NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Stade olympique Yves-du-Manoir

Het Stade olympique Yves-du-Manoir is een atletiekstadion in Colombes, een voorstad van Parijs. Het stadion werd gebouwd in 1883 als paardenrenbaan, in 1907 omgebouwd tot stadion en werd gebruikt voor de Olympische Spelen van 1924. Het heeft een capaciteit van 14.000 zitplaatsen. In het stadion vonden de openings- en sluitingsceremonie voor de Olympische Spelen 1924 plaats. Ook vonden hier de atletiekwedstrijden plaats. In 1938 vond er de finale plaats van het wereldkampioenschap voetbal. Op 5 maart 1969 speelde Ajax in dit stadion de beslissingswedstrijd tegen Benfica, nadat de eerste wedstrijd in het Olympisch Stadion in Amsterdam met 3-1 werd verloren en de return in Lissabon met 3-1 werd gewonnen. Ajax won de wedstrijd na verlenging met 3-0 en plaatste zich voor de halve finale. In 2024 vond in dit stadion het olympisch hockeytoernooi plaats. Het stadion heette vroeger, voor 1928, Stade de Colombes; toen werd het vernoemd naar de rugbyspeler Yves du Manoir die op 2 januari 1928 tijdens een vlucht ter behaling van zijn vliegbrevet verongelukte. Dit stadion vormde ook de inspiratie voor de beroemde film Chariots of Fire uit 1981. WK-interlands
Stade départemental Yves-du-Manoir

Stade départemental Yves-du-Manoir (poprzednio Stade olympique Yves-du-Manoir, znany także jako Colombes) – stadion sportowy w Colombes. Główna arena igrzysk w Paryżu (1924) oraz stadion, na którym rozegrano finał piłkarskich mistrzostw świata w 1938. Historia Stadion został wybudowany w 1907. Początkowo nosił nazwę Stade du Matin, następnie Stade de Colombes i Stade olympique de Colombes, by od 1928 do 2012 funkcjonować pod tą nazwą. W latach 1938–1972 mógł pomieścić 60 000 widzów. Podczas MŚ 38 rozegrano na nim trzy spotkania, w tym 19 czerwca mecz finałowy Włochy–Węgry (4:2). W 1938 roku obiekt był areną zmagań mężczyzn podczas lekkoatletycznych mistrzostw Europy. W następnych dziesięcioleciach mecze na Colombes rozgrywały reprezentacje Francji: piłkarska i rugby. Odbywały się na nim także finały krajowych pucharów. 5 marca 1969 podczas meczu pomiędzy Ajaxem Amsterdam a Benficą Lizbona padł rekord frekwencji – pojedynek na stadionie oglądało 63 638 widzów. Pozycję stracił na początku lat 70., kiedy w 1972 roku otwarto nowy Parc des Princes. Ostatni mecz na Colombes piłkarska reprezentacja rozegrała w 1975. W związku z planem rozegrania na stadionie zawodów w hokeju na trawie podczas Letnich Igrzysk Olimpijskich 2024, w 2021 podjęto decyzję o modernizacji obiektu. W ramach kontraktu o wartości 101 milionów euro wybudowano nowe budynki oraz dokonano renowacji boisk sportowych. W wyniku modernizacji na stadionie znajdują się dwa syntetyczne boiska do hokeja na trawie, cztery boiska do piłki nożnej, trzy boiska do rugby oraz 200 metrowa bieżnia lekkoatletyczna. Historyczna część stadionu posiada trybuny mogące pomieścić 9500 osób, a wokół drugiego boiska hokejowego znajduje się 4000 miejsc. Obecnie na stadionie mecze rozgrywa drużyna rugby, Racing 92 oraz piłkarska Racing Club de France Football. Przypisy Bibliografia Informacje o stadionie. worldstadiums.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-03-29)].
Ив дю Мануар

«Олимпийский стадион Ив дю Мануар» (фр. Stade Olympique Yves-du-Manoir), также известен как «Коломб» — стадион, расположенный в пригороде Парижа Коломбе. Построен в 1907 году и назван в честь прославленного французского игрока регби Ива дю Мануара после его гибели в авиакатастрофе в 1928 году. В 1924 году стадион стал главной ареной летних Олимпийских игр 1924 года, на момент проведения игр вмещал 45 000 зрителей. Подготовка стадиона к Олимпиаде обошлась властям Парижа в 4 млн. франков. В 1938 году стадион, вместимость которого была увеличена до 60 000 зрителей, стал главным стадионом чемпионата мира по футболу, 19 июня 1938 года на нём был сыгран финальный матч турнира, в котором сборная Италии со счетом 4:2 переиграла сборную Венгрии. В 1930-х — 1970-х годах являлся одним из главных во Франции, на нём проводили домашние матчи сборные Франции по футболу и регби, нередко он становился местом проведения национальных футбольных кубков. Однако после реставрации в 1972 году стадиона «Парк де Пренс» главные футбольные события переместились туда. Последний международный матч на стадионе «Коломб» сборная Франции сыграла в 1975 году. В настоящий момент стадион вмещает 14 000 зрителей и является домашней ареной футбольного клуба «Расинг Клюб де Франс», выступающего в низших французских лигах. В рамках летних Олимпийских игр 2024 года на стадионе прошли матчи по хоккею на траве. Перед Играми стадион был реконструирован, были постелены три искусственных поля для хоккея на траве, в том числе два с трибунами для проведения матчей олимпийского турнира. Примечания Ссылки (фр.) Статья о истории стадиона (англ.) Страница стадиона на WorldStadiums.com
Олимпијски стадион у Паризу

Олимпијски стадион у Паризу је стадион у Коломбу, близу Париза. Користи се за рагби, трчање и фудбал. Његов званични назив је Стадион Ив ду Маноар (фр. Stade Yves-du-Manoir) Историја Назван у знак сећања на француског рагбисту Ива ду Маноара 1928., био је главни стадион за Летње олимпијске игре 1924. и имао је капацитет од 45.000 гледалаца у то време. Током игара 1924. у њему су се одржавале атлетика, бициклизам, јахање, гимнастика, тенис, фудбал, рагби и два модерна петобоја (трчање, мачевање). Касније је проширен на капацитет од преко 60.000. Коломб је такође био место за финале Светског првенства 1938. између Италије и Мађарске, а такође је био домаћин две утакмице домаћег тима. Коломб је био домаћин неколико финала Купа Француске и домаћих утакмица националних фудбалских и националних рагби тимова током 70-их. Остао је стадион највећег капацитета у земљи све док реновирани Парк принчева није отворен 1972. Због све строжих сигурносних прописа, капацитет је пао на испод 50.000. Последње утакмице националног рагби савеза и фудбалских тимова у Коломбу биле су 1972. и 1975. Француски професионални фудбалски тим РК Париз користио је Коломб као свој терен до отприлике 1985., а затим је прешао на друге стадионе пре него што се вратио 2010-их. За разлику од РЦ Парис, Расинг 92 рагби није напустио Коломб све до новембра 2017. Првобитно су планирали да преуреде Ивес-ду-Маноир у стадион који ће делити са Расинг клуб де Франс. Уместо тога, изградили су Парис Ла Дефенсе арену у оближњем Нантеру, одигравши свој први меч на новом месту у децембру 2017. Остаје да се види да ли ће се преселити и фудбалски клуб Расинг клуб де Франс. Служио је као место хокеја на трави за Летње олимпијске игре 2024. Светско првенство у фудбалу 1938 Олимпијски стадион у Паризу био је домаћин три утакмице Светског првенства у фудбалу 1938, укључујући и финале. У популарној култури Олимпијске трке у којима су учествовали Харолд Абрахамс и Ерик Лидел, који су приказани у филму Ватрене кочије, водили су се овде, иако стадион Коломб није коришћен за филм. Стадион је приказан у филму Бекство у победу из 1981. са Силвестером Сталонеом и Мајклом Кејном у главним улогама, али стадион коришћен у снимању био је стадион Хидегкути Надор (1947) у Будимпешти. Референце Спољашње везе Олимпијски стадион у Паризу на разгледници Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (5. март 2012) (на француском) Историја Олимпијског стадиона (на француском)
Stade Olympique Yves-du-Manoir

Stade Olympique Yves-du-Manoir - ligger i Colombes, nära Paris, Frankrike (även kallat Stade Olympique de Colombes, eller bara Colombes lokalt). Arenan namngavs 1928 efter franske rugbyspelaren Yves du Manoir, och var huvudarena för olympiska sommarspelen 1924 och hade på den tiden en publikkapacitet på 45 000 åskådare. Under 1924 års spel var arenan värd för friidrotten, vissa tävling i cykling, samt vissa tävlingar i ridsport-, gymnastik, tennis, fotboll och rugby union, och två deltävlingar inom modern femkamp (löpning, fäktning). Publikkapacitet utökades senare till 60 000. På Colombes spelades också VM-finalen i fotboll 1938 mellan Italien och Ungern. Arenan har numera en publikkapacitet på 15 000 åskådare och användes som arena för landhockey under Olympiska sommarspelen 2024. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, 1 april 2012. Noter Externa länkar Colombes Stadium Yves-du-Manoir in postal card (in French) History of the Olympic Stadium (in French) Article: Chariots of Fire stadium reprieved
Олімпійський стадіон Ів дю Мануар

Олімпі́йський стадіо́н Ів дю Мануа́р (офіційна назва Stade Olympique Yves-du-Manoir) — спортивний стадіон у місті Коломб під Парижем (Франція). Ів дю Мануар було збудовано в 1907 році й названо на честь французького регбіста Іва дю Мануара після його трагічної загибелі в автокатастрофі в 1928 році. Стадіон міняв свою назву кілька разів. Спочатку мав назву Стад дю Матін, у 1920 році назву було змінено на Стад де Коломб. Після цього стадіон Коломб перейменовано на Олімпійський стадіон Коломб, а від 1928 він знаний під чинною назвою. У 1924 році стадіон був головним місцем проведення літніх Олімпійських ігор. На ньому проводились змагання з наступних дисциплін: легкої атлетики, велоспорту, кінного спорту, спортивної гімнастики, тенісу, футболу, регбі і два види змагань із сучасного п'ятиборства: біг, фехтування. На момент проведення Олімпійських ігор стадіон уміщував 45 000 вболівальників. Влади Парижа видали на його побудову 4 млн. франків.[джерело?] У 1938 році, коли стадіон міг помістити навіть 60 000 вболівальників, на ньому було проведено чемпіонат світу з футболу. 19 червня 1938 року на ньому було розіграно фінальний матч турніру, в якому збірна Італії з рахунком 4:2 здобула перемогу над збірною Угорщини. Того ж року на стадіоні було проведено чемпіонат Європи з легкої атлетики. У 1930—1970-х роках стадіон був однією з головних спортивних арен Франції. На ньому проводились домашні матчі збірної Франції з футболу та регбі, а також фінальні матчі національного футбольного кубка. Однак після реконструкції стадіону Парк де Пренс у 1972 році стадіон Ів дю Манюар утратив свій статус. Збірна Франції з футболу востаннє зіграла на цьому стадіоні матч у 1975 році, а збірна Франції з регбі в 1972 році. Тепер стадіон вміщує 14 000 уболівальників і є домашньою ареною регбійного клубу «Рейсінг 92». Французька професійна футбольна команда Расінг проводила на ньому домашні матчі аж до 1985 року й повернулась до нього знову у 2000-х роках. «Рейсінг 92» завжди був вірний цьому стадіонові. Клуб навіть роздумував над поширенням стадіону до 15 000 місць, щоб футбольний клуб Расінг, також міг займатись на цьому стадіоні, але було вирішено побудувати абсолютно новий стадіон, Арена 92 в місті Нантерр. Примітки Посилання Стаття про історію стадіону (фр.) [недоступне посилання] Сторінка стадіону на WorldStadiums.com [недоступне посилання] Літні Олімпійські ігри 1924 (фр.)
Verteidigungsministerium (Frankreich)

Das Ministerium für Verteidigung (französisch Ministère des Armées) ist das Ministerium, das die französischen Streitkräfte leitet. Oberbefehlshaber der Armee ist der französische Staatspräsident. Der französische Verteidigungsetat war 2009 der dritthöchste der Welt. Seit dem 12. Oktober 2025 ist Catherine Vautrin Verteidigungsministerin. Das Verteidigungsministerium hat eine lange Tradition; erster Verteidigungsminister war 1589 Louis de Revol. Geschichte Das Französische Verteidigungsministerium hat seinen Ursprung im Ministère de la Guerre, das 1791 gegründet wurde. Dieses war die Nachfolgebehörde des Secrétariat d’État de la Guerre von 1570, zur Zeit des Ancien Régime. Seit 1893 gab es ein Marineministerium, 1915 wurde ein Staatssekretariat für militärische Luftfahrt gegründet, dessen Zuständigkeit sich im weiteren Verlauf auch auf die zivile Luftfahrt ausdehnte, und 1928 zum Ministerium für Luftfahrt wurde. 1918 wurde das Ministerium bei einem Überfall deutscher Flugzeuge getroffen. 1948 wurden das Kriegsministerium, das Marineministerium und das Luftfahrtministerium zum Verteidigungsministerium zusammengeschlossen. Seit 2009 untersteht die Gendarmerie Nationale für zivile Aufgaben dem Innenministerium und für militärische Aufgaben dem Verteidigungsministerium. Namen des Ministeriums Organisation Das Ministerium wird vom Verteidigungsminister geleitet. Die offizielle Amtsbezeichnung lautet seit dem Mai 2017 Ministère des Armées. Davor hieß das Ministerium seit 1974 Ministère de la Défense. Das Ministerium befindet sich im Hôtel de Brienne, 14 rue Saint-Dominique, im 7. Arrondissement von Paris, dem Sitz des Ministers, und seit Ende 2015 auch im Hexagone Balard im Südwesten von Paris, in welchem der Sitz des Generalstabs ist. Das neue Gebäude ist deutlich größer und erinnert durch die Form an die hexagonale Form Frankreichs. Verteidigungspolitik 1966 zog sich Frankreich unter Staatspräsident Charles de Gaulle aus der militärischen Struktur der NATO zurück. Seit 2009 ist Frankreich wieder Vollmitglied der NATO. Siehe auch Liste der Verteidigungsminister von Frankreich Weblinks Offizielle Webpräsenz des Ministeriums für Verteidigung (französisch) Einzelnachweise
Ministerio de las Fuerzas Armadas (Francia)

El Ministerio de las Fuerzas Armadas (en francés: Ministère des Armées, lit. 'Ministerio de los Ejércitos') es el ministerio del Gobierno de Francia encargado de gestionar las Fuerzas Armadas francesas dentro y fuera del territorio francés. Su titular es el ministro de las Fuerzas Armadas. Desde 1947 hasta 2017, el ministerio se denominó Ministerio de Defensa (en francés: Ministère de la Défense). Es el ministerio de defensa de Francia. Organización Ministro de las Fuerzas Armadas El jefe del departamento es el ministro de las Fuerzas Armadas. La titular actual del cargo es Catherine Vautrin desde 2025. Actualmente, depende directamente del presidente de la República, el Comandante en jefe de las Fuerzas Armadas francesas. Su misión es organizar y gestionar la política de defensa del país en coordinación con los demás departamentos. También se encarga de movilizar tropas y gestionar la infraestructura militar. Es responsable de la seguridad de las fuerzas armadas francesas ante el Parlamento.​ Jefe del Estado Mayor de Defensa El Jefe del Estado Mayor de los Ejércitos (CEMA) depende directamente del Ministro. Se encarga de la conducción de las operaciones, el entrenamiento de las tropas, la inspección de las mismas, la programación del futuro de las fuerzas y la recopilación y análisis de información de inteligencia. También se encarga de mantener las relaciones con otros países. El cargo de Jefe del Estado Mayor de la Defensa fue desempeñado por el general del Ejército de Tierra Pierre de Villiers hasta el 20 de julio de 2017, fecha en la que presentó su dimisión sin justificación oficial. Sin embargo, algunas fuentes sugieren que esto se hizo como protesta contra los recortes presupuestarios de defensa anunciados en contradicción con las garantías anteriores de un aumento del gasto en defensa.​ Ejército francés El general François Lecointre asumió el cargo de jefe del Estado Mayor de los Ejércitos al día siguiente.​ SGA El secretario general de Administración se encarga de la administración general del Departamento. Asiste al ministro en: Elaboración de presupuesto Asesoría jurídica Política de recursos humanos Recursos de la vivienda Gestión social El cargo lo ocupa Jean-Paul Bodin.​ Referencias Enlaces externos
Министерство вооружённых сил Франции

Министерство вооружённых сил Франции (фр. Ministère des Armées, до 2017 года Министерство обороны Франции (фр. Ministère de la Défense)) — орган правительства Франции, несущий ответственность за организацию и подготовку обороны и руководство вооружёнными силами страны. С 20 мая 2022 года министерство возглавляет Себастьян Лекорню. Штаб-квартира министерства с 1807 года расположена в отеле Де Бриан в VII округе Парижа, на улице Сан-Доминик, 14. В 2014 году планировался переезд министерства в новое здание в XV округе Парижа, 300 000 м2 общей площадью, который до настоящего времени (декабрь 2020) не состоялся. История История министерства восходит к 1589 году, когда король Генрих IV ввёл должность «Государственный секретарь по военным вопросам» (наряду с другими государственными секретарями). В 1791 году эта должность получила название «военный министр». Наряду с другими министерскими постами, должность министра была отменена в 1794 году и восстановлена в следующем году. В 1930-х годах ведомство часто называли «военное министерство». После Второй мировой войны, военное министерство было объединено с военно-морским министерством. и стало называться «Министерство обороны», а с в июне 1969 года при министре Мишеле Дебре переименовано в «Министерство национальной обороны». С 1974 по 2010 год министерство снова именовалось «министерство обороны», с 2010 по 2012 год — «министерство обороны и по делам ветеранов»). В 2012 году министерству возвратили название «министерство обороны». В 2017 году название министерства было изменено на «министерство вооружённых сил». Функции Согласно Конституции Пятой республики, президент республики является верховным главнокомандующим вооружёнными силами страны, а министр обороны несёт ответственность за разработку и осуществление оборонной политики, главным образом в части военной инфраструктуры, организацию, управление, мобилизации вооружённых сил, за исключением руководства национальной жандармерией. Министр обороны также отвечает за: перспективы обороны; ведение внешней разведки, включая военную разведку; прогнозирование и анализ кризисов в военной сфере; выработку промышленной политики и организацию научных исследований в сфере обороны; разработку и реализацию политики в сфере экспорта военной техники. Организационная структура Основные подразделения министерства: Генеральный штаб ВС Франции; Генеральная дирекция по вооружению; Генеральный секретариат по административным вопросам. См. также Министр обороны Франции Примечания Ссылки
Міністерство збройних сил Франції

Міністерство збройних сил (фр. Ministère des Armées, lit. «Міністерство армій») — міністерство уряду Франції, яке відповідає за управління французькими збройними силами на території Франції та за її межами. Його очолює міністр збройних сил. З 1947 по 2017 рік Міністерство було призначено Міністерством оборони ( фр. Ministère de la Défense). Це міністерство оборони Франції. Організація Міністр збройних сил Керівником відомства є Міністр Збройних Сил. Нинішнім посадовцем є Себастьян Лекорню з 2022 року. Зараз він підпорядковується безпосередньо президенту республіки, головнокомандувачу збройними силами Франції. Його місія полягає в організації та керуванні оборонною політикою країни у зв’язку з іншими відомствами. Він також відповідає за мобілізацію військ і управління військовою інфраструктурою. Він відповідає за безпеку збройних сил Франції перед парламентом. Начальник штабу оборони Начальник штабу оборони (CEMA) підпорядковується безпосередньо міністру. Він відповідає за проведення операцій, навчання військ, інспекцію військ, програмування майбутнього сил, а також збір і аналіз розвідданих. Він також відповідає за підтримку відносин з іншими країнами. Посаду начальника штабу оборони обіймав генерал французької армії П'єр де Вільє до 20 липня 2017 року, коли він подав у відставку без офіційних причин. Однак джерела припускають, що це було зроблено на знак протесту проти оголошених скорочень оборонного бюджету всупереч попереднім запевненням щодо збільшення витрат на оборону. Наступного дня генерал французької армії Франсуа Лекуантр обійняв посаду начальника штабу армій. Загальне керівництво Департаментом Загальне керівництво Департаментом здійснює Генеральний секретар з питань управління. Він допомагає Міністру у: Розробка бюджету Юридична порада Кадрова політика Домашні ресурси Соціальний менеджмент Посаду займає Жан-Поль Боден. Генеральне управління озброєнь Генеральне управління озброєнь є науково-дослідною службою Департаменту. Він відповідає за оснащення всіх видів Збройних Сил і створення майбутнього обладнання армій. Сервіс управляє більш ніж 80 проектами і командує більш ніж 7,5 мільярдів євро в національну промисловість у 2011 році. Штаб Штаб-квартира Міністерства армії знаходиться в готелі де Брієнн, у 14-му окрузі Парижа, але всі служби були перенесені до нової штаб-квартири. 5 листопада 2015 року президент Франції Франсуа Олланд урочисто відкрив нову штаб-квартиру Міністерства оборони Франції в Balard Site, що отримала прізвисько Hexagone Balard або «Balardgon» за американським аналогом Пентагону. Див. також Начальник штабу оборони Генеральний директорат зовнішньої безпеки Примітки
Cimetière de la Cerisaie

Le cimetière de la Cerisaie est un cimetière communal se trouvant rue de la Cerisaie à Colombes, dans les Hauts-de-Seine. Historique Ce cimetière a été créé dans les années 1930 pour suppléer au cimetière ancien de Colombes. Personnalités inhumées Livio Mascarello, militant syndicaliste. Références Article connexe Cimetière communal Gabriel Péri Portail des Hauts-de-Seine
Cimetière de La Garenne-Colombes

Le cimetière de La Garenne-Colombes est un cimetière communal se trouvant 96 rue Jules-Ferry à La Garenne-Colombes dans les Hauts-de-Seine. Situation Le cimetière est localisé à cheval sur deux communes : La Garenne-Colombes qui accueille la partie est, et Nanterre où se situe la partie ouest et le monument aux morts. Histoire Personnalités inhumées Le champion cycliste Lucien Choury (1898-1987). Gilbert Gil (1913-1988), acteur. Le comédien Alain Philippe (1949-1980). Pierre Probst (1913-2007), illustrateur et écrivain, créateur du personnage de Caroline. Outre le carré militaire et la statue du monument aux morts, on y trouve aussi un monument à la mémoire des Suédois inhumés en France, une stèle en hommage aux combattants morts en Indochine et en Afrique du Nord et un monument en mémoire des Garennois déportés. Références Voir aussi Liens externes Portail des Hauts-de-Seine Portail de la mort
Cimetière nouveau de Puteaux

Le cimetière nouveau de Puteaux est un cimetière communal se trouvant à sur le territoire de la ville de Nanterre dans les Hauts-de-Seine. C'est l'un des deux lieux de sépulture de la ville avec le cimetière ancien de Puteaux. Situation Son accès principal est au no 467 boulevard Aimé-Césaire. Histoire Datant de 1913, il est agrandi en 1950, puis réaménagé en 1995 pour lui faire bénéficier de sa proximité avec les Jardins de l’Arche. Personnalités inhumées Blat Jutka, fusillé au Mont-Valérien en 1941 ; Louis Dubois (1859-1946), journaliste, député de la Seine et ancien ministre de Georges Clémenceau (Division 6) ; Betty Mars (1944-1989), chanteuse et actrice ; Jacques Météhen (1903-1986), compositeur. On y trouve de plus : Une stèle de granit rose pour les morts de la guerre 1914-1918, érigé en 1920, une autre stèle en l’honneur des défunts de la Seconde Guerre mondiale, un monument érigé en souvenir des victimes de l’Holocauste, datant de 1996, œuvre du sculpteur Crispin Guest. Références Liens externes Portail des Hauts-de-Seine Portail de la mort