Virágok Völgye Nemzeti Park

A Virágok Völgye Nemzeti Park India egyik nemzeti parkja, amelyet 1982-ben hoztak létre. A terület Uttarakhand államban, Chamoliban található, és az endemikus alpesi virágok rétjeiről és a változatos növényvilágáról ismert. A rendkívül változatos területen fekvő Nemzeti park ritka és veszélyeztetett állatoknak ad otthont, így többek között az ázsiai fekete medvének, a hópárducnak, a pézsmaszarvasnak, a barnamedvének, a vörös rókának és a kék juhnak is. A parkban található madarak közé tartozik a himalájai monal fácán és más magashegyi madarak. A 3352-3658 méteres tengerszint feletti magasságban fekvő Virágok Völgye Nemzeti Park szelíd tája kiegészíti a tőle keletre fekvő Nanda Devi Nemzeti Park vadregényes hegyvidékét, melyek együtt egyedülálló átmeneti zónát alkotnak a Zanszkár és a Nagy-Himalája hegyvonulatai között. Fekvése A Virágok völgyének területe a Himalája Zanszkár-hegységében fekszik, a nemzeti park legmagasabb pontja a Gauri Parbat, 6719 m tengerszint feletti magasságban. A park teljes egészében a mérsékelt alpesi zónában fekszik. A parkot a Nanda Devi Bioszféra Rezervátum (223 674 ha) foglalja magába, amelyet egy pufferzóna (5 148,57 km2) vesz körül. A Nanda Devi Nemzeti Park Rezervátum az UNESCO Bioszféra Rezervátumok Világhálózatának tagja. Éghajlat Mivel a Nanda Devi-medence a Himalája belső völgye, sajátos mikroklímával rendelkezik. A körülmények általában szárazak, az éves csapadékmennyiség alacsony, de június végétől szeptember elejéig heves monszun esőzések vannak. A monszun idején uralkodó köd és alacsony felhőzet nedvesen tartja a talajt, ezért a növényzet dúsabb, mint a szárazabb belső himalájai völgyekben szokásos. Április közepétől júniusig a hőmérséklet mérsékelt vagy hűvös (legfeljebb 19 °C). A Virágok völgye egy zárt belső himalájai völgy mikroklímájával is rendelkezik, és a délnyugati nyári monszun teljes hatásától a délre fekvő Nagy-Himalája hegyvonulat védi. Különösen a késő nyári monszun idején gyakran van sűrű köd és eső. Mind a medence, mind a völgy általában hat-hét hónapig, október vége és március vége között hófödte, a hó mélyebben és alacsonyabb magasságban halmozódik fel a völgyek árnyékos déli oldalán, mint az északi oldalon. Ökológia A Virágok Völgye az alpesi növényvilág sokszínűségét tartalmazó, a nyugat-himalájai alpesi cserjék és rétek ökorégióját képviselő régióként vált fontossá. A fajok gazdag változatossága tükrözi a völgy elhelyezkedését az északon és délen található Zanszkár és Nagy-Himalája hegyvonulatok, valamint a Kelet-Himalája és a Nyugat-Himalája flórája közötti átmeneti zónában. Számos növényfaj veszélyeztetettnek számít. Többet Uttarakhandon kívül még nem jegyeztek fel. A veszélyeztetett gyógynövényfajok sokfélesége nagyobb, mint amit más indiai himalájai védett területeken regisztráltak. A Nanda Devi Bioszféra Rezervátum egésze a Nyugat-Himalája Endemikus Madárvédelmi Területen (EBA) fekszik. A Virágok Völgye Nemzeti Park a Nanda Devi Bioszféra Rezervátum második magzónája. Hét korlátozott elterjedésű madárfaj endemikus az EBA ezen részén. Története 1931-ig a hely - megközelíthetetlensége miatt - a külvilág számára kevéssé volt ismert, amikor Frank S. Smythe, Eric Shipton és R. L. Holdsworth brit hegymászók egy sikeres Kamet-hegyi expedícióról való visszatérésük során eltévedtek, és rátaláltak a virágokkal teli völgyre. A terület szépsége vonzotta őket, és a „Virágok völgyének” nevezték el. Smythe később azonos címen könyvet is írt róla. 1939-ben Lady Joan Margaret Legge (1885. február 21. - 1939. július 4.), a Kew-i Királyi Botanikus Kertek által kiküldött botanikus érkezett a völgybe, hogy virágokat tanulmányozzon, és miközben néhány sziklás lejtőn átkelve virágokat gyűjtött, megcsúszott és meghalt. A nővére később felkereste a völgyet, és emlékművet állított a hely közelében. Chandra Prakash Kala professzor, az Indiai Vadvilág Intézet által kirendelt botanikus 1993-tól kezdve egy évtizeden át kutatást végzett a völgy florisztikájáról és természetvédelméről. 1993-ban 520, kizárólag ebben a nemzeti parkban termő alpesi növényt vett számba, és két könyvet írt: „A Virágok Völgye - Mítosz és valóság” és „A Virágok Völgye Nemzeti Park, Garhwal Himalája Ökológiája és Természetvédelme” címmel. Flóra A nemzeti park területén 1998-ban 31 ritka és veszélyeztetett kategóriába tartozó növényfajt figyeltek meg. További tanulmányai szerint a Virágok Völgyében a domináns család az őszirózsafélék (Asteraceae), 62 fajjal. 45 gyógynövényt használnak a helyi falusiak, és több fajt, mint például a Saussurea obvallata (brahma kamal) törpebogáncsfajt vallási felajánlásként gyűjtenek Nanda Devi és Sunanda Devi istennőknek. A területet a Növényi Sokféleség Központjává nyilvánították. A szubalpin zónára jellemzőek a magasan fekvő erdők, amelyek segítenek megtartani a nedvességet és a havat, és számos növény- és állatközösséget tartanak fenn. Megtalálható itt a ritka Acer caesium juharfaj, a himalájai jegenyefenyő (Abies pindrow), a himalájai nyír (Betula utilis), domináns itt a harangvirágú havasszépe (Rhododendron campanulatum), a himalájai tiszafa (Taxus wallichiana), a himalájai orgona (Syringa emodi) és a Sorbus lanata berkenyefaj társaságában. Néhány gyakori gyógynövény: az Arisaema jacquemontii csápvirágfaj, a vajvirágfélékhez tartozó Boschniakia himalaica, a kasmíri keltike (Corydalis cashmeriana), a kék csatavirág (Polemonium caerulium), az Impatiens sulcata nebáncsvirágfaj, a fehérszemű gólyaorr (Geranium wallichianum), a ragadós galaj (Galium aparine), a hosszúlevelű tövisbogáncs (Morina longifolia), az Inula grandiflora peremizsfaj, a Nomocharis oxypetala havasililiomfaj, a patakparti szellőrózsa (Anemone rivularis), a Pedicularis pectinata és a P. bicornuta kakastaréjfaj, a gömbös kankalin (Primula denticulate) és a zászpafélékhez tartozó Trillidium govanianum. Azokon a letaposott területeken pedig, ahol a múltban a jószágok összegyűltek, a Polygonum polystachyum keserűfűfaj vált burjánzó gyomnövénnyé. Fauna A völgyben a vadon élő állatok sűrűsége nem nagy, de a fellelhető állatok mindegyike ritka vagy veszélyeztetett. 2004 előtt CP Kala és környéke összesen 13 emlősfajt jegyzett fel a parkban, bár csak 9 fajt észlelt közvetlenül: Az északi síksági szürke langur Semnopithecus entellus, vörös óriás repülő mókus Petaurista petaurista, himalájai fekete medve Ursus thibetanus (VU), vörös róka Vulpes vulpes, himalájai menyét Mustela sibirica, és himalájai sárga-torkú márna Martes flavigula, himalájai gorál Naemorhedus goral, himalájai pézsmaszarvas Moschus leucogaster, indiai pettyes csevroteknős Moschiola indica, himalájai tahr Hemitragus jemlahicus (VU) és szeráj Capricornis sumatraensis (VU). A tahr gyakori, a serow, a goral, a pézsmaszarvas és a bharal, a kék juh ritka. Ragadozók Egy 2004. októberi faunisztikai felmérés megállapította a hópárduc Panthera uncia(EN) jelenlétét a nemzeti parkban. A közönséges leopárdot Panthera pardus a völgy alacsonyabb, a falvakhoz közelebb eső részeiről jelentették. A helyi lakosok barna medvéről Ursus arctos és bharal vagy kék juhról Pseudois nayaur is beszámoltak. Hüllők A hüllők közül leggyakrabban a magashegyi gyíkot (Agama tuberculata), a himalájai földikutyát (Leiolopisma himalayana) és a himalájai gödörviperát (Gloydius himalayanus) látni. Lepkefélék A virágok mellett vadméhek és számos lepkefaj él, amelyek még további kutatásra szorulnak. A feltűnőbb fajok közül néhány: hársfarkú lepke Papilio demoleus demoleus, a közönséges sárga fecskefarkú Papilio machaon, Papilio polytes romulus, a szurikáta Papilio protenor protenor és a közönséges kék apolló Parnassius hardwickei. Madárfélék A terület a Nyugat-Himalájai Endemikus Madárvédelmi Területen belül van, de a völgyre vonatkozó felméréseket nem végeztek. A Nanda Devi Parkban 1993-ban 114 fajt láttak. A völgyben gyakran látott fajok közé tartozik a Gypaetus barbatus, a himalájai keselyű Gyps himalayensis, a sárgacsőrű és vöröscsőrű csér Pyrrhocorax graculus és P. pyrrhocorax, koklass fácán Pucrasia macrolopha, a nemzeti jegyzékben szereplő himalájai monal fácán Lophophorus impejanus, amely a rododendron sűrűségben található, a pikkelyhasú és a sárgamellű fakopáncs Picus squamatus és P. flavinucha, a nagy és kéktorkú túzok Megalaima virens és M. asiatica, a hógalamb Columba leuconota és a pettyes galamb Stigmatopelia chinensis. Természetvédelem A parkot az Uttarakhandi Állami Erdészeti Minisztérium, az indiai Környezetvédelmi és Erdészeti Minisztérium igazgatja. A nemzeti parkban nincs település, és 1983 óta tilos a legeltetés a területen. A park csak 4-5 hónapig van nyitva nyáron, júniustól októberig. Kutatófaiskola és magbank Musadharban, a terület bejáratának közelében kutató faiskolát és mag-, rizóma- és gumóbankot hoztak létre ritka növények és értékes gyógynövények szaporítására. A ritka és értékes gyógynövények különleges programok tárgyát képezik. Ezek közé tartozik az Aconitum heterophyllum és az A. falconeri sisakvirágfaj, az Arnebia benthamii prófétavirágfaj, a Dactylorhiza hatagirea ujjaskosborfaj, a Gymnadenia orchides bibircsvirágfaj, a káposztafélékhez tartozó Megacarpaea polyandra, az útifűfélékhez tartozó Picrorhiza kurrooa, a himalájai tojásbogyó (Podophyllum hexandrum) és a himalájai tiszafa (Taxus wallichiana). Kutatási parcellákat hoztak létre annak megállapítására, hogy miként lehet a legjobban megfékezni a Polygonum polystachyum nevű keserűfűfaj terjedését anélkül, hogy más növényeket vagy a talajfelszínt károsítanánk. Az első éves felmérést 2004-ben végezték el, és évente meg fogják ismételni. Idővonal 1862: A Pushpawati folyó völgyét Edmund Smyth ezredes fedezte fel; 1931: A völgyet Frank S. Smythe hegymászó látogatta meg, aki könyvet írt a „Virágok Völgye” népszerűsítéséről; 1934: Eric Shipton és Bill Tilman hegymászók elérték és leírták a felső Nanda Devi-szentélyt; 1936: Bill Tilman & Noel Odell hegymászók megmászták a Nanda Devit; 1939: A medencét a Nanda Devi Vadvédelmi Területként hozták létre az 1493/XIV- 28. sz. 7/01. sz. kormányrendelettel; 1962: Határviták miatt a területet lezárták a forgalom elől, ami megváltoztatta a helyi gazdaságot; 1974-82: A szentélyt megnyitották a hegymászás előtt, de az ezt követő romlás miatt a területet minden felhasználó előtt bezárták; 1980: A parkot a 3912/ XIV 3-35-80-as értesítéssel Sanjay Gandhi Nemzeti Parkként hozták létre; a legeltetés és a hegymászás megszűnt; 1980: A Virágok Völgyét a 4278/XIV-3-66-80-as kormányrendelettel nemzeti parkká nyilvánították az 1972-es vadvédelmi törvény rendelkezései alapján, növényvilágának megőrzése érdekében; 1982: A parkot átkeresztelték Nanda Devi Nemzeti Parkra; 1988: létrehozták a Nanda Devi Nemzeti Bioszféra Rezervátumot (223,674 ha) a nemzeti parkkal mint magzónával (62,462 ha) és a két területet körülvevő 514,857 ha pufferterülettel; korlátozták a közeli falusiak jogait. Az UNESCO a világörökség részévé nyilvánította; 2000: A bioszféra-rezervátumot a kormány 586,069 hektárra bővítette, és a Virágok Völgye Nemzeti Parkot a második magzónaként hozzáadták (62,462 ha + 8,750 ha, összesen 71,212 ha magterület); 2004: A két magterület és a pufferzóna az UNESCO MAB-rezervátummá nyilvánítása. Galéria Megközelítése A Virágok völgyébe való eljutás körülbelül 17 km-es túrát igényel. A legközelebbi nagyobb város a Garhwalban található Joshimath, amely kényelmes közúti összeköttetéssel rendelkezik Haridwarból és Dehradunból, mindkettő Joshimath-tól mintegy 270 km-re délre. Delhiből vonattal lehet eljutni Haridwarba, majd Rishikesh-en keresztül busszal Govindghatba, amely körülbelül 24 km-re van egy másik fontos célpont, Badrinath előtt. Delhiből Govindghatba autóval is el lehet jutni, ami körülbelül 500 km távolság. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Valley of Flowers National Park című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Gopal K. Bhargava; S.C. Bhatt, eds. (2006). Uttaranchal. Delhi: Kalpaz publ. pp. 208, 209. ISBN 9788178353838. Richard W. Butler; Douglas G. Pearce, eds. (1999). Tourism Development. London: Routledge. p. 205. ISBN 9780203380307. N. Ulysses and Tabish, Thingnam Girija. "Trek to Valley of Flowers". Flowers of India. Retrieved 5 June 2013. "World Conservation Monitoring Centre". Archived from the original on 10 July 1997. Retrieved 20 July 2018. Colonel Frank Smythe – Francis Sydney Smythe Archived 30 May 2013 at the Wayback Machine, 1900–1949 "Valley of Flowers". sikhnet.com. Retrieved 5 June 2013. Chandra Prakash Kala. "How Valley of Flowers got World Heritage Site tag". Down to Earth. Retrieved 17 October 2012. Chandra Prakash Kala. "Paradise under fire". Down to Earth. Retrieved 15 June 2002. "Nanda Devi and Valley of Flowers National Parks". UNESCO World Heritage Centre. Retrieved 7 April 2022. Valley of Flowers, Article by Asif N Khan in Hornbill April–June 2015 P.p. 10-15, Bombay Natural History Society. "Valley of Flowers National Park". Sanctuary Asia Magazine. Archived from the original on 24 June 2013. Retrieved 8 June 2013. "ET Recommendations: 5 best places to enjoy monsoon, movie to watch, gadget to buy". The Times of India. 22 July 2012. Archived from the original on 21 February 2013. Retrieved 5 June 2013. Lamba, B. 1987. Status survey report of fauna: Nanda Devi National Park. Records of the Zoological. Survey of India Occasional Paper No. 103. 50 pp Tigunait, Rajmani (2001). At the eleventh hour : the biography of Swami Rama. Honesdale, Pa.: Himalayan Institute. p. 88. ISBN 9780893892128. valley of flowers. Kala, CP 1998. Ecology and Conservation of Alpine Meadows in the Valley of Flowers National Park, Garhwal Himalaya. Forest Research Institute, Dehradun "Valley of Flowers: World Heritage Site" (PDF). Archived from the original (PDF) on 17 October 2018. Retrieved 21 January 2013. Kala, C.P. 2004. Pastoralism, plant conservation, and conflicts on proliferation of Himalayan knotweed in high altitude protected areas of the Western Himalaya, India. Biodiversity and Conservation, 13 (5): 985–995. Kala, C.P. (2005). "A multifaceted review on the biodiversity conservation of the Valley of Flowers National Park, India". International Journal of Biodiversity Science and Management. 1 (1): 25–32. doi:10.1080/17451590509618077. S2CID 84896241. Kala, C.P. (2005) Indigenous uses, population density, and conservation of threatened medicinal plants in protected areas of the Indian Himalayas. Conservation Biology, 19 (2): 368–378. Kala, C.P. (2005). "The Valley of Flowers; A newly declared World Heritage Site" (PDF). Current Science. 89 (6): 919–920. Archived from the original (PDF) on 17 October 2018. Retrieved 21 January 2013. Kala, C.P. 2004. The Valley of Flowers; Myth and Reality. International Book Distributors, Dehradun, India Kala, C.P. (2004) Distribution pattern and conservation status of mammals and birds in the Valley of Flowers National Park and its vicinity, Uttaranchal. Himalayan Biosphere Reserves, 6: 91–102 Priszter Szaniszló: Növényneveink: A magyar és a tudományos növénynevek szótára. Budapest: Mezőgazda. ISBN 963 9121 22 3 1998. [1999]