NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Carrousel du Louvre

El Carrousel du Louvre es un centro comercial subterráneo situado en París (Francia). Su nombre hace referencia a dos lugares cercanos, el Museo del Louvre y la Place du Carrousel. El centro comercial contiene un famoso tragaluz, la pirámide invertida del Louvre (La Pyramide Inversée), que desempeña un papel importante en la novela El código Da Vinci. Descripción El centro comercial se encuentra en el 99 de la Rue de Rivoli en el distrito I, cerca del Jardín de las Tullerías, la Comédie-Française, el Museo de Orsay y el Museo del Louvre. La estación de metro más cercana es Palais Royal-Musée du Louvre (líneas 1 y 7). El centro comercial tiene una superficie de 10 200 metros cuadrados. Alberga treinta y tres tiendas y once restaurantes,​ y fue inaugurado en octubre de 1993. Entre las tiendas se encuentran Sephora, Esprit, el primer Apple Store de Francia, Mariage Frères, Plaisirs de Paris, Swarovski, Perigot, Le Tanneur y Fossil. El centro comercial incluye un food court, llamado Restaurants du Monde, que contiene varios restaurantes, incluido un controvertido McDonald's,​ además de un centro de convenciones y una sala de exposiciones. El centro comercial alberga también una de las varias entradas al Museo del Louvre. El 3 de febrero de 2017, el centro comercial fue el escenario de un intento de atentado terrorista por parte de un egipcio de 29 años de edad, que hirió ligeramente a un soldado antes de ser disparado y herido.​ El Salón del Carrousel du Louvre Cada año la Société Nationale des Beaux Arts, una asociación de artistas creada en 1861 por Louis Martinet y Théophile Gautier para romper con la exposición oficial, organiza su Salón en el Carrousel du Louvre.​ En 2018, seiscientos artistas expusieron sus obras ante unos quince mil visitantes en tan solo cuatro días.​​ El Salon des Beaux Arts da la bienvenida a pintores, escultores, grabadores, fotógrafos e ilustradores, que ofrecen a sus visitantes una visión completa del mundo del arte contemporáneo. Medallas de oro 2018: Walther Jaques​ 2017: Thomas Dartigues y Tae Hue​ 2016: Jean-Jacques Baumé, Yo Coquelin, Baichuan Dong y Jiaying He​ 2013: Cao Jun​ Véase también Pirámide del Louvre Pirámide invertida del Louvre Museo del Louvre Halles de París Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Carrousel du Louvre.
Carrousel du Louvre

Il Carrousel du Louvre è un centro commerciale di Parigi situato tra il museo del Louvre e il giardino delle Tuileries, a ridosso della Pyramide Inversée. Storia e descrizione Progettato dagli architetti Ieoh Ming Pei e Michel Macary, il Carrousel du Louvre è stato realizzato mentre si effettuavano i lavori di restauro del museo del Louvre alla fine del XX secolo: la prima pietra è stata posta il 15 gennaio 1991, mentre l'inaugurazione è avvenuta il 15 ottobre del 1993. Durante la costruzione sono state rinvenute le fondamenta di una fortezza medievale: queste sono state restaurate e visibili all'interno del centro commerciale; ospita inoltre sculture che precedentemente adornavano il Palazzo delle Tuileries. Nel 2013 il Carrousel du Louvre è stato visitato da quasi diciassette milioni di persone, rendendolo uno dei centri commerciali più visitati della Francia. Con un'estensione di circa diecimiladuecento metri quadrati, ospita negozi come Sephora, Esprit Holdings, il primo Apple Store della Francia, aperto nel 2009, Mariage Frères, Swarovski e Fossil, le Salles du Carrousel, utilizzate per fiere, esposizioni e eventi, ristoranti e un teatro appartenente alla Comédie-Française. Dal centro commerciale è possibile accedere direttamente al museo del Louvre. All'interno del Carrousel du Louvre, ogni anno, viene organizzata dalla Société Nationale des Beaux Arts una mostra d'arte contemporanea. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Carrousel du Louvre Collegamenti esterni (FR) Sito ufficiale, su westfield.com. (EN) Carrousel du Louvre, su Structurae. (EN) Carrousel du Louvre, su setlist.fm.
Carrousel du Louvre

Le Carrousel du Louvre is een winkelcentrum van de Unibail-Rodamco-Westfield groep gelegen in het 1ste arrondissement van Parijs onder de omgekeerde piramide van het Louvre. De naam is afgeleid van twee nabijgelegen locaties: de Place du Carrousel en het Louvre museum. Aanbod Naast de winkel- en restaurantfuncties wordt de locatie ook gebruikt voor tentoonstellingen in les Salles du Carrousel. Het Salon des Beaux Arts verwelkomt er regelmatig kunstenaars van diverse strekkingen om de bezoekers een beeld van het hedendaags kunstaanbod te bieden. Indeling winkels restaurants le Studio-Théâtre de la Comédie-Française les Salles du Carrousel le Foyer (1200 m²) la salle Le Nôtre (1900 m²) la salle Delorme (1600 m²) la salle Soufflot (925 m²) la salle Gabriel (750 m²) la Mezzanine (600 m²).
Castel Val

Das Castel Val in Auvers-sur-Oise, einer französischen Gemeinde im Département Val-d’Oise in der Region Île-de-France, wurde 1902/03 errichtet. Die Villa an der Rue des Meulières Nr. 4 ist seit 2006 als Monument historique klassifiziert. Das Wohnhaus im Stil des Art nouveau wurde nach Plänen des bekannten Architekten Hector Guimard (1867–1942), der unter anderem in Paris die Métroeingänge entwarf, für den Industriellen Louis Chanut errichtet. Hector Guimard erbaute für die Familie Chanut auch Wohnhäuser in Paris und Cabourg. Das Gebäude steht an einem Hang und ist symmetrisch angeordnet. Die Eisenkonstruktion ist größtenteils sichtbar, sie bildet einen Kontrast zum Ziegelmauerwerk und den Teilen aus Kalkbruchstein. Die Möbel des Hauses, die sich heute teilweise in Museen befinden, wurden ebenfalls von Hector Guimard entworfen. Literatur Le Patrimoine des Communes du Val-d’Oise. Flohic Éditions, Band 2, Paris 1999, ISBN 2-84234-056-6, S. 876–877. Weblinks Einzelnachweise
Castel Val

Le Castel Val est une maison construite en 1903-1904, 4 rue des Meulières sur la colline de Chaponval, à Auvers-sur-Oise (Val-d'Oise) par l'architecte Hector Guimard pour son propriétaire, M. Chanut. Histoire Dans l'ouvrage Magasin pittoresque (1837), Édouard Charton (1807-1890) fait état d'un château du nom de Castel-Val dans la vallée de Méran, qui fut démantelé puis abandonné au fil du temps. La maison Castel Val est construite en 1903-1904 par l'architecte Hector Guimard et pour Louis Chanut (ou Chenut), beau-frère de Léon Nozal, un industriel enrichi avec la métallurgie. Pour la famille Chenut, Hector Guimard a conçu un hôtel particulier à Paris, une villa en bord de mer à Cabourg, un monument funéraire, et une usine à Saint-Denis. En 1993, alors que son état se dégrade, la maison Castel Val est rachetée par M. Plescoff, puis reprise par son fils Jean-Marc. Les vitraux d'origine ont été préservés, mais plusieurs éléments de la maison ont été démembrés et déplacés : une des cheminées est dans un musée de Philadelphie, le mobilier art nouveau est exposé dans un musée à Lyon, un fauteuil est exposé au Musée d'Orsay. Description L'adossement d'une partie de la maison et sa forme arrondie évoquent la figure de l'escargot ; peut-être une forme de clin d'œil aux goûts zoologiques des propriétaires qui vivaient sur place avec une guenon habillée du nom de Mademoiselle. En même temps, la maison est complètement symétrique, ce que l'imbrication de différents volumes et la variété des formes ne révèle pas tout de suite. Il y a les mêmes principes d'association de matériaux que dans le Castel Henriette (1899), avec utilisation du fer forgé, de la fonte, de la brique jaune et rouge, du bois, de la meulière et de la tuile plate traditionnelle de la région. La balustrade surplombant la cour est toutefois exécutée en ciment armé préfabriqué, orné de médaillons en céramique émaillée, tels qu'employés dans le couloir d'entrée du Castel Béranger. L'intérieur ressemble à un labyrinthe, et se caractérise par plusieurs portes (posée sur le flanc de la colline, la maison offre un accès vers l'extérieur à chaque étage via des portes dérobées) et passages dérobés, ainsi qu'un escalier à double révolution opposée et en arabesque en son centre. Accès Gare de Chaponval Notes et références Voir aussi Bibliographie Bruno Montamat et Jean-Pierre Raffin, « Les Nozal, mécènes d'Hector Guimard », Histoire de l'art, no 88,‎ 2021, p. XIII-XXXI (ISSN 0992-2059, lire en ligne) Articles connexes Art nouveau en France Art nouveau à Paris Hector Guimard Auvers-sur-Oise Liste des monuments historiques du Val-d'Oise Liens externes Ressource relative à l'architecture : Mérimée Site officiel Portail de l’Art nouveau Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du Val-d'Oise
Kathedrale von Créteil

Die Kathedrale von Créteil in der südöstlich von Paris im Département Val-de-Marne gelegenen Vorstadt Créteil ist die Bischofskirche des Bistums Créteil. Der im Jahr 2015 fertiggestellte Bau ist der Gottesmutter Maria (Notre-Dame) geweiht. Geschichte Nach der Errichtung des Bistums Créteil im Jahr 1966 diente zunächst die um die Mitte des 18. Jahrhunderts von Ange-Jacques Gabriel erbaute Kirche Saint-Louis-et-Saint-Nicolas in Choisy-le-Roi als Bischofskirche. Mit dem Bau einer ersten Kathedrale in Créteil wurde im Jahr 1976 begonnen; diese wurde aber erst elf Jahre später geweiht. Im Juni 2010 wurde der Beschluss zu einem Neubau gefasst; dieser wurde am 20. September 2015 vom damaligen Pariser Erzbischof André Vingt-Trois im Beisein des Innenministers Bernard Cazeneuve geweiht. Architektur Der aus Beton, Glas, Metallblechen und gekrümmten Brettschichtholzsparren gefertigte Neubau besteht aus einer niedrigen Eingangshalle mit Flachdach und einem aus zwei halbkugelähnlichen Schalen bestehenden Sakralbau; dessen halbkreisförmige Innenraumgestaltung mit Empore ähnelt einem Theater oder einem Vorlesungssaal. Der freistehende Glockenturm (clocher) mit nur einer Glocke erreicht eine Höhe von 25 m. Siehe auch Liste der französischen Diözesen Weblinks Besuch der Kathedrale – Video der Bauphase Webseite der Kathedrale incl. Video
Créteil Cathedral

Créteil Cathedral (French: Cathédrale Notre-Dame de Créteil) is a Roman Catholic church in Créteil, Val-de-Marne, France. The present cathedral was completed in 2015, replacing the previous building. It is the seat of the Bishopric of Créteil, created in 1966. First building The first cathedral on the site was formerly a parish church opened on 18 June 1976, which was chosen as the cathedral of the new diocese in 1987. A modest structure, as was the wish of the ecclesiastical authorities of the period, it was located between the district of Montaigut and the Université Paris XII Val-de-Marne. Before the consecration in 1976, the interim cathedral of the diocese was the church of Saint Louis and Saint Nicholas at Choisy-le-Roi. Present building On 19 and 20 June 2010 a project was announced ( the Projet Créteil Cathédrale+) to bring about the transformation of the original modest cathedral building into a more welcoming, more luminous and more visible symbol of the presence of the Church in Val-de-Marne. The works began in 2013 with the demolition of the initial building. The new cathedral, designed by the architect Charles-Gustave Stoskopf, opened for worship in 2015. References Sources and external links Créteil Cathedral at Structurae Catholic Hierarchy: Diocese of Créteil Website of Projet CréteilCathédrale+ (in French)
Catedral de Nuestra Señora (Créteil)

La catedral de Nuestra Señora de Créteil​ o simplemente catedral de Créteil​ (en francés: Cathédrale Notre-Dame de Créteil) es una catedral católica en Créteil, Francia. Es la sede del obispado de Créteil,​ creado en 1966. La catedral actual fue anteriormente una iglesia parroquial abierta el 18 de junio de 1976 que se convirtió en la catedral en 1987. Modesta, como era el deseo de las autoridades eclesiásticas de la época, se encuentra entre el distrito de Montaigut y la Université Paris XII Val-de -Marne. Antes de la consagración del actual edificio, la catedral de la diócesis era la iglesia de San Luis y San Nicolás en Choisy-le-Roi. El 19 y 20 de junio de 2010 se anunció un proyecto (el "Projet Créteil Cathédrale +") para transformar el actual y modesto edificio de la catedral en un espacio más acogedor, más luminoso y más visible de la presencia de la Iglesia en Val-de-Marne . El permiso de la Santa Sede fue obtenido, y el proyecto se estableció para finalizar en 2013. Véase también Iglesia católica en Francia Arquitectura de las catedrales y las grandes iglesias Anexo:Basílicas y catedrales de Francia Referencias
Cattedrale di Créteil

La cattedrale di Nostra Signora (in francese: Cathédrale Notre-Dame) è la cattedrale di Créteil, in Francia, ed è sede della diocesi di Créteil. Storia Con la creazione della diocesi nel 1966, la chiesa di San Luigi di Choisy-le-Roi, risalente al XVII secolo, è stata utilizzata come cattedrale. La chiesa di Notre Dame di Créteil, inaugurata il 18 giugno 1976 su progetto dall'architetto Charles Gustave Stoskopf, è divenuta cattedrale nel 1987. Il 19 e 20 giugno 2010 è stato annunciato il progetto CréteilCathédrale + con lo scopo di rendere più luminosa e visibile la cattedrale. L'edificio fu distrutto nel 2013 per consentirne la ricostruzione, prevista per la seconda metà del 2014. La consacrazione della nuova cattedrale è avvenuta domenica 20 settembre 2015. Note Voci correlate Chiesa cattolica in Francia Cattedrali in Francia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla cattedrale di Créteil Collegamenti esterni Sito ufficiale, su catholiques-val-de-marne.cef.fr. (EN) Cattedrale di Créteil, in GCatholic.org. (EN) Cattedrale di Créteil, su Structurae.
Katedrála Saint-Maclou de Pontoise

Katedrála svatého Makloua v Pontoise (francouzsky Cathédrale Saint-Maclou de Pontoise) je gotický katolický sídelní chrám nacházející se v historickém jádru města Pontoise v departementu Val-d'Oise v regionu Île-de-France. Původní farní kostel byl slavnostně konsekrován ve 12. století. Na nejvyšší církevní úroveň a hierarchickou důstojnost katedrálního chrámu byl slavnostně povýšen bulou papeže Pavla VI. v roce 1966 v souvislosti s administrativním vznikem nového departementu Val-d'Oise a následným zřízením pontoiské diecéze, jejímž hlavním sídlem a duchovním centrem se stal. Celá nynější katedrála je chráněna jako národní francouzská historická památka (monument historique) již od roku 1840. Lokalizace Katedrála Saint-Maclou se rozkládá v nejvyšším parteru a vyvýšeném bodě starobylého městského centra Pontoise, které je dnes integrální urbanistickou součástí aglomerace Cergy-Pontoise. Konstrukční zapuštění stavby do strmého historického terénu dává plně vyniknout její monumentalitě: Severní průčelí: komunikačně se obrací do prostoru náměstí Place du Petit-Martroy, které fungovalo jako ústřední městské centrum, u něhož se tyčila budova staré pontoiské radnice; Západní hlavní průčelí: Vyúsťuje do téhož náměstí a pohledově uzavírá perspektivu uliční čáry v ulici Rue de la Coutellerie; Jižní fasáda: Architektonicky velkolepě završuje a pohledově korunuje monumentální osy ulice Rue Thiers s jejím věhlasným kamenným městským schodištěm; Východní závěr chrámu: dominuje uličnímu parteru v ulici Rue de l'Hôtel-de-Ville, nad níž se vznosně pne a vysoko ji přísně převyšuje díky mimořádně mohutnému, pískovcovému vyzděnému suterénnímu substrukčnímu podnoží; Severní křížové rameno transeptu: Vyúsťuje přímo do prostoru velkého náměstí Place du Grand-Martroy. V lících severního i jižního křížového ramene transeptu jsou prolomeny menší, bohatě prořezávané sekundární portály chrámu. Jižní portál v příčné lodi je pro civilní i farní veřejnost přístupný prostřednictvím pískovcového schodiště, které lflankuje jižní bok velkého východního závěru a svisle stoupá z parteru ulice Rue de l'Hôtel-de-Ville.
Catedral de San Malo (Pontoise)

La catedral de San Malo de Pontoise, también escrito San Maclo o San Maclovio, o simplemente catedral de Pontoise (en francés: Cathédrale Saint-Maclou)​ es una iglesia católica​ situada en la ciudad de Pontoise,​ en las afueras de París, departamento de Val d'Oise,​ Francia. La catedral es un monumento histórico. La iglesia, elevada a la categoría de catedral en 1966, cuando se creó la diócesis de Pontoise, está dedicada a San Maclo o San Maclovo (Maclou). La construcción comenzó en el siglo XII en el sitio de una antigua capilla de San Eustaquio y el edificio fue ampliado y terminado en los siglos XV y XVI. Así, las partes central y oriental de la catedral son del siglo XII, mientras que la torre y el pórtico central son de estilo flamígero. Hay adiciones renacentistas que flanquean la edificación central, y una entrada norte del mismo período. La actual catedral de Pontoise no fue construida como catedral, sino como una iglesia parroquial en la parte norte de la ciudad de Pontoise, a mediados del siglo XII. El primer párroco vivió allí en el año 1165. La primitiva iglesia conservó su aspecto original durante aproximadamente un siglo y medio. El 30 de octubre de 1309 un huracán hizo caer la campana central, causando la destrucción parcial de la nave con el colapso de su último pilar en el lado sur. La reparación de la nave fue atendida por los carniceros de la ciudad y fue terminada en 1325. A partir de mediados del siglo XV, la iglesia fue ampliada con dos tramos adicionales a la nave central y las naves laterales al oeste, junto con la elevación de una nueva fachada occidental y la construcción de un nuevo campanario a la izquierda de este último. El trabajo continuó con la restauración de las bóvedas y las ventanas del coro, y terminó inicialmente en 1477 con la construcción de una sacristía en dos niveles, en el lugar que ocupaba la primera capilla al sur del coro. Véase también Anexo:Basílicas y catedrales de Francia Anexo:Monumentos históricos de Francia clasificados en 1840 Catedral de San Pedro (Rennes) Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Catedral de San Malo.
Cattedrale di Pontoise

La cattedrale di San Maclovio (in francese: Cathédrale Saint-Maclou de Pontoise) è il principale luogo di culto cattolico di Pontoise, nel dipartimento della Val-d'Oise. La chiesa, sede del vescovo di Pontoise, è monumento storico di Francia dal 1840. Vi è conservata quella che, secondo la tradizione, potrebbe essere la tunica indossata da Gesù prima della crocifissione, che è stata esposta eccezionalmente in occasione del Giubileo straordinario della misericordia (novembre 2015 - novembre 2016). La precedente esposizione pubblica risale al 1986, quando furono 80.000 i pellegrini giunti a vederla. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla cattedrale di Pontoise
Понтуазский собор

Понтуазский собор — католический храм, кафедра епископа Понтуаза. Исторический памятник Франции, входящий в самую первую редакцию списка 1840 года. Строительство приходской церкви, посвящённой Святому Мало, в городе Понтуаз, ныне северо-западном пригороде Парижа, началось в середине XII века на месте ещё более древней часовни Святого Евстафия 1110 года. Нет исторических документов, свидетельствующих точную дату заложения и освящения церкви, однако известно, что первого священника звали Роберт и он служил здесь в 1165 году. Как и многие средневековые церкви, здание возводилось веками и во множество приёмов, с достройками и перестройками, зачастую уже не позволяющими угадать её первоначально правильную форму. Центральная и восточная части собора — самые древние, ещё романские. Тогда, в XII веке, церковь была трёхнефной под нервюрными сводами, с мощными контрфорсами и колокольней над средокрестием. Наос у неё был пятипролётным, крылья трансепта — двухпролётными, за одним пролётом хора следовал деамбулаторий с пятью капеллами. Снаружи стены трансепта и полукруглая абсида оформлены карнизом, украшенным головами людей и животных и растительным орнаментом. Центральная колокольня упала под ураганным ветром 30 октября 1309 года, частично разрушив неф. В середине XIV столетия добавили ещё два пролёта, доведя длину здания до 52 метров, и возвели величественный главный портал с огромной розой, а слева от него новую колокольню с двойными узкими окнами — это уже пламенеющая готика. Крайнюю капеллу деамбулатория заменили двухэтажной ризницей. Боковые капеллы и северный портал относятся к стилю Возрождения — лишь к XVI веку грандиозное сооружение приобрело современный вид. Сохранились шесть оконных витражей этой эпохи из свинцового стекла — «Крестный путь», «Распятие Иисуса Христа», «Мученичество Святой Варвары» и другие сюжеты. Создание департамента Валь-д'Уаз повлекло за собой учреждение епархии Понтуаза. 9 октября 1966 года церковь Святого Мало папой Павлом VI была возведена в ранг кафедрального собора. Литература Jean-Marie Pérouse de Montclos. Le Guide du Patrimoine. Île-de-France. Hachette, Paris 1994, ISBN 2-01-016811-9, с. 506—509. Denise Pichon. La Cathédrale Saint-Maclou de Pontoise. Office de Tourisme de Pontoise, Pontoise 1994 Georges Poisson. Dictionnaire des Monuments d’Île de France. Éditions Hervas, Paris 2001, ISBN 2-84334-002-0, с. 640—641. Примечания
Katedrála svatého Vladimíra Velikého (Paříž)

Katedrála svatého Vladimíra Velikého (fr. Cathédrale Saint-Vladimir-le-Grand) je katedrální chrám ukrajinské řeckokatolické církve v Paříži v 6. obvodu, v ulici Rue des Saints-Pères. Historie Na místě dnešní stavby se nacházel kostel postavený ve 13. století a zbořený na počátku 17. století kvůli stavbě nemocnice Charité. Základní kámen nové nemocnice položila v roce 1613 Marie Medicejská. V roce 1732 byla postavena nemocniční kaple podle plánů architekta Roberta de Cotte. Během Velké francouzské revoluce byla nemocniční kaple v roce 1795 určena pro lékažské vzdělávání a roku 1799 zde vznikla školní klinika a architekt Nicolas-Marie Clavereau vytvořil novou fasádu. V roce 1850 se kaple stala sídlem Národní lékařské akademie. V roce 1926 byla fasáda budovy vedoucí na ulici a do dvora zapsána na seznam historických památek. Zbývající budovy nemocnice byly strženy v roce 1935 kvůli výstavbě sídla lékařské fakulty Pařížské univerzity. Výstavba byla dokončena roku 1945. Mezitím vznikla v roce 1937 v Paříži misie ukrajinské řeckokatolické církve, která si koncem roku 1942 vybrala zdejší kapli za své sídlo. Chrám vysvětil dne 9. května 1943 světící biskup Emanuel-Anatole-Raphaël Chaptal de Chanteloup jako chrám svatého Vladimíra Velikého podle knížete Vladimíra I. (960–1015). V roce 1960 Svatý stolec vytvořil apoštolský exarchát pro ukrajinskou řeckokatolickou církev a chrám byl jako sídlo biskupa povýšen na katedrálu. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cathédrale Saint-Vladimir-le-Grand na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála svatého Vladimíra Velikého na Wikimedia Commons (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek (francouzsky) Historie kostela (francouzsky) Kostel na Structurae
St. Volodymyr the Great's Cathedral, Paris

The Cathedral of Saint Volodymyr the Great (French: Cathédrale Saint-Volodymyr-le-Grand, Ukrainian: Собор святого Володимира Великого), in the 6th arrondissement of Paris, is the cathedral church of the Ukrainian Catholic Eparchy of Saint Volodymyr the Great of Paris in France. Borys Gudziak served as the eparchial bishop of the eparchy from 2012 to 2019. The position has been vacant since Gudziak's appointment as Metropolitan-Archbishop of the Ukrainian Catholic Archeparchy of Philadelphia, with Bishop Hlib Lonchyna serving as the eparchy's apostolic administrator since 2019. See also Catholic Church Ukrainian Greek Catholic Church References External links GCatholic.org information home page of the cathedral