NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Université d'agriculture de l'Assam

L’Université d'agriculture de l'Assam (Assam Agricultural University - AAU) est une université publique (en) d’enseignement agricole créée en 1969 à Jorhat, dans l’État d’Assam (Inde). La juridiction de l'Université s'étend à l'ensemble de l'État d'Assam en matière d'enseignement, de recherche et de vulgarisation dans le domaine de l'agriculture et des sciences connexes. L'université a plusieurs campus dont le siège est à Borbheta, Jorhat. Elle a été fondée, dans le cadre de l'Assam Agricultural University Act, 1968, par Satya Ranjan Barooah à la demande de Bimala Prasad Chaliha (en) alors Chief Minister de l'Assam. Satya Ranjan Barooah en a été vice-chancelière (le chancelier de l'université était alors Braj Kumar Nehru (en)) de 1969 à 1977. Lors de sa création, elle a reçu l'aide de l'Agence des États-Unis pour le développement international (USAID) et de l'Université d'État du Missouri. Collèges College of Agriculture, Jorhat College of Community Science, Jorhat College of Veterinary Science, Khanapara (en) College of Fishery Science, Raha (en) Biswanath College of Agriculture, Biswanath Chariali (en) Sarat Chandra Sinha College of Agriculture, Rangamati, District de Dhubri Lakhimpur College of Veterinary Science, North Lakhimpur College of Horticulture, Nalbari College of Sericulture, Titabor (en) College of Sericulture, Jorhat College of Horticulture, Jorhat Références Liens externes (en) « AAU », sur aau.ac.in (consulté le 2 juin 2024) Portail de l’Inde
Assemblée de l'Assam

L'Assemblée de l'état d'Assam est un parlement monocaméral local à l'Assam, un État de la république indienne. En 2008, ce parlement est formé de 126 membres, élu pour 5 ans maximum. Cette chambre élit le chef du gouvernement de l'état. Histoire La première assemblée pour cette région regroupée par l'Inde britannique dans l'Eastern Bengal and Assam province, a été créée en 1913 sous le nom de Conseil législatif. L'assemblée législative a été créée en 1937 et établie à Shillong, l'ancien centre administratif de l'état. Liens externes Site officiel Portail de la politique Portail de l’Inde
Chakrashila Wildlife Sanctuary

Chakrashila Wildlife Sanctuary originally Sikhri-Sikhla Wildlife Sanctuary is a wildlife sanctuary falling under Kokrajhar district and some adjacent areas of Dhubri district of Assam, India. It is famous for the golden langur and is the second protected habitat for golden langurs in India. History Sikhri-Sikhla Hill was first declared as a reserve forest in 1966 and on 14 July 1994, it was recognized with the status of sanctuary by the Government of Assam. A local environmental activist group, Nature's Beckon, played a vital role in this recognition. Location The sanctuary covers an area of 45.568 km2 (4556.8 hectares). It is around 6 km from Kokrajhar town, 68 km from Dhubri town and 219 km from Lokpriya Gopinath Bordoloi International Airport, Guwahati. The sanctuary is mainly a hilly tract running north–south and there are two lakes (Dheer Beel and Diplai Beel) on either side, which are integral to the eco-system of the sanctuary. The lower hilly reaches are covered with sal coppice regeneration while middle and upper reaches are covered with mixed deciduous forests. The sanctuary has some tourist accommodation facility at Choraikhola, Kokrajhar and also provides facilities for bird watching, forest trekking, and wildlife and nature photography Notable animals at the sanctuary Different kinds of mammals and birds, twenty-three species of reptiles including snakes, lizards and turtles, more than forty species of butterfly are found in this sanctuary. Some species of mammals recorded in this sanctuary are Indian short-tailed mole, Indian flying fox, short nosed fruit bat, Indian false vampire, Indian pipistrelle, rhesus macaque, Chinese pangolin, Asiatic jackal and Bengal fox. Hornbills are also spotted here. It is also a safe haven for a variety of endangered animals. Birds A total of 119 species of birds have been recorded in the Chakrashila Wildlife Sanctuary. This number includes three globally threatened species. Some of the species recorded here include black francolin (Francolinus francolinus), jungle bush quail (Perdicula asiatica), lesser whistling duck, cinnamon bittern, Indian pond heron, cattle egret, purple heron, red-necked falcon, red-headed vulture, greater spotted eagle, and bronze-winged jacana. References
Christian Hospital Serkawn

Christian Hospital Serkawn ("Serkawn Hospital") is a hospital-cum-nursing school at Serkawn, Lunglei, Mizoram, India, operated by the Baptist Church of Mizoram. Founded in 1919 and formally established in 1923, it was the first hospital and nursing school in Mizoram. History Medical work at Christian Hospital Serkawn started in 1919, with the arrival of Miss E.O. Dicks (Pi Dawki), a missionary nurse from the Baptist Missionary Society (BMS), London. She started operating a dispensary at her residence. A separate building was constructed and was officially inaugurated on 10 February 1923. Initially, the hospital had a capacity of 30 beds for women and children. In 1957 the BMS deputed Dr. H.G. Stockley (Dr Zomuana) and his wife, also experienced in health-care, as first resident doctor serving the community at Serkawn. Nursing school was started in 1952, with a course in auxiliary nurse mid-wifery (ANM), under the tutorship of Miss E.M. Maltby (Pi Zohnuni), who was then the nursing superintendent. In 1964, Dr C. Silvera became the first Mizo doctor and first Medical Superintendent of the hospital. Nursing College Christian Hospital Serkawn operates a General Nursing Midwifery (GNM) course in its campus. A course in Auxiliary Nurse Mid-wifery (ANM) was started in 1952 by Miss E.M. Maltby. The ANM School has now been upgraded to General Nursing and Midwifery (GNM) in accordance with the policy of the Indian Nursing Council. References External links Official website
Tsomgo-See

Der Tsomgo-See (auch Tsongmo-See oder Changu-See) ist ein glazialer See im östlichen Himalaya in Ost-Sikkim (Indien). Der Gebirgssee befindet sich 15 km östlich der Hauptstadt Gangtok auf einer Höhe von 3780 m. Er besitzt eine Wasserfläche von 23,6 Hektar und einen Umfang von 2 km. Der ovalförmige See ist knapp einen Kilometer lang und besitzt eine mittlere Tiefe von 15 m. Der See liegt im Einzugsgebiet des Rangpo Chhu, einem linken Nebenfluss der Tista. Der Tsomgo-See ist von Gangtok über eine 40 km lange Straße erreichbar, die weiter zum Grenzpass Nathu La führt. Er gilt als „heiliger See“ und ist ein Touristenziel in Sikkim. Aufgrund der Nähe zur chinesischen Grenze sind spezielle Berechtigungen notwendig. Weblinks Navigator India: Tsomgo Lake – Permit, regutations & weather. In: northeast-india.in. Abgerufen am 10. Juni 2020 (englisch). Einzelnachweise
Lago Tsomgo

El lago Tsomgo (también llamado lago Changu) es un extenso lago del Himalaya indio, localizado en el este del estado de Sikkim. Etimología En la lengua bhutia, "Tso" significa lago, y "Mgo" significa cabeza, por lo que en bhutia Tsomgo significa literalmente "origen del lago". Descripción El lago se encuentra unos 40 km al este de Gangtok, la capital de Sikkim, y unos 15 km al oeste del paso de Natula, única conexión por carretera entre Sikkim y el Tíbet chino. Situado a una altitud de 3780 m sobre el nivel de mar, el lago tiene forma ovalada, con una longitud de cerca de un kilómetro y una profundidad media de quince metros. Durante los meses de invierno, el lago se congela. Es alimentado por nieve fundida durante los meses de verano, de abril a agosto. El lago Tsomgo es un lago sagrado para las poblaciones budistas e hindúes de Sikkim. Ecosistema La flora alrededor del lago incluye al rhododendron, prímulas, iris y amapolas. Los patos Brahminy, el panda rojo y varios pájaros migratorios frecuentan el lago. Debido a la promoción del turismo, algunos locales han establecido tiendas ofreciendo paseos con yak, queso de yak y aperitivos. Accesos El lago Tsomgo se encuentra en la carretera que une Gangtok con el paso de Natula. Debido a su conexión con China, la carretera se encuentra intensamente vigilada por el ejército indio. Se necesita un permiso especial, que se puede obtener en Gangtok, para poder incorporarse a esta carretera y llegar al lago.
Цомго

Цомго, также известное как Цонгмо и Чангу — высокогорное ледниковое озеро в округе Восточный Сикким (штат Сикким, Индия). Озеро вытянуто с запада на восток на один километр, его максимальная ширина составляет около 500 метров, площадь 0,2447 км², средняя глубина 4,6 метров, максимальная глубина 15 метров, высота над уровнем моря 3753 м (3780 м или 3658 м). Со всех сторон оно окружено крутыми горами, которые зимой покрыты снегом. Летом он тает и, стекая, питает озеро. К озеру с запада ведёт очень извилистая дорога, там же, на западном берегу озера, обустроено поселение с собственным маленьким храмом. Здесь туристы могут переночевать, им доступно катание на украшенных яках и мулах, несколько небольших точек питания. Далее эта дорога проходит вдоль северной части озера и следует на восток через перевал Нату-Ла к схожим озёрам Манджу, Саратанг и Хангу. Цвет озера постоянно меняется, поэтому оно считается священным, многие века монахи делали предсказания после изучения текущего цвета поверхности воды. Летом берега озера покрыты многочисленными рододендронами, первоцветами, голубыми и жёлтыми маками, ирисами и орхидеями. Из животных здесь в заметных количествах обитают утки-огари и малые панды. Озеро Цомго находится в запретной приграничной зоне, поэтому для его посещения гражданам Индии необходимо оформить разрешение, иностранным гражданам — специальное разрешение (поодиночке иностранцам визит к озеру запрещён). С сиккимского языка Цомго переводится как «источник озера». В ноябре 2006 года Почта Индии выпустила памятную марку с изображением озера Цомго. См. также География Сиккима Озёра Сиккима Примечания
Цонґмо

Цонґмо (англ. Tsongmo Lake, Changu Lake або Tsomgo Lake) — льодовикове озеро в окрузі Східний Сіккім індійського штату Сіккім. Назва походить від сіккімської мови (бхутія) та означає «джерело озера». Озеро має блакитний колір та розташоване приблизно за 40 км від столиці штату міста Ґанґток на дорозі до Натху-Ла на висоті 3780 м над рівнем моря. Воно має овальну форму, приблизно 1 км завдовжки та має середню глибину 15 м. Узимку озеро замерзає, улітку воно живлеться талою водою. Це озеро є священним для місцевих буддистів та індуїстів. Через його значну популярність серед туристів, багато місцевих мешканців пропонують тут поїздки на яках, сири з молока яків та інші місцеви страви та вироби.
Garampani Wildlife Sanctuary

Garampani Wildlife Sanctuary is a 6.05-square-kilometre (2.34 sq mi) wildlife sanctuary located in Karbi Anglong district, Assam, India. It was notified as a Wildlife Sanctuary in 1952 vide notification No, FR.199/52 dated 10/07/52. It is 25 km (16 mi) from Golaghat. The nearest Airport is Dimapur which is 55 km away, and Jorhat Airport is 85 km away. The road distances from nearest towns: 35 km from Golaghat, 92 km from Diphu, 330 km from Guwahati and 45 km from Kaziranga. It is one of the oldest sanctuaries containing hot water spring and waterfalls, and has a rich biodiversity. It is surrounded by Nambor Sanctuary having 51 rare species of orchid. Many rare birds can be seen here. It is home to hoolock gibbons and golden langurs. The climate is tropical and the vegetation is mostly semi-evergreen and tropical. References External links About Garampani Wildlife Sanctuary Department of Tourism, Government of Assam i Sanctuary
ГЕС Тіста ІІІ

ГЕС Тіста ІІІ — гідроелектростанція на сході Індії у штаті Сіккім. Знаходячись перед ГЕС Тіста V, становить верхній ступінь у каскаді у сточищі річки Тіста, котра дренує східну частину Гімалаїв (район між Непалом та Бутаном) і впадає праворуч до Брахмапутри. Можливо також відзначити, що між Тіста ІІІ та Тіста V планується спорудити ГЕС Тіста IV, але проти цього проекту виступили природоохоронні організації. Забір води для роботи станції відбувається із лівої притоки Тісти річки Лачунг (Lachung Chu). Для цього її за кілька сотень метрів нижче від впадіння Lachen Chu перекрили греблею із ущільненого котком бетону висотою 60 метрів, яка потребувала 1,15 млн м3 матеріалу. Вона спрямовує воду у два басейни очистки від осаду розмірами 320х17х32 метри, з яких ресурс потрапляє у прокладений через правобережний гірський масив дериваційний тунель довжиною 13,8 км та діаметром 7,5 метра. Після балансувального резервуару шахтного типу висотою 158 метрів та діаметром 13 метрів вода через два напірні водоводи довжиною по 1,4 км та діаметром по 4 метри надходить до підземного машинного залу. У залі розмірами 21х44х214 метрів розмістили шість турбін типу Пелтон потужністю по 200 МВт, які при напорі у 780 метрів повинні забезпечувати виробництво 5,2 млрд кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода через тунель довжиною 1,3 км з перетином 8,2х8 метрів виводиться неподалік від впадіння Лаченг в Тісту. Примітки
ГЕС Ташідінг

ГЕС Ташідінг (англ. Tashiding) – гідроелектростанція, що споруджується на сході Індії у штаті Сіккім. Використовуватиме ресурс із річки Ратонг (Rathong Chu), правої притоки Ранґіту, який в свою чергу є правою притокою Тісти (дренує східну частину Гімалаїв між Непалом та Бутаном впадає праворуч до Брахмапутри). В межах проекту річку перекриють водозабірною греблею висотою 25 метрів та довжиною 100 метрів. Вона спрямовуватиме воду у прокладений через правобережний гірський масив дериваційний тунель довжиною 5,7 км та діаметром 5 метрів, з’єднаний на завершальному етапі з балансувальною камерою шахтного типу висотою 73 метри та діаметром 10метрів. Далі ресурс проходитиме через напірний водовід довжиною 515 метрів (в т.ч. 234 метри вертикальної шахти) та діаметром 3,8 метра. Основне обладнання станції повинні скласти дві турбіни типу Френсіс потужністю по 48,5 МВт, які при напорі у 213 метрів забезпечуватимуть виробництво 440 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода повертатиметься до річки по відвідному каналу довжиною 78 метрів. Видача продукції відбуватиметься по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. За три кілометри нижче від машинного залу Ратонг впадає у водосховище ГЕС Ранґіт ІІІ. Примітки
ГЕС Каменг

ГЕС Каменг — гідроелектростанція, що споруджується на сході Індії у штаті Аруначал-Прадеш. Використовує ресурс зі сточища річки Каменг, котра стікає з південного схилу Гімалаїв та впадає праворуч в Брахмапутру. Забір води для роботи станції починатиметься з річки Біхом, яка прямує у східному напрямку до впадіння праворуч у Каменг, котра тече в цьому районі з північного сходу на південний захід. Від греблі Біхом ресурс подаватиметься у прокладений під водороздільним хребтом на південь до долини Каменг дериваційний тунель, який на своєму шляху проходитиме під правою притокою Біхому річкою Тенга, де отримуватиме додатковий ресурс. Для реалізації цієї схеми призначені дві бетонні гравітаційні греблі: Біхом висотою 69 метрів та довжиною 264 метри, яка потребувала екскавації 780 тис. м3 породи та заливки 405 тис. м3 бетону. Вона утримує водосховище з об'ємом 25 млн м3 (корисний об'єм 5,7 млн м3), у якому можливе коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 764,5 та 770 метрів НРМ (у випадку повені — до 771,5 метра НРМ). Тенга висотою 25 метрів та довжиною 103 метри, яка потребувала екскавації 152 тис. м3 породи та заливки 97 тис. м3 бетону. Вона утримує водосховище зі значно меншим об'ємом 0,5 млн м3, в якому можливе коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 763 та 770 метрів НРМ (у випадку повені — до 771,7 метра НРМ). Дериваційний тунель, що з'єднує сховища з машинним залом, має довжину 14,5 км та діаметр 6,7 метра. На завершальному етапі він з'єднується з балансувальною камерою шахтного типу висотою 69 метрів та діаметром 25 метрів. Далі ресурс потрапляє у напірний водовід довжиною 3,7 км, який спершу має діаметр 5,3 метра, після чого розділяється на два діаметром по 3,5 метра, котрі, своєю чергою, діляться на два діаметром по 2,65 метра. У наземному машинному залі працюватимуть чотири турбіни типу Френсіс потужністю по 150 МВт, які при напорі у 536 метрів повинні забезпечувати виробництво 3353 млн кВт·год електроенергії на рік. Відпрацьована вода потраплятиме в Каменг через короткий відвідний канал розмірами 50 × 70 метрів. Видача продукції відбуватиметься по ЛЕП, розрахованих на роботу під напругою 400 кВ. Введення станції в експлуатацію очікується у 2018 році. Примітки
ГЕС Локтак

ГЕС Локтак – гідроелектростанція на сході Індії у штаті Маніпур. Використовує деривацію ресурсу зі сточища річки Маніпур, яка дренує обернену в бік М’янми сторону водорозділу між басейнами Брахмапутри та Іраваді (Маніпур впадає ліворуч до Myittha, правої притоки Чиндвін, котра в свою чергу є правою притокою Іраваді). В межах проекту Маніпур одразу після злиття двох витоків – лівого Імпхал та правого Khunga (мають південний та східний напрямок течії відповідно) – перекрили греблею висотою 11 та довжиною 59 метрів. Створений нею підпір дозволяє спрямовувати ресурс до розташованого у межиріччі цих витоків озера Локтак – великої, частково покритої плаваючою рослинністю водойми, пов’язаної протокою з Імпхалом. Зі створеного таким чином сховища, рівень поверхні якого в операційному режимі коливається між позначками 766,2 та 768,5 метра НРМ, у західному напрямку прокладено дериваційний канал довжиною 2,3 км та шириною 18 метрів. За ним починається тунель, що проходить під водороздільним хребтом до долини річки Лейматак, яка дренує обернений на захід схил гір Маніпура та є лівою притокою річки Локтак. Остання є лівою притокою Іранг, котра в свою чергу впадає ліворуч в Барак – верхню течію Меґхни. Таким чином, створена дериваційна схема перекидає ресурс між басейнами Андаманського моря (куди впадає Іраваді) та Бенгальської затоки (сюди прямує Меґхна, зливаючись на своєму шляху зі спільним рукавом Гангу і Брахмапутри Падмою). Після тунелю, що має довжину 6,6 км та діаметр 3,8 метра, вода потрапляє у три напірні водоводи довжиною по 1,3 км та діаметром 2,3 метра. Вони подають ресурс до наземного машинного залу, обладнаного трьома турбінами типу Френсіс потужністю по 35 МВт, які при напорі від 284 до 306 метрів (номінальний 298 метрів) забезпечують виробництво 448 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованих на роботу під напругою 132 кВ. Можливо відзначити, що гідрокомплекс Локтак також забезпечує зрошення 23 тисяч гектарів земель. Примітки
ГЕС Khandong

ГЕС Khandong – гідроелектростанція на сході Індії у штаті Ассам. Знаходчись перед ГЕС Копілі, становить верхній ступінь гідровузла, який використовує ресурс із річки Копілі (стікає з плато Меґхалая та впадає ліворуч до Брахмапутри). В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 66 метрів та довжиною 243 метри, яка потребувала 278 тис м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з площею поверхні 13,4 км2 та об’ємом 167 млн м3 (корисний об’єм 130 млн м3), з якого ресурс подається до дериваційного тунелю довжиною 2,9 км та діаметром 4,5 метра, прокладеного під водорозділом з долиною струмка Умронг-Налла, правої притоки Копілі. Далі ресурс потрапляє у напірні водоводи діаметром по 2,5 метри – два довжиною по 192 метри та один довжиною 275 метрів. Машинний зал в 1984-му обладнали двома турбінами типу Френсіс потужністю по 25 МВт, до яких за два десятиліття додали ще одну таку ж. При напорі у 99 метрів вони забезпечують виробництво 364 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода відводиться по відвідному каналу до розташованого за кілька сотень метрів сховища ГЕС Копілі, створеного греблею на Умронг-Налла. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованих на роботу під напругою 132 кВ. Примітки
ГЕС Карбі-Лангпі

ГЕС Карбі-Лангпі – гідроелектростанція на сході Індії у штаті Ассам. Використовує ресурс із річки Борпані (вона ж Um Khen, вона ж Лангпі), лівої притоки Копілі, яка в свою чергу є лівою притокою Брахмапутри. В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею Хатідубі висотою 58 метрів та довжиною 229 метрів, яка потребувала 159 тис м3 матеріалу. Вона спрямовує воду до дериваційного тунелю, прокладеного через лівобережний гірський масив до розташованого за чотири з лишком кілометри верхнього балансувального резервуару шахтного типу. На завершальному етапі два водоводи діаметром по 2,6 метри подають ресурс у наземний машинний зал. Основне обладнання станції складають дві турбіни типу Френсіс потужністю по 50 МВт, які при напорі у 235 метрів забезпечують виробництво 390 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода через відвідний канал повертається до розташованої трохи більше за сотню метрів річки. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
ГЕС Myntdu Leshka

ГЕС Myntdu Leshka — гідроелектростанція на сході Індії у штаті Меґхалая. Використовує ресурс із річки Myntdu, яка дренує південний схил Jaintia Hills та під назвою Shari-Goyain впадає на території Бангладеш праворуч до Сурми (одне з русел річки Барак — верхньої течії Меґхни, що прямує до Бенгальської затоки, зливаючись на своєму шляху зі спільним рукавом Гангу і Брахмапутри Падмою). У межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 63 метри та довжиною 320 метрів, яка утримує водосховище з площею поверхні 0,7 км2 та об'ємом 14 млн м3 (корисний об'єм 7,3 млн м3). Звідси через лівобережний гірський масив прокладено дериваційний тунель довжиною біля 3,5 км, який переходить у три водоводи завдовжки по 0,75 км та діаметром по 2 метри, що подають ресурс до наземного машинного залу. Останній розташований на струмку, що за кілька кілометрів по тому впадає ліворуч до Myntdu. Основне обладнання станції становлять три турбіни типу Френсіс потужністю по 42 МВт, які при напорі у 300 метрів забезпечують виробництво 0,5 млрд кВт-год електроенергії на рік. Примітки
ГЕС Уміам-Умтру ІІІ

ГЕС Уміам-Умтру ІІІ – гідроелектростанція на сході Індії у штаті Меґхалая. Знаходчись між ГЕС Уміам ІІ (вище по течії) та ГЕС Уміам-Умтру IV, входить до складу каскаду у сточищі річки Умтру (в пониззі має назву Дігару), яка дренує Khasi Hills та впадає ліворуч у річку Копілі всього за 2,5 км від впадіння останньої так само ліворуч до Брахмапутри. Можливо відзначити, що ресурс для роботи найвищої станції каскаду – ГЕС Уміам І – надходить шляхом деривації зі ще однієї лівої притоки Копілі річки Уміам. В межах проекту Умтру перекрили бетонною гравітаційною греблею Kyrdemkulai висотою 28 метрів та довжиною 107 метрів, яка потребувала 29 тис м3 матеріалу. Вона утворила водосховище з площею поверхні 0,8 км2 та об’ємом 3,8 млн м3 (корисний об’єм 0,9 млн м3), в якому можливе коливання рівня поверхні між позначками 675 та 683 метри НРМ. Звідси ресурс подається через дериваційний тунель довжиною 2,8 км до іншого сховища, створеного на висотах правобережжя Умтру за допомогою земляної греблі Nongmahir висотою 50 метрів та довжиною 150 метрів, яка потребувала 80 тис м3 матеріалу. Разом з п’ятьма дамбами довжиною від 33 до 69 метрів вона утримує водойму з площею поверхні 0,7 км2 та об’ємом 5,8 млн м3 (корисний об’єм 2,2 млн м3), в якому можливе коливання рівня поверхні між позначками 669 та 672 метри НРМ. Зі сховища Nongmahir вода подається через підвідний тунель до розташованого за 0,65 км верхнього балансувального резервуару шахтного типу, звідки прямує по двом напірним водоводам довжиною по 0,4 км та діаметром 2,6 метра до спорудженого на березі Умтру машинного залу. Основне обладнання станції складають дві турбіни типу Френсіс потужністю по 30 МВт, які при напорі від 131 до 162 метрів (номінальний 140 метрів) забезпечують виробництво 162 млн кВт-год електроенергії на рік. Примітки