NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lajpat Nagar metro station

Lajpat Nagar is an interchange station between Violet Line and Pink Line of the Delhi Metro in Delhi. It is located between Jangpura and Moolchand on the Violet Line in Lajpat Nagar. The station was opened with the first section of the Violet Line on 3 October 2010, in time for the Commonwealth Games opening ceremony on the same day. It became an interchange station with the opening of the Pink Line on 6 August 2018. The station on the Pink Line is underground, whereas the Violet line station is elevated. However, both the lines are seamlessly connected, without commuters having to exit the ticketed area to interchange from one line to another. Lajpat Nagar Market is one of the famous shopping market in Delhi which is famous for women's clothes, artificial jewelry, Footwear, household electronics and Home Decor items. This market is walking distance from Lajpat Nagar metro station and rickshaws can be hired easily for traveling back and forth. Timings of this market is 11:00 AM to 08:00 PM. The station Facilities HDFC Bank, SBI, RBL Bank ATMs, food court are available at Lajpat Nagar metro station. Station layout Nearby Lajpat Nagar Central Market, Amar Colony, Defence Colony, Acharya Munir Ashram, Rajkumari Amrit Kaur College of Nursing, Haldiram's, The Japan Foundation, Guru Nanak Market, Ziyyara Edutech Private Limited, RPVV Lajpat Nagar, GCoSSS lajpat nagar. See also References External links Delhi Metro Rail Corporation Ltd. (Official site) Delhi Metro Annual Reports "Station Information". Delhi Metro Rail Corporation Ltd. (DMRC). Archived from the original on 19 June 2010. UrbanRail.Net – Descriptions of all metro systems in the world, each with a schematic map showing all stations. "Lajpat Nagar metro station" (Map). Google Maps.
Varun Sagar Lake

Varun Sagar Lake (previously known as: Foy Sagar Lake), is an artificial lake situated in Ajmer district in the state of Rajasthan, India. History It was earlier named after the engineer Mr. Foy, an englishman, who created it under a famine relief project in 1892. He created it to tackle with harshest conditions of famine under a famine relief project. It appears flat, and offers views of the neighboring Aravalli mountains. The lake is among the tourist spots of the city. At the time when the lake was constructed, the city of Ajmer was known as Ajaymeru, as can be noticed from the inscription installed at the lake. Its original capacity is 15 million cubic feet, and the water is spread over 14,000,000 square feet (1,300,000 m2). Later developments On 12 February 2025, Mr. Vasudev Devnani, Speaker of the Rajasthan Legislative Assembly and MLA from Ajmer North, renamed the lake to Varun Sagar. See also List of lakes in India List of dams and reservoirs in India References
National Charkha Museum

The National Charkha Museum is a spinning wheel museum located in Connaught Place, New Delhi. This has been built on the already built garden in Palika Bazaar. It has been jointly constructed by the New Delhi Municipal Council and the Khadi Development and Village Industries Commission. The Museum was inaugurated on 21 May 2017, by the then BJP National President Amit Shah. The museum features 26 feet (7.9 meters) long and 13 feet (4.0 meters) high chromium stainless steel spinning wheel (charkha). It is weighing five tons and there is no effect of heat on it. Also it is rust resistant and non-magnetic. This Charkha is the world's largest spinning wheel. This museum depicts the history and evolution of Charkha, from a humble instrument to a symbol of Nationalism. This tool or machine empowered Indian citizens, as they started weaving indigenous (made in India) cloths using the Charkha. The museum has a nominal entry fee of Rs 20. It was established by The president of BJP Amit Shah on 21 May 2017. It has been jointly constructed by New Delhi Municipal Council and the Khadi Development and Village Industries Commission. References External links Official website
Musée national du Charkha

Le musée national du Charkha est un musée indien situé à New Delhi, consacré à l'histoire, à la culture et au patrimoine autour du charkha, le rouet local, qui sert à filer entre autres la fibre de coton, le khadi. Cet outil, élément matériel et symbolique de la lutte pour l'émancipation de l'Inde, est fortement associé à Gandhi, qui l'employa comme moyen de désobéissance civile face au monopole colonial sur les vêtements. Histoire Le musée a été inauguré le 21 mai 2017. Collections Il présente des collections variées comprenant des objets archéologiques, des documents historiques, des œuvres d'art et des éléments ethnographiques reflétant la vie quotidienne et les traditions locales autour du charkha. Références Portail des musées Portail de Delhi
Lal Chowk

Lal Chowk (lit. 'Red Square') is a city square in Srinagar, in the Indian union territory of Jammu and Kashmir. The square was given its name by left-wing activists who were inspired by the Russian Revolution as they fought the princely state Maharaja, Hari Singh. It has traditionally served as a place for political meetings, with Jawaharlal Nehru (the first prime minister of India) and Sheikh Abdullah of Jammu and Kashmir, respectively, as well as other prominent political leaders having addressed the people from it. The clock tower at Lal Chowk was built in 1980. Description The Lal Chowk precinct stretches on both sides of the Residency Road between the Amira Kadal bridge and the Tyndale Biscoe School. It has evolved into Srinagar's main business district since the early twentieth century. The Lal Chowk itself is a traffic roundabout towards its eastern end. It houses a clock tower (ganta ghar) constructed by Bajaj Electricals in 1980. History Lal Chowk was the location where Jawaharlal Nehru, the first Prime Minister of India, unfurled the Indian national flag in 1948, shortly after the country gained independence from the British Empire. Following the Indo-Pakistani War of 1947–1948, Nehru stood in Lal Chowk and promised the Kashmiri people a chance to vote in a referendum whereby they would be able to choose their political future. The city square was also the location where Sheikh Abdullah, the first elected Prime Minister of Jammu and Kashmir, expressed his allegiance to Nehru and India in a Persian couplet, saying "Man Tu Shudam, Tu Man Shudi, Taqas Na Goyed, Man Degram Tu Degri (I became you and you became I; so none can say we are separate)". 1990s In 1990, separatists had dared anyone to try to raise the flag of India at Lal Chowk. The National Security Guards took up the challenge and raised the flag. The clock tower gained political significance in 1992, when the then Bharatiya Janata Party president, Murli Manohar Joshi, hoisted the Indian flag on top of the tower on Republic Day. Joshi hoisted the flag in the company of Indian troops. Since then, the Indian Border Security Force and Central Reserve Police Force undertook the hoisting ceremony until 2009, when they announced that continuing the ritual was unnecessary because the tower "had no political significance". Following this, official ceremonies were held at the nearby Bakshi Stadium in Wazir Bagh , Srinagar, on Republic Day and Independence Day. 1993 Lal Chowk fire In 1993, there was an arson attack on the main commercial centre of downtown Srinagar. The fire was alleged to have been started by a crowd incited by separatist militants. The civilians and police officials interviewed by Human Rights Watch and other international organizations alleged that the Indian Border Security Force (BSF) set fire to the locality, apparently in retaliation for the burning of an abandoned BSF building by the residents. Over 125 Kashmiri civilians were killed in the incident. See also Lal Bazar Hazratbal Rajbagh Jawahar Nagar Srinagar Notes References
Laxmangarh Fort

Laxmangarh Fort (Hindi: लक्ष्मणगढ़ किला) is a ruined old fort on a hill in the town of Laxmangarh of Sikar district in the Indian state of Rajasthan. Situated 30 kilometres (19 mi) from Sikar, it was built by Rao Raja Lakshman Singh of Sikar in 1805, who also founded a village in his own name as Laxmangarh in 1807. The most imposing building in this Laxmangarh town is its small fortress (owned by the Jhunjhunwala Family) which looms over the well laid out township on its west side. Laxman Singh, the Raja of Sikar, built the fort in the early 19th century after Kan Singh Saledhi besieged the prosperous town. The fort of Laxmangarh is a unique piece of fort architecture in the whole world because the structure is built upon scattered pieces of huge rocks. The nearest thikana is Hamirpura and it is name on his son Yuvraj Hamir Singh . In popular culture The Laxmangarh Fort is a prominent symbol in Aravind Adiga's debut novel The White Tiger, which won the Man Booker Prize in 2008. References External links Laxmangarh Fort at wikimapia
Laxmi Nagar metro station

Laxmi Nagar is a metro station located on the Blue Line of the Delhi Metro. The station opened for public use on 6 January 2010. It is one of the busiest stations of the metro network as the neighborhood of Laxmi Nagar is home to numerous workers and students. Public amenities include ATMs, toilets, travel kiosks, and vending machines. The nearby locality of the station has many coaching centres, bookshops, and restaurants. Moreover, there are a few hotels and numerous retailers of electronic appliances and mobile phones are located within the radius of 1 km of the station. Station layout Connections A nearby metro feeder bus provides connectivity to passengers of the Red Line of and New Ashok Nagar. The feeder bus begins the journey from the Shastri Park metro station and terminates at New Ashok Nagar. Laxmi Nagar lies in the middle of this route. See also References External links Delhi Metro Rail Corporation Ltd. (Official site) Delhi Metro Annual Reports "Station Information". Delhi Metro Rail Corporation Ltd. (DMRC). Archived from the original on 19 June 2010. Laxmi Nagar Information UrbanRail.Net – descriptions of all metro systems in the world, each with a schematic map showing all stations.
Sajjangarh Wildlife Sanctuary

Sajjangarh Wildlife Sanctuary is located in Udaipur District of Rajasthan in the southern Aravalli Hills. The area of the sanctuary is 5.19 square kilometres. The sanctuary is located entirely within Girwa Tehsil of Udaipur district. The sanctuary is situated atop Bansdara Hill in the most vulnerable habitat of the Aravallis, one of the oldest geological formations in the world. Unfortunately, the Aravallis' biological and non-biological resources have been overused and carelessly harnessed in the sake of rapid development that has gone well beyond sustainable levels, leaving the Bansdara Hills in a very hazardous state. The average temperature in summers can reach up to 42 °C, while the minimum temperature in winters is only about 6 °C. Generally, the humidity is low. The area has irregular and unequal rainfall. An average of 650 millimeters of rain fall there each year. History The area constituted the hunting grounds surrounding the Monsoon Palace, used by the Maharanas of Udaipur in the late 19th and early 20th centuries. The area was made a wildlife sanctuary in 1987. In 2017, an area of 28.7 square kilometres around the boundary of the sanctuary was declared to be an Eco-Sensitive Zone by the Government of India. Flora and Fauna Sajjangarh Wildlife Sanctuary is the smallest of Rajasthan's 25 wildlife preserves, the country's largest state by land size. It is barely 5 km from the city of Udaipur and covers an area of 5.19 km2, with only one block covered by forest. Bird Diversity The sanctuary is home to 129 different bird species, including both terrestrial and aquatic species. In the terrestrial category, there were 33 families, 62 genera, and 91 species listed. Eight are winter migrants, two are passage migrants, and eighty-one live in the sanctuary, according to local status. Despite being the smallest sanctuary in Rajasthan, Sajjangarh Wildlife Sanctuary is home to several endangered species that fall into various classifications as per IUCN 2008. Sarcogyps calvus, Gyps indicus, and Gyps bengalensis, three of the identified vulture species, are classified as severely endangered, while Neophron percnopterus is classified as endangered (Bhatnagar et. al 2011, Zoo's Print). White-naped Tis Parus nuchalis is important species found in the sanctuary as it is one of the arid specialists endemic species in India. References
Post Graduate Government College, Sector 11, Chandigarh

Post Graduate Government College Co-ed, Sector 11, (PGGC-11) is a constituent college of the Panjab University located in Sector 11, Chandigarh. It is as old as Chandigarh. History The college was started on 26 May 1953 from a building in Sector 10, at present the building houses the famous Hotel Mountview. Later it was shifted to the premises of Government Model Senior Secondary School, Sector 23. Finally, on 13 October 1960, the college was moved to its own building in Sector 11. The college building was originally designed by E Maxwell Fry, an English modernist architect. Bachelor of Commerce Bachelor of Science Bachelor of Physical Education Bachelor of Computer Application Bachelor of Business Administration Masters in Physics Masters in Chemistry Masters in Zoology Masters in Botany Notable alumni Jimmy Sheirgill Sanjay Tandon Pawan Kumar Bansal References
Mülldeponie Ghazipur

Die Mülldeponie Ghazipur ist eine von vier Mülldeponien der Stadt Delhi. Sie wurde 1984 eröffnet. Delhi produziert 9000 Tonnen Müll am Tag, wovon 2000 Tonnen hier in Ghazipur im Osten der Metropole deponiert werden. Auf der Deponie lagerten 2018 insgesamt 14 Millionen Tonnen Müll; ihre Höhe betrug 65 m, ihre Fläche 29 ha. Der Müllberg gefährdet die lokale Bevölkerung durch Emissionen von entzündlichem Methangas und die Vergiftung des Grundwassers durch versickernde Flüssigkeiten. Anwohner klagen über Atemwegsprobleme. Am 1. September 2017 kam es zu einer Haldenrutschung, bei der zwei Menschen umkamen. Brände von Teilen der Mülldeponie (2022 und 2024) haben ebenfalls Schadstoffe in die Umwelt freigesetzt und die Bevölkerung gefährdet. Film Maxime Priou, Marin Guillochon, Arthur Rayssiguier: Indien: Der giftige Müllberg von Ghazipur, Arte. Einzelnachweise
Décharge de Ghazipur

La décharge de Ghazipur est une décharge d'ordures située à New Delhi en Inde. Histoire L'ouverture de la décharge de Ghazipur a eu lieu en 1984. Sa fermeture avait été planifiée pour 2002, mais elle n'a pas eu lieu. En 2017, l'effondrement d'une partie de la décharge fait deux morts. Un important incendie se déclare le dimanche 21 avril 2024, dégageant des fumées toxiques dans le péricentre de New Delhi. L'incendie est maîtrisé le lendemain, mais des fumeroles continuent alors de s'échapper du site. Une des principales décharges de New Delhi En 2019, cette décharge mesure près de 60 mètres de haut alors que la hauteur maximale autorisée est de 20 mètres. Elle atteint presque 73 mètres cette même année, soit la hauteur du Taj Mahal. En 2021, une hauteur de 70 mètres est atteinte. Entre 2000 et 3000 tonnes de déchets continuent d'être apportés chaque jour par une noria de plusieurs centaines de camions, sur les 11000 tonnes de déchets produits quotidiennement à New Delhi. Les deux autres décharges les plus importantes de la ville sont Okhla et Narela-Bawana. Un plan de recyclage prévoit de compacter les déchets pour en faire un revêtement de route. Références Portail de l'assainissement Portail de l’Inde
ГЕС Baira Siul

ГЕС Baira Siul – гідроелектростанція на північному заході Індії у штаті Гімачал-Прадеш. Використовує ресурс зі сточища річки Байра, правої притоки Раві, яка в свою чергу є лівою притокою Чинабу (впадає праворуч до Сатледжу, найбільшого лівого допливу Інду). В межах проекту річку Байра перекрили кам’яно-накидною греблею із земляним ядром висотою 53 метра та довжиною 160 метрів, яка потребувала 0,4 млн м3 матеріалу. Вона утворила водосховище з площею поверхні 0,11 км2 та об'ємом 450 тис м3 (корисний об’єм 440 тис м3), в якому припустиме коливання рівня поверхні між позначками 1113 та 1122 метра НРМ. Сюди ж подається додатковий ресурс із річки Bhaledh (ліва притока Байри), від водозабору на якій прямує тунель довжиною 7,9 км з перетином 1,8х2,7 метра. Зі сховища ресурс потрапляє до прокладеного під правобережним гірським масивом дериваційного тунелю довжиною 7,6 км з перетином 5х4,2 метра, який на своєму шляху проходить під руслом річки Siul (права притока Байри) та отримує поповнення з неї. На завершальному етапі тунель переходить у три напірні водоводи довжиною по 0,48 км з діаметром 2,8 метра. В системі також працює вирівнювальний резервуар висотою 118 метрів Основне обладнання станції становлять три турбіни типу Френсіс потужністю по 60 МВт, які працюють при напорі у 260 метрів та забезпечують виробництво 779 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
ГЕС Анадпур-Сахіб I

ГЕС Анадпур-Сахіб I – гідроелектростанція на північному заході Індії у штаті Пенджаб. Знаходячись між ГЕС Бхакра та ГЕС Анадпур-Сахіб II, входить до складу каскаду на річці Сатледж, найбільшому лівому допливі Інду. Ще на початку 1950-х років Сатледж після виходу на рівнину, за дванадцять кілометрів нижче від греблі Бхакра, перекрили бетонною гравітаційною греблею Нангал висотою 29 метрів та довжиною 305 метрів, яка утворила водосховище з об’ємом 19,7 млн м3 (корисний об’єм 14,8 млн м3). Вона спрямувала воду до прокладеного по лівобережжю протяжного іригаційного каналу, на перших трьох десятках кілометрів якого розташували ГЕС Гангувал та ГЕС Котла. За два десятиліття по тому до Сатледжу почав надходити додатковий ресурс, перекинутий із його великої правої притоки Біасу через гідроелектростанцію Дехар. Це надало можливість продублювати гідроенергетичну частину каналу Нангал, для чого паралельно йому (за сотню метрів ліворуч) проклали канал Анадпур-Сахіб довжиною 34 км. За дев’ятнадцять кілометрів від початку канал перекриває машинний зал, розташований за 0,4 км від аналогічної споруди ГЕс Гангувал. Ліворуч від нього створена обвідна ділянка каналу довжиною біля 0,4 км, облаштований у якій шлюз дозволяє за необхідності скидати воду в обхід станції Анадпур-Сахіб І. Основне обладнання становлять дві турбіни типу Каплан потужністю по 33,5 МВт, які працюють при напорі від 26 до 30,5 метра (номінальний напір 28 метрів) та забезпечують виробництво 376 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода прямує далі по каналу до станції Анадпур-Сахіб II. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 132 кВ. Примітки
ГЕС Анадпур-Сахіб II

ГЕС Анадпур-Сахіб II – гідроелектростанція на північному заході Індії у штаті Пенджаб. Знаходячись після ГЕС Анадпур-Сахіб I, становить нижній ступінь каскаду на річці Сатледж, найбільшому лівому допливі Інду. Ще на початку 1950-х років Сатледж перекрили греблею Нангал, від якою по лівобережжю попрямував протяжний іригаційний канал, на перших трьох десятках кілометрів якого розташували ГЕС Гангувал та ГЕС Котла. За два десятиліття по тому до Сатледжу почав надходити додатковий ресурс, перекинутий із його великої правої притоки Біасу через гідроелектростанцію Дехар. Це надало можливість продублювати гідроенергетичну частину каналу Нангал, для чого паралельно йому (за сотню метрів ліворуч) проклали канал Анадпур-Сахіб довжиною 34 км. Відпрацьована на станції Анадпур-Сахіб I вода прямує по каналу ще майже 11 км до наступного машинного залу, розташованого за 1,3 км від аналогічної споруди ГЕС Котла. Ліворуч від нього створена обвідна ділянка каналу довжиною біля 0,4 км, облаштований у якій шлюз дозволяє за необхідності скидати воду в обхід станції Анадпур-Сахіб II. Основне обладнання становлять дві турбіни типу Каплан потужністю по 33,5 МВт, які працюють при напорі від 26 до 30,5 метра (номінальний напір 28 метрів) та забезпечують виробництво 376 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода прямує далі по каналу Анадпур-Сахіб ще 4 км до його з’єднання з каналом Нангал. Тут же розташований водоскидний шлюз, по якому надлишкова вода спрямовується до Сатледжу (в той же час, канал Нангал тягнеться далі ще на десятки кілометрів). Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 132 кВ. Примітки
ГЕС Аппер-Синд II

ГЕС Аппер-Синд II – гідроелектростанція на північному заході Індії у штаті Джамму та Кашмір. Знаходячись після ГЕС Аппер-Сінд I (22,6 МВт), становить нижній ступінь каскаду на річці Синд-Налла, лівій притоці річки Джелам, котра в свою чергу є правою притокою Чинабу (впадає праворуч до Сатледжу, найбільшого лівого допливу Інду). В межах проекту річку Синд-Налла перекрили невеликою водозабірною греблею довжиною 73 метра, яка відводить ресурс до прокладеної по правобережжю дериваційної траси довжиною біля 17 км. Вона включає ділянки тунелів, каналів та кульвертів, а приблизно за 5 км від початку на ній знаходиться балансуючий резервуар. Крім того, на правій притоці Синд-Налла річці Wangath Nallah облаштували другий водозабір, від якого по лівобережжю прямує ще одна дериваційна траса довжиною 7 км, яка майже повністю складається із каналу та перекинутих на струмками водоводів. За 1,2 км від завершення розташований балансувальний резервуар, після якого йде прокладена в тунелі ділянка траси. Після зустрічі обох дериваційних систем починаються два напірні водоводи довжиною біля 1 км, які спускаються по схилу до машинного залу, В останньому встановили три турбіни типу Френсіс потужністю по 35 МВт, які використовують напір від 216 до 232 метрів та повинні забезпечувати виробництво 309 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода по каналу довжиною 1,6 км відводиться до району впадіння Wangath Nallah у Синд-Налла. В 2009 році під час дощів виявилась зруйнованою протяжна ділянка каналу від Wangath Nallah, що змусило вивести з експлуатації одну турбіну. Примітки
ГЕС Гангувал

ГЕС Гангувал – гідроелектростанція на північному заході Індії у штаті Пенджаб. Знаходячись між ГЕС Бхакра та ГЕС Котла, входить до складу каскаду на річці Сатледж, найбільшому лівому допливі Інду. Станція Гангувал є однією з двох, котрі споруджені на каналі Нангал, який бере початок від однойменної греблі. Ця бетонна гравітаційна споруда висотою 29 метрів та довжиною 305 метрів перекрила річку по її виходу на рівнину, за дванадцять кілометрів нижче від греблі Бхакра, та утворила водосховище з об’ємом 19,7 млн м3 (корисний об’єм 14,8 млн м3). Звідси вода спрямовується у прокладений по лівобережжю протяжний канал іригаційного призначення, перші три десятки кілометрів якого також створюють умови для виробництва електроенергії. За понад вісімнадцять кілометрів від початку канал перекриває водозабірна споруда, від якої ресурс подається до машинного залу. Ліворуч від нього створена обвідна ділянка каналу довжиною біля 0,5 км, облаштований у якій шлюз дозволяє за необхідності скидати воду в обхід станції Гангувал. Основне обладнання становлять три турбіни типу Каплан – одна потужністю 29,3 МВт та дві по 24,2 МВт, які працюють при напорі у 27 (за іншими даними - 28) метрів. Відпрацьована вода прямує далі по каналу до станції Котла. Можливо відзначити, що через два десятки років після спорудження гідроелектростанцій на каналі Нангал ця схема була продубльована паралельним каналом Анадпур-Сахіб. Відповідно, поряд зі станцією Котла працює машинний зал Анадпур-Сахіб I. Примітки