesnost pa je osredotočena na tri budistične templje s sprehodom od Menduta do Pavona in končanjem v Borobudurju. Obredi v Borobudurju vključujejo Pradakšino ali obhod Borobudurja v smeri urinega kazalca, hkrati pa se vzpenjajo po stopnjah Borobudurja skozi galerije, meditacijo okoli Borobudurja in lahko vključujejo tudi spuščanje nebesnih luči. V sodobni Indoneziji se Borobudur pogosto navaja kot primer verskega sobivanja, saj je pomemben budistični spomenik, ohranjen v pretežno muslimanski državi in ​​priznan kot del skupne kulturne dediščine naroda. Turizem Spomenik je najbolj obiskana turistična atrakcija v Indoneziji. Leta 1974 si je spomenik ogledalo 260.000 turistov; od tega 36.000 tujcev. Sredi 1990-ih, pred gospodarsko krizo v državi, se je število povzpelo na 2,5 milijona obiskovalcev letno (80 % domačih turistov). Razvoj turizma pa je bil kritiziran, ker ni vključeval lokalne skupnosti, kar je občasno povzročalo konflikte. Leta 2003 so prebivalci in mala podjetja okoli Borobudurja organizirali več srečanj in protestov proti poeziji, v katerih so nasprotovali načrtu pokrajinske vlade za izgradnjo trinadstropnega nakupovalnega kompleksa z imenom "Java World". Junija 2012 je bil Borobudur vpisan v Guinnessovo knjigo rekordov kot največji budistični tempelj na svetu. Ohranjanje UNESCO je v trenutnem stanju ohranjanja opredelil tri specifična področja, ki vzbujajo zaskrbljenost: (i) vandalizem obiskovalcev; (ii) erozija tal v jugovzhodnem delu najdišča; in (iii) analiza in obnova manjkajočih elementov. Mehka tla, številni potresi in močno deževje vodijo do destabilizacije strukture. Potresi so daleč najpomembnejši dejavniki, saj ne le, da se kamenje podira in oboki krušijo, ampak se lahko tudi sama zemlja premika v valovih in še bolj uniči strukturo. Naraščajoča priljubljenost stupe privablja številne obiskovalce, večina jih je iz Indonezije. Kljub opozorilnim znakom na vseh ravneh, da se ničesar ne dotikajte, rednemu prenosu opozoril po zvočnikih in prisotnosti stražarjev je vandalizem na reliefih in kipih pogost pojav in težava, ki vodi v nadaljnje propadanje. Rehabilitacija Borobudur je oktobra in novembra 2010 močno prizadel izbruh Merapija. Vulkanski pepel iz Merapija je padel na tempeljski kompleks, ki je približno 28 kilometrov zahodno-jugozahodno od kraterja. Med izbruhom 3. in 5. novembra je na tempeljske kipe padla plast pepela, debela do 2,5 centimetra, ki je prekrila reliefe in zamašila drenažni sistem, strokovnjaki pa so se bali, da bi kisli pepel lahko poškodoval zgodovinsko najdišče. Tempeljski kompleks je bil zaradi čiščenja pepela zaprt od 5. do 9. novembra. UNESCO je doniral 3 milijone ameriških dolarjev (kar ustreza 4.193.343 ameriškim dolarjem leta 2024) kot del stroškov obnove Borobudurja po izbruhu vulkana Merapi leta 2010. Več kot 55.000 kamnitih blokov, ki so sestavljali strukturo templja, je bilo razstavljenih, da bi obnovili drenažni sistem, ki ga je po dežju zamašil pepel. Obnova je bila končana novembra. Januarja 2012 sta dva nemška strokovnjaka za ohranjanje kamna deset dni na lokaciji analizirala templje in podala priporočila za zagotovitev njihove dolgoročne ohranitve. Junija se je Nemčija strinjala, da bo Unescu prispevala 130.000 ameriških dolarjev (kar ustreza 178.050 ameriškim dolarjem leta 2024) za drugo fazo obnove, v kateri bi šest strokovnjakov za ohranjanje kamna, mikrobiologijo, gradbeništvo in kemijsko inženirstvo junija preživelo teden dni v Borobudurju, nato pa bi se septembra ali oktobra vrnilo na ponovni obisk. Te misije bi sprožile dejavnosti ohranjanja, priporočene v januarskem poročilu, in bi vključevale dejavnosti krepitve zmogljivosti za izboljšanje zmogljivosti ohranjanja vladnih uslužbencev in mladih strokovnjakov za ohranjanje narave. 14. februarja 2014 so bile glavne turistične znamenitosti v Yogyakarti in na osrednji Javi, vključno z Borobudurjem, Prambananom in Ratu Bokom, zaprte za obiskovalce, potem ko jih je močno prizadel vulkanski pepel zaradi izbruha vulkana Kelud v vzhodni Javi, ki je približno 200 kilometrov vzhodno od Yogyakarte. Delavci so prekrili ikonične stupe in kipe templja Borobudur, da bi zaščitili strukturo pred vulkanskim pepelom. Vulkan Kelud je izbruhnil 13. februarja 2014, eksplozija pa se je slišala vse do Yogyakarte. Varnostne grožnje 21. januarja 1985 je bilo devet stup močno poškodovanih z devetimi bombami. Leta 1991 je bil slepi muslimanski pridigar Husein Ali Al Habsyie obsojen na dosmrtno zaporno kazen zaradi načrtovanja serije bombnih napadov sredi 1980-ih, vključno z napadom na tempelj. Dva druga člana islamske ekstremistične skupine, ki je izvedla bombne napade, sta bila leta 1986 obsojena na 20 let zapora, drug moški pa je prejel 13-letno zaporno kazen. 27. maja 2006 je južno obalo osrednje Jave prizadel potres z magnitudo 6,2. Dogodek je povzročil hudo škodo v regiji in žrtve v bližnjem mestu Yogyakarta in Prambananu, vendar je Borobudur ostal nedotaknjen. Avgusta 2014 so indonezijska policija in varnostne sile poostrile varnost v in okoli templja Borobudur kot previdnostni ukrep zaradi grožnje, ki jo je na družbenih omrežjih objavila samooklicana indonezijska veja ISIS, pri čemer so navedli, da teroristi načrtujejo uničenje Borobudurja in drugih kipov v Indoneziji. Varnostne izboljšave so vključevale popravilo in povečano namestitev monitorjev CCTV ter uvedbo nočne patrulje v in okoli templja. Džihadistična skupina sledi strogi razlagi islama, ki obsoja kakršne koli antropomorfne upodobitve, kot so skulpture, kot malikovanje. Problem preobremenjenosti obiskovalcev Veliko število obiskovalcev, ki se vzpenjajo po ozkih stopnicah Borobudurja, je povzročilo močno obrabo kamna stopnic, erodiralo površino kamnov in jih naredilo tanjše in bolj gladke. Borobudur ima skupno 2033 površin kamnitih stopnic, razporejenih po štirih glavnih straneh; vključno z zahodno, vzhodno, južno in severno stranjo. Približno 1028 površin oziroma približno 49,15 odstotka je močno obrabljenih. Da bi preprečili nadaljnjo obrabo kamnov stopnic, sta od novembra 2014 dva glavna dela stopnic Borobudurja – vzhodna (vzpenjajoča se pot) in severna (spuščajoča se pot) stran – prekrita z lesenimi konstrukcijami. Podobna metoda je bila uporabljena v Angkor Watu v Kambodži in egipčanskih piramidah. Marca 2015 je Center za ohranjanje narave Borobudur predlagal dodatno tesnjenje stopnic z gumijasto prevleko. Zaradi vandalizma in grafitov je bil leta 2020 dostop do templja začasno blokiran. Od takrat lahko v tempelj vstopi največ 1200 obiskovalcev za eno uro na dan v spremstvu turističnih vodnikov. Obiskovalci naj bi nosili bambusove copate. Po podatkih indonezijskega statističnega urada se je število domačih turistov povečalo s 422.930 leta 2021 na 1,44 milijona leta 2022. Indonezijska vlada si prizadeva povečati število turistov na 2 milijona na leto. Arhitektura Arheološka izkopavanja v Borobudurju med rekonstrukcijo kažejo, da so pripadniki hinduizma ali predindijske vere že začeli postavljati veliko strukturo na Borobudurskem hribu, še preden so si to lokacijo prisvojili budisti. Temelji niso podobni nobeni hindujski ali budistični svetišči, zato velja, da je prvotna struktura bolj avtohtona Javanka kot hindujska ali budistična. Oblikovanje Tempelj so najverjetneje gradili v 8. ali 9. stoletju, za gradnjo pa naj bi rabili vsaj 40 let, saj je zgradba sestavljena iz več kot dveh milijonov kamnitih blokov. Zloženih so v 8 nadstropjih, ki se postopno ožajo, tako da je spodnjih 5 nadstropij s kvadratnim tlorisom (temelji imajo dimenzije 123 x 123 m) osnova za zgornja tri nadstropja s krožnim tlorisom. Iz daljave je podoben zelo položni stopničasti piramidi. Današnja višina je 34,5 m, v času izgradnje pa naj bi bilo nadstropij 10, skupna višina pa 42 m. Na zgornjih treh etažah je 72 malih stup, ki obkrožajo osrednjo, veliko stupo. Verjetno je spomenik v Borobudurju budistični prikaz kozmosa. Spodnja nadstropja so okrašena z reliefi na skupaj 1460 ploščah širine 2 m. Obiskovalci Borobudurja naj bi ob obisku svetišča obhodili vsa nadstropja, ob tem pa s pomočjo reliefov spoznali življenje Bude in njegov nauk. Celotna pot po etažah je dolga okrog 3 km. Svetišče so verjetno opustili že v 10. stoletju, ko se je center politične oblasti preselil s tega območja, nekateri pa menijo, da je bil razlog za opustitev izbruh vulkana Merapi leta 1006. Borobudur, ki je bil medtem skoraj v celoti zasut in prerasel z vegetacijo, je leta 1814 odkril angleški guverner Raffles. Odkopavanja so trajala do sredine 19. stoletja, reliefe pa so prerisali in predstavili v knjigi leta 1873. Notranjost templja je bila zelo poškodovana, zato so jo med letoma 1907 in 1911 temeljito obnovili, v letih 1973 do 1984 pa je UNESCO izvedel popolno rekonstrukcijo svetišča, ki so ga razglasili za svetovno dediščino. Velja za eno od sedmih čudes sveta. Opombe Sklici Zunanje povezave Official site of Borobudur, Prambanan, and Ratu Boko Park PBS page which talks about the hidden part of Borobudur, 160 reliefs buried. Borobudur Temple Compounds short documentary by UNESCO and NHK Learning From Borobudur documentary about Borobudur's bas-reliefs stories of Jatakas, Lalitavistara and Gandavyuha in YouTube Australian National University's research project on Borobudur Analysis of Borobudur's hidden base Explore Borobudur on Global Heritage Network Borobudur, Hening dalam Keagungan 360° virtual tour, Indonesian Directorate General of Buddhist Community Guidance »Satellite Imagery & GPS Coordinates of Borobudur Buddhist Temple and Other Historical Sites«.