NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Most Wymiany

Most Wymiany (fr. Pont au Change) – most na Sekwanie w Paryżu, łączący wyspę Cité z prawym brzegiem rzeki (Le Quartier Châtelet – Les Halles), rozciągający się między I a IV okręgiem (arrondissement) paryskim. Pierwszy most o tej nazwie zbudowano w IX wieku za rządów Karola Łysego. Jego nazwa pochodzi stąd, że niemal od początku istnienia był miejscem wymiany handlowej – mieściły się tam rozmaite stragany, a od późnego średniowiecza był zabudowany domami ich właścicieli. W XV stuleciu było ich 140. W XVI wieku pożar w jednym z domów stał się przyczyną zniszczenia całego mostu, który odbudowano pod nazwą Mostu Ptaków lub Mostu Kupców. Sytuacja powtórzyła się na początku wieku XIX i spowodowała wydanie zakazu budowy domów na moście, a następnie całkowitego zakazu handlu na jego terenie. Nowy obiekt został wzniesiony według projektu Romany’ego i Vaudreya, i uroczyście zainaugurowany w 1860 roku Podobnie jak wszystkie obiekty wzniesione w epoce Napoleona III, ozdobiono go płaskorzeźbami z literą „N”. W obecnym kształcie jest mostem łukowym, opartym na trzech filarach, o łącznej długości 30 metrów. Most Wymiany niejednokrotnie bywał wspomniany w literaturze: W Królowej Margot Aleksandra Dumasa znajduje się tam sekretne laboratorium, do którego po przepowiednię przychodzi Katarzyna Medycejska; Mieści się tam perfumeria, w której pracował bohater powieści Pachnidło Patricka Süskinda; W Nędznikach Wiktora Hugo inspektor policji Javert popełnia samobójstwo, rzucając się z tego mostu do Sekwany. Przypisy
Мост Менял

Мост Менял (фр. Pont au Change) — мост в центре Парижа, перекинутый через реку Сену. Мост Менял находится на границе 1-го и 4-го округов и соединяет остров Сите на уровне Дворца Правосудия и Консьержери с правым берегом неподалёку от театра Шатле. Своё имя мост получил из-за множества лавок менял, ранее располагавшихся в домах, которыми был застроен мост до 1788 года. Числа и факты Длина моста: 103 м Ширина: 30 м, включая два тротуара шириной 6 м каждый Тип конструкции: арочный мост с 3 арочными пролётами длиной 31 м Архитекторы: Paul-Martin Gallocher de Lagalisserie и Paul Vaudry Строительство велось с 1658 по 1660 год Метро: линии 1, 4, 7, 11, 14, станция Шатле (Châtelet) История Первый деревянный мост, располагавшийся на месте нынешнего, был выполнен предположительно при короле Карле Лысом в IX веке после прекращения нападений на Париж со стороны норманнов. Мост являлся продолжением улицы Сен-Дени, ведущей со стороны Фландрии, и вёл непосредственно к королевскому дворцу на острове Сите, за что был назван Королевским (Pont du Roy). Для защиты Сите на правом берегу в 1130 году была построена крепость Большой Шатле, но после сооружения городской стены при Филиппе II Августе крепость потеряла свою оборонительную функцию и служила тюрьмой до 1802 года. Сейчас на этом месте находится площадь Шатле. Как это было принято в Средние века, мост был так плотно застроен зданиями, что невозможно было увидеть реку. 140 домов и 112 лавочек и мастерских ремесленников, а также мельница делали мост важным финансовым пунктом Парижа. На мосту происходил денежный и товарный обмен, отсюда и происходит название моста. В течение следующих веков мост ещё несколько раз менял названия: Grand Pont (1273), pont à Coulons, pont aux Colombes, pont aux Meuniers, pont de la Marchandise, pont aux Marchands и pont aux Oiseaux. Мост Менял часто рушился, его приходилось часто чинить. По этому поводу поэт XVII века Клод Ле Пети писал: После переезда королевского двора в Лувр дорога от дворца к Нотр-Даму, куда ходила королевская свита на богослужения, проходила по мосту Менял, поэтому было решено украсить мост скульптурами французских королей, в том числе молодого Людовика XIV. Сегодня эти скульптуры выставлены в Лувре. В конце XVIII века с моста были снесены все постройки. Современный облик мост Менял приобрёл во времена Второй империи при бароне Османе. В 1860 году инженерами Романи и Водреем в ходе перестройки всего города был поставлен современный мост, украшенный инициалами Наполеона III. Ось моста перпендикулярна реке, сооружение является продолжением перспективы Дворцового бульвара, новой площади Шатле и далее бульваров Севастопольского и Страсбургского. В литературе Мост Менял упоминается в романах: Виктора Гюго «Отверженные» и «Собор Парижской Богоматери». Патрика Зюскинда «Парфюмер. История одного убийцы» — на мосту находится дом и лавочка парфюмера Бальдини. В ту же ночь, когда главный герой романа Гренуй покидает дом Бальдини, мост Менял рушится вместе со спящим парфюмером. Расположение Примечания
Міст Міняйл

Міст Міняйл (фр. Pont au Change) — міст у центрі Парижа через річку Сену. Знаходиться на межі 1-го і 4-го округів та з'єднує острів Сіте на рівні Палацу Правосуддя й Консьєржері з правим берегом неподалік від театру Шатле. Своє ім'я міст одержав через безліч крамниць міняйл, що раніше розташовувалися в будинках, якими був забудований міст до 1788. Історія Перший дерев'яний міст на місці нинішнього був споруджений імовірно за короля Карла Лисого в IX столітті після припинення нападів на Париж норманів. Міст був продовженням вулиці Сен-Дені й вів безпосередньо до королівського палацу на острові Сіте, за що був названий Королівським (фр. Pont du Roy). Для захисту Сіте на правому березі в 1130 році була побудована фортеця Великий Шатле, але після спорудження міської стіни за Філіпа II Августа фортеця втратила свою оборонну функцію і до 1802 служила в'язницею. Зараз на цьому місці знаходиться площа Шатле. Як то було прийнято в часи Середньовіччя, міст був так щільно забудований будинками, що годі було побачити річку. 140 будинків та 112 крамничок і майстерень ремісників, а також млин робили міст важливим фінансовим пунктом Парижа. На мосту відбувався грошовий і товарний обмін, звідси й походить назва мосту. Протягом наступних століть міст ще кілька разів змінював назви: Grand Pont (1273), pont à Coulons, pont aux Colombes, pont aux Meuniers, pont de la Marchandise, pont aux Marchands і pont aux Oiseaux . Міст Міняйл часто руйнувався, тож доводилося часто його ремонтувати. Після переїзду королівського двору в Лувр дорога від палацу до Собору Нотр-Дам, куди ходила королівська свита на богослужіння, проходила по мосту Міняйл, тож було вирішено прикрасити міст скульптурами французьких королів, в тому числі молодого Людовика XIV. Сьогодні ці скульптури виставлені в Луврі. У кінці XVIII століття з мосту було знесено всі будівлі. Сучасний вигляд міст Міняйл набув за часів Другої імперії у час перебудови міста, організованих бароном Османом. Короткий опис Довжина мосту: 103 м Ширина: 30 м, включаючи два тротуару шириною 6 м кожен Тип конструкції: арочний міст з 3 арочними прольотами довжиною 31 м [1] Архітектори: Будівництво велося з 1858 по 1860 рік Метро : лінії 1 , 4, 7, 11, 14 , станція Шатле Посилання Історія Мосту Міняйл на сайті Insecula.com
Мармотан Моне

„Мармотан Моне“ е художествен музей в Париж. Основан е през 1934 г. от Паул Мармотан, който завещава колекцията си на Академията на изящните изкуства. До 1971 г. на музея са завещани и подарени още картини, а през 1966 г. синът на Клод Моне, Мишел Моне, дарява на музея 65 от картините на баща му. По този начин музеят „Мармотан Моне“ получава най-голямата колекция картини на Моне в света. Някои от другите художници, чиито картини музеят притежава са Берта Моризо, Едуар Мане, Едгар Дега и Анри Руар. Кражба от 1985 г. На 27 октомври 1985 г. крадци на картини задържат около 50 посетители и пазачи и открадват девет импресионистични картини на Клод Моне, Пиер Огюст Реноар, Берта Моризо и Сей-ичи Нарусе (Sei-ichi Naruse). Най-ценната открадната картина е „Импресия, Изгряващо слънце“, която дава името на импресионизма и се оценява на поне 3 млн. щатски долара през 1985 г. Кураторът на музея оценява останалите картини на повече от 9 млн. щатски долара. Други експерти ги оценяват на 20 млн. щатски долара и дори на безценни, тъй като са твърде известни, за да бъдат продадени. Картините са открити на 5 декември 1990 г. в южния корсикански град Порто-Векио, след като крадците се опитват да ги продадат на японски търговци на картини. Външни препратки Виртуална разходка из музея Архив на оригинала от 2015-05-19 в Wayback Machine., на официалния уебсайт на музея. Източници
Museu Marmottan Monet

El Museu Marmottan Monet està situat al 16è districte de París, entre els jardins de Renelagh i el "bois de Boulogne", al núm. 2 de la rue Louis Boilly. Inclou una important col·lecció del pintor Claude Monet i d'altres impressionistes com Renoir, Manet i Morisot. Història L'origen de l'edifici del museu és el pavelló de caça de François Christophe Edmon Kellermann (1802-1868), tercer duc de Valmy. El 1883 Paul Marmottan (1856-1932) va heretar l'edifici que havia comprat el seu pare Jules Marmottan (1829-1883) i on hi havia creat un important col·lecció de pintures de primitius alemanys, flamencs i italians. En Paul, historiador d'art i també un gran col·leccionista ho va ampliar amb una serie d'objectes d'art i quadres del Primer Imperi. A la seva mort el 1932, va llegar a l'Acadèmia de Belles Arts tant l'edifici com el conjunt de les col·leccions, que va esdevenir el Museu Marmottan. El 1957 el museu va rebre la donació de la col·lecció de Victorine Donop de Monchy hereva del seu pare Georges de Bellio, metge de Manet, Monet, Pissarro, Sisley i Renoir i que va ser un dels primers afeccionats a la pintura impressionista. El 1966, Michel Monet, segòn fill del pintor va llegar a l'acadèmia la col·lecció de quadres del seu pare, la més important col·lecció del món d'obres de Claude Monet. Posteriorment el museu ha incorporat més donacions, com les de Henri Duhem i Mary Sergeant (1987) i les de la Fundació Denis i Annie Rouart (1996) amb obres de Manet, Berthe Morisot, Degas, Renoir i Henri Rouart. Col·leccions Manuscrits il·luminats El Museu va rebre l'any 1980 el llegat d'una de les col·leccions més importants del món de manuscrits il·luminats, amb peces des de l'edat mitjana fins al Renaixement, propietat del col·leccionista i crític d'art Georges Wildenstein (1892-1963). Col·lecció Paul Marmottan La part més important d'aquesta col·lecció està consagrada a les arts del Primer Imperi, amb autors com David, Ingres, Gros, Girodet i Canova. Claude Monet Des de 1996 el Museu Marmottan Monet ha esdevingut la col·lecció més important del món d'obres de Monet, amb 94 teles, 29 dibuixos i 8 carnets de dibuixos, on destaca el quadre "Impression, Soleil levant" del 1872 que d'alguna forma representa l'inici del moviment impressionista. També inclou una obra de les Sèries de La Catedral de Rouen. Berthe Morisot Gràcies al llegat de Denis i Annie Rouart de l'any 1993, el museu té una mostra important de l'obra de la pintora Berthe Morisot. Els impressionistes i altres A partir del legat de Mme Donop de Monchy (1957) amb obres de Monet, Morisot, Pissarro, Renoir, Sisley i Daumier, el museu ha anat ampliant amb més donacions el seu fons amb peces de Gauguin, Armand Guillaumin, Caillebotte i Eugène Carrière. Referències
Musée Marmottan Monet

Musée Marmottan Monet (Marmottanovo Monetovo muzeum) je galerie umění v Paříži. Nachází se v 16. obvodu v ulici Rue Louis-Boilly. Muzeum umění se zaměřuje na iluminace, renesanci, impresionismus a empír. Historie Muzeum vzniklo v roce 1934 z daru, který v roce 1932 historik umění Paul Marmottan věnoval Akademii krásných umění. Jednalo se o městský palác a sbírku umění od renesance až po období empíru. V roce 1882 Jules Marmottan zakoupil od rodiny vévodů z Valmy lovecký zámeček u Boulogneského lesíku, který jeho syn Paul Marmottan přestavěl na městský palác. V paláci umístil sbírku umění, kterou jeho otec obohatil o umění středověku a renesance a on sám o umění Prvního císařství. Sbírky Muzeum vystavuje především umění doby Napoleona a také díla impresionistů, mezi nimi i největší sbírku děl Clauda Moneta na světě. Sbírky zahrnují renesanční umění italské, německé a vlámské, mj. sochy, tapiserie a vitráže. Největší část sbírky je ale zasvěcena období Prvního císařství, tj. empíru s bohatou kolekcí nábytku, uměleckých předmětů, maleb apod. Zastoupeni jsou umělci té doby jako François-Xavier Fabre, Louis Léopold Boilly, François Gérard, Louis Gauffier nebo Carle Vernet. Sál Georgese Wildensteina představuje sbírku knižních anglických, francouzských, italských a vlámských iluminací od 13. do 16. století, mj. též Jeana Fouqueta. Muzeum vlastní nejrozsáhlejší sbírku obrazů Clauda Moneta na světě. Je zde zastoupena celá malířova kariéra jeho maleb a kreseb včetně obrazu Impression, soleil levant (1872), který dal označení celému uměleckému směru, Sur la plage à Trouville (1870), Portrait de Poly (1886), Pont japonais a Barque à Giverny (1887), Londres, Le Parlement a Reflets sur la Tamise (1905), Cathédrale de Rouen, effet de soleil, fin de journée a kolekce Leknínů (1916–1919). Muzeum vlastní též další umělce okruhu impresionismu a postimpresionismu: Eugène Boudin, Johan Barthold Jongkind, Camille Corot, Gustave Caillebotte, Edgar Degas, Édouard Manet, Camille Pissarro, Armand Guillaumin, Auguste Renoir, Auguste Rodin, Alfred Sisley, Paul Gauguin, Paul Signac, Albert Lebourg, Henri Lebasque aj. Muzeum vlastní též 81 děl impresionistky Berthe Morisotové jako jsou malby, akvarely, pastely a výkresy včetně sedmi skicářů. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Musée Marmottan Monet na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Musée Marmottan Monet na Wikimedia Commons
Musée Marmottan Monet

Musée Marmottan Monet er et kunstmuseum i Paris. Det indeholder en samling af over 300 værker fra impressonismen og tiden efter, især af Claude Monet. De øvrige kunstnerne som er godt repræsenteret er: Berthe Morisot, Edgar Degas, Édouard Manet, Alfred Sisley, Camille Pissarro, Paul Gauguin, Paul Signac og Pierre-Auguste Renoir. Desuden findes Wildenstein Collection af illuminerede manuskripter og Jules og Paul Marmottans samling af billeder og kunsthåndværk, inklusive møbler fra Napoleonstiden, samt spanske og flamske arbejder fra tidligere perioder. Museet arrangerer også specialudstillinger med temaer fra samme epoke. Fra efteråret 2011 til medio februar 2012 vistes således Henri Edmond Cross med flere. Nærmeste métrostation er La Muette. Historie Stedet var oprindelig en jagthytte for hertugen af Valmy, beliggende i udkanten af Boulogneskoven. Det blev købt af Jules Marmottan i 1882 og senere overtaget af sønnen Paul, som flyttede ind, og udvidede faderens samling af Napoleana. Stedet med indhold blev testamenteret til Académie des Beaux-Arts. Akademiet åbnede stedet for publikum under navnet Musée Marmottan i 1934. To store donationer fik stedet til at ændre karakter: I 1957 donerede Victorine Donop de Monchy en betydelig samling af impressionistiske værker. Disse var samlet af hans fader, doktor Georges de Bellio, som var læge for Manet, Monet, Pissaro, Sisley og Renoir, og både beundrer og samler af deres kunst. Efter at en søn af Monet donerede sin samling af faderens værker, blev museet i besiddelse af verdens største samling af Monet-billeder. Jacque Carlu, som var kurator for museet, fik bygget et specielt rum som giver besøgende mulighed for at følge udviklingen i Monets værker, både på afstand og tæt på. Inspirationen var de store åkandebilleder i Musée de l'Orangerie. Et af de mest kendte billeder, Impression, Soleil Levant (Indtryk, solnedgang) blev stjålet fra museet i 1985, genfundet fem år senere, og på plads i den permanente samling igen fra 1991. Referencer
Musée Marmottan Monet

Das Musée Marmottan Monet (auch Musée Marmottan) ist ein Kunstmuseum im 16. Arrondissement von Paris. Das zur Académie des beaux-arts gehörende Museum ist aus verschiedenen Privatsammlungen hervorgegangen und befindet sich in einer Stadtvilla aus dem 19. Jahrhundert in der Nähe des Bois de Boulogne. Es beherbergt die größte Sammlung mit Werken des Malers Claude Monet, wozu auch das Gemälde Impression, soleil levant gehört, wovon sich die Bezeichnung der Kunstrichtung Impressionismus ableitet. Geschichte An der Stelle des heutigen Museums stand ursprünglich das Jagdhaus des François Christophe Edmond Kellermann, duc de Valmy. 1882 erwarb Jules Marmottan das Anwesen, starb jedoch bereits im Folgejahr. Sein Sohn Paul Marmottan erbte das Gebäude und ließ es in ein vornehmes Stadthaus umbauen. Paul Marmottan bewohnte das Haus und brachte hierin seine stetig wachsende Sammlung mit Möbeln und Kunst aus napoleonischer Zeit unter. Zusammen mit den von seinem Vater geerbten Kunstwerken der Renaissance hinterließ er bei seinem Tod 1932 seinen gesamten Besitz der Académie des beaux-arts, die 1934 das Haus als Museum eröffnete. Die große Sammlung mit impressionistischer Malerei begann 1957 mit der Stiftung von Victorine Donop de Monchy. Ihr Vater, Georges de Bellio, war der Arzt von Édouard Manet, Claude Monet, Camille Pissarro, Alfred Sisley und Pierre-Auguste Renoir und trug als einer der Ersten eine Sammlung mit ihren Werken zusammen. Höhepunkt dieser Sammlung ist Monets Impression, soleil levant. Michel Monet, der Sohn von Claude Monet, stiftete 1966 eine umfangreiche Werkgruppe mit Arbeiten seines Vaters. Für die mit 80 Gemälden inzwischen weltweit größte Monetsammlung wurde eigens ein unterirdischer Ausstellungsbereich geschaffen. 1980 kamen dann aus der Sammlung Daniel Wildensteins, des Herausgebers von Monets Werkverzeichnis, 228 mittelalterliche Miniaturen ins Museum, bevor es Mitte der achtziger Jahre zum Tiefpunkt in der musealen Entwicklung kam. Am 27. Oktober 1985 ereignete sich ein spektakulärer Kunstraub, als bewaffnete Räuber während der Öffnungszeiten des Museums Monets Gemälde Impression, soleil levant und acht weitere seiner Werke stahlen. Die Bilder sind erst fünf Jahre später wiedergefunden worden. Die Erben der Malerin Berthe Morisot, Denis und Annie Rouart, stifteten dem Museum 1996 weitere Bilder des Impressionismus. Neben zahlreichen Werken von Berthe Morisot kamen so auch einige Arbeiten von Édouard Manet, Edgar Degas und Pierre-Auguste Renoir ins Museum. Galerie Literatur François Daulte: Claude Monet et ses amis. Lausanne 1993, ISBN 2-85047-219-0 Weblinks Homepage des Musée Marmottan Monet (französisch/englisch)
Museo Marmottan Monet

El Museo Marmottan Monet (en francés, Musée Marmottan Monet) fue creado en el año 1871 y se ubica en el número 2 de la calle Louis Boilly, París, en el XVI arrondissement. Contiene una colección de un centenar de obras impresionistas de Claude Monet, Berthe Morisot, Edgar Degas, Édouard Manet y Pierre-Auguste Renoir. Su principal tesoro es el paisaje de Monet Impresión, sol naciente, cuyo título fue el origen del término Impresionismo. El edificio Un pabellón de caza cerca del Bois de Boulogne, perteneciente a la familia del Duque de Valmy, fue comprado en 1882 por Jules Marmottan y se transformó en una mansión con su hijo Paul Marmottan. El hotel alberga la colección de la Edad Media y el Renacimiento, la gran pasión de Jules, el padre, y la colección de su hijo Paul, fascinado por el Primer Imperio. Colecciones Colección Jules y Paul Marmottan Las colecciones de Paul Marmottan: Estilo Imperio y pintores primitivos. Los textos iluminados Sala Wildenstein (en construcción) reúne un conjunto de manuscritos y textos iluminados de las escuelas inglesa, francesa, italiana y flamenca, de los siglos XIII al XVI. Claude Monet La mayor colección de obras de Claude Monet en el mundo (66 obras del pintor). Incluido el famoso paisaje Impresión, sol naciente cuyo título dio nombre al impresionismo. Otras obras destacadas son Les nymphéas y el Pont japonais (1916-1919). Los Impresionistas Caillebotte, Degas, Manet, Berthe Morisot, Pissarro, Renoir, Auguste Rodin, Alfred Sisley (Primavera en los alrededores de París y Manzanos en flor... Berthe Morisot Muchas obras de esta pintora Berthe Morisot , esposa de Eugene Manet y alumna de Corot. Dirección Tras la muerte de Jean-Marie Granier, el 4 agosto de 2007, Jacques Taddei es nombrado director del museo por decisión de la Academia de Bellas Artes el 21 noviembre de 2007. Galería de imágenes Referencias François Daulte: Claude Monet et ses amis. Lausanne 1993, ISBN 2-85047-219-0 Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Musée Marmottan Monet. Página web oficial
Musée Marmottan Monet

Musée Marmottan Monet je muzej u Parizu. Nalazi se između vrtova Renelagh i Bois de Boulogne, na adresi rue Louis Boilly 2. Uključuje važnu kolekciju slikara Claudea Moneta i drugih impresionista poput Renoira, Maneta i Morisot. Povijest Zgrada muzeja izvorno je bila lovačka kuća. Godine 1883. Paul Marmottan naslijedio je zgradu koju je kupio njegov otac, Jules Marmottan i gdje je stvorio važnu zbirku njemačkih, flamanskih i talijanskih primitivnih slika. Paul, povjesničar umjetnosti i ujedno veliki kolekcionar, proširio ju je nizom umjetničkih predmeta i slika iz Prvog Carstva. Nakon svoje smrti 1932. godine, ostavio je i zgradu i cijelu zbirku Akademiji likovnih umjetnosti, koja je postala Muzej Marmottan. Izvori Vanjske poveznice Službena web stranica (engl.) (fr.)
Musée Marmottan Monet

A Musée Marmottan Monet, Párizs 16. kerületében, a Renelagh-kertek és a "Bois de Boulogne" között, a rue Louis Boilly 2. szám alatt található. Magában foglalja Claude Monet festő és más impresszionista alkotások, például Renoir, Manet és Morisot jelentős gyűjteményét. Történelem A múzeumépület eredetileg François Christophe Edmon Kellermann (1802-1868), Valmy 3. hercegének vadászkastélyaként szolgált. 1883-ban Paul Marmottan (1856-1932) örökölte azt az épületet, amelyet apja, Jules Marmottan (1829-1883) vásárolt, és ahol jelentős német, flamand és olasz primitív festménygyűjteményt hozott létre. Paul, aki művészettörténész és egyben nagy gyűjtő is volt, kibővítette az épületet az Első Birodalom korabeli műtárgyakkal és festményekkel. 1932-ben bekövetkezett halála után az épületet és a teljes gyűjteményt a Szépművészeti Akadémiára hagyta, amelyből később Marmottan Múzeum lett. 1957-ben a múzeum megkapta Victorine Donop de Monchy gyűjteményének adományát, aki apja, Georges de Bellio örökösnője volt, aki Manet, Monet, Pissarro, Sisley és Renoir műveit ismerte meg, és az impresszionista festészet egyik első rajongója volt. 1966-ban Michel Monet, a festő második fia, az akadémiára hagyta apja festménygyűjteményét, amely a világ legfontosabb Claude Monet-gyűjteménye volt. A múzeum később más adományokat is beépített, például Henri Duhem és Mary Sergeant (1987), valamint a Denis és Annie Rouart Alapítvány (1996) Manet, Berthe Morisot, Degas, Renoir és Henri Rouart műveit tartalmazó gyűjteményét. Jegyzetek