NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rosiers–Joseph Migneret Garden

The Rosiers–Joseph Migneret Garden is a green space located in the 4th arrondissement of Paris. Location The garden is located between the rue des Francs-Bourgeois and the rue des Rosiers in the heart of the historic quarter of Le Marais. It can be accessed either by the courtyard of the hôtel de Coulanges at 35-37, rue des Francs-Bourgeois, or by number 10, rue des Rosiers. Origins of the name The garden takes its name after Joseph Migneret, the director of the "École élémentaire des Hospitalières-Saint-Gervais", a boys' school located nearby. During World War II, Migneret showed active resistance by providing false papers to fleeing Jews and sheltering many of his former students, saving them from deportation and death. Description With a surface area of 2,135 square metres (22,980 sq ft), the garden was born out of the merging of the private gardens of the mansions that border it: Hôtel de Coulanges, Hôtel Barbes and Hôtel d'Albret. Because of this, the garden is divided into several areas. The first part of the garden can be accessed through the Hôtel de Coulanges, which today houses the "Maison de l'Europe de Paris"; it consists of a large rectangle of semi-shaded lawn (four birches are planted there) with a children's play area, surrounded by a curtain of wild cane. Different species are planted here: wild lilac, Mexican orange blossom, white dogwood, fescue, fountain grass and feather grass. From this point of view a surprising 35 meters high chimney can be observed, which belongs to "La Société des Cendres", which used to process filings and off-cuts of gold and silver left over from workshops. A second and smaller part of the garden, behind the Hôtel Barbes, shows an inviting dry path between a creeping fig tree and a chestnut tree, along which are a few stopping places with overhanging vegetation. The third and final part of the garden is located behind the Hôtel d'Albret and offers a garden 'shared' between the local residents, espaliers, and highlights one of the 77 towers of the Wall of Philip II Augustus, a listed historical monument. Despite its degraded condition, the tower remains very recognisable. Over the centuries, attached to the property of the Hôtel d'Albret, it served as a summer dining-room, and, later on, as a chapel. The bustling rue des Rosiers can be reached through the third part of the garden, via a small covered walkway at number 10. History The public garden was created in 2007 and completed in 2014. Annexes This site is serviced by the Saint-Paul metro station. See also List of parks and gardens in Paris 4th arrondissement of Paris Paris References
Kostel svaté Markéty (Paříž)

Kostel svaté Markéty (tj. Église Sainte-Marguerite) je katolický farní kostel v 11. obvodu v Paříži, v ulici Rue Saint-Bernard. Historie Dne 29. října 1624 šlechtic Jean de Vitry daroval Antoinovi Fayetovi, faráři kostela svatého Pavla a Ludvíka, pozemek na stavbu kaple zasvěcené svaté Markétě Antiochijské. V roce 1637 byl u kaple zřízen hřbitov Sainte-Marguerite. Kaple se v roce 1712 stala farním kostelem. V roce 1760 architekt Victor Louis přistavil kapli, jejíž výzdobou byl pověřen malíř Paolo Antonio Brunetti. Během Velké francouzské revoluce byla na místním hřbitově pohřbena těla tří set osob popravených gilotinou na Place de la Bastille a Place de la Nation. Hřbitov byl uzavřen v roce 1804. V roce 1805 v kostele sloužil mši papež Pius VII. V roce 1912 byla zbořena fara a nahrazena budovou školy. V roce 1928 byly frontony kostela zapsány na seznam historických památek. Chór a kaple jsou chráněny od roku 1960 a pozůstatky hřbitova od 1962. Architektura Půdorys kostela má tvar latinského kříže jak bylo obvyklé v klasicismu v 17. století. Zvonice kostela má čtvercový půdorys, je ze dřeva pokrytém břidlicí, na všech čtyřech stranách má hodiny. Ve věži jsou čtyři zvony posvěcené 7. března 1804. Průčelí kostela na ulici Rue Saint-Bernard má čtyři dórské pilastry nesoucí holý trojúhelníkový fronton zakončený kovovým křížem. Frontony na bočních stěnách transeptu jsou zdobeny sochami. Vitráže v kostele jsou z roku 1882 a představují svatou Markétu (loď a chórový ochoz) a Nanebevzetí Panny Marie (kaple Panny Marie). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Église Sainte-Marguerite (Paris) na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Markéty na Wikimedia Commons (francouzsky) Kostel na stránkách pařížské arcidiecéze (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek
Kościół Sainte Marguerite w Paryżu

Kościół Sainte-Marguerite (św. Małgorzaty) - katolicki kościół w 11. okręgu paryskim, na prawym brzegu Sekwany. Historia W 1624 r. proboszcz parafii św. Pawła Antoine Fayet zakupił grunt pod kaplicę pod wezwaniem św. Małgorzaty, wobec braku pieniędzy na rozbudowę kościoła parafialnego i rosnącą liczbą wiernych. W dziesięć lat później prace nad obiektem były ukończone, zaś w 1712 r. kościół został podniesiony do rangi parafialnego. W tym celu został rozbudowany o kaplicę Dusz Czyśćcowych i wieżę, natomiast malarz Paolo Brunetti wykonał dla niego nową dekorację malarską. Wokół kościoła rozciągał się cmentarz. W 1725 r. w kościele miało dojść do cudownego uzdrowienia szlachcianki de la Fosse - tablica pamiątkowa do teraz znajduje się w nawie świątyni W czasie Wielkiej Rewolucji Francuskiej kościół został zamknięty, a na cmentarzu regularnie odbywały się pochówki zgilotynowanych na położonym niedaleko Placu Bastylii lub na Place de la Nation. W tajemniczym grobie ustawionym osobno w 1795 r. pochowano "dziecko z Temple", które może być Ludwikiem Karolem, synem Ludwika XVI. Mimo wielokrotnych badań nie udało się tej hipotezy badawczej jednoznacznie potwierdzić lub wykluczyć Na tym samym cmentarzu pochowano też kilkadziesiąt ofiar Frondy. Kościół wrócił do funkcji sakralnych w 1804 r. Rok później Pius VII odprawił w nim mszę w intencji 16 karmelitanek zgilotynowanych na placu de la Nation. W 1820 r. otrzymał nowe organy oraz rzeźbiony ołtarz główny. W czasie dni czerwcowych w 1848 r. w pobliżu kościoła zginął arcybiskup Affre, ugodzony zabłąkaną kulą. W czasie Komuny Paryskiej wycofujący się komunardzi podłożyli ogień pod kościół, który jednak nie poniósł większych strat. Architektura Wejście do kościoła wiedzie poprzez skromną klasycystyczną fasadę z czterema pilastrami doryckimi podtrzymującymi fronton zwieńczony krzyżem. Bardziej ozdobne są fasady boczne, w których podobne frontony zostały udekorowane płaskorzeźbami. Wszystkie okna kościoła są półkoliste, tylko w niektórych znajdują się witraże poświęcone patronce świątyni. W odróżnieniu od innych kościołów swojej epoki, kościół Sainte-Marguerite nie posiada fresków, jedynie rząd obrazów na ścianach w kaplicach. Figura patronki z pierwotnego ołtarza głównego znajduje się obecnie w jednym z transeptów. Wieża obiektu wznosi się na wysokości prezbiterium, częściowo drewniana, zwieńczona zegarem i ażurowym hełmem, bez zdobień. Na wieży znajdują się cztery dzwony: Napoléon Jean Baptiste, Jeanne Marguerite, Anne Marie i Gabrielle Sophie. W kościele znajduje się nagrobek jego fundatora z jego rzeźbiarskim wizerunkiem. Przypisy Linki zewnętrzne Zdjęcia kościoła
Synagogue de Boulogne-Billancourt

La synagogue de Boulogne-Billancourt a été construite en 1911 par l'architecte Emmanuel Pontremoli, et décorée de motifs géométriques par le peintre Gustave-Louis Jaulmes. Elle est inscrite au titre des monuments historiques depuis le 10 juillet 1986. Histoire La synagogue de Boulogne-Billancourt a été construite grâce à la générosité du baron Edmond de Rothschild, philanthrope et figure du sionisme, à proximité de son château. Dès 1881, les membres de la communauté juive de Boulogne-sur-Seine s'étaient mis à la recherche de fonds pour construire un oratoire permettant d'accueillir une communauté de plus en plus nombreuse. La cérémonie d'inauguration eut lieu le 21 septembre 1912, en présence d'Alfred Lévy, Grand Rabbin du Consistoire Central israélite de France et d'Algérie, et de Jacques-Henri Dreyfuss, Grand Rabbin de Paris. Durant la Seconde Guerre mondiale, la synagogue est transformée en écurie. Elle fut réhabilitée après la guerre. Architecture Le terrain lui-même, situé à l'angle de la rue des Abondances et de la rue de l'Abreuvoir, est pris sur le parc Edmond-de-Rothschild, attenant au château situé à proximité du Bois de Boulogne. Petit-fils de rabbin et titulaire du Prix de Rome, l'architecte Emmanuel Pontremoli est choisi pour établir les plans de cet établissement. Pour cette commande, il s'inspire de références byzantines, à la mode à cette époque, comme ce fut le cas pour la synagogue de Neuilly ou celle de Chasseloup-Laubat. Rabbins Les principaux rabbins ayant officié dans cette synagogue sont : Haïm Joel Stourdzé (1878-1934), père du rabbin Samy Stourdzé, membre de la Résistance, déporté et mort à Auschwitz Halperin Henri Saül Guedj (1962-1968) Mévorakh Choukroun Alain Attia Philippe Éliyahou Touitou (1990 - 2003) Haï Belhassen (2003 - 2012) Didier Its’hak Kassabi (depuis 2013) Figures du judaïsme boulonnais Edmond de Rothschild Waldemar Haffkine Albert Kahn Théodore Reinach Chaim Jacob Lipchitz Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des monuments historiques des Hauts-de-Seine Liens externes Ressource relative à la religion : Observatoire du patrimoine religieux Ressource relative à l'architecture : Mérimée Site du centenaire de la synagogue de Boulogne-Billancourt Portail du judaïsme Portail des monuments historiques français Portail des Hauts-de-Seine Portail du XXe siècle
Sinagoga di Boulogne-Billancourt

La sinagoga di Boulogne-Billancourt fu costruita nel 1911 dall'architetto Emmanuel Pontremoli e decorata con motivi geometrici dal pittore Gustave-Louis Jaulmes. È iscritta dal 10 luglio 1986 nel registro dei Monumenti storici di Francia. Storia La sinagoga di Boulogne-Billancourt deve la sua costruzione alla generosità del barone Edmond de Rothschild, figura eminente del sionismo, che visse la maggior parte della sua vita nella sua città natale di Boulogne-Billancourt. Dal 1881 i membri della comunità israelitica di Boulogne-Billancourt si erano messi alla ricerca di fondi per costruire un oratorio che permettesse l'accoglienza di una comunità sempre più numerosa. La cerimonia d'inaugurazione ebbe luogo il 21 settembre 1912, in presenza di Alfred Lévy, Gran Rabbino del Concistoro centrale israelita di Francia, e di Jacques-Henry Dreyfuss, Gran Rabbino di Parigi. Durante la seconda guerra mondiale, la sinagoga fu trasformata in scuderia, ma dopo la guerra fu riadattata. Architettura Il luogo stesso ove fu eretta, situato all'incrocio di rue des Abondances e della rue de l'Abreuvoir, proviene dal parco Edmond-de-Rothschild, adiacente al castello sito vicino al Bois de Boulogne. Il progetto fu affidato all'architetto Emmanuel Pontremoli, che si ispirò al modello bizantino, alla moda in quel periodo, come fu nei casi della sinagoga di Neuilly o di quella di Chasseloup-Laubat. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sinagoga di Boulogne-Billancourt Collegamenti esterni (FR) Site du centenaire de la synagogue de Boulogne-Billancourt, su synaboulogne.com (archiviato dall'url originale il 20 maggio 2017). [[Categoria:]]
Tour Sequana

Tour Sequana (Tour Mozart) ist der Name eines Wolkenkratzers in der Bürostadt Val de Seine im Pariser Vorort Issy-les-Moulineaux. Es ist 100 Meter hoch und bietet Platz für 2.720 Personen. Es wurde von Arquitectonica mit dem Designbüro Arup Sustainable Design gebaut und am 14. September 2010 eingeweiht. Der von Bouygues Construction gebaute Turm ist HQE-zertifiziert, indem fünf HQE-Ziele gezählt werden, die mit dem Niveau „Hochleistung“ erreicht wurden, und sechs HQE-Ziele, die mit dem Niveau „Durchschnittliche Leistung“ erreicht wurden. Alle Geräte sollten es dem Turm ermöglichen, 50 % gegenüber dem Energieverbrauch herkömmlicher Büros oder CO2-Emissionen von 12 kg / m² pro Jahr einzusparen. 2007 gewann Bouygues Immobilier den Grand Prix Eco Building Performance in der Kategorie "Very High Building" und belohnte die Energie- und Umweltqualität seines Turms. Siehe auch Liste der höchsten Bauwerke in Europa Liste der Hochhäuser in Europa Liste der Hochhäuser in der Île-de-France Einzelnachweise Weblinks Accor Group
Tour Sequana

La Tour Sequana, anche chiamata Tour Mozart, è un grattacielo situato nel quartiere finanziario della Val de Seine, a Issy-les-Moulineaux, comune alla periferia di Parigi. Alta 100 metri, può ospitare 2.720 persone. È stato costruito da Arquitectonica con lo studio di progettazione Arup Sustainable Design, poi inaugurato il 14 settembre 2010. La torre, costruita da Bouygues Construction, è certificata HQE contando cinque obiettivi HQE raggiunti con il livello "alte prestazioni" e sei obiettivi HQE raggiunti con il livello "prestazioni medie". Tutte le apparecchiature dovrebbero consentire alla torre di risparmiare il 50% rispetto al consumo energetico degli uffici tradizionali, ovvero emissioni di CO2 di 12 kg / m² all'anno. Nel 2007 Bouygues Immobilier ha vinto il Grand Prix Eco Building Performance nella categoria “Very High Building”, premiando la qualità energetica e ambientale della sua torre. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Tour Sequana Collegamenti esterni Sito ufficiale, su group.accor.com. (EN) Tour Sequana, su Structurae. (EN) Tour Sequana, su Skyscraper Center.
Place de Joinville

La place de Joinville se trouve dans le 19e arrondissement de Paris, dans le quartier de la Villette. Situation et accès Elle est encadrée par les rues de Joinville, Jomard, le quai de l'Oise et l'arrière de l'église Saint-Jacques-Saint-Christophe de la Villette. Origine du nom Le nom de la place vient de François d'Orléans, troisième fils de Louis-Philippe Ier, qui fut prince de Joinville de 1818 à 1900. Historique Cette place est créée sous sa dénomination actuelle en 1898. Autrefois s'y ouvrait la chapelle des catéchismes de l'église. Bâtiments remarquables et lieux de mémoire Elle abrite le marché de Joinville deux fois par semaine (trois fois par semaine en 1887). Références Voir aussi Articles connexes L'avenue de Joinville L'impasse de Joinville (1844) La rue de Joinville (1843) Le péristyle de Joinville (1823) Liste des voies de Paris Liste des voies du 19e arrondissement de Paris Portail de Paris Portail des routes
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Paříž)

Kostel Nanebevzetí Panny Marie (francouzsky Église Notre-Dame-de-l'Assomption) je katolický klasicistní kostel v 1. obvodu v Paříži, na rohu ulic Rue Saint-Honoré a Rue Cambon postavený v letech 1670–1676. V roce 1884 byl jako kostel zrušen. Dnes slouží polské církvi v Paříži. Historie V 17. století získal dům na Rue Saint-Honoré, který patřil jezuitům, řád Sester Nanebevzetí Panny Marie. Ten zahájil stavbu kostela v roce 1670 a v roce 1676 byl kostel vysvěcen. Architektura Autorem stavby je architekt Charles Errard (1606–1689). Čelní fasáda je tvořena sloupovím se šesti korintskými sloupy nesoucí trojúhelníkovitý fronton. Kostel tvoří okrouhlou rotundu o průměru 24 metrů s jednoduchými pilastry ve spodní části. Stavba je zakončená kopulí, pod níž se střídá osm oken a osm venkovních výklenků se sochami. Na stropu kopule se nachází freska Nanebevzetí, jímž autorem je malíř Charles de La Fosse (1636–1716). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Église Notre-Dame-de-l'Assomption (Paris) na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie na Wikimedia Commons
Église Notre-Dame-de-l'Assomption (Parijs)

De Église Notre-Dame-de-l'Assomption (Kerk van Onze-Lieve-Vrouw-Tenhemelopneming) is een rooms-katholieke koepelkerk in de Franse hoofdstad Parijs, gesitueerd op de hoek van de Rue Saint-Honoré en de Rue Cambon in het 1e arrondissement. De kerk, gebouwd tussen 1670 en 1676, veranderde in 1884 van bestemming: tegenwoordig is het de Poolse kerk van Parijs. Geschiedenis van de bouw In de 17e eeuw werd een huis aan de Rue Saint-Honoré, tot dan toe eigendom van de jezuïeten, overgedragen aan de Dames van Maria-Tenhemelopneming. Deze begonnen met de bouw van de kerk. Voor de bouw van de kapel deed men een beroep op de architect Charles Errard. Laatstgenoemde verbeelf destijds in Rome, en was in de ban geraakt van het italianisme. Hij baseerde zijn ontwerp op de architectuur van de klassieke oudheid en de Renaissance. Vanwege verplichtingen in Rome kon hij niet aanwezig zijn bij de bouw van de Notre-Dame, dus gaf hij de leiding over aan meesteraannemer M. Chéret. Als gevolg van kritiek op de constructie van de kerk beschuldigde Errard Chéret ervan zijn plannen te hebben gewijzigd. Architectuur De façade bevat een peristylium met zes Korinthische zuilen, met daarbovenop een driehoekige fronton. Hij vertoont enige gelijkenis met de Sorbonne, die echter enkele eeuwen ouder is. De koepelkerk heeft een diameter van 24 meter, met eenvoudige pilaren in het lagere gedeelte. De koepel zelf telt 8 raamopeningen, die worden afgewisseld door nissen met standbeelden. Belangrijke elementen L'Assomption, fresco in de koepel van Charles de la Fosse Trivia Op 22 mei 1838 werd Talleyrand hier op een provisorische manier begraven - het was slechts tijdelijk, omdat zijn graf in Valençay nog niet af was. Drie maanden later werd hij opgegraven en naar zijn echte laatste rustplaats gebracht. Externe link (fr) Poolse religieuze gemeenschappen in Frankrijk
Notre-Dame-de-l'Assomption de Paris

Notre-Dame-de-l'Assomption är en kyrkobyggnad i Paris, invigd åt Jungfru Marie himmelsfärd. Kyrkan är belägen vid Place Maurice-Barrès i Paris första arrondissement. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från franskspråkiga Wikipedia, Église Notre-Dame-de-l'Assomption de Paris, 27 oktober 2014. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Notre-Dame-de-l'Assomption de Paris.
Le Trianon

Le Trianon o Théâtre Le Trianon és una sala de teatre i cinema situada al número 80 del Boulevard de Rochechouart, al 18è districte de París, al peu del turó de Montmartre. Construït el 1894 en la ubicació del jardí de la Elysée Montmartre, el Trianon-Concert, el primer nom del teatre, acull artistes famosos com Mistinguett. Però, en ple apogeu de la Belle Époque, un incendi destrueix la sala de música i part de les dependències de la Elysee Montmartre el 1900. Es va realitzar la reconstrucció de la instal·lació, sent inaugurada a finals de 1902 sota el nom de Teatre Trianon. L'espai canvià sovint de nom. És nomenat successivament Téâtre-Victor Hugo (1903), Trianon Lyrique i Le Trianon. El 1908, és una branca de la Opéra-Comique especialitzada en l'opereta. El 1936, Le Trianon està dedicat a sala de música, amb artistes com Yvette Guilbert, Marie Dubas, Fréhel o Pierre Dac. Just abans de la Segona Guerra Mundial, aquesta magnífica i immensa sala disposa de 1.000 seients i dos nivells de balcons. A començaments dels anys 50, Jacques Brel hi anava amb freqüència tal com queda reflectir en alguns dels seus textos. Des de 1985 fins al tancament de les seves portes el 1992, el teatre patirà una crisi important. En la reobertura, Le Trianon s'ha especialitzat en un programa variat: teatre, concerts de varietats,... amb Carla Bruni, Julie Zenatti o Benabar. També en òperes, operetes, musicals, moda, estrenes de pel·lícules, espectacles i diversos festivals. També acull la final de les audicions de la demostració Nouvelle Star des de 2003. Pel març de 1997, era presentat al seu escenari l'espectacle Hop!era de Toni Albà i Jordi Purtí. Enllaços externs Pàgina web del teatre
Le Trianon

Le Trianon je pařížské divadlo, které se nachází na adrese 80, boulevard Marguerite-de-Rochechouart v 18. obvodu na úpatí kopce Montmartre. Historie V roce 1894 byla pod názvem Trianon-Concert otevřena postavena koncertní síň na zahradě Élysée-Montmartre, kde následujícího roku vystupovali umělci jako Mistinguett, La Goulue, Grille d'aiguille, Valentin le Désossé. Ale v roce 1900 sál a část budov Élysée-Montmartre zničil požár. Architekt Joseph Cassien-Bernard (žák Charlese Garniera a projektant mostu Alexandra III.) se ujal přestavby podniku, který byl slavnostně otevřen koncem roku 1902 pod názvem Trianon-Théâtre. Jeho název se postupně měnil na théâtre Victor-Hugo (1903), Trianon-Lyrique a nakonec Trianon. V roce 1908 se stalo pobočkou Opéra-Comique se specializací na operetu. V roce 1936 Trianon sloužil jako hudební sál s umělci jako Yvette Guilbertová, Marie Dubas, Fréhel a Pierre Dac. Krátce před druhou světovou válkou se divadlo přeměnilo na kino s 1000 místy a se dvěma úrovněmi balkonů (jako Grand Rex), kam počátkem 50. let chodil Jacques Brel, a kde psal některé své texty. V 80. letech návštěvnost kina upadala a v roce 1992 se z něj stalo opět divadlo. Budova byla v roce 1988 zapsána mezi historické památky. V roce 2009 bylo divadlo kompletně zrestaurováno a pro veřejnost bylo otevřeno v roce 2010. Od té doby se začal věnovat pestrému programu: divadelní, klasické či varietní koncerty s Carlou Bruniovou, Julií Zenatti nebo i Bénabarem, ale také opery, operety, muzikály, módní přehlídky, filmové předpremiéry, různé přehlídky či festivaly. V Trianonu také v listopadu 2012 vystoupila zpěvačka Rihanna na svém turné 777 Tour k propagaci svého alba Unapologetic. V přízemí se nachází kavárna Le Petit Trianon, ve stylu art deco, která byla po dvaceti letech uzavření opět zprovozněna v květnu 2011. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Le Trianon (Paris) na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Le Trianon na Wikimedia Commons
Le Trianon

Le Trianon ist ein Konzert- und Theatersaal im Viertel Pigalle im 18. Arrondissement in Paris. Die Fassade wurde vom Versailler Lustschloss Grand Trianon inspiriert. Der Saal bietet Platz für 1091 Zuschauer. Geschichte Am Standort 80, Boulevard de Rochechouart wurde das Theater 1895 eröffnet. Es etablierte sich als Revuebühne, später kamen Operetten und Tanzveranstaltungen hinzu. Im Jahr 1900 vernichtete ein Feuer das gesamte Innengebäude, 1902 wurde es wiedereröffnet. Der Architekt Joseph Cassien-Bernard konzipierte dazu einen italienischen Theatersaal mit zwei Rängen. Ab 1939 wurde der Saal als Kino genutzt. Im Jahre 1982 wurde das Gebäude zu einem Monument historique erklärt. Der Kinobetrieb wurde 1992 eingestellt und man begann, den Saal regelmäßig für Konzerte zu nutzen. Weblinks Website Le Trianon bei Discogs Einzelnachweise
Square du Petit-Bois

Le square du Petit-Bois est un espace vert du 19e arrondissement de Paris. Situation et accès Le site est accessible par le 73, allée Darius-Milhaud. Il est desservi par la ligne 5 à la station Porte de Pantin et par la ligne 3b du tramway d'Île-de-France à la station Porte de Pantin-Parc de la Villette Origine du nom Historique Ce petit square de forme triangulaire et d'une superficie de 2 000 m2 a été créé sur l'ancienne ZAC Manin-Jaurès à l'emplacement de la ligne de Petite Ceinture. Les immeubles très hauts qui le bordent et son sol en gypse ont obligé les paysagistes à utiliser des plantes et arbres d'ombre, adaptés à une faible épaisseur de sol. Références Annexes Articles connexes 19e arrondissement de Paris Liste des espaces verts de Paris Lien externe Square du Petit-Bois sur le site de la mairie de Paris Portail des espaces verts Portail de Paris
Le Grand Toscano

Le Grand Toscano est une œuvre d'Igor Mitoraj. C'est l'une des œuvres d'art de la Défense, en France. Description L'œuvre prend la forme d'un buste géant tronqué. Historique L'œuvre est installée en 1983. Références Liens externes Présentation de l’œuvre Portail de la sculpture Portail des Hauts-de-Seine