NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Siri Fort Sports Complex

Der Siri Fort Sports Complex ist ein Indoor-Sport-Komplex in Delhi. Geschichte Die Arena wurde für die Asienspiele 1982 von der Delhi Development Authority errichtet, welche den Komplex auch heute noch betreibt. In der Haupthalle sind 4748 Sitzplätze vorhanden. Die Arena bietet Möglichkeiten für alle gängigen Indoor-Sportarten, angefangen von Basketball über Schwimmen bis hin zu Tennis, Squash und Badminton. Als weitere Großveranstaltung wurden in der Halle Wettkämpfe der Commonwealth Games 2010 ausgetragen. Im Badminton findet im Komplex seit 2011 die jährliche Austragung der India Super Series statt. Weblinks delhigovt.nic.in
Siri Fort Sports Complex

The DDA Siri Fort Sport Complex is a sports stadium in New Delhi, India. It was built for the 1982 Asian Games, next to the Asian Games village by the Delhi Development Authority (DDA), which also runs the facility now. Also close by is the Siri Fort Auditorium complex. Sports Basketball, Swimming Pool, Squash, Pitch and Putt Golf, Billiards, Snooker, Shooting, Skating, Tennis, Badminton Courts, Yoga, Aerobics, Gym, Calisthenics, Football, Cricket, Jogging track etc. 2010 Commonwealth Games The stadium hosted badminton and squash for the Games. The stadium for badminton will have five match courts and three warm-up courts, and the stadium for squash will have 11 singles courts convertible to five doubles courts. 2014 Thomas & Uber Cup The 2014 Thomas & Uber Cup was held on 18–25 May 2014 at the Siri Fort Sports Complex, New Delhi. This is the first time India hosted the two cups. See also 2010 Commonwealth Games 2014 Thomas & Uber Cup Jawaharlal Nehru Stadium, Delhi References
Aeroport de Safdarjung

L'aeroport de Safdarjung (codi IATA: N/A, codi OACI: VIDD) és un aeroport de Nova Delhi, Índia, al barri del mateix nom. Establert durant el Raj britànic com a aeròdrom de Willingdon, va començar a operar com a aeròdrom el 1929. Va ser utilitzat àmpliament durant la Segona Guerra Mundial ja que formava part de la ruta de ferri aeri de l'Atlàntic Sud, i més tard durant la Guerra indopakistanesa de 1947. Va romandre com a aeroport principal de la ciutat fins al 1962, quan les operacions es van traslladar a l'Aeroport Internacional Indira Gandhi a finals de la dècada de 1960, ja que no podia suportar els nous avions més grossos com els avions a reacció. El Delhi Flying Club es va establir aquí el 1928 amb dos avions De Havilland Moth. L'aeroport va funcionar fins a l'any 2001, però al gener de 2002, per consideracions de seguretat en l'escenari posterior a l'11 de setembre, el govern va tancar l'aeroport per a activitats de vol, en l'actualitat el club només fa cursos de manteniment d'avions. Avui s'utilitza principalment per a vols de passatgers en helicòpter a l'aeroport internacional Indira Gandhi, inclosos el president i el primer ministre. El complex aeroportuari allotja el Ministeri d'Aviació Civil així com la seu de l'Autoritat d'Aeroports de l'Índia (AAI). Accidents i incidències El 5 de desembre de 1970, un Douglas DC-3 VT-CZC de Jamair es va estavellar poc després de l'enlairament, després d'una fallada en el motor. L'avió operava un vol de passatgers no programat. Cinc de les setze persones a bord van morir. Sanjay Gandhi va morir en un accident aeri el 23 de juny de 1980 prop de l'aeroport de Safdarjung a Nova Delhi. Estava volant amb un nou avió del Delhi Flying Club i, mentre feia un bucle sobre la seva oficina, va perdre el control i es va estavellar. L'únic passatger de l'avió, el capità Subhash Saxena, també va morir en l'accident aeri. Entre 1971 i 1972, un avió d'entrenament Tiger Moth va enlairar i es va estavellar matant a dos pilots d'entrenament, Rajinder Bhatia i Pawar. Referències Enllaços externs Aeroport de Safdarjung Arxivat 2006-10-13 a Wayback Machine.
Safdarjung Airport

Safdarjung Airport är en nedlagd flygplats i Indien. Den ligger i distriktet New Delhi och delstaten National Capital Territory of Delhi, i den norra delen av landet, 6 km söder om huvudstaden New Delhi. Safdarjung Airport ligger 214 meter över havet. Terrängen runt Safdarjung Airport är platt. Runt Safdarjung Airport är det mycket tätbefolkat, med 10 000 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Delhi, 7,9 km norr om Safdarjung Airport. Runt Safdarjung Airport är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Safdarjung Airport.
Делі-Сафдарджанг (аеропорт)

Аеропорт Сафдарджанґ (англ. Safdarjung Airport, гінді सफदरजंग विमानक्षेत्र, IATA: немає, ICAO: VIDD) — аеропорт в Делі, Індія, розташований в районі Сафдарджанґ. Аеропорт спочатку мав назву Willingdon Airfield, і до моменту відкриття Міжнародного аеропорту Індіри Ґанді виконував роль головного аеропорту міста. Зараз аеропорт використовується лише для некомерційних рейсів, переважно невеликих літаків. Посадка в аеропорті складна через наявність автодроги поруч із злітно-посадковою смугою.
Dilli Haat

Dilli Haat is a paid-entrance open-air market, food plaza, and craft bazaar located in Delhi. The area is run by Delhi Tourism and Transportation Development Corporation (DTTDC), and unlike the traditional weekly market, the village Haat, Dilli Haat is permanent. It is located in the commercial centres of South Delhi, opposite INA market. The 6 acres of land on which this complex is situated was salvaged as part of a reclamation project and transformed into a plaza. Extensive foundation work, small thatched roof cottages and kiosks give the plaza a village atmosphere. Some shops are permanent but other sellers are rotated, usually for fifteen days. Products offered may include rosewood and sandalwood carvings, embellished camel hide footwear, sophisticated fabric and drapery, gems, beads, brassware, metal crafts, and silk & wool fabrics. A number of shows promoting handicrafts and handlooms are held at the exhibition hall in the complex. To sell wares, there is an application process; spaces are allocated according to which state the seller is from. In all, Dilli Haat, INA Market has 62 stalls allotted on a rotational basis to craftsmen for a payment of INR 100 per day for a maximum period of 15 days. Visitors can enjoy live music, dance performances, and art exhibitions that represent the various states of India. History Dilli Haat was established jointly by Delhi Tourism (DTTDC), Government of Delhi and NDMC, D.C. (Handicrafts) and D.C. (Handlooms), Ministry of Textiles and Ministry of Tourism, Govt. of India and opened in March 1994. Around 2003, this market became fully wheelchair-accessible, including an accessible bathroom. Delhi's second Dilli Haat, the Dilli Haat, Pitampura, also was developed by DTTDC in Pitampura, close to Pitampura TV Tower and spread over 7.2 hectares, was opened in April 2008. More Dilli Haats are set to be created in other parts of Delhi with the third having been opened in Janakpuri in August 2013. Over the years, Dilli Haat became a venue of crafts, music, dance and cultural festivals, for example India's first comic convention, Comic Con India was organised at Dilli Haat, INA, in February 2011. Accessibility Dilli Haat, INA Market is accessed through INA underground station of Delhi Metro, which opened in 2010; while Dilli Haat, Pitampura is serviced by Netaji Subhash Place Metro Station. Dilli Haat, Janakpuri is serviced by Janakpuri East metro station. Craftsmen Only craftsmen registered with D.C. Handicrafts are eligible for places at the Dilli Haat. The stalls are allotted on a rotational basis to craftsmen who come from all corners of India at nominal payment for a period of 15 days. See also References External links Media related to Dilli Haat at Wikimedia Commons
Діллі-Хаат

Діллі-Хаат (англ. Dilli Haat) — ринок ремісницьких виробів та їжі в центрі Делі, одна частина якого розташована біля Всеіндійського інституту медичних наук та дороги Шрі-Ауробіндо-Марґ, а друга на площі Нетаджі-Субаш-Плейс. На ринку є ділянки, що представляють кожний із штатів Індії. Примітки
Kargil Airport

Kargil Airport (ICAO: VI65) is a military airfield in Kargil district 6 km (3.7 mi) away from Kargil and 217 km (135 mi) from Leh. It is one of two airports in the union territory of Ladakh. The airport will be expanded for operation of commercial jets by the end of 2024. History The airport was built by the State Government of Jammu and Kashmir in 1996 for civilian operations. and was leased to the Airports Authority of India (AAI). Kargil rose to prominence in the late 1990s as the site of an undeclared war between India and Pakistan. AAI transferred the operational control and maintenance to Indian Air Force (IAF) because the airport was vulnerable to shelling by Pakistani forces. The civil enclave at the airfield is managed by the state government. The terminal building has the capacity to handle 100 peak hour passengers at a time. It was built by the Airports Authority of India (AAI) at a cost of 350 million Rupees, initially for civilian use but was transferred to the Indian Air Force (IAF) in 2003 after it was damaged in the Kargil War in 1999. The Air Force operates its An-32 aircraft from for an air courier service that transports civilians from Kargil to Srinagar and Jammu during the harsh winter season. The airport is a much debated issue for local politicians as well as the public who pursue the point that the airport should be opened to commercial civilian services. Air Mantra became the first commercial company to land a civilian aircraft at the airport when it landed a 17-seater aircraft with dignitaries, including then Chief Minister of the state Omar Abdullah, on board in January, 2012. However, the service could not be sustained. The Jammu and Kashmir government sanctioned ₹ billion to upgrade the airport to handle commercial flights. A pre-feasibility study was conducted by the AAI in June 2019. The report recommended extending the existing 6,000-foot (1,800 m) runway by another 5,000 ft (1,500 m) in order to make it suitable for commercial jets. References
Делійський технологічний університет

Делійський технологічний університет (англ. Delhi Technological University, скорочено DelTech, DTU), раніше та неформально Делійський інженерний коледж (англ. Delhi College of Engineering, DCE, гінді दिल्ली इंजीनियरिंग कॉलेज) — публічний технічний умовний університет в Делі, Індія. Коледж був заснований в 1940 році під назвою Delhi Politechnic, з 1952 по 1965 роки він був афілійований з Делійським універистетом. З 1965 року він був підпорядкований уряду Національної столичної території Делі та отримав академічну незалежність. З 1989 року почалося будівництво нового кампусу для цього коледжу, а в 2009 році він отримав статус умовного університету. Примітки
Tis Hazari metro station

The Tis Hazari metro station is a metro station located on the Red Line of Delhi Metro. It is situated in the Tis Hazari area of Central Delhi. The station is situated just across the road from the Tis Hazari Courts Complex, which is the principal district court of Delhi. It is connected to gate number 2 of the complex by a footbridge. The footbridge has a ramp available for disabled people or physically challenged people. History The Tis Hazari metro station was one of the first six metro stations on Delhi Metro's network. The DMRC had begun its commercial operations on 25 December 2002, a day after then prime minister Atal Bihari Vajpayee had inaugurated its first stretch spanning 8.2 kilometres from Shahdara to Tis Hazari on the Red Line. Station layout Red Line Station layout Facilities Toilets: The station has a Sulabh toilet located near gate no. 3. There are also HDFC bank and SBI ATMs. Exits Connections Bus DTC bus routes number 17, 88, 102, 106, 107, 109, 114, 115, 116, 117, 119, 123, 124, 125, 125EXT, 126, 127, 128, 129, 131, 128, 129, 131, 133, 134, 136, 137, 138, 141, 142, 144, 146, 147, 148, 149, 154, 161, 172, 175, 182A, 182ACL, 183, 184, 194, 197, 199, 208, 218, 219EXT, 219STL, 231, 0236, 236, 236EXT, 247, 721, 792, 805A, 816, 816A, 817N, 823, 841, 842, 847, 863, 863SPL, 905, 905A, 906, 907, 922, 922A, 923, 924, 925, 0926, 926, 929, 937A, 939, 942, 942E and 992 serve the station from nearby Tis Hazari Court bus stop. Rail Sadar Bazar railway station of Indian Railways is situated around 1.7 km away from the metro station. Incidents 28 May 2012 - Robbery and murder outside the Tis Hazari station. 3 June 2012 - Seven gangsters arrested. Gallery See also List of Delhi Metro stations Transport in Delhi References External links Delhi Metro Rail Corporation Ltd. (Official site) Delhi Metro Annual Reports
Container Corporation of India

Container Corporation of India Limited (CONCOR) is an Indian public sector undertaking which is engaged in transportation and handling of containers. Incorporated in March 1988 under the Companies Act, CONCOR commenced operations in November 1989 taking over an existing network of seven inland container depots (ICDs) from Indian Railways. History CONCOR is one of the Indian public sector undertakings that is currently under consideration for privatisation. The privatisation process, which involves the Indian Government selling 30.8% out of its shareholding of 54.8%, was initially projected to be completed in the fiscal year 2021–2022, but has since been delayed to the next fiscal year. In April 2022, the Indian Government reduced Indian Railways' land licensing fee from 6% to 3% of the land's market value, which was done to assist the company's privatisation. Operations CONCOR has multiple operations: cargo carrier; terminal, warehouse & MMLP operation. Container shipping As per CNN-News18 report from 19 November 2024, a roadmap study would be commissioned by Container Corporation of India Limited to one of the leading consulting firms, Ernst & Young, KPMG, or PwC, in order to enter the global container shipping industry. The initial target areas will be the Middle East and South Asia. References External links Container Corporation of India Ltd. (CONCOR) Official Website Report on the Indian Logistics Industry, May 2012 - Dinodia Capital Advisors
Rail Coach Factory

Rail Coach Factory (RCF) ist ein indischer Hersteller von Personenwagen, der zu 100 % im Besitz von Indian Railways ist. Lage Die RCF liegt in Punjab etwa 7 km außerhalb von Kapurthala, der ehemaligen Hauptstadt des gleichnamigen Sikh-Fürstenstaates, und etwa 70 km von der Grenze zu Pakistan entfernt. Zur Fabrik gehört ein Wohngelände mit Einkaufsmöglichkeiten, Schulen, Spital, Sportanlagen und Golfplatz. Produktion Die Produktion wurde im März 1986 aufgenommen und kann bis zu 1.700 Wagen pro Jahr erreichen. Insgesamt wurden bis April 2016 mehr als 28.000 Wagen gefertigt. Im Geschäftsjahr 2015–2016 wurden mehr als 1.500 Reisezugwagen hergestellt. Zwei Drittel davon waren Wagen der älteren Generation nach Zeichnungen der ICF und ein Drittel der neueren Generation mit Wagenkästen aus nicht-rostendem Stahl nach Zeichnungen von Linke-Hofmann-Busch (LHB). Nach ICF-Zeichnungen wurden 190 Schlafwagen, 480 Sitzwagen 2. Klasse und 120 Gepäckwagen gebaut. Weiter entstanden 150 Schlafwagen für Meterspur-Züge, ein Gleismesswagen und 16 vierteilige Triebzüge. Das Produktionsprogramm von LHB-Wagen umfasste sowohl klimatisierte wie auch nicht-klimatisierte Varianten, darunter auch 54 Wagen für die Bangladesh Railway und zwei Wagen für die Forschungs- und Standardisierungs-Organisation RDSO der Indian Railways. Einzelnachweise
Rail Coach Factory, Kapurthala

The Rail Coach Factory at Kapurthala is a coach manufacturing unit of the Indian Railways in the Indian state of Punjab. It was set up in the year 1985 with an investment of ₹423 crore (US$342 million) in order to enhance production capacity for India's railways and generate employment for the youth of the state. The unit is located on the Jalandhar-Firozpur railway line, and currently, has the job of manufacturing new LHB and MEMU coaches. History The foundation stone for Rail Coach Factory was laid by then Prime Minister of India Rajiv Gandhi on 17 August 1985 with an initial cost of ₹423 crore (US$44 million). The objective of this project was to enhance production capacity for the Railways and generate employment for the youth of Punjab. The unit commenced production just 2 years later on 19 September 1987, and rolled out its first coach a few months later on 31 March 1988. As of March 2022, it has manufactured more than 41,000 coaches of over 60 different types, which make up over 50% of the total production of coaches on Indian Railways. Some of these are: 'Tejas' high-speed coach (produced only by RCF Kapurthala) Non-AC general coach (BG/MG) Non-AC luggage-cum-brake van (BG/MG) Refrigerated parcel van (BG) Accident relief train (BG) Production During FY 2021-22, Rail Coach Factory produced 1862 coaches, which was its highest ever. Out of these, 1840 were stainless steel LHB coaches, while the remaining 22 were 3-phase MEMU coaches. During this year, the unit also crossed the 40,000 mark in cumulative coach production. Up until March 2022, RCF has produced 41,014 coaches of more than 60 design variants, both AC and non-AC. This comprises more than 50% of the total stock of coaches running on Indian Railways. The factory, in association with DRDE, has also developed a highly cost-effective indigenous technology for the treatment of biowaste in coaches. During FY 2015-16, the factory manufactured 120 LHB coaches to be exported to Bangladesh at an estimated cost of ₹367 crore (US$38 million), with the first consignment of 40 sets dispatched in March 2016. Before this (in 2006), the factory had already exported metre gauge coaches to Myanmar and Senegal. See also Diesel Locomotive Factory, Marhowrah Electric Locomotive Factory, Madhepura Chittaranjan Locomotive Works, Asansol Banaras Locomotive Works, Varanasi Integral Coach Factory, Chennai Modern Coach Factory, Raebareli Rail Wheel Plant, Bela Rail Wheel Factory, Yelahanka Titagarh Wagons, Titagarh List of locomotive builders by countries References External links Official website
Murshid Quli Khan

Murshid Quli Khan (bengalisch মুর্শিদ কুলি খান; * um 1670 auf dem Dekkan; † 30. Juni 1727 in Murshidabad, Bengalen) war Gouverneur (subahdar) des Mogulherrschers Aurangzeb in Bengalen. Nach dem Tod Aurangzebs (1707) machte sich Murshid Quli Khan weitgehend unabhängig und regierte von 1717 bis 1727 als erster Nawab von Bengalen. Biografie Murshid Quli Khan war Hindu und Angehöriger der Brahmanenkaste als er als etwa 10-Jähriger auf einem der zahlreichen Dekkan-Feldzüge Aurangzebs in Gefangenschaft geriet und von einem seiner Höflinge als Sklave gekauft wurde. Aurangzeb wurde jedoch später auf ihn aufmerksam und entsandte ihn um das Jahr 1700 nach Bengalen, wo Murshid die Hauptstadt von Dhaka in das am Ganges gelegene und somit für Schiffe erreichbare Mukshusabad verlegte, das Jahre später in Murshidabad umbenannt wurde. Er geriet jedoch schnell mit dem dortigen Statthalter Azim ush Shan († 1712) in Konflikt. Aurangzebs Nachfolger und Vater von Azim-us-Shan, Bahadur Shah I. (reg. 1707–1712), verbannte Murshid Quli Khan auf den Dekkan, doch bereits im Jahr 1713 machte der schwache Großmogul Jahandar Shah (reg. 1712–1713) ihn zum Assistenten des Gouverneurs von Bengalen. Auch unter dem nachfolgenden Mogulherrscher Farrukh Siyar (reg. 1713–1719) blieben sein Rat und seine Tatkraft bei Hofe gefragt. Im Jahr 1717 ernannte ihn Farrukh Siyar zum Gouverneur von Bengalen, doch kurz darauf übernahm Murshid Quli Khan die faktische Regierungsgewalt über die gesamte Provinz und legte sich den Titel Nawab zu. Nachfolge Nachfolger wurde sein Schwiegersohn Shuja-ud-Din Muhammad Khan (reg. 1727–1739), der zwei Töchter Murshid Quli Khans geheiratet hatte. Titel 1698 Diwan von Hyderabad 1701 Faujdar von Murshidabad, Bardhaman und Midnapore 1703 Subahdar von Orissa 1704 Diwan von Bihar 1713 Assistent des Gouverneurs von Bengalen 1717 Subahdar von Bengalen Bauten Murshid Quli Khan stattete seine Hauptstadt mit zahlreichen Bauten (Palast, Münze, Karawansereien etc.) aus. Wichtigster Bau war die 1723/4 fertiggestellte Katra Masjid, unter deren Portalstufen er seine letzte Ruhestätte fand. Literatur Jadunath Sarkar: The History of Bengal. Bd. II., University of Michigan 2003, ISBN 978-8176462396. Weblinks Murshid Quli Khan – Biografie (englisch) Einzelnachweise
Муршид Кулі-хан

Муршид Кулі-хан — перший наваб Бенгалії у 1717—1727 роках. Життєпис Народився індійським брахманом близько 1670 року. Пізніше був куплений могольським дворянином Хаджі Шафі. Після смерті останнього працював у дивані Відарбхи, де привернув увагу Аурангзеба, який відрядив його до Бенгалії на посаду дивана (близько 1700). У 1703 році перейменував столицю Бенгалії з Мукшусабаду на Муршидабад. 1717 року він отримав пост Наваб Назіма. За часів його правління система джаґірів була замінена на заміндарів (у 1712-1713 роках). Також він продовжував надсилати державні прибутки імператору Великих Моголів. Муршид Кулі-хан бажав, щоб йому спадкував онук Сарфарадж-хан, втім проти цього у 1727 році виступив зять Шуджа-уд-дін Мухаммад-хан, який повалив Муршид Кулі-хана. Джерела Sushil Chowdhury. নবাবি আমলে মুর্শিদাবাদ (Nababi Amole Murshidabad). ISBN 9788177564358. Sir Jadunath Sarkar. The History of Bengal Volume II. University of Michigan. ISBN 9788176462396.
Centrale nucleare di Kumharia

La centrale nucleare di Kumharia è una centrale nucleare indiana situata presso la città di Kumharia, nel Distretto di Fatehabad nello stato di Haryana. La centrale è attualmente in progettazione, sono previsti 4 reattori PHWR per 2560MW. L'inizio della costruzione dei primi reattori non è ancora pianificata, benché si presume che la preparazione del sito inizi per il 2012. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su centrale nucleare di Kumharia Collegamenti esterni (EN) IAEA - Nuclear Power Reactors in the World, 2018 (PDF), su www-pub.iaea.org.
АЕС Горакпур

Атомна електростанція Горакпур це запропонована атомна електростанція, яку планується побудувати на території площею 560 гектарів на захід від села Горакхпур округу Фатехабад в Хар'яні. Перший камінь у фундамент АЕС потужністю 2800 мегават закладено 13 січня 2014 року, однак фактичне будівництво почалося в 2018 році. Перша черга проєкту матиме встановлену потужність 1400 МВт і, як очікується, буде завершена до 2025 року, однак термін тепер продовжено до 2032 року. Після цього розпочнеться будівництво другої черги, яка подвоїть потужність до 2800 МВт і має термін виконання до 2036 року. Історія Через рік після закладки першого каменя будівництво реакторів не велося, NPCIL проводила лише окремі передпроєктні роботи на землі. Виникли проблеми з екологічним судом у Курукшетрі та щодо володіння 28 акрами землі, оскільки власники землі відмовилися прийняти компенсацію та звільнити землю. Чиновники заявили, що через затримку проєкту уряд зазнав фінансових збитків у розмірі від 7 до 8 мільйонів рупій на день. 27 травня 2015 року поліцейські виселили фермерів, які проживали на земельній ділянці, придбаній NPCIL. Будинки були зруйновані, посіви знищені, а майно фермерів і худоба вивезені. У 2012 році NPCIL придбала більше 608 га землі в Горахпурі, Каджал Гері та Бадопалі для будівництва атомної електростанції. Корпорація заволоділа більшою частиною землі, але фермери, які володіли 28 акрам, відмовилися від компенсації і не звільняли землю. У березні 2016 року ще проводилися лише підготовчі роботи. До 2018 року NPCIL розпочала закупівельну діяльність для цього проєкту, оскільки BHEL забезпечила замовлення на постачання парогенераторів для цього проєкту. Станом на квітень 2022 року фундаментні палі для енергоблоків 1 і 2 завершено, а земляні роботи для інших споруд, таких як градирні, тривають. Для енергоблоків № 3 і 4 проводилися лише передпроєктні роботи. Інформація про реактори Див. також Ядерна енергетика Індії Примітки