Bengálština

Bengálština (বাংলা bāṇlā) je indoárijský jazyk rozšířený v jižní Asii. Je jedním z následovníků sanskrtu, pálijštiny a prákrtů. Po asámštině je nejvýchodnějším jazykem indoevropské jazykové rodiny, k jejíž indoíránské větvi je řazena společně se již zmíněnou ásámštinou. Historie a rozšíření S více než 200 miliony mluvčích je pátým nejpoužívanějším jazykem na světě. Zároveň je čtvrtým nejrozšířenějším jazykem z hlediska počtu rodilých mluvčích. Po hindštině jde také o druhý nejčastější jazyk Indie (nepočítaje angličtinu). Díky bengálské renesanci v 19. a 20. století bylo mnoho děl z nejznámější indické literatury napsáno právě v bengálštině. V tomto jazyce byla vytvořena například díla Rabíndranátha Thákura – prvního Asijce, jemuž byla udělena Nobelova cena. Bengálci bylo vedeno také mnoho reformních náboženských, filozofických a politických hnutí té doby. Dnes ji používá cca 207 000 000 lidí. Další 4 000 000 ji používají jako druhý jazyk. Lidé mluvící bengálsky žijí kromě hlavních oblastí (Bangladéš, Indie) i v zemích jako Malawi, Spojené arabské emiráty, Spojené království, USA, Saúdská Arábie, Singapur či Nepál. Charakteristika Bengálština je flexivní jazyk – slova mění tvar podle větné souvislosti. Slovosled, i když není zcela pevný, ji řadí mezi SOV jazyky (subject – object – verb), tedy nejdříve podmět, pak předmět a nakonec sloveso. Fonetickou výbavu více méně sdílí s ostatními indoárijskými jazyky, významným rysem jsou přídechové varianty ražených souhlásek a zvláštní řada retroflexních hlásek t – th – d – dh – n. Zvláštností oproti příbuzným jazykům je chybějící rozdíl mezi b a v. Abeceda a výslovnost Bengálština používá bengálské písmo, ve kterém každá souhláska obsahuje implicitní samohlásku (o) a případné jiné samohlásky se vyznačují diakritickými znaménky nad, pod, před nebo za souhláskou. Kromě toho existují i samostatné znaky pro samohlásky, které stojí na začátku slabiky. Tradiční abecední pořadí písmen je podle fonetických vlastností, tedy nejdříve samohlásky, pak souhlásky, nejdříve ražené v pěti řadách podle místa tvorby (ka, ča, ṭa, ta, pa), v rámci řady vždy dvojice neznělých (bez přídechu a s přídechem), dvojice znělých a odpovídající nosová souhláska. Nakonec přicházejí polosamohlásky, sykavky a ostatní. Implicitní samohláska se vyslovuje většinou jako zadní samohláska, buď [ɔ] jako v মত [mɔt̪] „názor“, nebo [o] jako v মন [mon] „mysl“, někdy i jako otevřenější [ɒ]. V přepisech do latinky se objevuje jako o nebo ô, ale můžeme se setkat i s přepisem a po vzoru ostatních indických jazyků a písem. Cerebrální souhlásky ট, ঠ, ড, ঢ, ণ se vyslovují tak, že se špička jazyka opře o horní měkké patro místo o zuby. (U ণ se ale tato výslovnost zachovala jen tam, kde za ní následuje jiná cerebrální souhláska, jinde už se vyslovuje jako obyčejné [n].) Znaménko ং se nazývá onuššár (অনুস্বার) a má způsobovat nazalizaci samohlásky ve slabice, nad kterou se objeví. V praxi to obvykle znamená, že se na konci slabiky objeví nosová souhláska ze stejné řady, jako je počáteční souhláska následující slabiky (např. před k se objeví ng, před b se objeví m atd.) Znaménko ঃ se nazývá bisorg (বিসর্গ) a označuje přídech za slabikou, za kterou se objeví. Znaménko ্ se nazývá hosonto (হসন্ত, v sanskrtu nazývaný virám) a jeho připojení k souhlásce ruší inherentní o. V psaném textu se ale objevuje zřídka, protože pro zápis dvou a více po sobě jdoucích souhlásek se obvykle používají spřežky. hosonto má však nezastupitelnou roli při zpracování bengálštiny na počítači: uživatel zapíše třeba ka+hosonto+ša a teprve software zodpovědný za práci s fontem zařídí, že se místo těchto tří znaků objeví znak spřežky kša. Existují i případy, kdy se implicitní samohláska nevyslovuje, přestože není použito hosonto ani spřežka. Stává se to zejména na konci slova, ale i uvnitř, např. গামলা (gāmolā) se čte [ɡamla]. Gramatika Podstatná jména Podstatná jména rozlišují jednotné a množné číslo. V každém čísle mohou nabývat až čtyř různých tvarů podle užití ve větě a vztahu ke slovesu (pádové koncovky). U indických autorů se ovšem můžeme setkat s rozlišením šesti až osmi pádů (vibhakti) v souladu s tradiční gramatikou sanskrtu. V bengálštině jsou ale některé tyto „pády“ realizovány s pomocí záložky (postpozice) a tvary dativu a akuzativu se neliší vůbec. Zájmena Dvanáct osobních zájmen rozlišuje mluvnické kategorie osoby, úrovně zdvořilosti a čísla, nikoli však rodu. Důvěrné tykání ve druhé osobě se používá vůči dětem, sluhům a božstvům. Neutrální úroveň zhruba odpovídá českému tykání mezi přáteli, v ostatních případech se používá zdvořilá úroveň. Ve třetí osobě se použije zdvořilá úroveň, pokud hovoříme o někom, komu bychom vykali. Slovesa Mluvnické číslo se ve větě pozná podle podmětu, např. podle osobního zájmena. Samotné slovesné tvary číslo nijak nerozlišují. Níže uvedené příklady obsahují zájmeno jako podmět (protože je z něj vidět osoba a stupeň zdvořilosti), toto zájmeno je v jednotném čísle, ale v množném čísle by tvary slovesa zůstaly stejné, stačilo by vyměnit zájmeno. Dále se vždy shodují zdvořilé tvary slovesa ve 2. a 3. osobě. Prostý přítomný čas Průběhový přítomný čas Slovesný tvar se sice píše jako jedno slovo, ale vznikl spojením nedokonavého příčestí plnovýznamového slovesa (যাইতে) a určitého tvaru pomocného slovesa být (ছি, ছিস্, ছ, ছেন, ছে). „Právě jdu“ se tedy doslovně přeloží jako „jsem jdoucí“. Předpřítomný dokonavý čas Slovesný tvar se sice píše jako jedno slovo, ale vznikl spojením dokonavého příčestí plnovýznamového slovesa (গিয়া) a určitého tvaru pomocného slovesa být (ছি, ছিস্, ছ, ছেন, ছে). Neurčitý minulý čas Tvoří se spojením dokonavého příčestí plnovýznamového slovesa (গিয়া) a minulého určitého tvaru pomocného slovesa být (ছিলাম, ছিলি, ছিলে, ছিলেন, ছিল). Průběhový minulý čas Tvoří se spojením nedokonavého příčestí plnovýznamového slovesa (যাইতে) a minulého určitého tvaru pomocného slovesa být (ছিলাম, ছিলি, ছিলে, ছিলেন, ছিল). Neurčitý budoucí čas Průběhový budoucí čas Tvoří se analyticky pomocí nedokonavého příčestí plnovýznamového slovesa (যাইতে) a budoucího určitého tvaru pomocného slovesa být (থাকিব, থাকিবি, থাকিবে, থাকিবেন). Přítomný rozkazovací způsob Budoucí rozkazovací způsob Podmiňovací způsob Tyto tvary se používají jednak pro vyjádření podmiňovacího způsobu, jednak pro opakovaný minulý čas (anglické I used to go). Bengálské dialekty v Bangladéši centrální (standardní) bengálština západní bengálština (Kharia Thar, Mal Paharia, Saraki) jihozápadní bengálština severní bengálština (Koch, Siripuria) Rajbangsi Bahe východní bengálština (Sylhetti) jihovýchodní bengálština (Chakma) Ganda Vanga Příklady Číslovky Vzorový text Všeobecná deklarace lidských práv Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu bengálština na Wikimedia Commons