NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rajiv Gandhi

Rajiv Gandhi, (Bombay, 20. kolovoza 1944. – Sriperumbudur u Tamil Naduu 21. svibnja 1991.), bio je indijski političar. U periodu 1984. – 1989. bio je premijer Indije. Rajiv Gandhi je bio sin Indire Gandhi, i unuk Jawaharlala Nehrua. Prešao je na katoličanstvo 1969. godine u svezi s vjenčanjem sa Soniom Gandhi, koja je bila Talijanka. Par je imao dvoje djece: sina Rahula Gandhia (r. 1970.) i kćerku Priyanku Gandhi (r. 1972). Rajiv Gandhi je poginuo u eksploziji koju je izvela žena samoubojica Thenmuli Rajaratnama, pripadnica tamilskih separatista sa Šri Lanka. Vanjske poveznice Profil Ostali projekti
Radzsiv Gandhi

Rádzsív Gándhí (dévanágari írással: राजीव रत्न गाँधी, IPA: [raːdʒiːv gaːnd̪ʰiː]) (Mumbai, 1944. augusztus 20. – Sriperumbudur, 1991. május 21.) India miniszterelnöke. Édesanyja, Indira Gandhi meggyilkolását követően 1984 októberében vette át az ország irányítását és 1989 decemberéig töltötte be a miniszterelnöki posztot. Hivatalba lépésével India addigi legfiatalabb miniszterelnöke lett. Másfél évvel a kormányfői posztról való leköszönése után 1991-ben a Tamil Ílam Felszabadító Tigrisei (LTTE) nevű Srí Lanka-i terrorszervezet bombamerényletének áldozatává vált. Pályafutása Rádzsív Indira Gandhi és Feroze Gandhi legidősebb fia volt. Cambridge-ben tanult, ahol megismerte az olasz-amerikai származású Edvige Antonia Albina Mainót, aki Sonia Gandhi néven felesége és szintén indiai politikus lett. Az egyetem elvégzése után az Indian Airlines légitársaság pilótája lett. Családja politikai elkötelezettsége ellenére távol maradt a politikai élettől egészen öccse Sanjay Gandhi 1980-ban repülőgép-szerencsétlenségben bekövetkezett haláláig. Miután anyját 1984-ben saját szikh testőrei meggyilkolták, pártja, az Indiai Nemzeti Kongresszus Rádzsivot jelölte miniszterelnöknek. Nem sokkal ezután pártját addigi legnagyobb győzelmére vezette: az 542-ből 411 helyet szereztek meg az indiai parlamentben. Miniszterelnöksége idején a gazdaság modernizálásába kezdett. Fejlesztette a távközlést, az oktatási rendszert, növelte az oktatási és tudományos célú támogatásokat és a kapcsolatok fejlesztésére törekedett az Egyesült Államokkal. 1988-ban megbuktatta a Maldív-szigeteken kibontakozó és tamil szeparatisták támogatását élvező államcsínyt, majd békefenntartó csapatokat küldött Srí Lankára, ami nyílt katonai konfliktushoz vezetett a Tamil Ílam Felszabadító Tigrisei nevet viselő szeparatista szervezettel. 1987 közepén egy állítólagos korrupciós ügy, a Bofors-botrány kikezdte a róla kialakult őszinte, korrupciómentes politikus képet, és ez 1989-ben pártja bukásához vezetett. Az 1991-es választásokig a párt vezetőjeként tevékenykedett. Egy öngyilkos tamil merénylő egy Tamil Nadu államban tartott kampányeseményen végzett vele. Halála után Halála után megkapta a legmagasabb indiai állami kitüntetést (Bharat Ratna). Özvegye a párt vezetője lett és győzelemre vezette azt a 2004-es választásokon. Fia, Rahul Gandhi a párt egyik vezetője és az Indiai Parlament tagja. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Rajiv Gandhi című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Rajiv Gandhi

Rajiv Ratna Gandhi (in hindī राजीव गान्धी, Rājīva Gāṁdhī; Bombay, 20 agosto 1944 – Sriperumbudur, 21 maggio 1991) è stato un politico indiano, Primo ministro dell'India dal 1984 al 1989. Biografia Figlio maggiore di Indira Gandhi e Feroze Gandhi, studiò presso la prestigiosa Doon School a Dehradun. Successivamente si trasferì in Inghilterra dove frequentò l'Imperial College di Londra. Si laureò in ingegneria all'Università di Cambridge nel 1965. Durante la sua permanenza inglese, conobbe l'italiana Sonia Maino che sposò nel 1968. Tornato in India ottenne licenza di pilota e lavorò per l'Indian Airlines. Nel 1980, alla morte del fratello Sanjay, la madre Indira lo convinse ad entrare in politica nella direzione del Partito del Congresso Indiano. Dopo l'assassinio della madre fu eletto Primo ministro. Intorno a lui si creò un'immagine di politico incorruttibile, e proprio grazie ad essa, e all'emozione suscitata dalla tragica scomparsa di Indira, il partito ottenne grande consenso alle elezioni tenutesi dopo pochi mesi. Rajiv cominciò un profondo rinnovamento del partito. In politica interna favorì inizialmente una linea di conciliazione nazionale volta ad arginare le spinte centrifughe causate da forze politiche regionali particolarmente forti tra i sikh. In campo economico si distaccò dal modello socialista tentando di accelerare la modernizzazione del Paese, con una politica più liberale ed enfatizzando la spinta verso una maggiore efficienza del contributo statale all'economia. Già alla fine del 1986 seguire questo programma risultò problematico: Rajiv inaugurò quindi una politica più accentratrice e personalistica mentre le spinte centrifughe peggioravano. Si trovò inoltre coinvolto in un grosso scandalo nel quale erano implicati alcuni suoi collaboratori, accusati di avere incassato tangenti per l'accordo stipulato con una ditta svedese (la Bofors) e l'intermediario italiano Ottavio Quattrocchi (vicino alla famiglia Gandhi dai tempi in cui egli lavorava per Saipem in India) per forniture militari all'India. Nel 1989 il Partito del Congresso venne pesantemente sconfitto alle elezioni generali. L'assassinio Il 21 maggio 1991, a Sriperumbudur, pochi giorni prima delle nuove elezioni generali dove avrebbe potuto ottenere un riscatto politico, Rajiv fu assassinato da un commando delle Tigri Tamil, l'organizzazione militare clandestina che lotta per l'indipendenza dei tamil dello Sri Lanka. Dopo la morte di Rajiv, sua moglie, Sonia Gandhi, assunse la leadership del partito. Onorificenze Note Voci correlate Assassinio di Rajiv Gandhi Thenmuli Rajaratnam Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Rajiv Gandhi Collegamenti esterni Gandhi, Rajiv, su Treccani.it – Enciclopedie on line, Istituto dell'Enciclopedia Italiana. Gandhi, Rajiv, in Dizionario di storia, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2010. (EN) Rajiv Gandhi, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. (EN) Opere di Rajiv Gandhi, su Open Library, Internet Archive. (FR) Pubblicazioni di Rajiv Gandhi, su Persée, Ministère de l'Enseignement supérieur, de la Recherche et de l'Innovation. (EN) Rajiv Gandhi, su IMDb, IMDb.com.
Rajiv Gandhi

Rajiv Gandhi, född 20 augusti 1944 i Bombay, död 21 maj 1991 i Sriperumbudur, Tamil Nadu, (mördad), var en indisk politiker. Han var Indiens premiärminister 1984–1989. Rajiv Gandhi var son till Indira Gandhi, och barnbarn till Jawaharlal Nehru. Han gifte sig med Sonia Gandhi (1969); paret fick två barn: sonen Rahul Gandhi (född 1970) och dottern Priyanka Gandhi (född 1972). Han sprängdes till döds av den kvinnliga självmordsbombaren Thenmuli Rajaratnam, som var en tamilsk separatist från Sri Lanka. Källor Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Rajiv Gandhi. Profil Press Brief in
Červená pevnost

Červená pevnost (anglicky Red Fort, hindsky लाल क़िला, lál kilá, urdsky لال قلعہ‎, lál kilá) je pevnost v Indii v Dillí, jeden ze symbolů města. Nachází se mezi starým městem (anglicky Old Delhi) a řekou Jamunou. Je navštěvovanou turistickou atrakcí. Je vyobrazena na bankovce 500 indických rupií. Patří k důležitým ukázkám mughalské architektury. Popis areálu Pevnost zabírá plochu celkem 103 ha. Její areál byl plánován v podobě pravidelného obdélníku, opevnění však bylo zbudováno v nepravidelném tvaru. Mezi opevněním a budovami paláců, nádvoří a zahrad v minulosti existovalo svébytné město s početnými uličkami a tržišti. Její hradby mají délku 2,4 km, jsou z nápadného červeného pískovce a doplněné věžemi. Do pevnosti vedou celkem dvě brány; Láhaurská brána, hlavní a Dillíská brána, která zajišťovala přístup z jižní strany. Jako významná památka a symbol města i země je přísně hlídaná vzhledem k rizikům teroristických útoků v Indii. Každý rok je na Den nezávislosti 15. srpna vztyčována indická vlajka na Láhaurskou bránu. Historie Pevnost byla postavena v letech 1639 až 1648 pro mughalského císaře Šáhdžahána. Své přízvisko červená získala díky červenému pískovci, ze kterého byla postavena. Vznikala v souvislosti s přemístěním hlavního města říše zpět do Dillí. Její projekt připravil architekt Ustad Ahmad Lahori, který mimo jiné navrhl i Tádž Mahál.[zdroj?] Dříve byla sídlem sultána a kromě výstavních budov panovníka a jeho dvora se zde nacházely i obytné domy, které vyplňovaly prostor mezi mohutnými hradbami a centrální části pevnosti. Mnohé výstavní budovy byly postaveny podle pevnosti v Ágře. I do červené pevnosti v Dillí nicméně zasáhly stavební úpravy. V roce 1747 pevnost vyplenil íránský vládce Nádir Šáh. Pevnost byla také místem střetů během Velkého indického povstání v roce 1857. Pevnost nebyla chráněna. Po povstání byly některé místní paláce vyrabovány a poškozeny. Na volném prostranství zbudovali Britové kasárna. Před příjezdem britské panovnické rodiny do Indie v roce 1911 bylo rozhodnuto o částečné obnově areálu. Opraveny a přebudovány byly ale jen některé stavby. V roce 1913 vyhlásili Britové areál za památkově chráněný. Až do roku 2003 jeho část využívala stále indická armáda, poté byla správa předána místnímu archeologickému muzeu, které mělo provést jeho renovaci. Od roku 2007 je Červená pevnost součástí světového dědictví UNESCO. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Červená pevnost na Wikimedia Commons Archaeological Survey of India: World Heritage Site – Red Fort, Delhi Pevnost na stránkách UNESCO
Fort Rouge (Delhi)

Le fort Rouge, aussi appelé palais-fort de Shahjahanabad ou Lal Qil'ah (en hindoustani : लाल क़िला ou لال قلعہ (Lal qil'a), en persan : لال قلعه (Lal qal'a), « Fort rouge » dans les deux langues ; de ses noms initiaux क़िला-ए-मुबारक (qilā ē mubārak) ou قلعہ مبارک en hindoustani, « Fort béni » ou « Fort auspicieux », ou قلعه معلی (qal'a-e mu'allā) en persan, « Fort exalté ») est une forteresse et une ancienne résidence impériale d'architecture moghole à Delhi en Inde. Il est inscrit depuis 2007 sur la liste du patrimoine mondial. Le fort est aussi le lieu depuis lequel le Premier ministre indien s'adresse à la nation chaque 15 août (l'Inde a acquis son indépendance le 15 août 1947), il est le symbole de l'indépendance de l'Inde. Description Le fort doit son nom au grès rouge utilisé pour sa construction. Le fort Rouge se tient sur le côté est de Shahjahanabad (ancien nom de Delhi). Le mur d'enceinte mesure près de 2,5 km de long et mesure entre 16 m de haut (du côté de la rivière) et 33 m de haut (du côté de la ville). Le bâtiment est immense (656 × 328 m). Les jardins sont alimentés en eau par le détournement de la rivière Yamuna. Le fort Rouge est l'une des attractions touristiques les plus populaires d'Inde, attirant des millions de visiteurs chaque année. Histoire Le fort Rouge a été construit par l'empereur moghol Shâh Jahân entre 1638 et 1648. Il s'agit d'un gigantesque complexe aux murs d'enceinte coiffés de tours, qui renferme de nombreux palais impériaux, édifices en marbre et mosquées. Il comporte deux salles d'audience, l'une privée, l'autre publique. À la fin de la Seconde Guerre mondiale, des procès furent intentés au fort Rouge par les Britanniques contre les officiers capturés de l'Armée nationale indienne, le général Shah Nawaz Khan et les colonels Prem Sahgal et Gurbaksh Singh Dhillon notamment, ce qui provoqua la colère de la population et une révolte de l'armée indienne, ce qui probablement accéléra le processus d'indépendance. En décembre 2000, le site a été la cible d'un attentat du groupe terroriste Lashkar-e-Toiba. Deux soldats et un civil ont trouvé la mort. D'après les médias, le but de l'attaque était d'empêcher le processus de paix entre l'Inde et le Pakistan au sujet du Cachemire. En novembre 2025, un attentat à la voiture suicide cause la mort de dix personnes au même endroit, le véhicule était conduit par un professeur de médecine travaillant à Delhi et originaire du Cachemire. Fiction Dans l'album Tintin au Tibet, Tintin et la capitaine Haddock se rendent à Delhi et visitent le monument. Notes et références Liens externes Fort Rouge (Delhi) sur OpenStreetMap Portail du patrimoine mondial Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la monarchie Portail de Delhi
Rode Fort (Delhi)

Het Rode Fort van Delhi of Lal Qila (Hindi) is een ommuurd paleis uit de 17e eeuw in Shahjahanabad, in Delhi. Het Rode Fort ligt aan de rivier de Yamuna. Het is een van de bekendste bezienswaardigheden in Delhi, en maakt samen met het naastliggende, oudere fort Salimgarh deel uit van de Werelderfgoedlijst van UNESCO als het Rode Fortcomplex. Het is ook de plaats waar de minister-president van India elke 15 augustus een toespraak houdt, op de dag dat India onafhankelijk werd van Groot-Brittannië. Het fort werd als paleis gebouwd door de Mogolse keizer Shah Jahan (1592-1666). Het ontleent zijn naam aan de rode zandstenen muren die het paleis omsluiten. De private vertrekken bestaan uit een reeks van paviljoenen die onderling door een kanaal (Nahr-i-Behisht) zijn verbonden. Het fort heeft twee monumentale poorten: de Delhi-poort en de Lahori-poort. Andere bekende gebouwen zijn de audiëntiezalen van de keizer: de Diwan-i-Am en de Diwan-i-Khas. Externe link (en) Delhi Tourism - Red Fort
Czerwony Fort

Czerwony Fort (Lal Qil'ah lub Lal Qila) – kompleks budowli fortecznych w Delhi, w Indiach. W 2007 roku kompleks został wpisany na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Historia Czerwony Fort był pałacem w nowej stolicy Szacha Dżahana – znajdował się w jednym z siedmiu starożytnych miast Delhi – Shahjahanabadzie. Szach przeniósł stolicę z Agry, aby podnieść wagę swojej władzy i po to, by mieć okazję wprowadzić w życie swoje pomysły na wielkie budowle. Czerwony Fort znajduje się we wschodniej części Shahjahanabadu. Jego nazwa pochodzi od koloru ścian tej budowli. Mur ma długość 2,5 km, a jego wysokość waha się w granicach od 16 m od strony rzeki do 33 m w stronę miasta. Wzdłuż fortu przepływała rzeka Jamuny, która odgrywała rolę fosy – obecnie koryto rzeki znajduje się 1 km od fortu. Mur z północno-wschodniej części postawił już w 1546 roku Islam Szah Sur. Budowę obiektu rozpoczęto w 1638 i skończono w 1648 roku. 11 marca 1783 Czerwony Fort zajęli sikhowie. W XVIII wieku została zniszczona część zabudowań. Od 1903 roku prowadzony jest program jego ochrony i odbudowy. Dzisiejsze znaczenie Fort był wykorzystywany przez Brytyjczyków jako kwatera armii. Po roku 1947 stała się kwaterą wojsk indyjskich. Od 2003 r. został oddany do użytku turystycznego. Jest jednym z najpopularniejszych obiektów turystycznych w Delhi – przyciąga każdego roku miliony odwiedzających. Jest on również symbolem uzyskania niepodległości w 1947 r. i uwolnienia się spod panowania Wielkiej Brytanii. W 2000 roku fort stał się miejscem ataku terrorystycznego grupy Laszkar-i-Toiba, która zabiła dwóch żołnierzy i jednego cywila. Linki zewnętrzne Czerwny Fort, przewodnik.onet.pl, 8 maja 2002 [zarchiwizowane 2007-06-12] . strona oficjalna. Red Fort Dehli. [dostęp 2010-07-19]. (ang.).
Forte Vermelho

O Forte Vermelho (em inglês: Red Fort; em hindi: लाल क़िला, em urdu: لال قلعہ ‎) é um conjunto monumental de fortificações em Deli e um grande exemplo da arquitetura indiana. Localiza-se na área hoje conhecida como Velha Deli e foi construído no século XVII. Um viajante desse tempo chegou a se referir ao forte como uma maravilha superior às prometidas no paraíso. As pedras vermelhas usadas nas paredes deste monumental conjunto arquitetônico indiano não são as mais preciosas, mas influenciaram diretamente seu nome. Aquando da sua construção o soberano era Shah Jahan, o construtor do Taj Mahal. Após a morte da esposa, o rei decidiu transferir de lugar a capital do reino, até então sediada em Agra. Não poupou esforços nem recursos na tarefa de criar a cidade real. Palácios adornados de ouro, prata e pedras preciosas, ladeados por jardins das mil e uma noites, ganharam vida a partir dos desenhos dos arquitetos reais. As riquezas e parte da construção, entretanto, não resistiram aos saques e à deterioração. Ainda assim, o muito que restou do Forte vermelho ainda permite vislumbrar a opulência daqueles tempos remotos. Símbolos do poder Ao todo 11 palácios (mahals) ocupavam seu interior. O destaque eram os salões para audiências, onde o imperador recebia oficiais e embaixadores estrangeiros. Em um deles, uma inscrição não deixa dúvidas sobre a opinião de Shan Jahan: "Se há um paraíso na Terra, é esse!". Mas um dos maiores símbolos da realeza — um trono em formato de pavão, cravejado de pedras preciosas — não está mais ali. O trono, que levou sete anos a ser feito, foi roubado e levado para a Pérsia em 1739. Referências
Червоний форт (Делі)

Черво́ний форт (англ. The Red Fort, гінді लाल क़िला, урду لال قلعہ — «Лал-Кіла») — історична цитадель міста Делі епохи Імперії Великих Моголів. Була закладена 16 квітня 1639 року Шахом Джаханом, який переніс сюди, у Шахджаханабад, столицю держави з Агри. Будівництво завершилося в 1648 році, того ж дня — 16 квітня. З північного заходу Червоний форт примикає до старішої фортеці Салімґарг. Периметр цегляно-червоної стіни, яка дала назву форту, становить 2500 м. Висота коливається від 16 метрів з боку річки Ямуна до 33 метрів з боку міста. У березні 1783 року фортом опанували сикхи, в 1857 році — сипаї. У день здобуття незалежності Індією в стінах форту прем'єр-міністр Індії зачитав звернення до народу. На території форту розташована Перлова мечеть. Примітки
Baglihar-Talsperre

Die Baglihar-Talsperre ist eine Talsperre mit einem großen Wasserkraftwerk am Fluss Chanab in Indien im Unionsterritorium Jammu und Kaschmir. Lage Die Talsperre liegt bei der Ortschaft Batote im Himalaya und 150 km von Jammu entfernt im Distrikt Doda. Absperrbauwerk und Stausee Das Absperrbauwerk ist eine Gewichtsstaumauer aus Beton. Sie besitzt eine Höhe von 143 m über der Gründung. Die Kronenlänge beträgt knapp 363 m. Das Dammvolumen liegt bei 2.344.000 m³. Der Stausee bedeckt eine Fläche von 8,079 km². Das effektive Speichervolumen beträgt 15 Mio. m³, der Gesamtstauraum beläuft sich auf 475 Mio. m³. Wasserkraftwerk Die Talsperre wurde hauptsächlich zum Zwecke der Stromerzeugung gebaut. Das Wasserkraftwerk erzeugt im Erstausbau mit drei Turbinen von je 150 Megawatt eine Gesamtleistung von 450 MW. Später sind noch einmal weitere 450 MW geplant. Bau Das Projekt wurde von Lahmeyer International im Auftrag der Jammu & Kashmir State Power Development Corporation (JKPDC) in Srinagar geplant. Beim Bau der Baglihar-Talsperre gab es zwei Erdrutsche, durch die der Umleitungsstollen zur bauzeitlichen Wasserableitung verschüttet wurde. Deshalb stieg das Wasser an der halb fertigen Staumauer an und überflutete die Baustelle, so dass nicht weiter gearbeitet werden konnte. Man musste von der Luftseite aus einen neuen Stollen durch die Staumauer herstellen, um das Wasser abzuleiten. Erst danach konnte das Bauwerk fertiggestellt werden. Wegen der Nähe zu Pakistan waren beim Bau Vereinbarungen mit dem Nachbarland notwendig. Siehe auch Liste der größten Talsperren der Erde Liste der größten Stauseen der Erde Liste der größten Wasserkraftwerke der Erde Liste von Talsperren der Welt Weblinks Baglihar - Talsperre auf der Website von Tractebel - Engie The Baglihar dispute Einzelnachweise
Barrage de Baglihar

Le barrage de Baglihar (en Hindi: बगलिहार बाँध, Baglihār Bāndh) est un barrage dans le Jammu-et-Cachemire en Inde sur la Chenab. Il est associé à une centrale hydroélectrique de 900 MW. Sa construction a démarré en 1999 et s'est terminée en 2008, il a coûté 1,9 milliard de dollars. Le gouvernement pakistanais considère que la construction de ce barrage viole le traité des eaux de l'Indus. Voir aussi la Chenab l'Indus Notes et références Portail des énergies renouvelables Portail du bâtiment et des travaux publics Portail de l’Inde Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
ГЕС Baglihar

ГЕС Baglihar — гідроелектростанція на північному заході Індії у штаті Джамму та Кашмір. Знаходячись між ГЕС Ратле (вище по течії) та ГЕС Салал, входить до складу каскаду на річці Чинаб, правій притоці Сатледжу (найбільший лівий доплив Інду). В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 143 метра та довжиною 363 метра, яка потребувала 2,6 млн м3 матеріалу. Вона утворила водосховище з площею поверхні 8,1 км2 та об'ємом 475 млн м3. Зі сховища ресурс спрямовується до прокладених під правобережним гірським масивом двох дериваційних тунелів довжиною 2 км та 1,9 км з діаметрами по 10,2 метра. Вони переходять у шість коротких (біля 0,2 км кожен) напірних водоводів діаметрами по 5,5 метра. В системі також працюють два вирівнювальні резервуари висотою 77 метрів з діаметрами по 28 метрів. Машинний зал споруджений у підземному виконанні та має розміри 221х24 метра при висоті 51 метр. Тут встановлено шість турбін типу Френсіс потужністю по 150 МВт, які працюють при напорі у 130 метрів. Відпрацьована вода відводиться назад до річки по двом тунелям з діаметрами по 10,2 метра довжиною 0,13 км та 0,34 км. Примітки
Achabal Gardens

Achabal Gardens, "the places of the princes", is a small Mughal garden located at the southeastern end of the Kashmir Valley in the town of Achabal, Anantnag district, India. The town is located near the Himalayan Mountains. Background The garden was built around 1620 A.D. by Mughal Empire Emperor Jahangir's wife, Nur Jahan. It was remodeled by Jahanara, who was the daughter of Shah Jahan around 1634-1640 A.D. The garden was rebuilt, following decay, on a smaller scale by Gulab Singh and it is now a public garden. A main feature of the garden is a waterfall that enters into a pool of water. This place is also noted for its spring, which is said to be the re-appearance of a portion of the river Bringhi, whose waters suddenly disappear through a large fissure underneath a hill at the village Wani Divalgam in the Brang Pargana. It is said that in order to test this, a quantity of chaff was thrown in the Bringhi river at a place its water disappears at Wani Divalgam and that chaff came out of the Achabal spring. The water of the spring issues from several places near the foot of a low spur which is densely covered with deodar trees and at one place it gushes out from an oblique fissure large enough to admit a man's body and forms a volume some 46 centimetres (18 in) high and about 30 centimetres (12 in) in diameter. Gallery References Further reading Brookes, John. (1987). Gardens of Paradise: History and Design of the Great Islamic Gardens. London: Weidenfeld & Nicolson. Crowe, Sylvia; Haywood, S.; Jellicoe, S.; Patterson, G. (1972). The Gardens of Mughal India. London: Thames and Hudson. Petruccioli, Attilio. "Gardens and Religious Topography in Kashmir." Environmental Design. 1-2 (1991):64-73. External links Achabal Gardens