NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Julisäule

Die Julisäule (französisch Colonne de Juillet) ist ein Denkmal auf der Place de la Bastille im 11. Arrondissement von Paris. Entstehungsgeschichte An der Stelle der Julisäule stand bis 1789 die als Gefängnis dienende Stadttorburg Bastille, deren Abriss während der Französischen Revolution bereits ab dem 16. Juli 1789 begann und am 4. Oktober 1790 abgeschlossen werden konnte. Der den Abriss leitende Bauunternehmer Pierre-François Palloy legte hier am 14. Juli 1792 den Grundstein der Freiheits-Säule, deren Verwirklichung jedoch über das Stadium der Grundsteinlegung nicht hinauskam. Es folgte am 2. Dezember 1808 die Grundsteinlegung für eine Brunnenanlage mit einem bronzenen 24 Meter hohen Elefanten (Elefant der Bastille), der jedoch lediglich ein Modellstadium aus Holz und Gips erreichte. Dieses Modell blieb von 1814 bis 1846 am Rande des Platzes und wurde im September 1846 abgerissen. Inzwischen wurde durch ein königliches Dekret vom 6. Juli 1831 der Bau der Julisäule in der gegenwärtigen Form angeordnet. Sie sollte an die „drei glorreichen Tage“ (27. Juli bis 29. Juli 1830) der Julirevolution im Jahr 1830 erinnern, die in Frankreich zum Sturz von Karl X. und zur Einsetzung des „Bürgerkönigs“ Ludwig Philipp („Julimonarchie“) führte. Ludwig Philipp gab sie 1833 in Auftrag. Auf einer 52 Meter hohen Kupfersäule sind in Gold die Namen der 504 Pariser Bürger eingraviert, die während der Julikämpfe ums Leben kamen. Augustin-Alexandre Dumont schuf 1833 eine 5,85 Meter hohe blattvergoldete Figur, die den auf einem Bein balancierenden „Geist der Freiheit“ (französisch Le Génie de la Liberté) darstellt und an die Straßenschlachten der Juli-Revolution von 1830 erinnert. Der Geist der Freiheit hält die Fackel der Freiheit und die gerissene Kette der Tyrannei in die Höhe. Die als Engel gestaltete Figur platzierte man auf der Säule. Sie befindet sich auf einem Sockel, der ursprünglich die Skulptur des Elefanten im Zentrum aufnehmen sollte. Die Einweihung des Gesamtwerkes der Julisäule fand am 28. Juli 1830 statt. Die aus mehreren Massengräbern zusammengeführten sterblichen Reste der Gefallenen wurden nach einem Gedenkgottesdienst am 29. Juli 1830 in der Kirche St-Germain-l’Auxerrois mit einem Gespann aus 24 Pferden zur Place de la Bastille gebracht und in einen unterhalb der Julisäule eigens hierfür errichteten Tempel gelegt. Im März 1848 wurde die Säule als Gedenkstätte auch für die Februarrevolution vom 22., 23. und 24. Februar 1848 geweiht. Unter der Säule befinden sich die heute öffentlich zugänglichen Gewölbe mit Gräbern aus jener Zeit. Lage In der Nähe der Place de la Bastille liegen die Métrolinien 1, 5 (beide Haltestelle Bastille) und 8 (Chemin Vert). Weblinks Einzelnachweise
Columna de Julio

La Columna de Julio (del francés: la colonne de Juillet) es un monumento parisino situado en la plaza de la Bastilla en el punto de unión del IV, XI y XII distritos de París. Se construyó para conmemorar la Revolución de 1830. Historia Desde 1792 se planteó construir un monumento en el emplazamiento de la derruida fortaleza de la Bastilla. Tras diversos proyectos se decidió construir una columna inspirada en la Columna Trajana de Roma.​ Luis Felipe I de Francia encargó el proyecto al arquitecto Jean-Antonie Alavoine aunque sería finalmente Joseph-Louis Duc quien pondría en pie el monumento al fallecer el creador del proyecto en 1834. Fue inaugurada el 28 de abril de 1840.​ Bajo el monumento se hizo sitio para albergar los restos mortales de las 504 víctimas de las jornadas revolucionarias de 1830.​ A estos se unieron unos 200 cuerpos más a consecuencia de la Revolución de 1848. Descripción La columna mide 46,3 metros de altura y se sitúa en el centro de la plaza de la Bastilla. Su base circular está hecha de mármol blanco. Por encima, un pedestal rectangular luce varios medallones en los que figuran: la Cruz de Julio, la cabeza de una Medusa, la Constitución de 1830 y el símbolo de la justicia. El alto de la columna está coronado por una escultura de bronce dorado realizada por Auguste Dumont y llamada el «Genio de la Libertad». En una placa situada al pie de la columna puede leerse: Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre la Columna de Julio. Fotografías de diferentes épocas de la Columna de Julio.
Július-oszlop

A Július-oszlop (Colonne de Juillet) Párizs egyik emlékoszlopa, amely a Bastille helyén, a mai Place de la Bastille-on áll. Építése 1789. július 14-én a párizsiak megostromolták a Bastille-t, amely erődként és börtönként funkcionált, ezt tekinti ma a történetírás a francia forradalom kirobbanásához vezető legfontosabb eseménynek. Már ekkor felmerült az ötlet, hogy állítsanak emlékművet a helyszínen, és a lerombolt erődítmény feletti jogokat egy építési vállalakozó, Pierre-François Palloy szerezte meg, aki ugyan megkezdte az emlékmű építését, végül azonban kiárusította a Bastille maradványait. 1793-ban egy szökőkutat építettek a területen, de 1808-ban I. Napóleon francia császár nagyszabású emlékművet, egy hatalmas bronzelefántot álmodott meg a helyére. Mivel az építkezés nem kezdődött meg, a türelmetlen Napóleon felhúzatott egy fából és gipszből emelt elefántot, de ez idővel elpusztult. Ez az építmény szerepel Victor Hugo A nyomorultak című regényében is. 1830-ban ismét forradalom tört ki Franciaországban, és X. Károly francia király helyét I. Lajos Fülöp francia király foglalta el. Az uralkodó úgy döntött, hogy építtet egy emlékművet az őt hatalomra juttató forradalom és a Bastille elfoglalásának tiszteletére. Az oszlop első kövét a király helyezte el 1831-ben, a Panthéonban pedig ünnepséget rendeztek az esemény tiszteletére. Az emlékművet 1840. július 28-án leplezték le. Az alkalomra Hector Berlioz szimfóniát komponált, amelyet az ő vezényletével játszottak el a Bastille egykori területén. Az oszlop 47 méter magas, 21 bronzhengerből áll, tetején aranyozott, szárnyas figura, a Szabadság szelleme áll egy gömbön, kezében fáklyával. A szobor Augustin-Alexandre Dumont alkotása. Az oszlop belsejében spirális lépcső vezet a szobor alatti erkélyhez. A szárnyas figura megjelent a francia 10 frankos érmén is. Az építmény talapzatát fehér márványból faragták ki, és domborművekkel díszítették. Az emlékmű építésze Joseph-Louis Duc és Jean-Antoine Alavoine volt. Az oszlopba belevésték azon párizsiak nevét, akik az 1830-as forradalomban haltak meg. A talapzat alatti kolumbáriumban nyugszik sokuk földi maradványa. Jegyzetek Források ↑ EUtouring: Colonne de Juillet or July Column in Paris. EUtouring.com. Hozzáférés: 2023. szeptember 15..
Июльская колонна

Июльская колонна (фр. Colonne de Juillet) — монумент на площади Бастилии в 4-м округе Парижа (на границе с XI и XII округами). Была построена в память о «трёх славных днях» Июльской революции — 27, 28 и 29 июля 1830 года, когда был свергнут король Карл X и на трон взошёл «король-гражданин» Луи-Филипп I. Несмотря на распространённое мнение, колонна не имеет никакого отношения к революционным событиям 1789 года — взятию Бастилии. Проект Идея соорудить колонну на новой площади, образовавшейся после разрушения Бастилии, возникала ещё в 1792 году. Бонапарт, тогда ещё генерал, предложил построить на этом месте фонтан в виде колоссального слона с башней на спине (традиционный символ военной мощи), и некоторое время здесь действительно стояла гипсовая модель этого памятника, увековеченная Виктором Гюго в романе «Отверженные». Незавершённый монумент медленно разрушался но только в 1833 году Луи-Филипп распорядился воздвигнуть мемориальную колонну. Проект был выполнен архитектором Жан-Антуаном Алавуаном, постройкой и декорированием занимался Жозеф-Луи Дюк. Круглый пьедестал колонны — неосуществлённый фонтан со слоном. Торжественное открытие Июльской колонны состоялось в 1840 году. Описание На вершине бронзовой колонны находится позолоченный «Гений свободы» работы Огюста Дюмона, а у основания — барельефы скульптора Антуана-Луи Бари. Внизу колонны прикреплена мемориальная доска: Во славу французских граждан, с оружием в руках сражавшихся в защиту гражданских свобод в памятные дни 27, 28, 29 июля 1830 года. Золотыми буквами на ней высечены имена парижан, погибших во время боёв на уличных баррикадах в июле 1830 года. В основании колонны был устроен склеп, в котором покоятся останки 504 жертв Июльской революции 1830 года. К ним добавилось около двухсот павших во время Революции 1848 года. Общая высота памятника около 80 метров. Примечания См. также Вандомская колонна Июльский крест
Јулски стуб

Јулски стуб (фр. Colonne de Juillet) је монументални стуб у Паризу постављен у знак сећања на Револуцију из 1830. Налази се у центру Трга Бастиље и слави Trois Glorieuses — „три славна“ дана 27–29. јула 1830. када је пао Шарл X, краљ Француске, и почетак „Јулске монархије“ Луја-Филипа, краља Француске. Грађен је између 1835. и 1840. године. Историја Први пројекат за један комеморативни стуб, онај који би обележио пад Бастиље, био је предвиђен 1792. године, а камен темељац је постављен 14. јула 1792. године; али пројекат никада није стигао даље од тога. Кружни базен у коме се налази постоље настао је за време Царства као део Слона Бастиље, фонтане са слоном у центру. Слон је завршен по нацртима Персијеа и Фонтена у полутрајној штукатури, али стална бронзана скулптура никада није поручена због ограничених финансија у последњим данима Царства. Његова ниска база је задржана да подупире постоље стуба. Споменик, израђен као коринтски стуб, пројектовао је архитекта Жан-Антоан Алавоан, по налогу Луја-Филипа: Трг Бастиље је званично изабран за локацију 9. марта 1831, а грађанин-краљ поставио први камен 28. јула 1831. године, на годишњицу револуције која га је довела на власт; у Пантеону је том приликом отпевана химна са речима Виктора Игоа и музиком Фердинанда Еролда. Јулски стуб је изградио Алавоанов партнер у пројекту, Жозеф-Луј Дик. Свечано је отворен 28. јула 1840. Музика компонована за ту прилику била је Grande symphonie funèbre et triomphale Хектора Берлиоза, која је изведена на отвореном под диригентском палицом самог Берлиоза, предводећи поворку музичара која се завршила на Тргу Бастиље. Жан-Пјер Монтањи је том приликом доделио спомен медаље. У основи је уређен колумбаријум за пријем посмртних остатака 615 жртава Јулске револуције. Још 200 жртава Револуције 1848. касније је сахрањено у том простору; на тргу је симболично спаљен трон Луја-Филипа, јула 1848. године. Опис Јулски стуб се састоји од двадесет и једног ваљкастог дела од ливене бронзе, тежине је преко 74 000 кг; висине 47 м, а садржи унутрашње спирално степениште, и почива на бази од белог мермера украшеној бронзаним барељефима, од којих је најпознатији лав Антоана-Луја Барија. Петлови на угловима су такође од Барија. Стуб је гравиран именима у злату оних који су погинули током јулске револуције 1830. године. Над коринтским капиталом је галерија ширине 4,9 м, надвишена позлаћеним глобусом, на коме стоји колосална позлаћена фигура, Огистена Димоа, Génie de la Liberté („Дух слободе“). Смештен на једној нози у маниру Ђамболоњовог Меркура, звездама овенчани акт маше бакљом цивилизације и остацима својих поломљених ланаца. Раније се ова фигура појављивала и на француским кованицама од десет франака. Гистав Флобер, у Сентименталном образовању, упоређује статуу са великом златном звездом која сија на истоку. Види још Трг Бастиље Бастиља Референце Спољашње везе Official website (Insecula) Images of the Column Génie de la Liberté Архивирано на сајту Wikiwix|Wikiwix (Webshots user photo - links to bigger version)
Colonne de Juillet

Colonne de Juillet är en kolonn på Place de la Bastille i 11:e arrondissementet i Paris. Den restes 1840 till minne av julirevolutionen 1830. På kopparkolonnen, som är 52 meter hög, har namnen ingraverats på de 504 Parisare som miste livet under julistriderna. Bakgrund Kolonnen restes till minne av «de tre ärorika dagarna» - les Trois Glorieuses. Uttrycket syftar på 27–29 juli under julirevolutionen 1830, de händelser som tvingade kung Karl X att abdikera varefter parlamentet utropade Ludvig Filip till "fransmännens konung". Tillkomst Beslutet att resa julikolonnen bekräftades 6 juli 1831 genom ett kungligt dekret. Anläggningsarbetena inleddes 1833. Överst på kolonnen står en 5,85 meter hög, i bladguld förgylld figur, skapad av Auguste Dumont. Den framställer «frihetens genius» (Le Génie de la Liberté).. Sockeln härrörde från Napoleon Is tid. Kolonnen invigdes 28 juli 1840. Vid en ceremoni framfördes Grande symphonie funèbre et triomphale musik av Hector Berlioz. Berlioz själv dirigerade musiken. Jean-Pierre Montagny lät prägla en minnesmedalj till detta tillfälle. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från norska Wikipedia (bokmål/riksmål), tidigare version. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Colonne de Juillet.
Липнева колона

Липнева колона (фр. Colonne de Juillet) — монумент на площі Бастилії в 11-му окрузі Парижа, спочатку званий в народі юдейської колоною. Була побудована на згадку про «три славних дні» Липневої революції — 27, 28 та 29 липня 1830 року, коли був повалений король Карл X, і на трон піднявся "цивільний король " Луї-Філіп I. Всупереч поширеному уявленню, до революційних подій 1789 року — взяття Бастилії — колона не має жодного відношення. Проєкт Ідея спорудити колону на новій площі, що утворилася після руйнування Бастилії, виникала ще в 1792 році. Бонапарт, тоді ще генерал, запропонував побудувати на цьому місці фонтан у вигляді колосального слона з вежею, і якийсь час тут справді стояла дерев'яна модель цього пам'ятника, увічнена Віктором Гюго в романі «Знедолені». Але тільки в 1833 році Луї-Філіп розпорядився спорудити меморіальну колону. Проєкт було виконано архітектором Жан-Антуаном Алавуаном ( Jean-Antoine Alavoine ), будівництвом і декоруванням займався Луї Дюк ( Louis Duc ). Круглий п'єдестал колони — нездійснений фонтан зі слоном. Урочисте відкриття Липневої колони відбулося в 1840 році. Опис Колона з бронзи заввишки майже 80 метрів, має на вершині позолоченого "Генія свободи" роботи Огюста Дюмона, а біля основи — барельєфи Барі. Внизу колони прикріплено меморіальну дошку: Золотими літерами на ній викарбувані імена парижан, які загинули під час боїв на вуличних барикадах у липні 1830 року. В основі колони був влаштований склеп, у якому спочивають останки 504-х жертв Липневої революції 1830 року. До них додалося близько двохсот полеглих під час Революції 1848. Примітки Див. також Колона Вандомська колона
Résidence Super-Montparnasse

La résidence Super Montparnasse est une tour d'habitation conçue par l'architecte Bernard Zehrfuss située rue Georges-Pitard et rue Alphonse-Bertillon dans le 15e arrondissement de Paris, le long de la voie ferrée qui mène à la gare Montparnasse. Elle comprend 30 étages et 265 logements. En 2015, elle est réhabilitée par les cabinets d'architecture CODA - Lair & Roynette Architectes et Architecture Pélegrin. Panorama On voit la résidence Super-Montparnasse et la tour Georges-Pitard depuis l'avenue de Breteuil. Notes et références Voir aussi Liste des plus hauts bâtiments d'Île-de-France Ressources relatives à l'architecture : PSS Structurae Portail de Paris Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Kaple Panny Marie Milostivé v Grenelle

Kaple Panny Marie Milostivé v Grenelle (fr. Chapelle Notre-Dame-de-Grâce de Grenelle) je kaple v Paříži v 15. obvodu ve čtvrti Grenelle. Je součástí Kongregace sv. Vincenta z Pauly. Historie Výstavba kaple probíhala v letech 1860–1861 a vysvěcena byla 8. prosince 1861 na svátek Narození Panny Marie. V roce 1866 zde kněz Pierre-Victor Braun (1825–1882) založil kongregaci sester Nejsvětějšího srdce Ježíšova. Architektura Kaple byla vybudována v novorománském stylu. Průčelí má nad portálem pseudorománská okna a rozetu. Kaple je doplněna malou zvonicí. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chapelle Notre-Dame-de-Grâce de Grenelle na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple Panny Marie Milostivé v Grenelle na Wikimedia Commons (francouzsky) Popis kaple Archivováno 22. 6. 2020 na Wayback Machine.
Chapelle Notre-Dame-de-Grâce de Grenelle

La chapelle Notre-Dame-de-Grâce de Grenelle est une chapelle catholique située dans le quartier de Grenelle à Paris (15e arrondissement) au numéro 6 de la rue Fondary. Elle appartient à la province de France des Religieux de Saint Vincent de Paul qui la desservent. Architecture La chapelle a été construite en 1860-1861 et sa dédicace a eu lieu le 8 décembre 1861 en la fête de la Nativité de la Vierge. Elle est de style néo-roman. La façade forme un mur-pignon avec un grand oculus au-dessus du portail qui est à voussures à plein cintre. Un petit clocher, couvert d'une toiture basse en pavillon, flanque le côté droit de la façade. Histoire La chapelle est consacrée en 1861. Elle regroupe alors le cercle catholique d'ouvriers. L'abbé Pierre-Victor Braun a fondé ici en 1866 la congrégation des Servantes du Sacré-Cœur de Jésus de Versailles. Les vêpres y sont chantées tous les jours avant la messe en semaine de 19 heures. Les confessions sont assurées le jeudi de 19h30 à 21h30 et le samedi de 17h à 18h. Notes et références Notes Références Voir aussi Bibliographie Dictionnaire des églises de Paris, éditions Hervas, 2000, p. 164 Articles connexes Religieux de Saint-Vincent-de-Paul Servantes du Sacré-Cœur de Jésus de Versailles Pierre-Victor Braun Liste des édifices religieux de Paris Archidiocèse de Paris Liens externes Ressources relatives à la religion : Clochers de France Observatoire du patrimoine religieux Site des Religieux de Saint Vincent de Paul Fiche informative Portail de Paris Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme
École nationale supérieure de l’électronique et de ses applications

Die École nationale supérieure de l’électronique et de ses applications (ENSEA) ist eine französische Ingenieurhochschule, die 1952 gegründet wurde. Die Hochschule bildet Ingenieure mit einem multidisziplinären Profil aus, die in allen Bereichen der Industrie und des Dienstleistungssektors arbeiten. Die ENSEA ist in Cergy. Die Schule ist Mitglied der Conférence des grandes écoles (CGE). Einzelnachweise Weblinks Offizielle Internetseite der ENSEA (französisch, englisch)
École nationale supérieure de l'électronique et de ses applications

L'École nationale supérieure de l'électronique et de ses applications (ENSEA) è una grande scuola di ingegneria francese, generale e pubblica, specializzata nell'elettronica, l'informatica e le telecomunicazioni che si trova a Cergy (Val-d'Oise), vicino a Parigi. Fondata nel 1952, si è chiamata ENREA prima di diventare ENSEA nel 1976. Accesso ai corsi L'accesso ai corsi è subordinato al passaggio di un concorso nazionale ("Classes Préparatoires") o lateralmente durante l'ultimo o il penultimo anno dopo la laurea di primo livello nell'elettronica o pertinenti campi di studi scientifici (fisica, chimica, informatica...). Didattica Diploma di scuola superiore Grande École L'ENSEA offre corsi di livello laurea specialistica, di master di secondo livello e di formazione continua. La formazione dura tre anni e tratta da tutti gli aspetti dell'elettricità, elettronica, informatica e ingegneria, per esempio teoria dei segnali, microelettronica, sistemi Embedded, software ingegneria, rete, elettrotecnica. Inoltre ci sono altri corsi come l'economia, il management, la comunicazione e varie lingue straniere. Specialità La scuola propone otto specialità di terzo anno: 1: Elettronica, comunicazione e microonde 2: Rete e telecomunicazioni 3: Sistemi elettronici embedded 4: Meccatronica e sistemi complessi 5: Elettronica, strumentazione e bioscienza 6: Automatismo ed elettrotecnica 7: Sistemi informatici 8: Sistemi multimediali Internazionale La scuola ha stabilito stretti contatti con altre università, tramite l'abilitazione di scambi di studenti, doppie lauree, doppi dottorati, e la partecipazione a diversi progetti di ricerca e reti di eccellenza europee. Queste relazioni includono il politecnico di Milano e L'università della Sapienza (Roma). Ricerca L'ENSEA e gli altri istituzioni in Cergy-Pontoise sono organizzate in uno centro Didattica e di ricerca (PRES, Research and Upper Education Pole) compresi: Cergy-Pontoise University gruppo ESSEC, ENSEA, École Nationale Supérieure de l'Électronique et de ses Applications ITIN, Ecole supérieure d'Informatique, Réseaux et Systèmes d'Information ENSAPC, École nationale supérieure d'arts de Cergy-Pontoise EISTI, EBI (École de Biologie Industrielle) EPMI (École d'électricité, de Production et des Méthodes Industrielles) EPSS (École Pratique de Service Social) ESCOM (École supérieure de chimie organique et minérale) ILEPS (Institut Libre d'Éducation Physique Supérieur) ISTOM (Institut Supérieur d'agro-développement) ESCIA, École supérieure de comptabilité, gestion et finance Collegamenti esterni (FR, EN) Sito ufficiale, su ensea.fr. ENSEA (canale), su YouTube. École nationale supérieure de l'électronique et de ses applications, su ISIL.
ENSEA

De École Nationale Supérieure de l'Electronique et de ses Application (ook bekend als ENSEA) is een Franse ingenieurs grande école, gelegen in Cergy (in het departement Val-d'Oise) dicht bij Parijs. De ENSEA is gesticht in 1952. Toekomstige technici worden opgeleid volgens een bepaald toelatingsexamen ("Classes Préparatoires") of volgens een bachelor niveau in elektronica of op andere relevante wetenschappelijke gebieden (natuurkunde, scheikunde, computerwetenschappen, enz.). Het ingenieursdiploma (of Diplôme d'Ingénieur), uitgereikt door de ENSEA, is gelijk aan de Master of Engineering in de Verenigde Staten. De studie omvat alle aspecten van elektronica en computerwetenschappen: economie, software ontwerp, netwerken, enz. Externe links Officiële site
École Nationale Supérieure de l'Électronique et de ses Applications

A Escola Nacional Superior de Eletrônica e de suas Aplicações (ENSEA) é uma grande école francesa de engenheiros, generalista e pública, situada em Cergy-Pontoise, Val-d'Oise. É membra da Conferência das Grandes Escolas (CGE) e, desde a sua fundação, habilitada pela Comissão de Títulos de Engenheiros a entregar o diploma de Engenheiro da ENSEA. Foi fundada em 1952 como I’ENREA (do francês l’Institut d’électromécanique, de radioélectromécanique et d’électrométallurgie), convertendo para ENSEA em 1976. Referências Ligações externas (em francês). Site oficial http://www.ensea.fr (em inglês). Site oficial http://www.ensea.fr/en
Théâtre du Vieux-Colombier

El Théâtre du Vieux-Colombier és una sala d'espectacles situada en el número 21 del carrer du Vieux-Colombier, al 6è districte de París. El teatre va ser creat per Jacques Copeau en el vell Athénée-Saint-Germain. Va escollir el nom de Théâtre du Vieux-Colombier pel carrer, per tal de facilitar al públic la seva localització. Un empedrat de l'església de San Miniato de Florència, figurant-hi dos coloms, li va servir de model per l'emblema del teatre. Deixat de la mà de Déu després d'anar-se'n Marthe Mercadier, qui el va dirigir una època, va ser amenaçat de desaparèixer el 1975. Els actors es van mobilitzar davant del teatre. El 1978 fou declarat monument històric i el 1986 fou rescatat per l'Estat. Actualment forma parts de les sales de la Comédie-Française. Estrenes 1960. Christobal de Lugo, original de Loys Masson. 1960. Les cochons d'Inde, original d'Yves Jamiaque. 1960. À vous Wellington, original de Willis Hall. 1961. Arden de Faversham. 1961. Les behohenes, original de Jean Cosmos i Jean-Pierre Darras. Bibliografia 1993. Théâtre du Vieux Colombier, 1913-1993 de Marie-Françoise Christout, Noëlle Guibert i Danièle Pauly. Éditions Norma. Enllaços externs Pàgina web del teatre