NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église Saint-André de Chelles

L’église Saint-André est située à Chelles dans le département français de Seine-et-Marne, en région Île-de-France. Historique Cette église est mentionnée au XIIe siècle, bien que certains éléments soient probablement plus anciens. La chapelle absidiale Saint-Roch, au sud du chœur, est du XIIe siècle. Le chœur, la chapelle de la Sainte Vierge et l'abside seraient du XVe siècle. La nef, plus récente, a dû être reconstruite en 1778. À la Révolution, l'abbaye de Chelles sera détruite et les reliques de sainte Bathilde qui y étaient conservées furent sauvées par les habitants de Chelles et mises à l'abri dans l'église Saint-André où sa châsse se trouve toujours. Architecture C'est un bâtiment de construction simple, avec un chevet et un clocher de section carrée. Le maître-autel est utilisé pour conserver les saintes espèces en son tabernacle À côté de l'édifice se trouve le cimetière ancien de Chelles . Galerie Notes et références Liens externes Ressources relatives à la religion : Clochers de France GCatholic.org Ressource relative à l'architecture : Structurae Présentation de l'église Saint-André, paroisse catholique de Chelles Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Seine-et-Marne
Château de Wideville

The Château de Wideville is located in the French commune of Crespières, in the Île de France region outside of Paris. History Located about forty kilometers from Paris, near the town of Crespières in the Yvelines region, the château was built around 1580 by Benoît Milon, in the Louis XIII style, and later renovated in 1620 by Claude de Bullion. The name Wideville may derive from Hugues de Guideville, an officer of William the Conqueror, whose name in the 14th century lost the "G" to become Uideville and then Videville. The name Wideville also exists in Great Britain. In 1579, the property was sold by the heirs of Pierre Picquet, treasurer of the Queen of Navarre, to Benoît Milon, the first intendant of finances of Henry III. Milon built the castle on a previous palace between 1580 and 1584, according to the principles of the "maisons des champs" of Jacques Androuet du Cerceau. It was renovated in 1620 by Claude de Bullion, superintendent of finances of Louis XIII, who had the gardens redesigned and the palace enriched with decorations. Half a century later, Noël de Bullion built the dovecote. In 1870, the castle became the property of the Count of Galard, who restored it without any modification to the main structure. Among its famous owners were Jean-Charles de Crussol, Duke of Uzès, the Duchess of Chatillon, and Louis VI Bonabes Victurnien Alexis, Marquis de Rouge. In 1995, the entire property was purchased by the renowned Italian fashion designer Valentino, who made it his residence. He hired the interior designer Henri Samuel to redesign every room. References
Castello di Wideville

Il castello di Wideville si trova nel comune francese di Crespières, nell'Île de France, nei pressi di Parigi. Storia Venne realizzato verso il 1580 da Benoît Milon, in stile Luigi XIII, e poi rinnovato nel 1620 da Claude de Bullion. Il nome Wideville potrebbe derivare da Hugues de Guideville, ufficiale di Guglielmo il Conquistatore, che XIV secolo perde la "G" per diventare Uideville e poi Videville. Il nome Wideville esiste anche in Gran Bretagna. Nel 1579 la proprietà viene venduta dagli eredi di Pierre Picquet, tesoriere della Regina di Navarra, a Benoît Milon, il primo intendente delle finanze di Enrico III. Milon realizza il castello su un precedente palazzo tra il 1580 e il 1584, secondo i principi della maisons des champs de Jacques Androuet du Cerceau. È stato ristrutturato nel 1620 da Claude de Bullion, sovrintendente delle finanze di Luigi XIII, che fa riprogettare i giardini e arricchire il palazzo con decorazioni. Mezzo secolo più tardi, Noël de Bullion realizza la colombaia. Nel 1870, il castello diventa proprietà del conte di Galard, che lo restaura senza alcuna modifica della struttura principale. Tra i suoi famosi proprietari c'è Jean-Charles de Crussol duca di Uzès , la duchessa de Chatillon e Louis VI Bonabes Victurnien Alexis marchese de Rouge. Nel 1995 l'intera proprietà viene acquistata dal noto stilista italiano Valentino, che ne ha fatto la sua residenza. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su castello di Wideville Collegamenti esterni Galleria fotografica sul sito del Ministero della Cultura Francese, su culture.gouv.fr. Genealogia dei signori di Wideville (PDF), su davron.fr. URL consultato il 6 ottobre 2008 (archiviato dall'url originale il 28 ottobre 2007).
Alter Friedhof von Neuilly-sur-Seine

Der alte Friedhof von Neuilly-sur-Seine (französisch Cimetière ancien de Neuilly) im Département Hauts-de-Seine befindet sich an der „Rue Victor-Noir“. Der relativ kleine Friedhof ist berühmt für seine Gräber mit Skulpturen, Büsten und Medaillons aus dem 19. Jahrhundert. Geschichte Der Friedhof wurde 1803 eröffnet. Man nennt ihn den „alten Friedhof“, da er durch einen größeren ersetzt werden musste. 1884 erwarb die wohlhabende, aber kleinflächige Pariser Vorstadtgemeinde Neuilly-sur-Seine ein Areal in der Nachbargemeinde Puteaux, das später über deren Gemeindegrenze nach Nanterre ausgedehnt wurde. In diesen beiden Gemeinden befindet sich der neue Friedhof von Neuilly (Cimetière nouveau de Neuilly). Der alte Friedhof wurde offiziell am 7. November 1919 aufgegeben. Dennoch finden weiterhin Bestattungen dort statt. Allerdings ist eine Familiengruft dafür Voraussetzung. Gräber Unter den auf dem Friedhof beigesetzten Persönlichkeiten findet man: André Bettencourt (1919–2007), Politiker Liliane Bettencourt (1922–2017), Industrielle David David-Weill (1871–1952), Bankier, Kunstsammler und Mäzen Pierre Drieu la Rochelle (1893–1945), Schriftsteller Anatole France (1844–1924), Schriftsteller Pierre Guillaumat (1909–1991), Politiker und Manager Josef Hoëné-Wronski (1776–1853), Philosoph und Mathematiker Paul Meurisse (1912–1979), Schauspieler Victor Noir (1848–1870), Journalist Pierre Puvis de Chavannes (1824–1898), Maler Eugène Schueller (1881–1957), Gründer des Kosmetikkonzerns L’Oréal Michel Serrault (1928–2007), Schauspieler Einzelnachweise Weblinks
Neuilly-sur-Seine Old Communal Cemetery

The Neuilly-sur-Seine Old Communal Cemetery in the Hauts-de-Seine département of France is in the western suburbs of Paris, between Paris and La Défense. The first is called cimetière ancien (Old Cemetery) and is to be found in Neuilly; the second (New Cemetery) is to be found in Nanterre, near La Défense and adjacent to Paris La Défense Arena, but belongs to Neuilly. It is called cimetière nouveau. History The cemetery of the Rue des Poissonniers was created in 1786. Saturated, there was plans to move it when as the French Revolution began. In 1808, a new site was chosen, thanks to an exchange of land with Marshal Joachim Murat, owner of the Château de Villiers. Over the course of the nineteenth century, starting in 1817, the cemetery was gradually enlarged. It has been called the "old cemetery" since the opening of the new cemetery in Neuilly, in 1886, between Nanterre and Puteaux. In 1905, the municipality decided to build a monument to the dead of the Franco-Prussian War of 1870, a project won by the sculptor Raoul Verlet and the architect Achille Colle. This small cemetery includes burials with remarkable sculptures, medallions and busts from the late nineteenth and early twentieth centuries, some of which are protected monuments. The old cemetery and several of its burials have been identified by the General Inventory of Cultural Heritage. Notable interments Old Cemetery Alessandro Anzani (1877–1956), inventor Liliane Bettencourt (1922–2017), principal shareholder L'Oréal Henri Betti (1917–2005), composer and pianist Louis de Broglie (1892–1987), Nobel Prize Laureate in science René Clair (1898–1981), film director Pierre Drieu La Rochelle (1893–1945), writer Anatole France (1844–1924), novelist Pierre Fresnay (1897–1975), actor Alexander Glazunov (1865–1936), composer André Maurois (1885–1967), writer Antonia "La Argentina" Mercé (1890–1936), dancer Paul Meurisse (1912–1979), actor Pierre Mondy (1925–2012), actor Yvonne Printemps (1894–1977), actress and singer Pierre Puvis de Chavannes (1824–1898), painter Jane Rhodes (1929–2011), operatic soprano Alain Robbe-Grillet (1922–2018) author, filmmaker, member of the Académie Française Countess Iréne Sampieri (1872–1963), socialite Michel Serrault (1928–2007), actor The cemetery contains one Commonwealth war grave, of a British Red Cross Society officer of World War I. New Cemetery Grégoire Aslan (1908–1982), actor Wassily Kandinsky (1866–1944), painter The cemetery contains 33 Commonwealth war graves, of 32 service personnel from World War I and one from World War II, as well as an American Legion memorial bearing the names of 250 Americans. References External links Adapted from the article Neuilly-sur-Seine community cemetery, from Wikinfo, licensed under the GNU Free Documentation License.
Église Saint-Pierre-Saint-Paul (Paris 18e arrondissement)

L’église Saint-Pierre-Saint-Paul est une église, située rue Charles-Hermite dans le 18e arrondissement de Paris.[source insuffisante] C'est un lieu de mission de la Communauté du Chemin Neuf. Description Ce bâtiment de plan rectangulaire, situé en haut d'un perron, reproduit l'apparence des immeubles voisins grâce à des armatures en béton remplies de brique. Tandis que l'avant-nef sert de salle d'accueil, la façade comprend un porche en béton et est éclairée par des ouvertures jumelées. Historique Cette chapelle a été édifiée par l'Œuvre des Chantiers du Cardinal pour le quartier Charles-Hermite, loti trente années auparavant, et enclavé entre le boulevard Ney et le boulevard périphérique. Références Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail du XXe siècle Portail de Paris
Aquäduktbrücke über den Loing

Die Aquäduktbrücke über den Loing (französisch pont-aqueduc du Loing) führt den Aqueduc de la Vanne über den Loing, also die rund 156 Kilometer lange Wasserleitung, die in den Jahren 1866 bis 1874 von Eugène Belgrand zur Verbesserung der Wasserversorgung von Paris errichtet wurde und nach wie vor in Betrieb ist. Beschreibung Die Aquäduktbrücke steht am südlichen Rand von Moret-sur-Loing nahe der parallel verlaufenden Départementstraße D606, der ehemaligen Route nationale 6 mit dem Viaduc de Moret-sur-Loing. Sie überquert (von Westen nach Osten) den Loing, den Canal du Loing und die Orvanne. Auf der Aquäduktbrücke liegt der insgesamt 2357 m lange Siphon, mit der die Wasserleitung das Tal des Loing überquert. Der Siphon bestand ursprünglich aus zwei parallelen gusseisernen Rohren von 1,10 m Innendurchmesser. Später wurde eine dritte Leitung hinzugefügt und die Brücke entsprechend verbreitert. Der Siphon beginnt etwa 1 km östlich der Brücke bei dem heutigen Kreisverkehr der D606. Im Westen endet er nach einem rund 800 m langen unterirdischen Abschnitt und einer eisernen Brücke, auf der er eine tiefer liegende Bahnstrecke überquert. Das Brückenbauwerk selbst ist 584 m lang. Es besteht aus der eigentlichen Brücke über den Loing, den Canal du Loing und die Orvanne mit fünf Korbbögen und lichten Weiten von 12 + 30 + 35 + 30 + 12 m sowie einer Serie gleicher, kleinerer Bögen im Hochwasserbett. Eugène Belgrand nennt 33 Bögen, in den Aufrissen sind jedoch über 40 kleine Bögen gezeichnet. Wie bei der größeren Aquäduktbrücke über die Yonne ist auch die über den Loing aus béton aggloméré nach dem System von Coignet, also aus Stampfbeton gebaut und weist ebenfalls die von schmalen Scheiben getragenen Rundbögen in den Bogenzwickeln auf, die die Brückentafel tragen. Literatur Eugène Belgrand: Les Eaux Nouvelles. In: Les travaux souterrains de Paris. Band 4. Dunod, Paris 1882 (Digitalisat auf Gallica). Weblinks Aufriss (linker Teil) Aufriss (rechter Teil) Historisches Foto Historisches Foto Historisches Foto Historisches Foto Einzelnachweise
Grand Palais

Grand Palais (česky Velký palác) je výstavní pavilon v Paříži, který byl postaven pro světovou výstavu v roce 1900 stejně jako protilehlý Petit Palais a Pont Alexandre III. Dnes slouží státním muzeím pro dočasné výstavy. Historie Grand Palais byl postaven v letech 1897–1900 na nově vytvořené Avenue Nicolas II (dnešní Avenue Winston Churchill), která tvořila spojnici od Avenue des Champs-Élysées přes Pont Alexandre III k Invalidovně. Původně stál na tomto místě Průmyslový palác postavený pro světovou výstavu roku 1855. V roce 1896 byla vyhlášena architektonická soutěž omezená jen na francouzské architekty, ve které zvítězili Henri-Adolphe-Auguste Deglane (1855–1931), Louis-Albert Louvet (1860–1936), Albert-Félix-Théophile Thomas (1847–1907) a Charles-Louis Girault (1851–1932), přičemž posledně jmenovaný stál v čele skupiny. 1. května 1900 francouzský prezident Émile Loubet palác slavnostně otevřel. V roce 1975 byla loď paláce zapsána mezi historické památky. Od roku 2000 je chráněn celý Grand Palais. V letech 1993–2005 prošel celý palác nákladnou rekonstrukcí. Architektura Budova pavilónu má samonosnou ocelovou konstrukci se skleněnými výplněmi na křížovém půdorysu velkých hal. K ní je přistavena z kamene a z cihel palácová část se schodišti a zázemím. Palác je dlouhý 240 metrů a vysoký 44 metrů. Hlavní průčelí má zdůrazněný střední portál a je členěné jónskými sloupy. Kromě hlavního portálu do Avenue Winstona Churchilla má boční přístavby se vstupy na obou koncích křídel. Atika je zdobená monumentálními bronzovými sousošími čtyřspřeží, tzv. kvadrigami, další alegorické sochy jsou v nikách. Ve vstupním nádvoří jsou tři kamenná sousoší, usazená na zábradlí oválného bazénku i v něm. Interiér budovy má 77000 m2 výstavní plochy, z čehož je 13500 m2 v prosklené hale. Využití Od skončení výstavy je palác stále využíván k nejrůznějším expozicím a akcím, jako jsou knižní a starožitnické veletrhy, výstavy zemědělských strojů, módní přehlídky, koncerty nebo cirkusová turné. V letech 1901–1961 se zde konal Pařížský autosalón. V letech 1901–1957 zde probíhaly jezdecké závody. Od roku 1976 se zde pořádá FIAC. Mezi nejúspěšnější výstavy uspořádané v paláci patřila Renoirova retrospektiva v roce 1985, kterou navštívilo 868 600 návštěvníků a Manetova výstava v roce 1983 s 808 700 návštěvníky. V paláci má rovněž sídlo muzeum vědy Palais de la découverte. Ke zvláštnostem paláce patří, že v jedné části budovy je policejní stanice. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Grand Palais na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Grand Palais na Wikimedia Commons (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek
Grand Palais

Grand Palais je povijesno mjesto, izložbena dvorana i muzejski kompleks smješten u Champs-Élyséesu, Pariz. Izgradnja Grand Palaisa započeta je 1897. nakon rušenja Palais de l'Industrie (Palače industrije) u pripremi za Svjetsku izložbu 1900. Ta je izložba također rezultirala susjednih Petit Palais i Pont Alexandre III. Zgrada je bila projektirana kao veliko mjesto za službene umjetničke događaje. Zabat na zgradi upućuje na tu funkciju s natpisom koji glasi: "spomenik koji je Republika posvetila slavi francuske umjetnosti". Zgrada je projektirana u stilu Beaux-Arts i ima raskošne kamene fasade, staklene svodove i inovacije iz tog razdoblja koje su uključivale željezne i lagane čelične okvire te armirani beton. Izvori i bilješke
Grand Palais

Het Grand Palais (Franse uitspraak: [ɡʁɑ̃ palɛ]) is een grote glazen tentoonstellingshal die gebouwd is voor de Wereldtentoonstelling van 1900 in Parijs. Het is gelegen aan de Avenue Winston-Churchill (tot 1966 de Avenue Alexandre-III) in het 8e arrondissement. Het werd gelijktijdig met het Petit Palais en de Pont Alexandre-III gebouwd, en heeft een imposante neoclassicistische façade met veel art-nouveau-smeedijzerwerk. Het Grand Palais of meer officieel het Grand Palais des Champs-Élysées maakt als expositiegebouw sinds 1 januari 2011 deel uit van de Réunion des musées nationaux et du Grand Palais des Champs-Élysées (Rmn-Grandpalais). Sinds 24 september 2005 is het heropend, na een twaalf jaar durende sluiting omdat in 1993 een gedeelte van het glazen plafond instortte. Tijdens de laatste etappe van de Tour de France 2017 ging de route door het paleis heen. Tijdens de Olympische Spelen van 2024 werden de onderdelen taekwondo en schermen afgewerkt in het Grand Palais. De Unie voor het Middellandse Zeegebied werd tijdens een internationale top in 2008 in het Grand Palais opgericht. In 2025 werd het Grand Palais gebruikt voor een internationale top over kunstmatige intelligentie. Trivia Het Grand Palais is onder andere te zien in de film Mission: Impossible – Fallout (2018).
Grand Palais

Grand Palais (Wielki Pałac) – duża, przeszklona hala wystawowa położona w paryskiej 8 dzielnicy. Hala została zbudowana na wystawę światową, która odbyła się w Paryżu w 1900 roku. Historia Grand Palais został zbudowany w tym samym czasie, co Petit Palais oraz most Aleksandra III. Celem budowy wszystkich wymienionych budynków było jak najlepsze przyjęcie przez Paryż wystawy Expo. Zewnętrzna część Grand Palais została zbudowana w stylu neobarokowym końca XIX w. W 1993, ze względu na szeroko rozwinięte prace restauracyjne, Grand Palais został zamknięty na następne 12 lat. Ponowne otwarcie budynku odbyło się oficjalnie 24 września 2005. Mało znanym faktem jest posiadanie przez Grand Palais dużego posterunku policji, który ma na celu odpowiednią ochronę eksponatów wystawianych podczas wystaw. Linki zewnętrzne Oficjalna strona Grand Palais
Grand Palais

Grand Palais des Champs-Elysées, cunoscut și ca Grand Palais (în română: Marele Palat), este un sit istoric întins, o sală de expoziții și un complex muzeal localizat în Champs-Élysées în arondismentul 8 din Paris, Franța. Construcția palatului a început în 1897, fiind ca urmare a demolării a Palais de l'Industrie (Palatul Industriei), ca parte a lucrării de pregătire pentru Expoziția Universală din 1900. In anul 1900, Paris a fost ales să fie gazda Expoziției Mondiale. Datorita importantei evenimentului, au fost finantate mai multe proiecte de constructie printre care și Podul Alexandru al III-lea, Grand Palais si Petit Palais, o cladire similara, dar mai mica. Grand Palais este unul dintre obiectivele turistice cele mai cunoscute din Paris, datorita acoperișului sau de sticla impresionant. A fost opera a trei arhitecți diferiti, dar proiectul a fost pus in aplicare de celebrul arhitect francez Charles Girault, caruia i s-a dat apoi mana libera sa proiecteze Petit Palais (Micul Palat). Cladirea este o combinatie intre fatada din piatra in stil clasic, fier in stil art-nouveau si sticla. Grand Palais este si in momentul de fata cea mai mare cladire din fier si sticla din lume, un titlu ce a apartinut initial cladirii Crystal Palace din Londra, care a fost distrusa de un incendiu. Marele Palat din Paris cu stilul de Belle Epoque contine 9400 de tone de fier, are 15000 de metri patrati de sticla si aproximativ 5000 de metri patrati de acoperis din fier si zinc. Exteriorul este din piatra si este decorat cu mozaic colorat si diferite sculpturi. Dupa ce o parte a acoperisului de sticla a cazut in 1993, cladirea a fost inchisa pentru aproape 10 ani pentru renovari. Prima parte a fost redeschisa in 2004, iar restul abia in anul 2007. Renovarile s-au axat pe repararea cadrelor din metal, inlocuirea sticlei si repararea acoperisului.Unele dintre decoratiunile exterioare de la Grand Palais au beneficiat si ele de renovari, inclusiv statuile ce reprezinta cai in galop de pe colturile acoperisului. Si mozaicul a fost reparat si restaurat. Pentru mai mult de 100 de ani, Grand Palais a fost o sala publica de expozitii si a gazduit o multime de evenimente importante. Desi galeria principala este destinata expozitiilor de arta contemporana, aici se organizeaza diferite expozitii si manifestari, de la expozitii de masini de epoca pana la prezentari de moda. In Grand Palais exista de fapt trei zone diferite, fiecare cu o intrare separata: Palais de la Decouverte (un muzeu de stiinta) se afla pe Avenue Franklin Roosevelt, Galeries National du Grand Palais (o sala de expozitii) ce are intrarea la Piata Clemenceau si Nef du Grand Palais (o sala de evenimente) ce are intrarea prin Avenue Winston Churchill (chiar peste drum de Petit Palais). Note
Большой дворец (Париж)

Большой дворец (Гран-Пале, фр. Grand Palais) — величественное архитектурное сооружение (дворец) в стиле боз-ар, расположенное на правом берегу Сены к юго-западу от Елисейских Полей в 8-м округе Парижа. Известен как крупный культурный и выставочный центр. Дворец построен тремя архитекторами — Анри Дегланом, Альбером Луве и Альбером Тома. Общее руководство строительством и Большого и Малого дворцов осуществлял Шарль Жиро. История «Большой дворец изящных искусств» возведен в 1897 году для Всемирной выставки, проходившей с 15 апреля по 12 ноября 1900 года, на месте разобранного Дворца индустрии. «Здание, посвящённое Республикой славе французского искусства», что можно прочесть на одном из его фронтонов, изначально предназначалось для принятия официальных культурных мероприятий столицы. В 1925 году Большой дворец был одной из площадок проведения Международной выставки современных декоративных и промышленных искусств. Строительными работами занималась компания Daydé & Pillé. В 2010 году в Гран-Пале проходил чемпионат мира по фехтованию. Во время церемонии открытия летних Олимпийских игр 2024 года в Париже певица Аксель Сен-Сирель исполнила «Марсельезу», стоя на крыше Гран-Пале. Во время самих Игр в Париже в Гран-Пале проходили соревнования по фехтованию и тхэквондо. Архитектура Медные квадриги работы Жоржа Ресипона венчают два входа: северо-восточный и юго-восточный. Эти аллегорические статуи представляют: со стороны Елисейских Полей — «L’Immortalité devançant le Temps» (Бессмертие, опережающее время), со стороны Сены — «L’Harmonie triomphant de la Discorde» (Гармония, торжествующая над раздором). Музеи Часть северного крыла дворца занимает Художественная галерея, западное крыло отведено Музею открытий и изобретений. См. также Малый Дворец Примечания
Grand Palais

Grand Palais, är en historisk byggnad, utställningshall och muséum i Paris åttonde arrondissement. Bakgrund Byggnaden uppfördes Världsutställningen 1900 och började byggas 1897. I närheten byggdes samtidigt Petit Palais och Pont Alexandre III. Byggnaden invigdes 1 maj 1900 och var redan från början tänkt att användes till olika former av evenemang vid sidan av konstutställningar. Mellan 1901 och 1957 arrangerades årliga ridtävlingar i byggnaden. 2010 arrangerades VM i fäktning här. I mars 2021 stängdes Grand Palais tillfälligt för stora renoveringsarbeten inför olympiska sommarspelen 2024 där tävlingarna i fäktning och taekwondo hölls i byggnaden. Utställningarna förväntas öppna för allmänheten igen under våren 2025. Under renoveringarna har utställningar tillfälligt flyttas till andra byggnader såsom Grand Palais Éphémère och Musée du Luxembourg i Paris samt Palais de la Bourse, Marseille. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Grand Palais, 8 augusti 2024. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Grand Palais.﻿