NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Willa „Savoye”

Willa „Savoye” – modernistyczna willa w Poissy, zbudowana w latach 1928–1931 według projektu Le Corbusiera. W 2016 budynek wpisano na listę światowego dziedzictwa UNESCO jako część obiektu: Dzieła architektury Le Corbusiera jako wybitny wkład do modernizmu. Informacje ogólne Dom stoi w wolnej przestrzeni – powiązany z przyrodą poprzez otwarcie się na krajobraz. Okna są tak zaprojektowane jak kadr kamery i pokazują kolejne obrazy, a równocześnie do wnętrza wpuszczają światło, które również daje zaprogramowane efekty we wnętrzach. Sama architektura domu mimo otwarcia się na przyrodę, formalnie się jej przeciwstawia. Bryła domu jest prosta i unosi się w powietrzu nad ziemią na słupach z żelazobetonu (fr. pilotis), dzięki którym odrywa się od podłoża, a miękkie i zróżnicowane formy naturalne napotykają na twarde i geometryczne formy przestrzenne. Dom został wyposażony w ogród na dachu płaskim. Zbudowany został według pięciu zasad architektury nowoczesnej Le Corbusiera. Dom ma 480 m² powierzchni, a sam salon ma 86 m². Wysokość pomieszczeń to 2,8 m. Chronologia dziejów willi 1928 – Pierre Savoye, browarnik i ubezpieczyciel, razem z małżonką i synem zlecają Le Corbusierowi zaprojektowanie willi weekendowej i w tym samym roku akceptują przedstawiony projekt domu znanego także jako „maszyna do mieszkania”, „pudełko na słupach” oraz „świątynia epoki maszyn”. 1929 – początek budowy 1931 – małżeństwo wprowadza się do willi; w tym samym roku konieczne są prace poprawkowe – uszczelnienie okien i podniesienie wydajności ogrzewania 1940 do 1944 – podczas okupacji willę zajmowali Niemcy i używali jej jako strategicznego punktu obserwacyjnego z widokiem na dolinę Sekwany i fabrykę Forda 1944 – uszkodzoną już willę zajęli amerykańscy żołnierze, którzy wyzwolili Poissy 26 sierpnia 1944 1958 – miasto Poissy przejmuje willę z zamiarem wybudowania na części działki nowego liceum, rozważa się nawet wyburzenie obiektu. Willa została udostępniona tymczasowo młodzieży studenckiej jako dom kultury 1962 – miasto przekazuje zrujnowaną już willę państwu francuskiemu – podejmowane są pierwsze prace konserwacyjne 1963 – początek remontu kapitalnego przeprowadzonego przez architekta Jeana Dubuissona 1964 – dom został wpisany do rejestru zabytków jako pierwszy obiekt żyjącego architekta i jako pierwszy w stylu funkcjonalizmu we Francji 1985 do 1992 – kolejny remont i rekonstrukcja (architekt Jean-Louis Véret) Galeria Zobacz też Rem Koolhaas (architekt) Przypisy Linki zewnętrzne Opis i galeria willi „Savoye” Le Corbusiera (fr. magazyn „Les Hardis”, 05.11.2014) (fr.)
Villa Savoye

Vila Savoye este o locuință proiectată de arhitecții Le Corbusier și Pierre Jeanneret (vărul lui Le Corbusier), aflată în orașul Poissy din Franța. Descriere Vila Savoye este o vilă situată la numărul 82, rue de Villiers, în comuna franceză Poissy, în Yvelines, construită între 1928 și 1931 de arhitectul Le Corbusier și vărul său, Pierre Jeanneret. Situată pe un teren de șapte hectare, această construcție, numită „Les Heures Claires” de către proprietari și descrisă drept o „mașină de locuit” de către arhitect, completează perioada cunoscută sub numele de „vilele albe” ale arhitectului Le Corbusier. Caracterizată prin puritatea și armonia sa, această clădire majoră în istoria arhitecturii secolului 20, în domeniul reședințelor individuale private, își păstrează caracterul avangardist.. Este formată dintr-un paralelipiped alb susținut de piloni subțiri și acoperit cu ferestre benzi, acoperite cu terase pe acoperiș. Situl a fost înscris, împreună cu alte 16 lucrări arhitecturale ale lui Le Corbusier, pe Lista Patrimoniului Mondial UNESCO în 2016. Cele cinci puncte arhitecturale Vila Savoye este unul din cele mai cunoscute „manifeste” ale arhitecturii moderniste, în care se rezumă cele cinci puncte arhitecturale ale lui Le Corbusier: pilotis (structură din piloni), toit terrasse (acoperiș circulabil), plan libre (plan liber), façade libre (fațada liberă) și fenêtre en longueur (fereastră în lungime). Note Legături externe Format:Wiki category Web site oficial Villa Savoye abandonată - archiwik.org Le Corbusier • René Burri • Magnum Photos
Вилла Савой

Вилла Савой (Villa Savoye) — загородный дом в парижском предместье Пуасси, спроектированный Ле Корбюзье для промышленника Пьера Савой в 1929-1930 годах. Описание Этот новаторский проект часто приводится теоретиками архитектуры как пример, прекрасно иллюстрирующий «пять отправных точек архитектуры» Ле Корбюзье: Жилое помещение поднято над уровнем почвы на ряд бетонных опор. Благодаря этому нижний ярус здания кажется естественным продолжением сада. Абсолютно плоская крыша, которая может использоваться как солярий, спортплощадка, бассейн либо сад. «Свободный план» подразумевает открытое внутреннее пространство, не загромождённое перегородками и несущими конструкциями. Не вертикальные, а горизонтальные окна, которые способствуют лучшему освещению и вентиляции. В отличие от традиционных построек, у здания «свободный фасад», членение которого не предопределено задачей переноса веса здания на несущие конструкции. В вилле Савой чётко воплотились такие приёмы модернистской архитектуры, как лишённые декора геометрические формы, белые гладкие фасады (с которыми контрастирует полихромный интерьер), использование внутреннего каркаса. Все эти причины способствовали тому, что это здание стало своеобразным манифестом архитектуры «интернационального стиля». Между тем, наделавшая много шума в архитектурном сообществе плоская крыша — примененная едва ли не впервые, — оказалась недостаточно герметичной, в силу несовершенства строительных технологий того времени. Довольно скоро появились протечки, и владельцы здания подали на архитектора в суд. Вилла пришла в запустение и частично разрушена во время Второй мировой войны, а в 1958 году городские власти приобрели её для размещения «дома детства». Позже здание было экспроприировано властями г. Пуасси с целью сноса, однако по счастливой случайности об этом узнал один архитектор, находящийся здесь проездом. Он направил письмо с протестом в СИАМ и благодаря поддержке архитекторов разных стран здание было спасено. Андре Мальро, бывший тогда министром культуры, принял решение внести виллу Савой в число «исторических памятников», что было беспрецедентным решением, поскольку по французским законам к историческим памятникам могут быть отнесены только произведения умерших. С 1962 года владельцем виллы является государство, и теперь она открыта для посетителей как памятник архитектуры авангарда начала XX века. Последняя и наилучшая из всех вилл в пуристском стиле, Вилла Савой была создана для того, чтобы продемонстрировать те изобретения, которые Ле Корбюзье уже испытал и усовершенствовал в предшествующих проектах. То, что он называл «пятью отправными точками современной архитектуры» — столбы, на которые поднято здание, сад на крыше, свободный план, свободный фасад, удлинённые окна — всё это присутствует. В январе 2008 году Вилла Савой, наряду с другими произведениями Ле Корбюзье, представлена Министерством культуры Франции и Фондом Ле Корбюзье кандидатурой в список Памятников мирового наследия ЮНЕСКО. См. также Вилла Малапарте Дом над водопадом Примечания Ссылки Статья: "Вилла Савой" Архитектурный анализ виллы Савой академика архитектуры И. Г. Лежавы, в его статье «Ле Корбюзье. Восприятие пространства»
Villa Savoye

Villa Savoye (franska: [savwa]) är ett bostadshus ritat av Le Corbusier. Det är beläget i Poissy i närheten av Paris och uppfördes mellan 1928 och 1930. Villan är idag museum. Le Corbusier definierade hus som maskiner att bo i (machines à habiter), varmed han inte avsåg att bostadshus skulle vara själ- eller konstlösa, utan att de skulle konstrueras och uppföras på ett funktionellt sätt. I Villa Savoye sökte Le Corbusier förverkliga dessa ideal. Huset är konstruerat i armerad betong och vilar på pelare i armerad betong, vilket innebar att trädgården förlängdes in under huset. Genom att takbjälklaget inte vilar på bärande väggar tillåts en öppen och fri planlösning. Badkaret i badrummet är täckt av små glasplattor i olika blå toner. Källor Cohen, Jean-Louis (2021) (på engelska). Le Corbusier 1887–1965: The Lyricism of Architecture in the Machine Age. Köln: Taschen. sid. 42–47. ISBN 978-3-8365-6035-1 Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Villa Savoye.
Fontána Château d’eau de Montmartre

Fontána Château d'eau de Montmartre je fontána v Paříži na Montmartru. Umístění Kašna se nachází v 18. obvodu na Place Jean-Baptiste-Clément na křižovatce ulic Rue Lepic a Rue Norvins. Fontána se nachází v zahradě oddělené od ulice plotem. Historie Fontána je součástí vodárenské věže na Montmartru, která se nachází v Rue Norvins a byla postavena roku 1835. V roce 1865 byla zvýšena. Vodárna brala vodu akvaduktem Dhuis a zásobovala bývalou vesnici Montmartre. Voda se dostávala dvěma čerpadly, jedno bylo umístěno na břehu Seiny v Saint-Ouen, druhé se nacházelo v Passage Cottin. Vodárenská věž Montmartre se přestala používat v roce 1927 po vybudování rezervoáru v Rue Azaïs v sousedství baziliky Sacré-Coeur. Popis Osmiboká vodárenská věž byla postavena v novorenesančním stylu. Vstup s bronzovými dveřmi se nachází na straně na Rue Norvins. Strana s fontánou má bohatě zdobenou fasádu, dvěma renesančními pilastry a lambrekýny v mělkém reliéfním půlkruhovém výklenku ve tvaru lastury. Po obou stranách půlkruhového oblouku zdobeného vejcovcem jsou dva draci s roztaženými křídly a mávajícími ocasy. Nad kladím pod trojúhelníkovým frontonem je ve zdobeném rámu mramorová deska s částečně nečitelným dedikativním nápisem. Nápis neobsahuje romantické básně nebo verše v latině jak bývá zvykem, ale spíše pamětní zápis smlouvy mezi městem a stavební firmou o výstavbě a provozu vodárny. Za textem následuje seznam členů městské rady a letopočet MDCCCXXXV. Ve výklenku je umístěna fontána. Jedná se o mohutnou bronzovou vázu zdobenou najádami, tritony a lví hlavou ve formě vystouplého reliéfu. Rukojeti mají tvar mořských hadů. Voda dopadá do čtyřboké nádrže. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Fontaine du Château d'eau de Montmartre na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fontána Château d'eau de Montmartre na Wikimedia Commons (francouzsky) Montmartre au fil de l'eau[nedostupný zdroj]
Château d’eau de Montmartre

Das 1835 erbaute Château d’eau de Montmartre ist ein ehemaliger Wasserspeicher im 18. Pariser Arrondissement und Teil der Fontaine du Château d’eau de Montmartre. Das Gebäude wurde im Stil des Klassizismus errichtet. Es ist ringsum von einem kleinen Park umgeben und durch einen festen, kunstvoll verzierten Zaun von der Straße getrennt. Ursprünglich diente es zur Wasserspeicherung. Nach seiner Erbauung wurde damit der große Wassermangel im Dorf Montmartre gemildert. Mit einer Pumpe wurde Wasser aus der Seine entnommen und hierher gefördert. Eine weitere in der Nähe befindliche Pumpe sorgte für die Weiterleitung des Wassers. Bereits im späten 19. Jahrhundert wurde das Gebäude mit der Fertigstellung des Aqueduc de la Dhuis seiner Funktion enthoben. Die glatten Kalksteinwände sind im Erdgeschoss fensterlos. Auf der Nordseite zur Straße hin befindet sich die doppelflüglige, hölzerne Eingangstür, genau gegenüber, zum Hang hin ein tempelartiger Vorbau mit Brunnen. Oberhalb des Gesimses sind auf jeder der acht Wände (mit Ausnahme der Südseite) acht quadratische Öffnungen, die dem Innenraum Licht geben. Auf der Südseite befindet sich an der gleichen Stelle, umrahmt von allegorischen Figuren, eine Steinplatte mit einer Memoiralschrift: Sämtliche Steinarbeiten sind verwittert. Die Kuppel des Gebäudes ist mit einer Laterne bekrönt. Das Innere ist mit schlichten Holzpaneelen verkleidet und außer einem massiven Buffet an der Südwand ohne weitere Einrichtungsgegenstände. Es wird für Zusammenkünfte, Empfänge und Vernissagen genutzt. Das Gebäude steht nur an wenigen Tagen im Jahr für Besucher offen. Als Architekt wird Titeux de Fresnoy angenommen, die Skulpturen sind von Bandeville. Der Brunnen an der Rückseite des Gebäudes wird aus einer etwa dreieinhalb Meter hohen Bronze-Urne gespeist, in ihrer Art eine der ältesten und größten in Paris. Sie ist mit Meerjungfrauen, Tritonen und einem Löwenkopf in hohem Relief verziert. Auf den Griffen sind Meerestiere zu sehen. In der Mitte der Urne entspringt ein Rinnsal. Das Gebäude wird von der Weinbruderschaft Commanderie du Clos Montmartre genutzt. Literatur Marie-Hélène Levadé, Hughes Marcouyau: Les Fontaines de Paris: L'eau pour le plaisir. éditions chapitre douze, Paris, 2006 (2008), ISBN 978-291534505-6, 18e Arrondissement, Kapitel La fontain du Château d’eau de Montmartre. S. 490ff. Dominque Massounie, Pauline-Prevost-Marcilhacy and Daniel Rabreau, Paris et ses fontaines, de la Renaissance à nos jours. Délégation à l'action artistique de la Ville de Paris. Collection Paris et son patrimoine, Béatrice de Andia. Paris, 1995, ISBN 2-9051-1881-4. Daniel Rabreau: Paris et ses fontaines. Paris, 1997, ISBN 978-2-905118-80-6. Weblinks Einzelnachweise
Parc de Bercy

El Parc de Bercy és un conjunt de tres jardins situats al 12è districte de París, entre el Palais omnisports de Paris-Bercy (POPB) i el centre comercial i de restauració Bercy Village. Amb les seves 14 hectàrees, el parc de Bercy és un dels més importants de la capital. Els tres jardins El parc està compost de tres jardins concebuts pels arquitectes Bernard Huet, Madeleine Ferrand, Jean-Pierre Feugas, Bernard Leroy, i els paisatgistes Ian Le Caisne i Philippe Raguin entre 1993 i 1997: El jardí més proper a Bercy-Village ha estat anomenat el «Jardí romàntic», comprèn basses on hi viuen peixos i reconstitucions de dunes. Entrant per Bercy-Village, sobre la seva esquerra s'hi troba una escultura anomenada Demeure X, envoltada de nenúfars. Just de cara s'hi troba la casa del llac, situada a la vora d'un llac. Dues passarel·les permeten passar als «Parterres», un jardí dedicat a les activitats del treball de les plantes: horts pedagògics oberts als alumnes de les escoles, matolls tallats, flors, etc. La part més a la vora del POPB anomenada «les Praderies» és formada de grans espais de gespes ombrejades per grans arbres. És en aquesta part que s'organitzen els partits de futbol improvisats. Aquest jardí s'acaba sobre una esplanada de terra del que els passeigs serveixen de punt de concentració dels practicants de skateboard i de patins de rodes. Al llarg d'aquests tres jardins del costat del Sena, un mur talla el soroll de la circulació del quai de Bercy, i acull sales d'esport municipals. Al dalt, un camí de ronda ofereix un panorama sobre les capçades dels arbres del parc i sobre la riba esquerra, destacant la Biblioteca Nacional de França. A la banda Nord-est, el parc és vorejat d'immobles amb l'arquitectura original. Prop del jardí Yitzhak Rabin, part del parc de Bercy, es troba l'antic American Center de l'arquitecte Frank Gehry que conté la Cinémathèque française, inaugurada a la tardor de 2005. El parc està connectat directament a la Biblioteca Nacional de França per la Passarel·la Simone-de-Beauvoir sobre el Sena (oberta el juny de 2006). Història vinícola Construïts a l'emplaçament dels antics magatzems de vins despatxats cap a la capital des de la província. A la part central (els «Parterres») encara són visibles els rails, un celler (antic lloc d'embotellament dels vins) i la casa dels guardians dels magatzems. Al «Jardí romàntic», ha subsistit la casa dels recaptadors de les taxes. En efecte, aquest emplaçament per al mercat del vi havia estat escollit per ser a la frontera de la barrera de concessió instaurada al segle xviii. El jardí ha conservat de l'indret antic la trama ortogonal dels carrers i certes voreres pavimentades. Vegeu també Musée des Arts forains Enllaços externs Web de la Ville de Paris sobre el parc Arxivat 2009-07-07 a Wayback Machine. Le Parc de Bercy- Fotos dels jardins del parc.
Parc de Bercy

Parc de Bercy je veřejný park, který se nachází v Paříži ve 12. obvodu. Park byl vybudován letech 1993–1997 a jeho rozloha činí 14 ha. Rozkládá se mezi Palais omnisports de Paris-Bercy a nákupním centrem Bercy Village. Jeho název je odvozen od čtvrti Bercy. Historie Park vznikl na místě bývalých skladů s vínem, které bylo dováženo do Paříže. Ve střední části jsou zachované kolejnice, bývalá stáčírna vína a dům strážce skladišť. V další části parku je dochovaný dům výběrčího daní. Tržiště s vínem bylo vybráno na tomto místě proto, že stálo u městských hradeb vybudovaných v 18. století. V zahradě se dochovala starobylá síť ulic a některé cesty používané k přepravě vína od břehu Seiny, které však byly v 70. letech odděleny automobilovým provozem na nábřeží. Vybavení parku Park se skládá ze tří zahrad podle projektu, jehož autory jsou architekti Bernard Huet, Madeleine Ferrand, Jean-Pierr Feugas, Bernard Leroy a krajináři Ian Le Caisne a Philip Raguin. Část parku u Bercy Village se nazývá Romantická zahrada (Jardin romantique). Jsou zde vodní nádrže s rybami a napodobeniny dun. Dvě lávky vedou do další zahrady nazývané Květinové záhony (Parterres), která je věnovaná práci s květinami a určena pro názornou výuku. Zahrada vedle Palais omnisports se nazývá Louky (Prairies) a skládá se z velkých travnatých ploch ve stínu velkých stromů. V této části se odehrávají improvizované fotbalové zápasy. Zahrada končí na promenádě u Palais omnisports, která slouží vyznavačům skateboardu a kolečkových bruslí. Podél celého parku na straně u Seiny vede protihluková zeď u nábřeží Quai de Bercy a jsou zde sportovní tělocvičny. Na vrcholu vede chodník, který nabízí panoramatický výhled na vrcholky stromů v parku a na Francouzskou národní knihovnu na protějším břehu. V severovýchodní části parku sídlí filmotéka Cinémathèque française otevřená v roce 2005. Nedaleko passerelle Simone-de-Beauvoir, která vede přes řeku k Národní knihovně, se nachází sousoší 21 soch nazvané Děti světa (Les Enfants du Monde). Sochy byly odhaleny v roce 2001 a představují 21 dětí z 21 zemí vstupujících do 21. století. V parku jsou také pozůstatky dávné neolitické vesnice, kde byly při výstavbě nalezeny různé cenné archeologické nálezy. V sousedství parku se nalézá Muzeum jarmarku. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Parc de Bercy na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Parc de Bercy na Wikimedia Commons (francouzsky) Park na stránkách města Paříže
Parc de Bercy

Parc de Bercy er en gruppe af tre forbundne haver i 12. arrondissement i Paris. Det samlede areal er på omkring 14 hektar, og de nærmeste metrostationer er Cour Saint-Émilion og Bercy. De tre haver er skabt i perioden 1993-97 og betegnes henholdsvis "Den romantiske have", "Blomsterbedet" og "Engene". "Den romantiske have" er præget af fiskedamme og sandområder, "Blomsterbedet" har fokus på planter i bred forstand, mens "Engene" har store græsområder med høje skyggende træer. Eksterne henvisninger
Parc de Bercy

Der Parc de Bercy ist eigentlich eine Zusammenfassung dreier Gärten von zusammen 14 Hektar im Quartier Bercy des 12. Arrondissement von Paris. Er liegt zwischen der Accor Arena im Norden und dem Erlebniszentrum Bercy Village am ehemaligen Lagerhaus Bercy im Süden. Lage Der Park liegt am Seineufer zwischen den Brücken Bercy und Tolbiac. Er ist mit der Metro über die Station Bercy und (letztere auch Cour Saint-Émilion) zu erreichen. Die drei Parkanlagen Der Parc de Bercy wurde in drei Teilbereiche von den Architekten Bernard Huet, Marylène Ferrand, Jean-Pierre Feugas, Bernard Leroy zusammen mit den Landschaftsarchitekten Ian Le Caisne und Philippe Raguin zwischen 1993 und 1997 angelegt: die großen Wiesen (franz. les Grandes Prairies), die Beete (franz. les Parterres) und der romantische Garten (franz. le Jardin romantique). Geschichte Der 14 Hektar große Park entstand zwischen 1993 und 1997 in Bercy, einem Stadtteil im Osten von Paris, der, direkt an der Seine gelegen, früher einer der größten Weinmärkte der Welt war. Nachdem das Viertel immer mehr verwahrloste, entschloss man sich zu Beginn der 80er Jahre zu massiven Umgestaltungen. Kernstück ist heute der neue Park de Bercy. Die Gewinner des internationalen Wettbewerbs, die Architekten Bernard Huet, Madeleine Ferrand, Jean-Pierre Feugas und Bernard Leroy in Zusammenarbeit mit den Landschaftsarchitekten Ian Le Caisne et Philippe Raguin nannten ihren Entwurf zunächst "Jardins de la Memoire" (Gärten der Erinnerung). Früher befanden sich an dieser Stelle nämlich die Weinlager der französischen Monarchen, des Pariser Hochadels und die Markthallen des Weinhandels. Dieser Aspekt wurde bei der Parkgestaltung beibehalten. In Erinnerung an diese Vergangenheit hat man Wingert mit den Rebensorten Chardonnay und Sauvignon Blanc angelegt. In der Nähe des Parks auf der gegenüberliegenden Seite der Seine befindet sich die französische Nationalbibliothek, die von den mittig im Park gelegenen Kaskaden über den freitragenden Beauvoir-Steg einfach zu erreichen ist. Weblinks Der Parc de Bercy - Photos. Einzelnachweise
Parc de Bercy

The Parc de Bercy (French pronunciation: [paʁk də bɛʁsi]; English: Park of Bercy) is a public park located along the Rive Droite in the 12th arrondissement of Paris. Development started in 1994 on the site of a former wine depot (the wine warehouses of Bercy, which in the early 20th century was the largest wine market in the world) before an official opening three years later by Mayor Jean Tiberi. Sponsored by President François Mitterrand, the project covered 14 hectares (34.6 acres). Composed of three different gardens on different themes connected by foot bridges, the Parc de Bercy is Paris's tenth largest park. It is accessible by Bercy and Cour Saint-Émilion Métro stations, as well as by a foot bridge to the Mitterrand site of the Bibliothèque nationale de France (BnF) on the other side of the Seine. The AccorHotels Arena, colloquially known as Bercy in Paris, is located on the park's northern edge. Components Gardens The park consists of three gardens designed by architects Bernard Huet, Marylène Ferrand, Jean-Pierre Feugas and Bernard Le Roy, assisted by landscapers Ian Le Caisne and Philippe Raguin between 1993 and 1997: The "Romantic Garden", which includes fishponds and dunes; The "Flowerbeds", dedicated to plant life; "The Meadows", an area of open lawns shaded by tall trees. In the northeast of the park stands the Cinémathèque Française (the former American Center) designed by Frank Gehry; on the raised terraces are the 21 sculptures of Rachid Khimoune's "Children of the World" installation, created in 2001 to honour children's rights. The park is linked directly to the François Mitterrand site of the Bibliothèque nationale de France by the Simone de Beauvoir footbridge over the Seine. The area used to be an important location for Paris wine warehouses; some remains of the industry can still be seen in the park. The Musée des Arts Forains is also located here. Skatepark Bercy Skatepark is the second biggest in Paris covering an area of 800 square metres. It is covered and it has several ramps. Graffiti is written in spray paint on the walls and the ramps. Children, families, rollerbladers, skateboarders and BMXers visit the park. See also Bercy Ministry of the Economy and Finance (France) Wine warehouses of Bercy References