Saulnierův mlýn

Saulnierův mlýn (francouzsky Moulin Saulnier) se nachází v Noisiel v departementu Seine-et-Marne ve Francii. Mlýn využíval vodní sílu řeky Marny a byl centrem bývalé továrny Menier, kde se mlely kakaové boby na výrobu čokolády. Historie Lékárník Antoine Brutus Menier (1795–1853) uvedl na trh léky (pastilky), do kterých přidával čokoládu, aby zamaskoval jejich hořkost. V roce 1816 založil v pařížské čtvrti Marais (rue Sainte-Croix-de-la-Bretonnerie) čokoládovnu, která nesla jeho jméno. Chtěl rozšířit své podnikání a v roce 1825 si na 15 let pronajal bývalý seigneurský mlýn v Noisiel (vesnice, která v té době měla něco přes sto obyvatel) a okolní pozemky o rozloze asi tři hektary. Původní stavbu nechal přestavět pro potřeby svého podnikání, přistavěl druhé patro a nakonec ji po skončení pronájmu získal. Zde jako první začal vyrábět tabulkovou čokoládu, do této doby byla známá pouze jako tekutý nápoj. V roce 1842 už mlýn, který byl v chatrném stavu, nedokázal vyhovět požadavkům vzkvétajícího podnikání. Menier jej nechal podruhé přestavět stavitelem Dubreuilem z Chelles, zatímco strojní části byly svěřeny Anticovi, mechanikovi a slévači z Paříže. O deset let později, v roce 1852, byl mlýn potřetí přestavěn, jeho přestavbou Antoine Brutus Menier pověřil architekta Julese Bonneaua. Mlýn byl vybaven dvěma girardovými turbínami o výkonu 80 HP. V roce 1869 zahájil Émile-Justin Menier, syn Antoina Bruta, čtvrtou přestavbu mlýna. Mlýn, který navrhl architekt Jules Saulnier (1817–1881), žák Eugèna Violleta-le-Duc a stavbu provedl inženýr Armand Moisant, je jednou z prvních staveb na světě s odkrytou (přiznanou) kovovou konstrukcí a vycházela z díla Violleta le Duc. Je také charakteristická motivy na své fasádě z glazovaných barevných cihel. Otevřena byla v roce 1872. Památková ochrana Budova známá jako katedrála na ostrově Ile de la Marne, bývalý pavilon na chlazení čokolády na levém břehu Marny, Saulnierův mlýn a železobetonový most spojující továrnu s mlýnem byly 7. července 1986 zapsány na seznam historických památek Francie. Továrna jako celek je zapsána na seznamu historických památek Francie od 7. února 1992. V roce 2021 byla vyhláškou o zápisu na seznam rozšířena o další části bývalé čokoládovny Menier, jako jsou dílny, brány a interiér budov. V celém areálu byla ukončena výroba v roce 1990 a v roce 1996 areál prošel rekonstrukcí podle návrhů architektů Bernarda Reichena a Philippa Roberta. Objekty jsou sídlem společnosti Nestlé France. Od roku 2002 je areál čokoládovny Menier zapsán na seznamu světového dědictví UNESCO. Architektura Budova je postavena přes řeku Marnu jako most. Rámová konstrukce čtyř dutých litinových nosníků spočívá na čtyřech zděných pilířích ukotvených v řečišti a má plochu 485 m². Viditelná ocelová konstrukce má hmotnost 460 tun, tedy 948 kg /m². Na rámu je postaven skelet ze železných nosníků a úhelníků. Tři nadzemní podlaží ukončují obloukové střešní vazníky. Boční tuhost skeletu zajišťují kovové diagonální vzpěry. Barevné cihlové zdivo, které splývalo s kovovou konstrukcí, tvořilo pouze výplň stěn a mělo jen dekorativní účel. Architektonický dekor (ornament) byl přímo inspirovaný orientálním stylem (známým také jako "styl Alhambra"), jenž si vypůjčuje zejména z kánonů arabsko-andaluské architektury v Maghrebu. Barevné glazované cihly na fasádě tvořily ornamenty květů kakaovníku, kakaových bobů a písmene M. Cihly na fasádě jsou kladeny, tak že vytvářejí dvě příčky se vzduchovou mezerou mezi nimi (slouží jako tepelná izolační vrstva). Vnější byly kladeny naplocho v požadovaném ornamentu. Vnitřní byly kladeny na hranu a byly pokryty omítkou. Pro ornament byly používané glazované hladké cihly v barvě přírodní bílé, šedé, červené, černé a žluté a terakotová keramika, jako např. rozety. Cihly před výpalem byly očíslovány (čísly ve vzoru) a zedníci měli k dispozici výkres, na němž byla tato čísla zakreslena v místě, kde měly být položeny. Ve vstupním průčelí je pod hodinami písmeno M, Menier. Interiér se rozkládá na třech podlažích, z nichž každé bylo věnováno určité fázi výroby v souladu se zásadou, že hotový výrobek se vyráběl na nižším podlaží. Kakaové boby se mlely ve třetím, posledním podlaží. Ve druhém podlaží se vzniklá hmota smíchala s cukrem. Nakonec se v prvním podlaží připravila kakaová pasta. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Moulin Saulnier na francouzské Wikipedii. Literatura L'art de l'ingénieur: constructeur, entrepreneur, inventeur ; [Centre National d'Art et de Culture Georges Pompidou, 25 juin - 29 septembre 1997]. Příprava vydání Antoine Picon, Centre Pompidou. Paris: Centre Georges Pompidou [u.a.] 598 s. ISBN 978-2-85850-911-9. LABORDE, Marie Françoise. Architecture industrielle: Paris & alentours. 2. vyd. Paris: Parigramme, 2003. ISBN 978-2-84096-315-8. S. 194–199. L'art de l'ingénieur: constructeur, entrepreneur, inventeur. Příprava vydání Antoine Picon. Paris: Centre Georges Pompidou : Le Moniteur, 1997. 598 s. ISBN 978-2-85850-911-9. S. 293–295. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Saulnierův mlýn na Wikimedia Commons Bývalá továrna Menier