Мудумалай (національний парк)

Національний парк Мудумалай — національний парк у горах Нілґірі в Тамілнаді на півдні Індії. Він охоплює 321 км2 (124 миля2) на висоті від 850—1 250 м (2 790—4 100 фт) в окрузі Нілґірі та межує зі штатами Карнатака та Керала. Частина цієї території перебуває під охороною з 1940 року. Національний парк є частиною біосферного заповідника Нілгірі з 1986 року та був оголошений тигрячим заповідником разом із буферною зоною площею 367,59 км2 (141,93 миля2) у 2007 році. Річна кількість опадів становить близько 1 420 мм (56 дюйм) та охоплює тропічні та субтропічні вологі широколистяні ліси з 498 видами рослин, щонайменше 266 видами птахів, 18 видами хижаків та 10 видами травоїдних. Він дренується річкою Мояр та кількома притоками, в яких мешкає 38 видів риб. Рух транспорту трьома дорогами загального користування, що проходять через національний парк, спричинив значні загибелі ссавців, рептилій та амфібій. З 1999 року північна частина парку постраждала від кількох лісових пожеж. Історія Слово Мудумалай — це тамільське слово, де முது 'mutu' означає старий, давній, оригінальний; та முதுகாடு 'mudhukadu' означає стародавній ліс. Слово மலை 'malai' означає пагорб або гора. Назва «ліс Мудумалай» вже використовувалася, коли британський уряд орендував ліс у 1857 році для лісозаготівлі у раджі Ніламбура. У 1914 році великі лісові масиви на плато Сіґур були оголошені заповідником для систематичної вирубки. Територія площею близько 60 км² (23 миль2) була заснована як заповідник дикої природи Мудумалай у 1940 році. Заповідник був розширений у 1977 році та включений до біосферного заповідника Нілґірі у 1986 році. У квітні 2007 року його оголосили тигрячим заповідником у рамках Проєкту Тигр, а в грудні 2007 року — як «Критичне середовище існування тигрів». На той час у 28 хуторах у межах заповідника проживало 1 947 осіб; вони утримували близько 1 060 видів великої рогатої худоби. У 2010 році було запропоновано їх переселити. Це повідомлення було розкритиковане активістами та природоохоронцями як непрозоре та недемократичне. У 2010 році Національне управління з охорони тигрів схвалило виділення коштів тигрячому заповіднику Мудумалай у рамках проєкту «Тигр». У 2020 році проєкт «Тигр» було продовжено до 2021 року, а фінансування у розмірі 114,1 мільйона було виділено урядом Індії та урядом Тамілнаду. Географія Мапа Національний парк Мудумалаї займає 321 км2 (124 миля2) площу на східних пагорбах Західних Гат на висоті від 850—1 250 м (2 790—4 100 фт); на заході межує із заповідником дикої природи Ваянад, на півночі — з Національним парком Бандіпур, а на сході — із заповідним лісом Сіґур. На півдні межує із заповідним лісом Сінґара. Річка Мояр впадає в національний парк на півдні та з'єднується з п'ятьма притоками. Разом вони осушують цю територію, а кілька штучних водопоїв забезпечують питною водою диких тварин у посушливі сезони. Первісна територія національного парку разом із навколишньою буферною зоною площею 367,59 км2 (141,93 миля2) було визначено як Тигрячий заповідник Мудумалай. Діапазон висот 250—1 200 м (820—3 940 фт) у Західних Гатах характеризується вічнозеленим лісом з переважанням діптерокарпових видів. Його хвилясті пагорби складаються переважно з рогово-блендитового та біотитового гнейсу з чорним піщаним суглинком; у південній частині переважає червоний важкий суглинок. Він є частиною екорегіону вологих листяних лісів Південно-Західних Гат. Національний парк Мудумалай та прилеглий ліс-заповідник Сігур утворюють важливий коридор дикої природи в межах біосферного заповідника Нілґірі та забезпечують найвищий ландшафтний зв'язок для популяції азійського слона (Elephas maximus) у регіоні. Клімат Національний парк Мудумалаї приймає близько 1 420 мм (56 дюйм) опадів щорічно, більшість із них під час сезону південно-західних мусонів із червня по вересень. Температура знижується протягом прохолодного сезону з грудня по січень, але підвищується з квітня по червень, які є найспекотнішими місяцями. Річна кількість опадів коливається від 1 100 мм (43 дюйм) на півдні та заході до 600 мм (24 дюйм) на сході. Флора У Національному парку Мудумалай розташовані тропічні та субтропічні вологі широколистяні ліси. Флористичне різноманіття складається з 498 видів рослин, зокрема 154 види дерев, 77 чагарників, 214 видів трав та 53 види ліан. Тик (Tectona grandis) та осе (Anogeissus latifolia) є домінуючими видами дерев із щільністю понад 105 дерев/га (42 trees/акр). Серед визначних видів дерев є бутея однонасінна (Butea monosperma), індійський лавр (Terminalia elliptica), кусум (Schleichera oleosa), променеве дерево Вівера (Schrebera swietenioides), малабарське дерево кіно (Pterocarpus marsupium), індійський палісандр (Dalbergia latifolia), джамболан (Syzygium cumini), шовкопрядне дерево (Bombax ceiba) та індійський бук (Millettia pinnata); вологий листяний ліс перемежовується з гігантським колючим бамбуком (Bambusa bambos). Манго (Mangifera indica) та хурма (Diospyros) ростуть вздовж річок. До витких рослин належать апельсинова витка рослина (Zanthoxylum asiaticum), ваттакака волюбіліс, франжипані (Chonemorpha fragrans), шпалерна ліана (Pergularia daemia), пурпурова іпомея (Argyreia cuneata), смугастий огірок (Diplocyclos palmatus) та кілька видів жасмину. Цейлонське атласне дерево (Chloroxylon swietenia), червоний кедр (Erythroxylum monogynum) та катеху (Senegalia catechu) є домінуючими рослинами в чагарникових заростях. Лантана камара — це інвазивний вид, який негативно впливає на поширення місцевого індійського аґрусу (Phyllanthus emblica) та Kydia calycina, але не впливає на ріст і поширення інших чагарників. Дослідження гніздової поведінки птахів показало, що червоночубий бюльбюль (Pycnonotus cafer) та червоногузий бюльбюль (P. jocosus) віддають перевагу верхньому рівню крони для будівництва гнізд навесні. Надзвичайно велике дерево арджуни (Terminalia arjuna) заввишки 32 м (105 фт) та обхватом 8,45 м (27,7 фт) було виявлено в долині річки Мояр у 2019 році; його використовували сип бенгальський (Gyps bengalensis), пугач-рибоїд бурий (Ketupa zeylonensis), пугач непальський (Bubo nipalensis), осоїд чубатий (Pernis ptilorhynchus), орлан мінливий (Nisaetus cirrhatus) і яструб туркестанський (Accipiter badius) для ночівлі. Фауна Протягом основного сезону цвітіння в парку з січня по червень 2007 року було виявлено 394 гнізда гігантської медоносної бджоли (Apis dorsata); вулики складалися в середньому з 19 гнізд, здебільшого побудованих на великих деревах. Ссавці Дослідження, проведене між листопадом 2008 року та лютим 2009 року, показало, що близько 29 індійських леопардів (Panthera pardus fusca) та 19 бенгальських тигрів (P. tigris tigris) мешкали в центральній частині парку площею 107 км2 (41 миля2). Станом на 2018 рік, популяція тигрів у ширшому тигрячому заповіднику Мудумалай оцінювалася у 103 особини. Кіт очеретяний (Felis chaus), плямисто-рудий кіт (Prionailurus rubiginosus) та бенгальський кіт (P. bengalensis) були зареєстровані під час досліджень за допомогою фотопасток у 2010—2011 та 2018 роках. Дві зграї куонів (Cuon alpinus) контролювалися протягом 1989—1993 років, їхні ареали становили 83,3 та 54,2 км2 (32,2 та 20,9 миля2); зграї протягом цього періоду складалися від чотирьох до 25 особин. Шакал звичайний (Canis aureus) та куниця нільгирійська (Martes gwatkinsii) також були зареєстровані у 2018 році. Екскременти ведмедя-губача (Melursus ursinus), зібрані вздовж лісових доріг та стежок для тварин, містили залишки 18 видів рослин, серед яких золотий дощ (Cassia fistula), індійська слива (Zizyphus mauritiana) та вишня звичайна (Cordia obliqua), що становлять основну частину його раціону, окрім термітів, що ростуть на грибах (Odontotermes), вогняних мурах та медоносних бджіл. Мала індійська цивета (Viverricula indica), мусанг азійський (Paradoxurus hermaphroditus) та бура пальмова цивета (P. jerdoni) живуть як у листяних, так і в напіввічнозелених лісових ділянках; рум'яний мангуст (Urva smithii) мешкає переважно в листяному лісі, тоді як смугастошийний мангуст (U. vitticollis) часто зустрічається в прибережних районах, а індійський сірий мангуст U. edwardsii — у відкритих місцях існування. Мангусти харчуються переважно багатоніжками-таблетками, жуками-гнойовиками, фруктами, дрібними гризунами, птахами та рептиліями. Групи гладкошерстих видр (Lutrogale perspicillata) спостерігалися вздовж річки Мояр у 2010 та 2011 роках. Їхні уподобання щодо середовища існування вивчалися між 2015 та 2017 роками; групи віддавали перевагу кам'янистим ділянкам поблизу швидкої течії з пухким піском та невеликою кількістю рослинного покриву. Азійський слон є найбільшим ссавцем у парку, чисельність якого у 2000 році оцінювалася у 536—1001 особину у 25 стадах. Стада налічують до 22 особин. Гаур (Bos gaurus) — найбільша копитна тварина в парку, стада якого налічують до 42 особин, що часто зустрічаються на передових луках поблизу джерел води. Олень самбар (Cervus unicolor) утворює менші групи до п'яти особин, але також збирається в групи до 45 особин у вологий сезон. Читал (Axis axis) утворює великі групи щонайменше з 35 особин, причому деякі стада зростають до понад 100 особин у вологий сезон. Читал, індійський плямистий шевротен (Moschiola indica) та індійський мунтжак (Muntiacus muntjak) були зареєстровані як поїдаючі опалі плоди індійського аґрусу на ділянці моніторингу лісу; тому їх вважають основними розповсюджувачами насіння в парку. Також присутні чотирирога антилопа (Tetracerus quadricornis), антилова Гарна (Antilope cervicapra), свиня дика (Sus scrofa), індійський панголін (Manis crassicaudata) та індійський чубатий дикобраз (Hystrix indica). У 1997 році було досліджено чотири загони макаків-шарників (Macaca radiata), розмір яких коливався від 28 до 35 особин і мешкав у співіснуванні із загонами сірих лангурів (Semnopithecus entellus). Загін у долині річки Мояр харчувався листям, квітами та плодами кількох видів дерев і чагарників, включаючи тамаринд (Tamarindus indica), баньян (Ficus benghalensis), дикий зизифус (Ziziphus oenoplia), нім (Azadirachta indica), каяму (Memecylon edule) та індигобери (Randia malabarica), а також споживав трави, цвіркунів та коників. Ареал індійської гігантської білки (Ratufa indica) є безперервним у вологому листяному лісі національного парку; у більш сухій східній частині вона населяє передові річкові середовища існування з суцільним пологом. Будує гнізда на деревах із середньою висотою крони 10,6 м (35 фт) і харчується 25 видами рослин, включаючи тик, індійський лавр та гревію тиліфолію. Індійська гігантська летяга (Petaurista philippensis) мешкає переважно у вологому листяному лісі зі старими деревами середньої висоти 12,9 м (42 фт) висоти, середньої густоти 499 trees/га (202 trees/акр) та висоти крони щонайменше 6,86 м (22,5 фт). У 2013 році у східній частині тигрячого заповідника було помічено розписного кажана (Kerivoula picta). Птахи Птахи, яких спостерігали з 1994 по 1996 рік, налічували 266 видів; 213 резидентів становлять токо малабарський (Ocyceros griseus), токо індійський (O. birostris), павич звичайний (Pavo cristatus), орел-карлик яструбиний (Aquila fasciata), змієїд чубатий (Spilornis cheela), орел чорний (Ictinaetus malaiensis), яструб яванський (Accipiter virgatus) і яструб чубатий (A. trivirgatus), шама білогуза (Copsychus malabaricus), сиворакша бенгальська (Coracias benghalensis), дзьобак індокитайський (Chrysocolaptes guttacristatus) і дзьобак індійський (C. festivus), дзьобак чорногузий (Dinopium benghalense), білочеревий дятел (Dryocopus javensis), дятел-куцохвіст чорночубий (Hemicircus canente), ятла руда (Micropternus brachyurus), дронго великий (Dicrurus paradiseus), кукавка мала (Cacomantis passerinus) та зозуля короткокрила (Cuculus micropterus), бородастик червоноголовий (Psilopogon haemacephalus), бородастик білощокий (P. viridis) та [бБородастик цейлонський]] (P. zeylanicus), турач сірий (Ortygornis pondicerianus), добаш індійський (Picumnus innominatus), чапля індійська (Ardeola grayii), альціон білогрудий (Halcyon smyrnensis), папужець малабарський (Psittacula columboides), нільґірійський лісовий голуб (Columba elphinstonii), звичайний смарагдовий голуб (Chalcophaps indica), вінаго жовтошиїй (Treron phoenicoptera), куріпка-шпороніг індійська (Galloperdix spadicea) та курка сіра (Gallus sonneratii), перепілка червонодзьоба (Perdicula erythrorhyncha), нектаринка мала (Leptocoma minima), маріка довгодзьоба (Cinnyris lotenius), плиска деревна (Dendronanthus indicus), плиска білоброва (Motacilla maderaspatensis), мухоловка індійська (Ficedula nigrorufa), вивільга звичайна (Oriolus oriolus) та вивільга східна (O. xanthornus). У 2004 році синиць-бабак (Mixornis gularis) спостерігали у сухому руслі струмка за межами заповідної зони. Грудень-березень — це період розмноження жовтогорлого дятла (Leiopicus mahrattensis), рябогорлого дятла (Picus xanthopygaeus), жовтогорлого горобця (Gymnoris xanthocollis), великої бджолоїдки (Nyctyornis atherton), тарабіли (Saxicoloides fulicatus), мунії іржастої (Lonchura punctulata) і мунії білогрудої (L. striata). Плямистий пугач, сплюшка східноазійська (Otus sunia), сова-голконіг далекосхідна (Ninox scutulata) та сичик-горобець індійський (Glaucidium radiatum) — відомі нічні птахи в регіоні. Молодий гриф чорний (Aegypius monachus) був зареєстрований навесні 2019 року. Популяції грифів у долині річки Мояр були обстежені в березні 2019 року. Було помічено близько 200 білохвостих грифів та близько 30 активних гнізд білоспинних грифів (Gyps africanus); індійських сипів (G. indicus) та червоноголових грифів (Sarcogyps calvus) було помічено в кількох місцях. Серед птахів, які спостерігали залітними птахами, є орел-карлик (Hieraaetus pennatus), орел-карлик індійський (Lophotriorchis kienerii), яструб малий (Accipiter nisus), канюк звичайний (Buteo buteo), лунь очеретяний (Circus aeruginosus) і лунь степовий (C. macrourus), чирянка-крихітка індійська (Nettapus coromandelianus), качка шишкодзьоба (Sarkidiornis melanotos), шилохвіст північний (Anas acuta) і шпак рожевий (Pastor roseus). Білих лелек (Ciconia ciconia) спостерігали у грудні 2013 р. та лютому 2014 р. Рептилії У 1992 році шість зірчастих черепах (Geochelone elegans) були помічені в чагарникових угіддях на висоті 850—950 м (2 790—3 120 фт) над рівнем моря. У 2006 році спостерігали вишукану літаючу змію (Chrysopelea ornata). Популяція крокодилів болотних (Crocodylus palustris) у річці Мояр станом на 2009 рік налічувала близько 100 особин. Невеликі рептилії, зареєстровані в національному парку Мудумалай, становлять смугасту коралову змію (Calliophis nigrescens), лісову ящірку Елліота (Monilesaurus ellioti), денного гекона Джердона (Cnemaspis jerdonii), денного гекона Гоа (C. indraneildasii) та земляного сцинка Беддома (Kaestlea beddomii). Мертва коралова змія Біброна (Calliophis bibroni) була виявлена на дорозі в районі Теппакаду на висоті 894 м (2 933 фт) у серпні 2013 року, перший запис з 1874 року. Бенгальський варан (Varanus bengalensis) був зареєстрований у 2018 році. Індійський скельний пітон (Python molurus) вивчався в рамках телеметричного проекту в долині річки Мояр з 2017 по 2020 рік. У лютому 2019 року 3,7 м (12 фт) спостерігали, як самка індійського скельного пітона спарювалася з двома меншими самцями розміром 1,98 та 2,22 м (6 фт 6 дюйм та 7 фт 3 дюйм). Риба Річка Мояр та її притоки містять 38 видів риб, у тому числі Nilgiri mystus (Hemibagrus punctatus), Puntius mudumalaiensis, Puntius melanostigma, короп реба (Cirrhinus reba), короп звичайний (Cyprinus carpio), деканський махсір (Tor khudree), малабарський барил (Barilius gatensis), муллія гарра (Garra mullya), вугор зигзагоподібний (Mastacembelus armatus) і змієголовник (Channa marulius). Загрози З 1979 по 2011 рік у парку було знайдено останки 148 мертвих азійських слонів; 50 особин було вбито браконьєрами. Рух транспорту трьома дорогами загального користування, що проходять через Національний парк Мудумалай, становить значну загрозу для дикої природи парку; лише з грудня 1998 року по березень 1999 року водії вбили 180 тварин, що належать до 40 видів. З грудня 2006 року по листопад 2007 року на дорогах загинуло 101 амфібія та 78 рептилій 6 км (3,7 миля) ділянка національної автомагістралі, що проходить через парк, включаючи індійських жаб, індійську жабу-скіпера (Euphlyctis cyanophlyctis), бронзову жабу (Indosylvirana temporalis), карликову зморшкувату жабу (Nyctibatrachus beddomii), азійську звичайну ропуху (Duttaphrynus melanostictus), звичайну зелену лісову ящірку (Calotes calotes), скельну агаму Бланфорда (Psammophilus blanfordanus), майсурського денного гекона (Cnemaspis mysoriensis), бронзового трав'яного сцинка (Eutropis macularia), зеленого кілебека (Rhabdophis plumbicolor), чорноголового полозка (Coelognathus helena), гадюку Рассела (Daboia russelii), крайта звичайного (Bungarus caeruleus) та горбату гадюку (Hypnale hypnale). У період з січня 2014 року по грудень 2016 року 497 індійських пальмових білок (Funambulus palmarum) були знайдені загиблими внаслідок дорожньо-транспортних пригод на 40 км (25 миля) дорозі. довга ділянка державної автомагістралі, що проходить через парк. A 0,913 м (2 фт 11,9 дюйм) у вересні 2016 року було знайдено давно вбиту на дорозі коралову змію Біброна. Розповсюдження туристичних курортів та зростання попиту на дрова на периферії національного парку також вважаються загрозами для його екосистеми. У 1995 році щорічна потреба в дровах оцінювалася в 376 кг (829 фнт) на людину, яка проживає на периферії національного парку. Між 1999 і 2013 роками шість лісових пожеж охопили ділянки сухого листяного лісу розміром від 80 га (200 акрів) до 85 км2 (33 миля2) у північній частині національного парку; для відновлення різноманітності рослин на вигорілих ділянках потрібно понад 15 років. Див. також Примітки Посилання A Day In Nilgiri Biosphere Reserve - A Lifescape To Experience. 2016. Архів оригіналу за 21 грудня 2021. Wildfire destroys over 10,000 acres of Bandipur forest. The Indian Express. 2019. Mudumalai Sanctuary. UNEP World Conservation Monitoring Centre. 1988. : |archive-url= неправильно сформовано: часова мітка (довідка)Обслуговування CS1: Сторінки з параметром url-status, але без параметра archive-url (посилання) Suvarna, P.; Raghunath, A. (2021). Illicit tourism extracts its cost from nature. Deccan Herald. Процитовано 18 квітня 2021. Palaniappan, V. S.; Sudhakar, P. (2016). Pros and cons of notification on tiger reserves. The Hindu. Процитовано 18 квітня 2021. Photos taken in Theppakadu. Greenwaysroad. Архів оригіналу за 1 травня 2008. Шаблон:Національні парки Індії