NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kernkraftwerk Rajasthan

Das indische Kernkraftwerk Rajasthan, auch Rajasthan Atomic Power Station (RAPS) oder Rawatbhata Atomic Power Project (RAPP) genannt, liegt etwa 65 Kilometer von Kota entfernt am Chambal, rund drei Kilometer oberhalb des Damms, der den Stausee Rana Pratap Sagar aufstaut. Die Anlage liegt im Bundesstaat Rajasthan, Distrikt Chittorgarh und besteht aus sechs aktiven Reaktorblöcken, sowie jeweils einem stillgelegten und einem in Bau befindlichen Block. Die nächste Ortschaft ist Tamlao. Rawatbhata ist etwa elf Kilometer entfernt. Dort sind die Arbeiter des Kraftwerks untergebracht. In Kota befindet sich seit den 1980er-Jahren eine Fabrik für schweres Wasser. RAPS-1 war ein CANDU-Reaktor und Indiens erster Druckwasserreaktor mit schwerem Wasser als Moderator (PHWR). Der Bau wurde 1971 mit kanadischer Hilfe als 220 MW-Reaktor begonnen; der Reaktor wurde am 11. August 1972 kritisch. Nach dem indischen Kernwaffentest von 18. Mai 1974 in Pokharan zog sich Kanada aus der Zusammenarbeit zurück. Daher wurde der zweite Reaktor erst Oktober 1980 kritisch. Nach vielen Zwischenfällen und Reparaturen erreichte RAPS-1 100 MW Leistung, RAPS-2 ca. 200 MW. Im Rahmen des Ausbaus der Kernenergienutzung wurden drei weitere PHWR mit einer Leistung von je 220 MW gebaut. RAPS-3 wurde am 24. Dezember 1999, RAPS-4 am 3. November 2000 und RAPS-5 am 24. November 2009 kritisch. RAPS-6 ging schließlich am 28. März 2010 erstmals ans Netz. 2014 wurde RAPS-1 stillgelegt. Die Reaktoren RAPS-7 und 8 mit einer Leistung von je 700 MW waren seit 2011 im Bau, ihre Fertigstellung ursprünglich für 2017 geplant. RAPS-7 wurde am 19. September 2024 erstmals kritisch, am 17. März 2025 mit dem Stromnetz verbunden und ging am 15. April des Jahres in den kommerziellen Betrieb. Unfälle Am 2. Februar 1994 wurde RAPS-1 abgeschaltet, da Helium und Tritium aus einem Ventil entwichen. Nachdem eine Methode entwickelt wurde, das Ventil zu versiegeln, wurde der Reaktor am 31. März 1997 wieder angefahren. Im August 1994 wurde RAPS-2 für 3 ½ Jahre stillgelegt, da zahlreiche Kühlrohre leckten. Man tauschte die Zirkalloy-Rohre gegen widerstandsfähigere aus Zirkon-Niob aus. Nach erfolgter Reparatur ging der Reaktor wieder ans Netz. Am 5. Mai 1998 lief nach einem Leck in einem Wärmeübertrager eine große Menge Tritium in den Stausee. Im Oktober 2014 wurde bekannt, dass der abgeschaltete Reaktor RAPS-1 nicht wieder hochgefahren werden soll. RAPS-1 ist damit der erste kommerzielle Atomreaktor Indiens der dauerhaft stillgelegt wurde. Daten der Reaktorblöcke Das Kernkraftwerk Rajasthan hat insgesamt sechs Blöcke: Siehe auch Liste der Kernkraftwerke Liste der Kernreaktoren in Indien Liste kerntechnischer Anlagen Weblinks Reparaturen an RAPS-1 und RAPS-2 (englisch) Unfälle in indischen Kernkraftwerken (englisch) Einzelnachweise
Centrale nucléaire du Rajasthan

La centrale nucléaire du Rajasthan (en anglais Rajasthan Atomic Power Station - RAPS) est située au bord de la rivière Chambal, à environ 65 km de la ville de Kota dans le district de Chittorgarh de l'État du Rajasthan. La localité la plus proche est Tamlao, Rawatbhata qui est située à 11 km. Le propriétaire et exploitant de ce site est la Nuclear Power Corporation of India Ltd. Le 23 juin 2012, 38 personnes ont été exposées à une fuite lors de travaux de maintenance sur une chaîne de refroidissement, selon un responsable du site. Deux d'entre eux ont reçu des doses de radiations équivalentes à la limite annuelle admise, mais tous ont repris le travail. Le 19 juillet 2012, quatre ouvriers ont été exposés à des radiations alors qu'ils réparaient un joint déficient sur un tuyau. Description Cette centrale a constitué pour l'Inde la première construction d'un réacteur à eau lourde pressurisée (PHWR) du type CANDU. Elle a été engagée initialement avec l'aide des Canadiens. Après les essais nucléaires militaires réalisés par l'Inde en 1974, le Canada s'est retiré de la collaboration, ceci contraignant les Indiens à poursuivre la construction avec leurs seuls moyens. Néanmoins, et après de nombreux incidents les deux réacteurs déjà commencés ont été achevés et rendus opérationnel : RAPS-1, 100 MWe, qui a atteint le seuil critique le 11 août 1972, RAPS-2, 200 MWe, critique en 1980. En 1990 démarre, dans le cadre du programme nucléaire indien, un chantier pour deux autres réacteurs à eau lourde pressurisés construits sur le même site : RAPS-3, 220 MWe, critique en 1999, RAPS-4, 220 MWe, critique en 2000. À partir de 2002 débute un nouveau chantier pour 2 réacteurs supplémentaires à eau lourde pressurisée : RAPS-5, 220 MWe, critique en 2009, RAPS-6, 220 MWe, critique en 2010, En 2011 commence un nouveau chantier pour 2 réacteurs supplémentaires d'une puissance unitaire de 700 mégawatts électriques : RAPS-7 et RAPS-8. Début 2024, ces réacteurs sont toujours en construction. Références Voir aussi Articles connexes Pokharan Programme nucléaire de l'Inde liste de réacteurs nucléaires Liens externes Site de "Rajasthan Atomic Power Station" Portail de l'industrie Portail de l’énergie Portail du nucléaire Portail de l’Inde
Centrale nucleare di Rajasthan

La centrale nucleare di Rajastan, chiamata anche Progetto atomico di Rawatbhata è una centrale nucleare indiana situata a Kota presso il Distretto di Chittorgarh, nello stato del Rajasthan. La centrale è composta da 8 reattori di tipologia HWR, i primi due sono di tipologia CANDU per 277 MW mentre gli altri 6 sono di tipologia PHWR, 4 in funzione per 808 MW, mentre sono 2 da 630 MW ognuno sono in costruzione. L'impianto è l'unico in india ad avere reattori CANDU ed è servito per lo sviluppo dei successivi modelli indiani. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su centrale nucleare di Rajasthan Collegamenti esterni (EN) IAEA - Nuclear Power Reactors in the World, 2018 (PDF), su www-pub.iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rajasthan 1, su iaea.org. URL consultato il 30 aprile 2019 (archiviato dall'url originale il 21 maggio 2018). (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rajasthan 2, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rajasthan 3, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rajasthan 4, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rajasthan 5, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rajasthan 6, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rajasthan 7, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Rajasthan 8, su iaea.org.
АЭС Раджастан

АЭС Раджастан (АЭС Раватбхата) (англ. Rajasthan Atomic Power Station, хинди राजस्थान अणुऊर्जा केंद्र) — атомная электростанция в 65 км от города Кота штата Раджастхан в Индии. Первая индийская АЭС с тяжеловодными ядерными реакторами. История строительства и эксплуатации Строительство блоков станции было начато по тому же проекту что и АЭС Дуглас-Пойнт совместно с канадскими специалистами в 1965 году первый блок и 1968 году второй блок. В 1973 году первый энергоблок был сдан в эксплуатацию. До 1973 года индийские инженеры проходили обучение в Канаде на АЭС Дуглас-Пойнт. Но в 1973 году Индия провела тайное испытание ядерного оружия — операцию «Улыбающийся Будда». После этого сотрудничество Канады и Индии в строительстве АЭС было свернуто. Дальнейшее строительство второго энергоблока Индия продолжила собственными силами и в 1981 году он был введен в эксплуатацию. Первоначальная электрическая мощность реакторов станции была установлена на уровне 220 МВт каждый, но из за многочисленных инцидентов и ремонтов мощность первого блока была снижена до 100, а второго до 200 МВт. В 1990 году было начато строительство третьего и четвёртого блоков мощностью по 220 МВт, которые были введены в эксплуатацию в 2000 году. В 2002 и 2003 годах было начато строительство ещё двух таких же блоков. В 2010 году они были введены в эксплуатацию. В октябре 2009 года Правительство Индии дало разрешение и утвердило финансирование проекта по сооружению на станции двух новых энергоблоков мощностью по 700 МВт. 25 мая 2010 года Индийская корпорация по атомной энергии подписала контракт с Hindustan Construction Company на проведение общестроительных работа на площадках отведенных для седьмого и восьмого энергоблоков станции. 18 июля 2011 года прошла церемония заливки первого бетона. Закончить строительство энергоблоков планировалось в 2016 году, однако сроки сдвинулись. В апреле 2025 года к сети был подключён первый построенный энергоблок. Информация об энергоблоках Примечания
АЕС Раджастан

Атомна електростанція Раджастан це атомна електростанція, розташована в Раватбхата в штаті Раджастхан, Індія. За встановленою потужністю це четверта за величиною атомна електростанція в країні після атомних електростанцій Куданкулам, Какрапар і Тарапур. Історія Будівництво атомної електростанції Douglas Point в Канаді почалося в 1961 році з важководного реактора під тиском (PHWR) CANDU (Canada Deuterium Uranium), здатного виробляти 220 МВт електроенергії. Через два роки після початку будівництва Раджастханського атомно-енергетичного проєкту (RAPP) у штаті Раджастхан було побудовано два подібні реактори. Через десять років, у 1973 році РАПС-1 був прийнятий в експлуатацію. У 1974 році після того, як Індія провела навчання «Усміхнений Будда», Канада припинила підтримку проєкту, відклавши введення в експлуатацію RAPS-2 до 1981 року. У межах індійської ядерної програми побудовано ще два PHWR потужністю 220 МВт кожен. Вони коштують близько 570 мільйонів доларів. RAPS-3 став критичним 24 грудня 1999 року, RAPS-4 став критичним 3 листопада 2000 року. Комерційна експлуатація почалася 1 червня 2000 року для енергоблоку № 3 і 23 грудня 2000 року для блоку № 4. Також побудовано ще два реактори (РАПС-5 і РАПС-6) потужністю 220 МВт, причому блок 5 почав промислову експлуатацію 4 лютого 2010 року, блок 6 — 31 березня 2010 року. Два з нових індійських реакторів серії 700 МВт (RAPP-7 і RAPP-8) будуються в Раджастані. У листопаді 2012 року Міжнародне агентство з атомної енергії (МАГАТЕ) протягом кількох тижнів інтенсивно перевіряло два реактори на атомній електростанції Раджастан на предмет безпеки. Було зроблено висновок, що реактори є одними з найкращих у світі, місцеві атомні електростанції потужністю 220 МВт можуть витримати аварію типу Фукусіми, навіть припускаючи, що «в Індії сильна культура безпеки» і що Індія вийшла переможцем з високим глобальним рейтингом безпеки. Перший бетон для блоку 7 залито 18 липня 2011 року, а комерційна експлуатація очікується до 2016 року. Блоки 7 і 8 разом коштуватимуть приблизно 123,2 мільярда рупій (2,6 мільярда доларів США). У 2024 році AERB дав дозвіл на завантаження палива блоку 7 та додавання модератора. 19 вересня 2024 року на 7-му блоці почалася керована ланцюгова реакція ділення. Інформація про реактори Див. також Ядерна енергетика Індії Примітки
Tughlaqabad

Tughlaqabad ist ein historisch und kulturell bedeutsamer Stadtteil im Südosten der indischen Metropole Delhi. In der von kolonialzeitlichen Historikern geprägten Liste der „sieben Städte von Delhi“ wird Tughlaqabad als dritte Stadtgründung gezählt. Lage Tughlaqabad liegt in einer Höhe von ca. 240 m. Die Tagestemperaturen können im Frühsommer (Mai, Juni) 45 °C und mehr erreichen; in kalten Winternächten können aber auch Fröste auftreten. Regen fällt in der Regel nur in den sommerlichen Monsunmonaten. Geschichte Tughlaqabad entstand nach der Machtübernahme durch den türkischstämmigen Ghiyas-ud-din Tughluq Shah I. (eigentlich Ghazi Malik; Urdu: غازی ملِک, Hindi: ग़ाज़ी मलिक) im Jahr 1320 oder 1321. Dieser war Provinzgouverneur von Depalpur im heutigen pakistanischen Teil des Punjab, konnte aber aufgrund innerer Streitereien der regierenden Khalji-Dynastie die Macht über das Sultanat von Delhi an sich reißen. Er erwies sich als fähiger Herrscher, doch starb er bereits im Jahr 1325. Sein Sohn Muhammad bin Tughluq (reg. 1325–1351) setzte die Politik seines Vaters im Wesentlichen fort. Viele seiner Vorhaben endeten jedoch in Misserfolgen – so verlegte er im Jahr 1327 die Hauptstadt seines Reiches in das ca. 1000 km südlich gelegene Daulatabad auf dem Dekkan-Plateau, ein Unterfangen, welches er nach dem Eindringen der Mongolen in den Norden Indiens 17 Jahre später wieder rückgängig machen musste. Tughlaqabad war am 7. Oktober 1556 Schauplatz einer Schlacht zwischen den Truppen des Mogulreiches und den von Hemu angeführten Truppen Adil Shah Suris, des letzten Sultans der usurpatorischen Suriden-Dynastie. Sehenswürdigkeiten Wichtigste Sehenswürdigkeiten des Stadtteils sind die Ruinen des Tughlaqabad-Forts mit seinen 10 bis 15 m hohen, leicht geböschten Mauern und seinen 13 Toren, von denen die meisten in sehr schlechtem Zustand sind. Hauptattraktion im Fortbereich ist das restaurierte Mausoleum für den Dynastiegründer Ghiyas-ud-din Tughluq, welches ursprünglich in einem künstlich angelegten See stand und nur über eine Brücke zu erreichen war. Innerhalb des Fortbereichs befindet sich auch ein Stufenbrunnen (Nizamuddin ki Baoli). Ungefähr 2 km südöstlich ließ Muhammad bin Tughluq das Adilabad-Fort erbauen – eine kleinere Replik der Fortanlage seines Vaters. Legende Um zügig mit den Bauarbeiten für das Fort voranzukommen, erließ Ghiyas-ud-din Tughluq einen Befehl, durch den jeder Arbeiter in der Umgebung zur Mithilfe verpflichtet wurde. Einer der Arbeiter sprach angeblich den Fluch aus, dass das Fort unbewohnt bleiben und Herden auf dem Gelände weiden würden. Ähnliches geschah dann tatsächlich während der langen Abwesenheit des Hofes und der Beamtenschaft in Daulatabad und dem Beginn der Baumaßnahmen am Adilabad-Fort. Weblinks Tughlaqabad-Fort – Fotos + Kurzinfos (ASI, englisch) Tughlaqabad-Fort und Adilabad-Fort – Fotos + Kurzinfos (englisch) Stufenbrunnen in Delhi – Fotos + Infos (englisch) Einzelnachweise
Tughlaqabad

Tughlaqabad (Hindi: तुग़लक़ाबाद क़िला, Urdu: تغلق آباد قلعہ Tughlaqabad) est une ancienne ville fortifiée, troisième ville successive construite dans ce qui est l'enceinte du Delhi actuel. Il en reste des vestiges, particulièrement de sa citadelle, (le Qila) au sud de Delhi (Inde) Historique La construction de Tughlaqabad débute en 1321 par la volonté de Ghiyath al-Din Tughlûq. À sa mort en 1325, il est enterré dans le mausolée construit au sud. Son fils poursuit les travaux en ajoutant au sud-est une forteresse supplémentaire appelée Adilabad ou Muhammadabad. Description Le site est construit sur une éminence rocheuse dont il épouse les contours. La ville occupe la majeure partie de l’espace vers le nord ; elle est aujourd’hui en grande partie sur-bâtie par le village de Tughlaqabad. Le palais et la citadelle occupent le côté sud-ouest et bordent une légère dépression qui était à l’époque de la construction un lac, désormais asséché. Une chaussée part de la jonction entre le palais et la citadelle en direction du sud jusqu’à une fortification indépendante abritant la tombe de Ghiyath al-Din Tughlûq, qui était donc anciennement un îlot sur le lac. Au sud-est se trouve la forteresse d’Adilabad. Le périmètre de l’enceinte extérieure est d’environ 6,5 km, les murs mesurant entre 10 et 15 m de haut du côté extérieur. À intervalles réguliers de 50 ou 100 m selon les endroits se trouvent des tours semi-circulaires qui saillent fortement de l’enceinte, mais font la même hauteur que celle-ci. L’ensemble des fortifications est construit de la même manière, en blocage de moellons avec des parements appareillés, le tout couvrant un imposant talus leur donnant une forme de pain de sucre, notamment en ce qui concerne les tours. Les murs sont construits au sommet des talus maçonnés ainsi créés. Ils comportent d’étroites fausses braies de moins de 2 m de large précédent la courtine, qui les surplombent. Le parapet des fausses braies est percé de meurtrières permettant alternativement le tir vers le pied des murs et le tir à distance. La courtine est quant à elle percée d’une première rangée de meurtrières sur trois niveaux : le premier correspond à une galerie couverte et se trouve juste au dessus du parapet des fausses braies, les deuxièmes et troisièmes sont utilisables depuis le chemin de ronde et permettent de tirer respectivement vers le bas et vers l’avant. Notes et références Bibliographie (en) Konstantin Nossov, Indian Castles 1206-1526 : The Rise and Fall of the Dehli Sultanate, vol. 51, Oxford, Osprey Publishing, coll. « Fortress », 2006, 64 p. (ISBN 978-1-84603-065-9). Liens externes (en) « Tughlaqabad », sur World Monuments Fund (consulté le 4 janvier 2022) Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Delhi
Tughluqabad

Twierdza Tughluqabad – ruiny fortu wchodzącego w skład tzw. siedmiu miast Delhi w Indiach. Zbudowany w latach 1321–1325 przez Ghijasa ad-Din Tughlaka, założyciela dynastii Tughlaków. Twierdza zajmuje rozległy teren, na którym zbudowane były miasto, pałace i cytadela. Całkowita długość murów wynosi 6500 metrów. Architektura Fortyfikacja twierdzy składa się z dwóch murów obronnych: wewnętrznego o wysokości od 10 do 15 metrów, zbudowanego z gruzu obudowanego kamieniami i wzmocnionego wieżami o różnych kształtach, zbudowanymi co 50 do 100 metrów, oraz zewnętrznego o wysokości od 1,5 do 2 metrów. Przypisy Bibliografia Konstantin S. Nossov: Indian castles 1206-1526. The rise and fall if the Delhi Sultanate. Nowy Jork: Osprey Publishing Ltd., 2006. ISBN 1-84176-065-X.
Туглакабад

Туглакабад или Форт Туглакабад (англ. Tughlaqabad Fort, хинди तुग़लक़ाबाद क़िला, урду تغلق آباد قلعہ‎ — Tughlaqabad Qila) — разрушенный форт в Дели, протянувшийся на 6,5 км, был построен Гийас ад-дин Туглаком, основателем Династии Туглаков, правившей Делийским султанатом; один из Семи исторических городов Дели. Форт был основан в 1321 году, но был заброшен уже в 1327 году. История и легенды Малик Гази (позже Гиияс-уд-дин Туглак) был вассалом правителей Делийского султаната из династии Халджи. По преданию, во время одной поездки Малик Гази предложил султану Мубараку Халджи строительство форта на этом месте. Но султан лишь рассмеялся и предложил вассалу самому построить форт, когда он станет султаном. В 1321 году, во время борьбы за престол среди членов династии Халджи, Малик Гази захватил власть в султанате, основав династию Туглакидов. Он сразу же начал строительство нового города, новой столицы, которая имела целью уберечь султанат от нападений монголов. Гиияс-уд-дин Туглак считался достаточно либеральным правителем, однако для осуществления своей мечты он обязал всех жителей Дели работать над строительством нового форта. Это вызвало легендарный конфликт султана с суфийским проповедником Низамуддином Аулием, поскольку прекратилось строительство водоема суфия. В результате суфийский проповедник проклял султана и его форт, провозгласив, что «форт останется пустым», и «Дели еще далеко» (последнее высказывание было сделано во время кампании султана в Бенгалии). Эти пророчества сбылись, султан не вернулся из похода, вероятно будучи убит собственным сыном в 1324 году, а форт был заброшен несколькими годами позже. Архитектура Туглакабад имеет вид массивного каменного форта, окружающего город неправильной формы. Наклоненные и наполненные камнями стены имели высоту 10-15 м, с защитными укреплениями на вершине и круглыми бастионами на определенном расстоянии друг от друга. Город изначально имел 52 ворот, из которых осталось 13. В городе было расположено несколько бассейнов для сбора дождевой воды. Весь город делился на три части: жилой район, цитадель, и район дворца, сопряженного с цитаделью. Большая часть города недоступна сейчас из-за плотных зарослей. Часть старого города занята современной застройкой, особенно у озер. К югу от города находится хорошо сохранившийся мавзолей Гиияс-уд-дин Туглака, соединенный с фортом эстакадой, проходящей над бывшим озером. На юго-востоке находится крепость Адилабад, построенная позже в схожем стиле. Галерея Ссылки Фотографии крепости на Фликр Y.D.Sharma. Delhi and its Neighbourhood. — Siri Fort & A- Siris. — New Delhi: Archeological Survey of India, 2001. — С. 161. — [Архивировано 31 августа 2005 года.]
Tughlaqabad Fort

Tughlaqabad Fort var en befäst stadsdel i den indiska huvudstaden Delhi, uppförd av härskardynastin Tughlaq. Dess återstod är idag i ruiner. Liknande ruiner finns det fler i Delhi, men Tughlaqabad Fort är de mest storslagna och skräckinjagande. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Tughlaqabad Fort.
Туґхлакабад

Туґхлакабад або Форт Туґхлакабад (англ. Tughlaqabad Fort, гінді तुग़लक़ाबाद क़िला, урду تغلق آباد قلعہ — Tughlaqabad Qila) — зруйнований форт в Делі, що простягнувся на 6,5 км та був збудований Ґіятх ал-Дін Туґхлаком, засновником Династії Туґхлак правителів Делійського султанату; одне з Семи міст Делі. Форт був заснований в 1321 році, але покинутий вже в 1327 році. Історія та легенди Ґхазі Малік (пізніше Ґіятх ал-Дін Туґхлак) був васалом правителів Делійського султанату з династії Кхілджі. За переказами, під час одної подорожі, Ґхазі Малік запропонував султану Мубараку Кхілджі будівництво форту на цьому місці. Але султан лише розсміявся і запропонував васалу самому збудувати форт, коли він стане султаном. У 1321, під час боротьби за престол серед членів династії Кхілджі, Ґхазі Малік захопив владу в султанаті, заснувавши династію Туґхлак. Він одразу ж почав будівництво нового міста, нової столиці, яка мала на меті вберегти султанат від нападів монголів. Ґіятх ал-Дін Туґхлак вважався досить ліберальним правителем, проте для здійснення своєї мрії він зобов'язав всіх жителів Делі працювати над будівництвом нового форту. Це викликало легендарний конфлікт султана з суфійським проповідником Нізамуддіном Аулією, оскільки припинилось будівництво водойми суфія. В результаті суфійський проповідник прокляв султана і його форт, проголосивши, що «форт залишиться пустим», і що «Делі ще далеко» (останнє висловлення було зроблене під час кампанії султана в Бенгалі). Ці пророцтва збулися, султан не повернувся з походу, ймовірно вбитий власним сином в 1324 році, а форт був покинутий кількома роками пізніше. Архітектура Туґхлакабад має вигляд масивного кам'яного форту, що оточує місто неправильної форми. Нахилені та наповнені камінням стіни мали висоту 10-15 м, із захисними укріпленнями на вершині та круглими бастіонами на певній відстані один від одного. Місто спочатку мало 52 брами, з яких залишилося 13. У місті було розташовано кілька басейнів для збору дощової води. Все місто поділялося на три частини: житловий район, цитадель, та район палацу, сполученого із цитаделлю. Більша частина міста недоступна зараз через щільні зарості. Частина старого міста зайнята сучасною забудовою, особливо біля озер. На південь від міста знаходиться добре збережений мавзолей Ґіятха ал-Дін Туґхлака, сполучений з фортом естакадою, що проходить над колишнім озером. На південному сході знаходиться фортеця Аділабад, збудована пізніше в схожому стилі. Галерея
GD Goenka University

GD Goenka University is a private university located in Sohna, Gurugram, Haryana, India. It was established in 2013 by the GD Goenka Group through the Haryana Private Universities (Amendment) Act, 2013. The GD Goenka Group was founded by Shri A.K. Goenka. GD Goenka University is approved by University Grants Commission (UGC). Academics GD Goenka University is a UGC-approved university. GD Goenka University is now on the private university list of CUET 2023. Student life As part of the teaching practices, students are encouraged to document and present their work to experts. All the schools regularly conduct conferences and seminars where speakers, practicing managers and faculty researchers participate. Some of the events are REDSET, ELIXIR, ICON, ICAP, Media clave, Agora, Code, Ihost, Mootcourt, Speed, ERA, and Udyami Bazaar. The university organizes several events and other extra-curricular activities. Acceleron, Sportopia, Reva, Transcend, Research Conclave are some of the available activities. References