NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Escuela de Bellas Artes del Gobierno (Chennai)

La Escuela de Bellas Artes del Gobierno (en tamil: அரசு நுண்கலை கல்லூரி, romanizado: Aracu nuṇkalai kallūri, inicialmente conocida como la Escuela de Arte de Madrás) en Chennai es la institución de arte más antigua de la India. La institución fue establecida en 1850 por el cirujano Alexander Hunter como una escuela de arte privada. En 1852, luego de ser asumida por el gobierno, pasó a llamarse Escuela Gubernamental de Artes Industriales.​ En 1962, pasó a llamarse Escuela Gubernamental de Artes y Oficios y Colegio Gubernamental de Artes y Oficios, antes de ser finalmente renombrada como la actual.​ Historia Durante el dominio británico en la India, la corona descubrió que Madrás tenía muchas mentes talentosas y artísticas. Como los británicos también habían establecido un asentamiento en Madrás y sus alrededores, se eligió a George Town para establecer un instituto que pudiera satisfacer las expectativas artísticas de la realeza en Londres . Al principio, se empleaba a artistas tradicionales para producir muebles, trabajos en metal y curiosidades, y su trabajo se enviaba a los palacios reales de la Reina. El instituto se estableció como la primera escuela de arte en la India, anterior a la Universidad de Madrás. La escuela estaba ubicada en Popham's Broadway. En 1852, se trasladó a sus instalaciones actuales, un campus de cuatro acres en Poonamallee High Road.​ En 1928, Debi Prasad Roy Chowdhury se incorporó como subdirector y en 1929 se convirtió en el primer director indio. Fue el director hasta 1957. Fue sucedido por K. C. S. Paniker. Más tarde, varios artistas destacados ocuparon el papel de director, incluidos R. Krishna Rao, S. Dhanapal, KL Munuswamy, AP Santhanaraj y C.J. Anthony Doss. En 1966, el exdirector de K. C. S. Paniker, junto con sus alumnos y algunos artistas asociados con la universidad, fundaron Cholamandal Artists' Village, cerca de Chennai, que todavía se considera uno de los '10 momentos artísticos más importantes' de la India.​ Cursos ofrecidos Ofrece títulos de licenciatura y maestría [con la Facultad de Ingeniería de la Universidad de Chennai] en bellas artes, cursos ofrecidos en comunicación visual, pintura, escultura, diseño textil, cerámica y grabado [artes gráficas]. Alumnos destacados Debi Prasad Roy Chowdhury (escultura) K. C. S. Paniker A. P. Santhanaraj (Director) K. M. Adimoolam (dibujo y pintura) T. Viswanathan (Pintura y Comunicación Visual) Alphonso A. Doss (Pintura) Kanayi Kunjiraman (escultura) Namboothiri (pintura y escultura) Paris Viswanathan (pintura y cine) T. K. Padmini (pintura) Trotsky Marudu (dibujo y pintura) Ebenezer Sunder Singh (pintura y escultura) Sivakumar (dibujo, pintura y actuación) Syed Thajudeen (artista figurativo) D. R. K. Kiran (director de arte, actor) Pensilvania Ranjith (directora) Ameresh Viswanathan (Diseño Industrial, Pintura y Grabado) Referencias Enlaces externos Imagen de la Biblioteca Británica Miscelánea de Madrás: Historia de la universidad en The Hindu Artista R. Krishna Rao
École de Madras

Le Government College of Fine Arts (initialement connu depuis la colonisation britannique sous le nom de Madras School of Art, soit en français école de Madras), située à Madras (aujourd'hui Chennai), est la plus ancienne institution artistique de l'Inde. Fondée en 1850 par le chirurgien et artiste Alexander Hunter (en) en tant qu'école privée, l'institution passe sous contrôle gouvernemental en 1852 et est rebaptisée « École gouvernementale des arts industriels », puis « École gouvernementale des Arts et des Artisanats » en 1962, avant de trouver son nom actuel, qui signifie « Faculté gouvernementale des Beaux-Arts ». Malgré une orientation encouragée et de longue durée vers les artisanats et les arts appliqués, l'école a pu être le cadre d'émanation d'un mouvement artistique important entre les années 1960 et 1980, appelé le Madras Art Movement. À la faveur de la nomination de l'artiste Devi Prasad Roy Choudhury (en) au poste de directeur entre 1930 et 1957, un cursus des beaux-Arts est fondé et une nouvelle pédagogie prend racine dans l'établissement. C'est son successeur, K. C. S. Paniker (en), qui initie ce mouvement d'art moderniste régionalisant, caractérisé par l'influence des traditions picturales vernaculaires et des canons artistiques du sud de l'Inde. À l'époque de la domination britannique, les Anglais remarquèrent à Madras des artistes doués. D'importantes colonies étant déjà mises en place dans la ville et autour, George Town fut choisie, pour y créer un établissement qui subvienne aux appétits artistiques de la couronne. Au début, les artistes traditionnels furent employés à la création de meubles, de travaux de ferronnerie ou de divers objets décoratifs pour les palais royaux. Mais très vite, le bâtiment devint la première école d'art indienne, précédant même l'Université de Madras. Aujourd'hui l'institut se situe à Periamet, dans la ville même de Madras devenue Chennai. Beaucoup de célèbres peintres, sculpteurs et artisans indiens sont passés ou influencés par cet établissement. Sa marque se fait sentir dans à peu près toute œuvre peinte ou sculptée produite en Inde. Contrairement à l'Ecole du Bengale, où l'imitation était l'essence de l'enseignement, l'École de Madras est constamment à la recherche de nouveaux styles et de nouvelles modes. Les artistes les plus notables à être passés par cette école sont Santhanaraj (peinture et sculpture), Munusamy (peinture), K. M. Adimoolam (dessin et peinture), R.B.Bhaskaran (dessin, peinture et encre), Chandrasekar (peinture et sculpture), Roy Choudry (sculpture), KCS Paniker (peinture), Viswanadhan (peinture et cinéma), Kanniappan (sculpture), S.Dhanapal (sculpture), Palaniappan (sérigraphie), Adhiveerapandian (peinture), Michaelirudayaraj (peinture), entre autres. R.B.Bhaskaran est l'actuel président de la Lalit Kala Academy. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Government College of Fine Arts, Chennai » (voir la liste des auteurs). Liens externes (en) « R.B. Bhaskaran is Lalit Kala Akademi chief », Times of India. Portail de la peinture
National Aerospace Laboratories

National Aerospace Laboratories (NAL), è la prima più grande azienda aerospaziale dell'India. È stata istituita dal Consiglio di ricerca scientifica e industriale (CSIR) a Delhi nel 1959 e la sua sede è stata successivamente trasferita a Bangalore nel 1960. La società opera a stretto contatto con HAL, DRDO e ISRO e ha la responsabilità primaria di sviluppare aerei civili in India. Il mandato CSIR-NAL è quello di sviluppare tecnologie aerospaziali con un forte contenuto scientifico, progettare e costruire velivoli civili di piccole e medie dimensioni e supportare tutti i programmi aerospaziali nazionali. NAL è un'istituzione orientata all'alta tecnologia che si concentra su argomenti avanzati nel settore aerospaziale e nelle discipline correlate. Inizialmente nato come National Aeronautical Laboratory, è stato ribattezzato National Aerospace Laboratories per riflettere il suo maggiore coinvolgimento nel programma spaziale indiano, le sue attività multidisciplinari e il posizionamento globale. È l'unico laboratorio aerospaziale civile dell'India con un alto livello di competenza e l'esperienza dei suoi scienziati è riconosciuta a livello globale. NAL impiega uno staff di circa 2.500 con circa 350 professionisti R&S a tutti gli effetti. NAL è dotato di strutture come il centro della galleria del vento di Nilakantan e una struttura di prova computerizzata della fatica. NAL dispone anche di strutture per lo studio di guasti e incidenti nel settore aerospaziale. Collegamenti esterni Sito ufficiale, su nal.res.in.
Basilika Unserer Lieben Frau der Schmerzen

Die Basilika Unserer Lieben Frau der Schmerzen (englisch Our Lady of Dolours Basilica) oder Puthanpally (Malayalam പുത്തൻപള്ളി, deutsch Neue Kirche) ist eine syro-malabarische Kirche in Thrissur im indischen Bundesstaat Kerala. Die dritthöchste Kirche Asiens ist berühmt für ihre indisch-neogotische Architektur. Geschichte Der Herrscher von Cochin, Sakthan Thampuran, siedelte 1794 in Thrissur 52 syrisch-christliche Familien an. 1814 wurde eine Kirche fertiggestellt und mit dem Patrozinium Mater Dolorosa geweiht. Es war jahrzehntelang ein Zentrum für die Thomaschristen in der Region, die heutige syro-malabarische katholische Kirche. 1874 kam der chaldäisch-katholische Bischof Elias Mellus auf Bitte der syro-malabarischen Christen nach Indien und überzeugte einen großen Teil der christlichen Gemeinde, ihn als ihren Bischof zu akzeptieren. Die Gruppe, die Mellus folgte, befand sich in dieser Kirche und trennte sich schließlich im Rocos-und-Melus-Schisma von der katholischen Hierarchie. Der Kirchenbau wurde in Mart Mariam Big Church umbenannt und ist heute die Kathedrale der chaldäischen Kirche. Als Ersatz begannen die syro-malabarischen Katholiken 1929 mit dem Bau einer neuen Kirche, die 1940 fertiggestellt wurde und bis heute als Puthanpally (Neue Kirche) bekannt ist. Papst Johannes Paul II. erhob die Kirche 1992 zur Basilica minor. Architektur In Anlehnung an die europäische Kirchenarchitektur wurde eine neogotische Kirche mit indischen Einflüssen errichtet. Mit einer Fläche von 2300 Quadratmetern und dem 79 Meter hohen Bibelturm am Chor gilt sie als eine der größten Kirchen Asiens. Über dem Eingang ragen zwei 45 Meter hohe Glockentürme auf, doppelstöckige Gänge umlaufen auf das gesamte 110 Meter lange Kirchenschiff und die 55 Meter breiten Querschiffe, die auch über eine Vierungskuppel beleuchtet werden. Die Kirche ist mit insgesamt elf Altären ausgestattet, fünf zu beiden Seiten des Hauptaltars. Weiterhin ist sie mit Wandbildern von Heiligen und zu Szenen aus den heiligen Schriften geschmückt. Weblinks Website der Basilika Einzelnachweise
Basilica of Our Lady of Dolours, Thrissur

Our Lady of Dolours Basilica alias Puthenpally (Malayalam: പുത്തൻപള്ളി, meaning: New Church) is a minor basilica of the Syro-Malabar Catholic Church in Thrissur City in Kerala, India. It is the tallest church in India and has the tallest continuous church tower in Asia. It is famous for its Gothic style architecture. Built in fine Indo-Gothic style with an area of 25,000 square feet (2,300 m2), it has soaring belfries at the entrance, double-storeyed aisles all along the nave and transepts, and eleven altars, five on either side of the main one. It is the largest church in Kerala and its exuberant interior decorations include fine specimens of murals, icons and statues of saints, and scenes from the Scriptures. History It is a center for the St. Thomas Christians in the area (now the Syro-Malabar Catholic Church) for decades. In 1874, the Chaldean Catholic bishop Elias Mellus arrived in India at the request of the Syro-Malabar Christians and convinced a large part of the Christian community to accept him as their bishop. The group that followed Mellus was based at this church and eventually separated from the Catholic hierarchy, forming what is now known as the Chaldean Syrian Church. In response the Syro-Malabar Catholics constructed a new building in 1929. The original church was renamed the Mart Mariam Big Church, and is now the cathedral of the Chaldean Syrian Church. The current building is known as Puthanpally (New Church) for this reason. The construction of this church, the largest church in India by both area and height was done in different phases, starting from the year 1929. The two front towers are of 146 feet (45 m) height each and the central tower called the Bible Tower of 260 feet (79 m) height makes this church the 2nd tallest in Asia according to how its measured. Even though the central spire on the dome of the INC Central Temple in the Philippines reaches a total height of 285 feet (87 m) (which includes the 23 feet (7.0 m) raised foundation), Our Lady of Dolours Basilica's Bible Tower is widely considered the tallest church tower in Asia when measured as a continuous vertical structure from the base to the apex. Completion of the towers was an architectural challenge. A few experts from Tamil Nadu were brought over. The architect who completed the church was Ambrose Gounder. Mass timings Ordinary days : 6.00 am, 7.30 am, 5.30 pm Friday : 6.00 am, 7.30 am, 10.00 am, 5.30 pm, 7.30 pm Sunday : 6.00 am, 7.30 am, 9.30 am, 5.30 pm, 7.30 pm References External links Official website
Basílica de Nuestra Señora de los Dolores (Thrissur)

La Basílica de Nuestra Señora de los Dolores (Puthan Pally) es la más grande y más alta iglesia en toda Asia, situada en el corazón de la ciudad de Thrissur, en el estado sureño de Kerala, India. Es famosa por su arquitectura neogótica. Posee dos entradas principales, sobre su entrada se alzan campanarios y posee once altares, cinco a cada lado del altar principal. Su interior está decorado con murales, imágenes de santos y escenas de las escrituras. La construcción se realizó por fases, comenzando en 1929. La iglesia posee 2300 m² de superficie. Las dos torres frontales tienen 45 metros de altura, y la torre central 79 metros. El arquitecto que concluyó la obra fue Ambrosio Gounder. Referencias Basilica of Our Lady of Dolours (en inglés)
Kuruvadweep

Kuruvadweep is a 950-acre (3.8 km2) protected river delta in the Indian state of Kerala. It comprises three densely wooded uninhabited islands and a few submergible satellite islands which lies on the banks of the tributaries of Kabini River in the Wayanad district of the state. It is uninhabited island, which is home to rare species of birds and insects like the Malabar trogon or the Disparoneura apicalis. These islands consists of dense and evergreen forest that is uninhabited and hence home to rare kinds of flora and fauna. Its unique geographical characteristics make it a place where not only the leaves but also silence is evergreen. Its 16.7 km from the nearest town and has become a place of attraction. Recently, it has been named as the most visited place in the district by tourists from all over the globe. The islands are surrounded by the river and is accessible by the means of rafts or fiber boats run by the Kerala Tourism Department. Entrance to the island is restricted and monitored by the Forest Department of Kerala which is an initiative to protect the forest. Due to the number of elephants and other animals in the island, a mandatory pass has to be obtained prior to the visit from the Department of Forests. Kuruvadweep is usually closed to the public from May last to early December, due to the monsoons. The torrential rainfall floods the streams and the water level rises dangerously high. Kuruva Islands is 17 km east of Mananthavady and 10 km north west of Pulpally which are nearby towns in the district. The river delta is located at a close proximity to the state of Karnataka. Gallery References External links
Kuruvadweep

Kuruvadweep​ (en malayalam: കുറുവദ്വീപ്) es el nombre que recibe una isla​ de 3,8 km² (950 acres), y un delta protegido del río Kabini en el distrito de Wayanad, en el estado de Kerala, India. Esta isla de bosque denso y perenne está deshabitada y permite por lo tanto, unas clases diversas de flora y fauna: especies poco comunes de aves, orquídeas y plantas. Más recientemente, ha sido identificado como el lugar más visitado en el distrito por los turistas procedentes de todo el mundo. La isla rodeada por los arroyos y el río es accesible mediante balsas o botes de fibra a cargo del Departamento de Turismo de Kerala. La Entrada a la isla está restringida y es controlada por el Departamento de Bosques de Kerala. Véase también Geografía de India Geografía de Asia Referencias
Рудник Туммалапалле

Рудник Туммалапалле – підприємство гірничодобувної промисловості у індійському штаті Андхра-Прадеш. Урановий рудник Туммалапалле ввела в дію у 2012 році компанія Uranium Corporation of India Limited (UCIL). Розробку організували підземним способом із використанням трьох паралельних транспортних ухилів, що прямують уздовж витягнутого на 5,6 кілометра рудного тіла та для його повного охоплення мають спуститись на глибину 275 метрів. Також існують чотири вентиляційні стовбури. Рудник отримав збагачувальну фабрику, що використовує гідрометалургійний процес. На відміну від інших фабрик UCIL в Турамдіх та Джадугуда, тут використовують не кислотне, а лужне вилуговування урановмісних доломітів із отриманням диуранату натрію. Технологічний процес потребує великих обсягів води, яку отримують із річки Читраваті (основне джерело) та за рахунок шахтних вод. Продукція Туммалапалле спрямовується для подальшої переробки на комплекс з виробництва ядерного палива у Гайдарабаді. Потужність копальні та збагачувальної фабрики становить 3 тисячі тонн руди на добу (0,9 млн тонн на рік). Також існує проєкт збільшення цих показників до 4,5 тисяч тонн руди на добу (1,35 млн тонн на рік) при цьому запасів родовища має вистачити для роботи на такому рівні протягом 22 років. Примітки
Храм Кришны (Амбалаппужа)

Храм Кришны в Амбалаппуже (англ. Ambalappuzha Sri Krishna Temple, малаял. അമ്പലപ്പുഴ ശ്രീകൃഷ്ണ ക്ഷേത്രം) — индуистский храм в г. Амбалаппужа, округ Аллеппи, Керала, Индия. Храм был основан в 790 году местным раджей. В храме установлено для поклонения мурти Кришны в форме Партхасаратхи (колесничего Арджуны на поле битвы Курукшетра). В правой руке божество держит кнут, а в левой — шанкху. Этот храм тесно связан с храмом Кришны в Гуруваюре. Во время набега Типу Султана в 1789 году, мурти Кришны из храма в Гуруваюре (Гуруваюраппан) в целях его сохранности было перенесено в Амбалаппужу. Среди индуистов храм известен своим особым сладким рисовым пудингом. Индуисты верят, что Гуруваюраппан каждый день приходит сюда, чтобы отведать это лакомство. Каждый год в день накшатры Мула лунного месяца митхуна по малаямскому календарю в храме проходит крупный религиозный фестиваль. Ссылки Ambalapuzha Temple from the book: Temples and Legends of Kerala Ambalappuzha temple in Google Maps
Punnathurkotta

Punnathurkotta is a fort and former palace located in Kottapadi, about 3 km from the Guruvayoor Sree Krishna Temple, in Thrissur District of Kerala State in South India. Description Punnathurkotta was once the palace of a local ruler His Highness Anujan Raja, now survived by his son R Unnikrishnan, daughter-in-law Nirmala Menon, grandsons Madhusudana R Menon & Madhava R Menon, but the palace grounds are now used to house the elephants belonging to the Guruvayoor temple, and has been renamed Anakkotta (meaning "Elephant Fort"). There were 86 elephants housed there, but currently there are about 37 elephants. The elephants are ritual offerings made by the devotees of Lord Guruvayurappa. Described as a 'Palace for Elephants,' this facility is also used to train the elephants to serve Lord Krishna as well as to participate in many festivals that occur throughout the year. The oldest elephant is around 82 years of age and is called 'Ramachandran'. The rituals of Gajapooja (Worshipping Elephants) and Anayoottu (Feeding Elephants) are observed here, as an offering to Lord Ganesha. The legendary elephant "Guruvayur Keshavan" was housed here. The compound also has a naalu kettu, a traditional rectangular home with a central courtyard, which belonged to the Punnathur Raja. It presently houses a training school for Papans (Mahout). This complex also contains a temple dedicated to Lord Shiva and Bhagavathy. Some scenes in the famous Malayalam movie "Oru Vadakkan Veeragatha" (starring Mammooty) were filmed at this location. The visiting hours are 9.00 AM to 5.00 PM. The entry fee is ₹ 20.00 per adult. An extra Rs 25 is charged for to use a camera inside the complex. Nowadays camera usage is not allowed in Punnathurkotta. Elephant Camp at Punnathurkotta The Elephant Camp is located in Punnathur Kotta, at a distance of 3 km from the Guruvayur Temple. This Elephant Camp houses 36 elephants in 11.5 acres of land and is home to the largest number of captive elephants. During the month July elephants are given special ayurvedic treatment. But this practice has been criticized by the Animal Welfare Board of India in a study commissioned on the welfare of the elephants. This study also found many glaring issues on the treatment of elephants and suggested remedial measures many of which has not been implemented. See also Elephants in Kerala culture Guruvayur Keshavan Guruvayoorappan Guruvayoor Temple Temple elephant References
Пуннатхуркотта

Пуннатхуркотта (малаял. പുന്നത്തൂര്‍ കോട്ട) — слоновая ферма, святилище слонов, принадлежащее храму Кришны в Гуруваюре. Расположено на территории древнего дворца раджей Пуннатхуров в деревне Коттапади в четырёх километрах от Гуруваюра, округ Триссур, Керала, Южная Индия. После того, как дворец переоборудовали под слоновую ферму, место также стало называться Анаккотта, что в переводе с малаялам означает «Слоновья крепость». На ферме содержат более шестидесяти слонов. Все они посвящены Кришне, принадлежат храму Кришны в Гуруваюре и регулярно используются в храмовых фестивалях и церемониях. Сюда привозят и тренируют диких животных, которых дарят божеству Гуруваюраппан богатые индусы. Один из слонов по имени Гуруваюр Кешаван, когда-то живший на ферме, стал легендарным и превратился в одного из героев местного фольклора. По данным на 2008 год, самому старому из слонов было 75 лет. Как предложение Ганешу, в Аннаккотте ежедневно проводится пуджа для слонов «Гаджа-пуджа» и церемония кормления «Анаютту». За слонами здесь ухаживают погонщики. Посетители должны соблюдать осторожность, поскольку животные, особенно самцы в брачный период, могут быть опасны. См. также Храм Маммиюр Гуруваюр Кешаван Храм Кришны в Гуруваюре Ссылки Guruvayoor elephants A palace for pachyderms (Travel/Mood Story)
Pallipuram Fort

Pallippuram Fort or (Paleport Castelo em Cima) is a fort in Pallippuram, Vyppin, Ernakulam district of Kerala, south India. It was built by Portuguese sailors on 27 September, 1503 using just timber wood, and later renovated in 1505 by replacing timber structure with stone. It is the oldest existing European fort in India. The Dutch captured the fort in 1663 and sold it to the Kingdom of Travancore in 1789. The fort is situated in the northern extremity of Vypeen island and is hexagonal in shape, a form popularly known as ayikkotta or alikotta. History Pallippuram Fort was constructed by the Portuguese on 27 September 1503, initially in timber and rebuilt in stone by 1505. It holds the distinction of being the oldest extant European fort in India. The Dutch captured the fort in 1661/1663, later selling it to the Kingdom of Travancore in 1789. It remained under Travancore's control until Indian independence. Pallipuram fort was declared as a protected monument by the Department of Archeology in 1964. Pallipuram derives its name from the nearby Basilica of Our Lady of Snows, Pallippuram ("Palli" meaning church in Malayalam), built by the Portuguese alongside the fort. According to legend, a miraculous mist once concealed the church from Tipu Sultan's attack, inspiring its dedication to the Lady of Snow. Architecture The Pallipuram fort is three-storey high and has a hexagonal plan, with walls five feet above ground and built from laterite, chunam, granite, and wood; each face measures approx. 32 ft long × 34 ft high, with walls up to six feet thick. Each of the six facades includes three cannon embrasures. The fort features a stone doorway made of Laterite blocks, granite, and wood, with walls of laterite, a granite central pillar, and a wooden upper storey. It includes a 4 feet in height and 7 feet square cellar likely used for storing gunpowder, 18 former embrasures for cannons, and remnants of both old and modern chapels nearby. The Manjumatha church was built on the south side of the fort, both the fort and church are in Portuguese architectural style. Gallery References External links Cochin.org Enchantingkerala.org Pallippuram Fort on Flickr