NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hogesnelheidslijn Mumbai-Ahmedabad

De Mumbai-Ahmedabad High Speed Rail Corridor ( MAHSR) of Mumbai-Ahmedabad HSR is een in aanbouw zijnde hogesnelheidslijn, die Mumbai, het financiële centrum van India, zal verbinden met Ahmedabad, de grootste stad in de staat Gujarat . Wanneer ze voltooid is, zal het de eerste hogesnelheidslijn van India zijn. De bouw begon in april 2020. Een deel van 50 km van Surat tot Bilimora wordt naar verwachting geopend in augustus 2026. Het deel van 352 km door Gujarat zal dan in 2027 volledig worden geopend. Het resterende deel naar Mumbai zal naar verwachting eind 2028 worden geopend. De reistijd van Mumbai naar Ahmedabad bedraagt nu 8 uur, deze zal met deze lijn worden teruggebracht tot 2 uur.
Punit Van

Punit Van is a botanical garden located in Sector 19 in Gandhinagar, the capital of Gujarat in India. It was developed in 2005 by the forest department of the Government of Gujarat. The forest department has developed several acres of land where the planted trees have been associated with stars, planets and zodiac signs. Punit means holy and Van means forest in Gujarati. Thus the garden has been called a holy forest. When it was founded, almost 3500 trees were planted in it, all with an astrological significance according to Hindu mythology. Design The garden which is highlighted as a prime tourist attraction of the city is divided into five large components: Nakshatra Van, Rashi Van, Nav Grah Van and Panchvati Van. See also Arid Forest Research Institute (AFRI) References
Ashok Leyland

Ashok Leyland ist ein börsennotierter indischer Nutzfahrzeughersteller. Geschichte Das Unternehmen wurde im Jahr 1948 im indischen Madras als Ashok Motors gegründet, um Fahrzeuge des britischen Unternehmens Austin zu montieren. Sieben Jahre später wurde der Name nach der Beteiligung von Leyland in Ashok Leyland geändert. Im selben Jahr begann auch der Nutzfahrzeugbau. Übernahme durch Hinduja und Iveco Im Jahr 1987 wurde Ashok Leyland von der indischen Firma Hinduja und von Iveco übernommen. Danach wurden auch Iveco-Lkw-Modelle mit ins Modellprogramm aufgenommen, so der von Iveco übernommene Ford Cargo als Ashok Leyland Ecomet. Ashok Leyland war 1993 der erste Indische Automobilhersteller, der nach ISO 9002 zertifiziert wurde. Im Juli 2006 übernahm Hinduja alle Anteile von Iveco an der Holding. Nissan Ashok Leyland Im Jahr 2007 schloss Ashok Leyland ein Joint Venture mit Nissan mit einer gemeinsamen Produktionsstätte in Chennai. Das Joint Venture besteht aus drei Unternehmen: Ashok Leyland-Nissan Pvt. Ltd.: Produktionsstätte in Chennai im Besitz von 51 % Ashok Leyland und 49 % Nissan Nissan Ashok Leyland Powertrain Pvt. Ltd.: Produktionsstätte für Motoren und Getriebe, 51 % Nissan und 49 % Ashok Leyland Nissan Ashok Leyland Technologies Pvt. Ltd.: Entwicklungszentrum im Besitz 50:50 von beiden Partnern. Dr. V. Sumantran, Executive Vice Chairman der Hinduja Automotive Limited und Director von Ashok Leyland ist der Vorsitzende des Powertrain Unternehmens und im Aufsichtsrat der anderen beiden Unternehmen. Das Joint Venture wurde damals die größte finanzielle Investition im indischen Automobilbau. Erstes gemeinsames Produkt war der Ashok Leyland Dost. Modelle Omnibusse Titan Luxura Viking BS-I, Viking BS-II, Viking BS-III (City Bus) Cheetah BS-I, Cheetah BS-II Panther 12M Stag Mini, Stag CNG 222 CNG Lynx Double Decker Vestibule Bus Airport Tarmac Coach Gensets Lastkraftwagen Comet 1611, 1612 H, 1613, H1613 H/2, 1613 ST (4x2) 4/51 GS Taurus 2516/2 (6x4) Kipper CT 1613 H/1 & H/2 Bison Kipper Taurus HD 2516MT/1 (6x4) Taurus 2516 - 6X4 2516 H (6X2) Taurus 2516 - 6 X 2 4018 Sattelzugmaschine Artik 30.14 SZM Tusker Turbo SZM 3516 Ecomet 4921 U-Truck Kipper U-3123 U-2523 U-2518 U-1616 U-1618 U-Truck SZM U-4923 U-4023 U-3518 Kleintransporter Ashok Leyland Dost Ashok Leyland Stile (ab 2014) Weblinks Geschichte von Ashok Leylands auf der Unternehmensseite (englisch) Einzelnachweise
Ashok Leyland

Ashok Leyland es una multinacional india del automóvil con sede en Chennai. Propiedad del Grupo Hinduja,​ Ashok Leyland es el segundo mayor fabricante de vehículos comerciales de la India, el tercer mayor fabricante de autobuses del mundo​ y el décimo mayor fabricante de camiones. Con la central corporativa ubicada en Chennai, sus instalaciones de fabricación están repartidas por todo el país, concretamente en la propia Chennai (Tamil Nadu), Bhandara (Maharashtra), Hosur (dos plantas), Alwar (Rajastán) y Pantnagar (Uttarakhand).​​ Referencias
Ashok Leyland

Ashok Leyland Ltd. – indyjskie przedsiębiorstwo branży motoryzacyjnej produkujące samochody ciężarowe i dostawcze, autobusy, pojazdy wojskowe oraz silniki. Spółką jest częścią konglomeratu Hinduja Group, a jej siedziba mieści się w Ćennaj. Przedsiębiorstwo Ashok Motors założone zostało 7 września 1948 roku przez Raghunandana Sarana (nazwa Ashok pochodzi od imienia jego syna) przy współudziale brytyjskiej spółki Austin Motor Company. Działalność przedsiębiorstwa rozpoczęła się od montażu pojazdów marki Austin, pierwszym wyprodukowanym samochodem był model A40. W 1950 roku podpisana została umowa z Leyland Motors, na mocy której Ashok Motors przez siedem lat miał posiadać wyłączność na import, montaż a następnie produkcję samochodów ciężarowych Leyland w Indiach. W 1955 roku Leyland stał się udziałowcem w spółce a jej nazwa została zmieniona na Ashok Leyland. W 2006 roku Ashok Leyland stał się właścicielem czeskiego przedsiębiorstwa Avia. Od 2010 roku spółka jest udziałowcem (od 2012 roku większościowym) brytyjskiego producenta autobusów Optare. Ashok Leyland jest także udziałowcem spółek typu joint venture z Nissanem (produkcja lekkich samochodów ciężarowych) oraz Deere & Company (produkcja sprzętu budowlanego). Bibliografia Overview. Ashok Leyland. [dostęp 2014-02-15]. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-09-23)]. (ang.).
Ashok Leyland

Ashok Leyland — индийская автомобилестроительная компания, выпускающая грузовые автомобили, автобусы, сельскохозяйственную, строительную и военную технику, дизельные генераторы и двигатели. Компания работает по лицензии британской компании Leyland Motors. Является одной из крупнейших индийских компаний, производящих коммерческие транспортные средства и комплектующие. Считается флагманом базирующейся в Лондоне Hinduja Group. История Компания была основана в 1948 году под названием Ashok Motors для сборки в Индии британских автомобилей. В 1955 году началось партнёрство с British Leyland, в связи с чем название компании было изменено на Ashok Leyland. В 1987 году вошла в состав Hinduja Group. В 2007 году было объявлено о создании совместного предприятия с Nissan. С 2010 года Ashok Leyland сотрудничает с украинской корпорацией «Эталон», поставляя комплектующие и машинокомплекты для производства автобусов и грузовиков на Бориспольском и Черниговском автозаводах. В 2011 году Ashok Leyland приступил к организации совместного предприятия с автобусным заводом «Волжанин» для производства автобусов в городе Волжский Волгоградской области. 21 апреля 2016 года Ashok Leyland продал свой чешский завод Avia Ashok Leyland Motors группе Czechoslovak Group. Деятельность В 2010 году компанией было произведено 95 337 коммерческих транспортных средств и 17 603 двигателей и генераторов. Ashok Leyland представляет широкую линейку продукции: автобусы от 18 до 82-местных (двухэтажных), грузовые автомобили (от 7,5 до 49 тонн), специальные транспортные средства, а также дизельные двигатели, военная техника. Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Транспортные средства Ashok Leyland ashokleyland.com — официальный сайт Ashok Leyland
Ashok Leyland

Ashok Leyland är en indisk fordonstillverkare i Chennai. Bolaget grundades 1948 och tillverkar lastbilar och bussar samt motorer. Årsproduktionen ligger på 60 000 fordon och 7000 motorer. Ashok Leyland grundades av Raghunandan Saran 1948 som Ashok Motors. Namnet Ashok kommer från grundarens son Ashok Saran. Bolaget började med att montera Austin med den första modellen i Austin A40. Senare började bolaget med nyttofordon och inledde 1950 ett samarbete med brittiska Leyland som 1954 gick som delägare varpå bolaget fick namnet Ashok Leyland. British Leyland lämnade bolaget 1975 men fortsatte att samarbeta med Ashok Leyland fram till 1980-talet. Referenser
Ashok Leyland

З 1948 року фірма Ashok Leyland випускає широку гамму вантажних автомобілів, автобусів і спеціальної техніки за ліцензією британської компанії Leyland, пристосованої під індійські дорожні, кліматичні та інші специфічні умови експлуатації. В сучасній програмі Ashok Leyland все ще проглядаються технічні рішення майже 50-річної давності. Що ж стосується дизайну індійських автомобілів, а особливо автобусів, то англійці віддали його на відкуп місцевим фахівцям. Так стиль автобусів Ashok Leyland, як, втім, і вантажівок, став самобутньо індійським, а це означає, що заводи самі часто змінюють зовнішність однієї і тієї ж моделі, намагаючись догодити вередливим вимогам місцевої автомобільної моди. Але і ці виверти зовсім не означають, що водій автобуса самостійно не переробить машину в міру своїх смаків і здібностей. Однак, це лише зовнішня сторона індійських автобусів, а «специфічні умови експлуатації» змушують робити їх ще більш несхожими на все, що випускається в найвіддаленіших куточках нашої планети. Програма автобусів Ashok Leyland достатньо обширна і, здавалося б, охоплює всі види перевезень. Насправді, її складають в основному універсальні машини, забезпечені як правило однієї-двома досить вузькими бічними дверима (шириною 500-700 мм) і ширшими дверима в задній стінці кузова, що веде у вантажний відсік. При цьому майже всі автобуси обладнані багажниками на даху з задньої сходами. З технічної точки зору в універсальних автобусах Ashok Leyland цікавого не багато. Всі вони змонтовані на лонжерони рамних шасі вантажних з переднім розташуванням двигуна. Силовим агрегатом обов'язково є 6-циліндровий дизельний мотор без наддуву — пара застарілих двигунів Leyland, що випускаються на фірмі Ashok Leyland під індексом «AL», або один 5,8-літровий ліцензійний Hino. При їх близькому робочому об'ємі (5759, 6075, 6540 см³) потужності також майже не відрізняються — 90, 95 і 110 к.с. Подальше — чиста класика: однодискове сухе зчеплення, 5-ступінчаста коробка передач, проста конічна головна передача, ресорні підвіски, барабанні гальма, рульовий механізм без підсилювача. У 2006 році компанія Ashok Leyland викупила чеську компанію Avia. У 2007 році компанія Ashok Leyland оголосила про створення спільного підприємства з Nissan. З 2011 року Бориспільський автобусний завод приступив до виробництва автобусів БАЗ-А081.20 на шасі Ashok Leyland. У 2011 році Ashok Leyland приступив до організації спільного підприємства з автобусним заводом «Волжанин» для виробництва автобусів в місті Волзький Волгоградської області (Росія). Примітки Посилання Сайт компанії [Архівовано 19 листопада 2010 у Wayback Machine.] (англ.)
R. C. S. M Government Medical College and C. P. R. Hospital

Rajarshee Chattrapati Shahu Maharaj Government Medical College and Chhatrapati Pramilatai Raje Hospital is a medical college and affiliate hospital located in Kolhapur, India. It was founded in the year 2000 and is affiliated to the Maharashtra University of Health Sciences (MUHS), Nashik. The college is recognized by the National Medical Commission (NMC), New Delhi for medical education in India. History The hospital was originally built in commemoration of the visit of the Prince of Wales in 1875 and was named King Albert Edward Hospital. Foundation stone was laid by Sir James Fergusson, then the governor of Bombay on 9 March 1881. This was possible with the blessings of the regional ruler Chhatrapati Shahu. This project was completed in 1881. The hospital underwent many changes after Shahu returned from England and offered free treatment to everyone. In 1946 the hospital was renamed to Chhatrapati Pramilatai Raje Hospital in the honour of Chhatrapati Pramilatai Raje, the daughter in law of the royal family of Kolhapur. In the year 2000, the hospital was officially affiliated to the newly established Rajarshee Chhatrapati Shahu Maharaj Government Medical College. Campus The medical college and hospital are located in Kolhapur city, Karvir, of Maharashtra. The college is located in the busy city center and caters to the district of Kolhapur and also to the neighboring districts of Ratnagiri, Sindhudurg, Satara and Sangli. The first MBBS college building is situated in the outskirts of Kolhapur city, in Shenda Park. The campus is relatively large at 40 acres, also has a small lake, named Shenda Lake. Academics The medical school provides training to about 600 students in undergraduate and postgraduate medical courses. A nursing school is also maintained by the institution. The hospital has 18 wards with a total of 665 beds and operates with the help of 378 staff and honorary physicians, 6050 nursing staff members and 1566 paramedics. Funded mainly by the Government of Maharashtra, these institutions renders services virtually free of cost, mostly to the underprivileged sections of the society. Admissions Undergraduate courses All admissions to the MBBS graduate course is through the National Eligibility Cum Entrance Test (NEET) exam. 15% of total seats are reserved for All-India quota. Postgraduate courses The college currently offers Postgraduate training in medicine, surgery, obstetrics and gynecology, otorhinolaryngology, orthopaedics, anaesthesia and pediatrics under the Diplomate of National Board (DNB) programme conducted by the National Board of Examinations. DNB courses are replaced by MD/MS from the academic year 2021-22. Currently MCI recognised MD/MS courses started under MUHS, Nashik. References External links Official website
Świątynia Withoby w Pandharpurze

Świątynia Withoby w Pandharpur – wisznuicki kompleks obiektów sakralnych zlokalizowany w mieście Pandharpur w południowej Maharashtrze w Indiach, będący głównym centrum pielgrzymkowym kultu Withoby (Witthal, Panduranga) i tradycji warkaripanthinów. Genezę tutejszego kultu przedstawiają Padmapurana i Skandapurana. Historia Niektóre części kompleksu datuje się na XII wiek (w 1195 roku świątynia została poddana renowacji). Świątynia była wielokrotnie niszczona (nie tylko przez muzułmanów) i ponownie odbudowywana przez lokalnych władców. Architektura Najstarsze obiekty są przykładem marackiego stylu Hemadpanthi. Hemadpant – to nazwisko fundatora, wysokiego urzędnika państwowego z dworu dynastii Seuna Yadavas (850–1334) w Devagiri. Obiekty zajmują powierzchnię 52m na 106m. Patroni Mandir centralny poświęcony jest formie Wisznu w aspekcie Withoby (Witthal, Panduranga) Jego małżonką jest tu Rukmini w formie Rakhumai. Obu tym postaciom poświęcone są dwa oddzielne obiekty sakralne. Obiekty kultu Mury i bramy wejściowe Zewnętrzne mury okalające kompleks świątynny posiadają cztery gopury. Południowa i zachodnia jest pojedynczą bramą, natomiast północna i wschodnia posiadają po trzy wejścia. Głównym wejściem mahadwar jest brama wschodnia do której prowadzi jedenaście stopni, zwana Bramą Namdewa. Z tym świętym związany jest również jeden z pierwszych stopni schodów tzw. Stopień Namdewa. w pobliżu Bramy wschodniej jest nawa mieszcząca kaplice: Ramy Lakszmana Kaśi Wiswanatha Kalabhajrawy Dattatreji Narsoby chaukhamba mandapa (czterofilarowa) i centralna wewnętrzna świątynia Witthala świątynia Rukmini W pobliżu świątynia Rukmini zlokalizowano kaplice innych form żon Kryszny: Radha Satjabhama świątynia Mahasamadhi Pundarika na ghacie Mahadwar w formie śikhary Harmonogram dnia Główny idol kąpany jest o 4 rano podczas publicznego nabożeństwa mangala arati, a w jego przerwach karmiony jest masą z ghi i cukru trzcinowego. Ostatnie arati, żegnające idola przed nocą, celebrowane jest o 11 wieczorem. Kalendarz świąt i rocznic W czasie aszadhi ekadaśi i kartika ekadaśi organizowana jest uroczysta procesja (jatra). Taki zorganizowany kult z procesją wozu z posągiem idola i postaci towarzyszących, jest poświadczony od 1810 roku. W 1947 świątynię otwarto również dla pozakastowców i niskich dźati. Przypisy Bibliografia Vithoba temple at Pandharpur. W: Gopal Krishna Kanhere: The Temples of Maharashtra. Wyd. 2. Mumbai: Maharashtra Information Centre (from Government of Maharashtra), 2003, s. 26–29.Sprawdź autora:1. Pandharpur.Vitthala Temple. W: John Howley: Holy Places and temples of India. Wyd. 1. Spiritual guide, marzec 1996, s. 424–425. ISBN 0-9653858-0-9.
Séminaire patriarcal de Rachol

Le Séminaire patriarcal de Rachol est une importante institution de formation sacerdotale à Rachol, près de Margao, à Goa, en Inde. Fondé comme au début du XVIIe siècle par les Jésuites pour la formation du clergé dans l’empire colonial portugais il passe entre les mains du clergé diocésain en 1835. En 2015 quelque 80 séminaristes, principalement de l’archidiocèse de Goa, s’y préparent au sacerdoce. Histoire Le bâtiment est construit en quatre ans. La pierre de fondation est posée le 1er novembre 1606 et ce qui était le collège jésuite de Margao déménage à Rachol et y ouvre ses portes en 1610. Son église est dédiée à saint Ignace de Loyola. Bientôt une imprimerie y est installée - la quatrième en Asie (et troisième à Goa) - où sont imprimées les premières publications en langue Konkani. Le tout premier livre à sortir de ses presses est le Christa Puran de Thomas Stephens (1616). D’autres publications de Stephens suivent. La ‘'doctrine chrétienne’' en Konkani (1622) et une '‘grammaire konkanie’', en 1640. Lorsque les Jésuites sont expulsés du Portugal et de ses colonies, en 1759, le collège jésuite est transformé en Séminaire diocésain placé sous la protection du Bon Pasteur par l’archevêque Neiva Brun (4 janvier 1762) et confié à d’autres religieux : successivement les Dominicains, Oratoriens, Lazaristes. En 1835, tous les religieux sont expulsés de l’Inde portugaise, en mesure de représailles à la décision du pape Grégoire XVI d’ériger des vicariats apostoliques en Inde (anglaise) en ignorant les prérogatives du Padroado portugais. Le séminaire est alors confié au clergé diocésain. En 1890 et 1897 l’édifice est augmenté d’une aile supplémentaire par le patriarche Vicente, avec quarante chambres individuelles, une bibliothèque et un dortoir pour les plus jeunes. Source Carlos M. de Melo, The Recruitment and formation of the Native Clergy in India, 16th to 19th century: An historico-canonical study, Lisbon, Agencia Geral do Ultramar, 1955. Liens externes Portail du christianisme Portail de la Compagnie de Jésus Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne
Seminário de Rachol

O Seminário de Rachol é uma instituição de formação religiosa, destinada a formar sacerdotes da Igreja Católica Romana sito nas margens do rio Zuari no norte do distrito de Salcete, Estado de Goa. O conjunto inclui uma igreja dedicada a Santo Inácio de Loyola, fundador da Companhia de Jesus. História A região de Rachol era defendida por uma fortaleza mogol, o Forte de Rachol, que em 1520 foi conquistada pelos hindus do reino de Vijayanagar. Num acordo de defesa mútua contra as forças muçulmanas, o Forte de Rachol foi entregue poucos anos depois aos portugueses, passando a constituir a principal defesa contra o avanço das forças maratas sobre Goa. O forte foi sucessivamente reconstruído em 1604, 1684 e 1745, perdendo a partir importância. Foi nas imediações deste forte, e sob a sua protecção, que em 1580 foi lançada a primeira pedra para a construção de seminário que seria mantido pela Companhia de Jesus. O seminário ganhou grande desenvolvimento, sendo a par do Colégio de São Paulo de Velha Goa uma das mais prestigiadas instituições da cristandade no Oriente. O Seminário de Rachol teve uma das primeiras tipografias da Ásia e na sua escola de Teologia formaram-se alguns dos mais brilhantes sacerdotes da Índia. Também foi um das primeiras instituições académicas a dedicar-se ao estudos das línguas indianas. Na sua tipografia foram impressas algumas das primeiras obras sobre cristianismo publicadas na Ásia. A primeira, saída em 1616, intitulava-se a Purana Cristã, uma tradução do Evangelho para a língua marata. Quando em 1762 os Jesuítas foram expulsos de Goa foram substituídos em Rachol por outra Ordem. O seminário inclui hoje uma das maiores bibliotecas em Goa. Em colaboração com a Fundação Gulbenkian partes do seminário têm sido restauradas. Notas Ligações externas O Seminário de Rachol em 1957[ligação inativa] Seminário de Rachol
Raghuleela Mall, Kandivali

Raghuleela Mega Mall is a mall in Kandivali, a suburb of Mumbai. Developed by Raghuleela Properties Pvt. Ltd., the mall has a gross leasable area of 400,000 sq ft (37,000 m2) on four floors and more than 800 shops. Raghuleela Mega Mall is one of the most popular malls strategically located between Borivali & Kandivali in Mumbai. The mall was developed by the Vijay Associates (Wadhwa). The mall is centrally air-conditioned and includes twelve imported escalators and two capsule lifts. The mall has an INOX multiplex theatre on the second floor which has four auditoriums including 3D silver screens that can accommodate 1275 seats in all. Numismatic Showroom - Coins & Currency Shop ' SNS Coins Investment Gallery is on the 2nd floor. Gp 8A - 2nd Floor Raghuleelaa Mega Mall Kandivali west Mumbai India Dealing in Old Coins & Currency snscoins.in Attached play park The mall's 12,000 sq ft (1,100 m2) play park, Jungle Kingdom, is on the third floor. There is also a bowling alley, video game section, and Dashing Cars Joint. See also Raghuleela Mall, Vashi References
Flughafen Rajkot

Der ca. 135 m hoch gelegene Flughafen Rajkot (englisch Rajkot Airport, IATA-Code: RAJ, ICAO-Code: VARK) ist ein zivil genutzter Flughafen nur ca. 3 km (Fahrtstrecke) nordwestlich des Stadtzentrums der Millionenstadt Rajkot im nordwestindischen Bundesstaat Gujarat. Geschichte Wegen seiner Lage innerhalb des Stadtgebiets und der dichten Besiedlung rund um das Flughafengelände herum, waren die Ausbaumöglichkeiten und damit auch die maximale Kapazität des Flughafens begrenzt. Deshalb wurde 2017 der Bau eines neuen Flughafens außerhalb der Stadt beschlossen. Die Eröffnung dieses neuen, ca. 38 km nordöstlich gelegenen internationalen Flughafen Rajkot (englisch Rajkot Greenfield International Airport) war für das Jahr 2022/23 geplant. Im September 2023 eröffnete der neue Flughafen und übernahm zeitgleich den Linienflugbetrieb vom Flughafen Rajkot. Flugverbindungen Es bestanden zuletzt lediglich vier nationale Verbindungen zu den Städten Mumbai, Delhi, Goa und Bangalore. Mit der Eröffnung des neuen Flughafens wurde der kommerzielle Betrieb eingestellt. Für allgemeine Luftfahrt steht der Flughafen Rajkot aber weiterhin zur Verfügung. Sonstiges Betreiber des Flughafens ist die Airports Authority of India. Die Start- und Landebahn hat eine Länge von ca. 1843 m. Siehe auch Liste der Flughäfen in Indien Weblinks Rajkot Airport – Fotos + Kurzinfos Rajkot Airport – Fotos + Kurzinfos (englisch) Einzelnachweise