NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Gurdwara Sis Ganj Sahib

A Gurdwara Sis Ganj Sahib é uma das gurdwaras (templos siques) de Deli, capital da Índia. Foi originalmente construída em 1783 por Baghel Singh para comemorar o local do martírio do nono guru sique, Guru Tegh Bahadur. Situada na área de Chandni Chowk de Velha Deli, no sítio exato onde Tegh Bahadur foi decapitado por ordem do imperador mogol Aurangzeb em 11 de novembro de 1675 por recusar converter-se ao islão. História Após Tegh Bahadur ter sido decapitado e antes do corpo ser esquartejado e exposto publicamente, foi roubado a coberto da noite por um dos seus discípulos, Lakhi Shah Vanjara, que depois deitou fogo à sua casa para cremar o cadáver do guru. Esse local da cremação é assinalado pela Gurdwara Rakab Ganj Sahib. A cabeça cortada ("sis" em hindi e em panjabi) do guru foi levada a Anandpur Sahib por Bhai Jaita, outro discípulo de Tegh Bahadur. A cabeça foi levada para Ambala, onde ficou uma noite antes de ser cremada. No local onde esteve a cabeça em Ambala há outro templo chamado Shri Sis Ganj Gurdwara, perto do mercado de hortaliças. No local onde foi cremada a cabeça de Guru Tegh Bahadur, desafiando as autoridades mogois, em Anandpur Sahib, no Panjabe, foi erigida outra gurdwara: Gurdwara Sisganj Sahib. Descrição A estrutura atual foi construída em 1930. O tronco da árvore debaixo da qual o guru foi decapitado é conservado na gurdwara, tal como o poço do qual ele retirou a água para tomar banho quando estava preso. A Kotwali ("posto de polícia"), onde o guru foi preso e os seus discípulos foram torturados, está anexa à gurdwara. Em 11 de março de 1783, o comandante militar sique Baghel Singh (1730–1802) marchou sobre Deli com o seu exército e ocupou o Diwan-i-Am (sala de audiências) do Forte Vermelho, sede do poder mogol. O imperador mogol Alam II chegou a acordo com os siques autorizando Baghel Singh a construir gurdwaras nos sítios históricos siques de Deli e a receber seis annas em cada rupia (37,5%) de todas as taxas octroi (uma espécie de imposto sobre o consumo) cobradas na capital. Sis Ganj foi um dos santuários construídos por Baghel Singh no espaço de oito meses, entre abril e novembro de 1783. No entanto, devido à volatilidade do clima político do século seguinte, a função do edifício alternou entre mesquita e gurdwara e o local tornou-se uma fonte de disputa entre as comunidades sique e muçulmana. Depois de um longo processo litigioso, a administração colonial britânica acabou por decidir a favor dos siques e a gurdwara foi reconstruída em 1930. A cobertura dourada das cúpulas foi adicionada nos anos seguintes. O Kotwali foi entregue ao Delhi Sikh Gurdwara Management Committee (Comité de Gestão da Gurdwara Sique de Deli) em 2000. Notas e referências Ligações externas
Ґурдвара Сіс-Ґандж-Сагіб

Ґурдвара Сіс-Ґандж-Сагіб (Gurudwara Sis Ganj Sahib) — сикхська ґурдвара (храм) районі Чандні-Човк Старого Делі, розташована на місці, на якому була кремована голова («сіс») дев'ятого сикхського гуру Гуру Теґх Бахадура, який був страчений в 1675 році за наказом могольського імператора Ауранґзеба через відмову перейти в іслам.
Korytarz Kartarpur

Korytarz Kartarpur – korytarz graniczny pomiędzy Indiami i Pakistanem, łączący sikhijskie świątynie Dera Baba Nanak i Gurdwara Darbar Sahib Kartarpur położone po dwóch stronach granicy. Podział Indii Brytyjskich spowodował podział Pendżabu, zamieszkanego w znacznej liczbie przez Sikhów, a także utrudnił im odbywanie pielgrzymek do świątyń położonych od tego czas w dwóch państwach. Projekt budowy korytarza umożliwiającego poruszanie się między świątyniami bez wiz i paszportów ogłosił były indyjski krykiecista i premier stanu Pendżab Navjot Singh Sidhu, który przedstawił go jako pomysł głównodowodzącego pakistańskich sił zbrojnych gen. Qamara Javed Bajawy. Projekt pomimo wątpliwości poparł premier Indii Narendra Modi. W listopadzie 2018 roku doszło położenia kamienia węgielnego pod budowę korytarza. W jednej z dwóch osobnych uroczystości uczestniczył premier Pakistanu Imran Khan. Przypisy
Картарпурский коридор

Картарпурский коридор — трансграничный коридор между Пакистаном и Индией, соединяющий святыни сикхов Дера Баба Нанак Сахиб (расположена в Пенджабе, Индия) и Гурдвара Дарбар Сахиб (в Пенджабе, Пакистан). Коридор предназначен для паломников из Индии, желающих посетить гурдвару в пакистанском Картарпуре, расположенную в 4,7 километра (2,9 миль) от границы между Пакистаном и Индией, без оформления визы. Идея Картарпурского коридора была впервые предложена в начале 1999 года премьер-министрами Индии и Пакистана Аталом Бихари Ваджпаи и Навазом Шарифом соответственно в рамках дипломатии Дели-Лахор-Бус. 26 ноября 2018 года был заложен первый камень с индийской стороны, а через два дня, 28 ноября 2018 года, первый камень с пакистанской стороны был заложен премьер-министром Пакистана Имраном Ханом. Коридор был завершён к 550-летию со дня рождения Гуру Нанака Дева 12 ноября 2019 года. Премьер-министр Пакистана Имран Хан заявил: «Пакистан считает, что путь к процветанию региона и светлое будущее нашего грядущего поколения заключается в мире», добавив, что «Пакистан не только открывает границу, но и свои сердца для сикхской общины». Премьер-министр Индии Нарендра Моди сравнил появление Картарпурского коридора с падением Берлинской стены, заявив, что проект может помочь ослабить напряжённость в отношениях между двумя странами. Ранее паломники из Индии должны были садиться на автобус до Лахора, чтобы добраться до Картарпура, что составляет 125 км пути, хотя люди на индийской стороне границы могли физически видеть Гурдвару Дарбар Сахиб Картарпур на пакистанской стороне. Для индийской стороны была также построена возвышенная платформа, где люди используют бинокль, чтобы получить хороший обзор. Примечания Ссылки Изображения: Гурдвара Дарбар Сахиб в Картарпуре, Geo TV, 28 ноября 2018 года. Дополнительная информация: kartarpur.com.pk Последние обновления: kartarpurcorridor.com
ГЕС Махі І

ГЕС Махі І – гідроелектростанція на заході Індії у штаті Раджастхан. Знаходячись перед ГЕС Махі ІІ та ГЕС Кадана, становить верхній ступінь гідровузла на річці Махі, яка дренує північно-західний схил гір Віндх’я та впадає у північну частину Камбейської затоки Аравійського моря. В межах проекту річку незадовго до її виходу з гір на рівнину перекрили греблею Mahi Bajaj Sagar висотою 74,5 метра, яка включає муровану та земляну ділянки довжиною 435 та 2627 метрів відповідно. Церемонія закладання споруди відбулась ще у 1960-му, проте активні роботи стартували лише за дванадцять років, а введення греблі припало на 1985-й. Вона утримує водосховище з площею поверхні 134 км2 та об’ємом 2,18 млрд м3 (корисний об’єм 1,83 млрд м3), в якому припустиме коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 259 та 281 метр НРМ. Забір ресурсу для роботи станції облаштували за десяток кілометрів від греблі, де від однієї із заток сховища починається підвідний канал довжиною 0,7 км, перекритий на завершенні допоміжною греблею. Під останньою облаштовано машинний зал, до якого ресурс надходить через два водоводи довжиною по 98 метрів з діаметром 4,2 метри. Така схема забезпечує перекидання води з долини самої Махі у сточище її лівої притоки річки Чап. Машинний зал обладнали двома турбінами типу Френсіс потужністю по 25 МВт, які працюють при напорі від 26 до 50 метрів та забезпечують виробництво 105 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода відводиться через відвідний тунель довжиною 1,5 км та відкритий канал довжиною біля 2 км до сховища Kagdi pick up ware Lake, створеного на річечці, котра впадає праворуч у Чап. З останнього вона спрямовується як на зрошення лівобережжя Махі (частка штату Раджастхан у ресурсі, що потрапив до сховища греблі Mahi Bajaj Sagar), так і через канал довжиною 40 км до верхнього балансуючого резервуару ГЕС Махі ІІ (частка штату Гуджарат, на території якого розташовані витоки Махі та, відповідно, частина її водозбору). Примітки
ГЕС Махі ІІ

ГЕС Махі ІІ – гідроелектростанція на заході Індії у штаті Раджастхан. Знаходячись між ГЕС Махі І та ГЕС Кадана, входить до складу гідровузла на річці Махі, яка дренує північно-західний схил гір Віндх’я та впадає у північну частину Камбейської затоки Аравійського моря. Накопичення ресурсу для роботи станції відбувається у сховищі греблі Mahi Bajaj Sagar, з якої вода спершу надходить на ГЕС Махі І. Пройшовши верхній ступінь гідровузла, ресурс потрапляє у нижній балансуючий резервуар – Kagdi pick up ware Lake (створений на малій правій притоці річки Чап, котра в свою чергу є лівою притокою Махі). Звідси одну частину спрямовують для зрошення полів у Раджастхані, тоді як інша належить сусідньому штату Гуджарат, де розташовані витоки Махі та, відповідно, частина її водозбору. Належний гуджаратцям ресурс доправляється каналом довжиною чотири десятки кілометрів, котрий прямує лівобережжям Махі на відстані біля трьох десятків кілометрів від неї, перетинає ряд водотоків (в тому числі за допомогою сифону проходить під Чапом) та завершується у сховищі греблі Lilwani, створеному на висотах правого берегу річки Анас (ще одна ліва притока Махі). Зазначена водойма з корисним об’ємом лише 1,53 млн м3 виконує функцію верхнього балансуючого резервуару ГЕС Махі ІІ та з’єднана з розташованим на березі Анас машинним залом двома водоводами довжиною по 370 метрів з діаметром 5 метрів. Основне обладнання станції становлять дві турібни типу Френсіс потужністю по 45 МВт, які працюють при напорі від 58 до 86 метрів та забезпечують виробництво 189 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода потрапляє в Анас, звідки природним шляхом прямує до створеного на Махі сховища ГЕС Кадана. Примітки
ГЕС Рана-Пратап-Сагар

ГЕС Рана-Пратап-Сагар – гідроелектростанція на заході Індії у штаті Раджастхан. Знаходячись між ГЕС Ганді-Сагар (вище по течії) та ГЕС Джавахар-Сагар, входить до складу каскаду річці Чамбал, яка дренує північний схил гір Віндх’я і плато Малава та на Індо-Ганзькій рівнині впадає праворуч у Джамну, котра в свою чергу є правим (та найбільшим) притоком Гангу. В межах проекту річку перекрили мурованою греблею висотою 54 метра та довжиною 1143 метри, яка потребувала 567 тис м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з площею поверхні 198 км2 та об’ємом 2,9 млрд м3 (корисний об’єм 1,57 млрд м3), в якому припустиме коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 344 та 353 метри НРМ. Пригреблевий машинний зал обладнали чотирма турбінами типу Френсіс потужністю по 43 МВт, які працюють при напорі від 42 до 57 метрів та забезпечують виробництво 1250 млн кВт-год електроенергії на рік. Примітки
ГЕС Джавахар-Сагар

ГЕС Джавахар-Сагар — гідроелектростанція на заході Індії у штаті Раджастхан. Знаходячись після ГЕС Рана-Пратап-Сагар, становить нижній ступінь в каскаді на річці Чамбал, яка дренує північний схил гір Віндг'я і плато Малава та на Індо-Ганзькій рівнині впадає праворуч у Джамну, котра, своєю чергою, є правою (і найбільшою) притокою Гангу. У межах проєкту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 36 метрів та довжиною 395 метрів, яка потребувала 343 тис. м3 матеріалу. Вона утримує витягнуте по ущелині на два десятки кілометрів водосховище з площею поверхні 9,5 км2 та об'ємом лише 67 млн м3 (корисний об'єм 13 млн м3), що на кілька порядків менше від двох верхніх сховищ каскаду, в яких здійснюється накопичення ресурсу. Машинний зал облаштували на лівому березі неподалік від греблі та обладнали трьома турбінами типу Френсіс потужністю по 33 МВт, які працюють при напорі від 33,6 до 36,6 метра та забезпечують виробництво 218 млн кВт·год електроенергії на рік. Відпрацьована вода відводиться назад до річки через відвідний тунель довжиною 0,4 км, за яким слідує відкритий канал такої ж протяжності. Примітки
Hanle Monastery

Hanle Monastery is a 17th-century gompa of the Drukpa Lineage of the Kagyu school of Tibetan Buddhism located in the Hanle Valley, Leh district, Ladakh, India on an old branch of the ancient Ladakh-Tibet trade route. The valley is home to about a thousand people, with about 300 people living in Hanle village. The monastery is home to about ten monks while another 33 or so come regularly for prayers. It is only 19 kilometres (12 mi) from the disputed frontier between India and Chinese-controlled Tibet. It is 255 km southeast of Leh, 208 km southeast of Upshi & 75 km southeast of Nyoma. The main monastery, one of the largest and best known of Ladakh's monasteries, was built under the patronage of the Ladakhi king Sengge Namgyal (r. c. 1616-1642 CE) with the assistance of the famous Tibetan lama and traveler Taktsang Répa Ngakwang Gyatso (Wylie: stag tshang ras pa ngag dbang rgya mtsho). It was the first to be associated with the Drukpa Lineage and which, under the patronage of the Namgyal family, became very important in Ladakh, functioning as a serious rival to the reformed Gelug school. The monasteries in Hanle, Hemis, Chemrey and Stakna all belong to the Drukpa school. Sengge Namgyal died at Hanle on his return from an expedition against the Mongols, who had occupied Tsang and were threatening Ladakh. Outside donations established the Tashi Choeling ("Auspicious Dharma Centre") in 1983 providing support for resident nuns (who numbered 47 in 2003). In a January, 2004 article it is said to have had only 10 resident monks with 33 coming regularly for prayers. It is also home to the Indian Astronomical Observatory. The location of both the village and the observatory are highly sensitive due to the close proximity of the Tibetan / Chinese border and special permission is needed to visit either by the government of India. Fukche airport is 24 kilometres (15 mi) away and Ukdungle is close by. See also List of buddhist monasteries in Ladakh Tourism in Ladakh Footnotes References Lang, Karen E. and photos by Mattias Klum. "In their own world: The sacred community of India's forbidden Hanle Valley." National Geographic Magazine. January 2004, pp. 88–99. Rizvi, Janet (1996). Ladakh: Crossroads of High Asia. Second Edition. (1996). Oxford University Press, New Delhi. ISBN 0-19-564546-4.
Monastère de Hanle

Le monastère de Hanle est un monastère bouddhiste situé dans le village de Hanle, qui se trouve à 250 km au sud de Leh, la capitale du Ladakh, (tibétain : གླེ, Wylie : gle, THL : lé; hindî : लेह, translit. iso : lēha), du district du même nom, dans l'État du Jammu-et-Cachemire. Description L'implantation du monastère est jalousée, car le village de Hanle, est réputé pour tenir une position stratégique, dans cette région disputée de l' Inde du Nord. Abritant l'un des Observatoires astronomiques de l'Inde, la place est rendue encore plus sensible, en raison de sa proximité (19 km) avec la frontière qui sépare le Tibet et la Chine. L'Inde y a installé en effet, le télescope himalayen gamma, Major Atmospheric Cerenkov Experiment Telescope (MACE) de 2 m. C'est le plus grand télescope au monde qui est érigé à la plus haute altitude. Opérationnel depuis 2016, c'est en outre le deuxième plus grand télescope à rayons gamma du monde qui est exploité à distance et qui fonctionne à l'énergie solaire. Histoire Le monastère a été construit au 17e siècle sous le patronage du roi Ladakhi Sengge Namgyal (rc 1616-1642 CE) avec l'aide du célèbre lama et voyageur tibétain Taktsang Répa Ngakwang Gyatso de l'école Drukpa (Tib. druk "dragon", pa "personne", impliquant l'idée d'"école", dzongkha : འབྲུག་པ་དཀར་བརྒྱུད).Sengge Namgyal est mort en 1642 à Hanle, à son retour d'une expédition contre les Mongols, dirigés par le Qoshot, Güshi Khan, qui occupaient les provinces tibétaines de l'Ü et du Tsang et menaçaient le Ladakh. Enseignement Ce monastère est l'une des écoles majeures dans la tradition et dans la lignée Drukpa, de l'enseignement du bouddhisme tibétain qui y est inculqué se réfère à l'école Kagyu, des donations extérieures ont renforcé son influence, une trentaine de moines viennent régulièrement y prier. Par ailleurs, ce «Centre du Dharma» (Tashi Choeling) dispense un soutien scolaire et religieux aux novices, encadrés par une dizaine de moines enseignants qui y vivent dans l'établissement. Galerie Références Annexes Bibliographie (en) Janet Rizvi, Ladakh : Crossroads of High Asia. Second Edition, New Delhi, Oxford University Press, 1996, 265 p. (ISBN 0-19-564546-4) Lang, Karen E. et des photos de Mattias Klum. "Dans leur propre monde: la communauté sacrée de la vallée interdite de Hanle en Inde." National Geographic Magazine . Janvier 2004, pp. 88-99. Rizvi, Janet (1996). Ladakh: Carrefour de la haute Asie. Deuxième édition. (1996). Oxford University Press, New Delhi. (ISBN 0-19-564546-4). Notes Portail du monachisme Portail du Tibet Portail de l’Inde
Monastero di Hanle

Il monastero di Hanle, noto anche come Analy Gompa o Hanle Gompa, è un monastero buddista (gompa) risalente al XVII secolo appartenente alla setta dei Berretti rossi del lignaggio Drukpa della scuola Kagyu del Buddismo tibetano. È situato nella valle di Hanle, distretto di Leh nel territorio del Ladakh in India su un vecchio ramo dell'antica rotta commerciale Ladakh-Tibet. La valle ospita circa un migliaio di persone, 300 circa delle quali vivono nel villaggio di Hanle. Il monastero ospita una dozzina di monaci mentre oltre 30 circa vengono regolarmente per le preghiere. Dista solo 19 chilometri dalla contesa frontiera tra l'India e il Tibet controllato dalla Cina. Storia Il monastero principale, uno dei più grandi e conosciuti dei monasteri del Ladakh, fu costruito sotto il patrocinio del re del Ladakhi Sengge Namgyal (1616-1642) con l'assistenza del famoso lama e viaggiatore tibetano Taktsang Répa Ngakwang Gyatso (Wylie: stag tshang ras pa ngag dbang rgya mtsho). Fu il primo ad essere associato al lignaggio Drukpa, sotto il patrocinio della famiglia Namgyal, e divenne molto importante in Ladakh, fungendo da serio rivale della scuola riformata di Gelug o scuola dei Berretti Gialli. I monasteri di Hanle, Hemis, Chemrey e Stakna appartengono tutti alla scuola Drukpa. Sengge Namgyal morì a Hanle al suo ritorno da una spedizione contro i Mongoli, che avevano occupato Tsang e minacciavano il Ladakh. Nel 1983, grazie a donazioni estere, è stato istituito il Tashi Choeling ("Centro di buon auspicio Dharma") fornendo sostegno alle suore residenti (che erano 47 nel 2003). Posizione Vicino al monastero si trovano il villaggio di Hanle e l'Osservatorio Astronomico Indiano di Hanle. La posizione sia del villaggio che dell'osservatorio è altamente sensibile a causa della vicinanza del confine tibetano/cinese e per visitare entrambi è necessario un permesso speciale da parte del governo indiano. L'aeroporto di Fukche si trova a 24 chilometri di distanza. Note Bibliografia Karen E. Lang e Mattias Klum, In their own world: The sacred community of India's forbidden Hanle Valley, vol. 205, National Geographic Magazine, Gennaio 2004, pp. 88-99. Janet Rizvi, Ladakh: Crossroads of High Asia, New Delhi, Oxford University Press, 1996, ISBN 0-19-564546-4. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monastero di Hanle Collegamenti esterni Hanle Gompa monastery in Ladakh: aerial view of old Buddhist stronghold, su YouTube, WildFilmsIndia, 30 luglio 2019. URL consultato il 27 novembre 2021.
Mosteiro de Hanle

O Mosteiro de Hanle ou Gompa de Hanle é um mosteiro budista tibetano (gompa) situado na aldeia homónima, no extremo sudeste do Território da União do Ladaque, noroeste da Índia. Pertence ao ramo Drukpa da seita Kagyu e foi fundado no final do século XVII. Situa-se cerca de 250 km por estrada a sudeste de Lé, no que foi uma rota de comércio ancestral entre o Ladaque e o Tibete, cuja fronteira, encerrada e disputada entre a China e a Índia, fica a mais de 4 300 de altitude, cerca de 20 km para leste em linha reta. O mosteiro principal, um dos maiores e mais conhecidos do Ladaque, foi fundado sob o patrocínio do rei ladaque Sengge Namgyal (r. c. 1616–1642) com a ajuda do famoso lama e viajante tibetano Taktsang Répa Ngakwang Gyatso (em tibetano: Wylie: stag tshang ras pa ngag dbang rgya mtsho). Foi o primeiro mosteiro da linhagem Drukpa, a qual se tornou muito importante no Ladaque sob o patrocínio da família real Namgyal, rivalizando seriamente com a escola Gelug. Os outros mosteiros Drukpa no Ladaque são os de Hemis, Chemrey e Stakna. Sengge Namgyal morreu em Hanle quado regressava de uma expedição militar contra os mongóis, que tinham ocupado Utsangue e ameaçavam o seu reino. Em 1983 foi fundado no mosteiro, através de donativos externos, o Tashi Choeling ("Centro de Dharma Auspicioso"), que dá apoio às monjas residentes, que eram 47 em 2003. Segundo um artigo publicado em 2004, nessa altura apenas dez monges residiam no mosteiro e 33 iam lá regularmente para participarem nas orações. Notas Bibliografia
Ханле-Гомпа

Ханле-Гомпа, или Анали, — буддийский монастырь школы Друкпа Кагью, построен в XVII веке, расположен в долине Ханле, округ Лех, Ладакх в северной Индии на старом караванном пути Ладакх — Тибет. В долине живёт около 1000 человек, из них 300 живёт в деревне Ханле. Десять монахов постоянно живут в монастыре и ещё 33 появляются периодически на церемониях. 19 километров отделяет гомпу от спорного участка границы с КНР. Основное здание, когда-то один из крупнейших и известнейших монастырей королевства, было построено при поддержке царя Сэнге Намгьялом (правил 1616—1642) и известного тибетского ламы, Тагцана Распы (stag tsan ras pa). Он установил крепкие отношения с Намгьялами и обеспечил их поддержку Друкпа Кагью, старался не допустить преобладания в Ладакхе «жёлтошапочников» — Гелуг. Монастыри в Ханле, Хемисе, Чемрей и Стакна — все принадлежали школе Друкпа Кагью. Сэнге Намгьял умер в Ханле, возвращаясь из своего похода против монголов, оккупировавших тибетскую провинцию Цанг и угрожавших Ладакху. Иностранные жертвователи помогли создать Таши Чоэлинг («Покровительствуемый Дхарма-центр») в 1983 и оказать поддержку местным монахиням (в 2003 их было 47). В районе также расположилась Индийская астрономическая обсерватория. Примечания Литература Janhwij Sharma. Ладакх: архитектурное наследие = Ladakh: architectural heritage. — Har-Anand Publications, 2003. — P. 112. — 180 p. Alexander Cunningham. Ладакх физический, статистический, и исторический = Ladakh Physical, Statistical, and Historical. — Asian Educational Services, 1998. — P. 143. — 485 p. University of Michigan. Alumni Association. Ежиквартальный выпуск Мичиганского обзора = Michigan alumnus quarterly review. — Alumni Association of the University of Michigan, 1934/35. — 288 p. Ссылки Фотографии монастыря
Universitat del Panjab

La Universitat del Panjab és una universitat pública índia que es troba a la ciutat de Chandigar. Es va fundar 1882 a Lahore. Després de la Partició de l'Índia, la universitat es va establir definitivament l'1 d'octubre de 1947 i és una de les universitats més antigues de l'Índia. Compta amb 188 centres d'investigació repartits en els vuit districtes de l'estat del Panjab, amb centres regionals a les ciutats de Muktsar, Ludhiana i Hoshiarpur. El Gandhi Bhawan és una fita important de la ciutat de Chandigar. Dissenyat per l'arquitecte Pierre Jeanneret, un cosí de Le Corbusier, és una sala d'auditori que s'asseu en un estany. L'epitafi «La veritat és Déu» hi és escrit a l'entrada. També acull una col·lecció substancial de llibres sobre Mohandas Gandhi. La universitat disposa de quatre museus i el departament de teatre indi té el seu laboratori de teatre propi. La universitat té un jardí botànic i un jardí de plantes medicinals al campus. Referències