NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Place Jacques-Duhamel

La place Jacques-Duhamel, de nom officiel placette Jacques Duhamel, est une place située dans le 5e arrondissement de Paris. Situation et accès La place est située près des quais de Seine et fait l'angle entre la rue Maître-Albert et le quai de la Tournelle. Elle est proche du port de Montebello, et fait face à l'île de la Cité, plus précisément au chœur de la cathédrale Notre-Dame de Paris et au square Jean-XXIII. Origine du nom Cette place porte le nom de Jacques Duhamel (1924-1977), homme politique français, plusieurs fois ministre sous la présidence de Georges Pompidou, notamment ministre de la Culture. Historique La placette est créée et prend la dénomination placette Jacques Duhamel en septembre 2016 et est inaugurée le 22 octobre 2016. Bâtiments remarquables et lieux de mémoire Notes et références Portail des routes Portail de Paris
Bibliothèque Cujas de droit et de sciences économiques

Bibliothèque Cujas de droit et de sciences économiques (česky Cujasova knihovna práva a ekonomických věd) je univerzitní knihovna v Paříži se specializací na právo. Nachází se v Latinské čtvrti v 5. obvodu v ulici Rue Cujas. Jacques Cujas (1522–1590) byl francouzský právník a ve své době expert na římské právo. Historie Cujasova knihovna byla původně knihovnou právnické fakulty Pařížské univerzity a byla otevřena v roce 1829, aby pomáhala studentům při přípravě jejich diplomových prací. Od roku 1831 slouží všem studentům práv v hlavním městě. Knihovna se několikrát stěhovala. V roce 1946 byl zvažován přesun do ulice Rue Cujas, ke kterému ale došlo až v roce 1958, kdy byla dokončena přestavba nového sídla. To se skládá ze starší budovy z let 1845–1846 a z novější postavené v letech 1955–1958. Po rozdělení Pařížské univerzity byla knihovna původní právnické fakulty integrována do meziuniverzitní knihovny podle vyhlášky ze dne 10. února 1972. Později se stala samostatnou knihovnou a od 16. listopadu 1978 nese svůj dnešní název. Statut knihovny Knihovna se řídí dohodou mezi univerzitami Paříž I a Paříž II o společné spolupráci a je připojena k univerzitě Paříž I. Je otevřena pro vědecké pracovníky fakult, studenty magisterského a doktorandského studia a osoby vykonávající aktivity právní povahy. Jiné osoby zde mají povoleno studovat jen výjimečně, především při studiu specifických dokumentů. Fondy Knihovna obsahuje více než 650 000 knih práva ze všech dob, shromažďuje rovněž knihy týkající se politologie a ekonomie. Uchovává všechny právnické diplomové práce obhájené ve Francii, kterých je zhruba asi 160 000. Je také jednou z osmi francouzských knihoven uchovávajících dokumenty vydané OSN a uchovává dále dokumenty vydané Společností národů a Mezinárodní organizací práce. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Bibliothèque Cujas na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bibliothèque Cujas de droit et de sciences économiques na Wikimedia Commons (francouzsky) Oficiální stránky knihovny
Cujas Library

Cujas Library (French: Bibliothèque Cujas), named after the French jurist and scholar Jacques Cujas (1520–1590), is an academic research library, and the largest law library in Europe. It is located in the Latin Quarter, next to the Panthéon and Sainte-Geneviève Library, in the 5th arrondissement of Paris. History Cujas Library was originally the library of the Law School of the University of Paris (which dates back to 1215). The collections of the library were dispersed during the French Revolution. Consequently the current collections have been built since 1829 only. From 1876 to 1914, Paul Viollet, head librarian, dedicated much effort to developing the library’s collections. At that time, the library was located in the main building of the Law School of Paris, on the Place du Panthéon. In 1958, a new building was opened to house the Library. In 1970, the University of Paris was split into several universities. The former Law School library became an inter-university library. In 1978, the library took the name of Cujas Library. Since 1979, Cujas Library has been operating under the supervision of Panthéon-Assas University and Pantheon-Sorbonne University. Privileges Access to the library is mainly for scholars, Panthéon-Assas University and Panthéon-Sorbonne University 3rd-year undergraduates and postgraduates, and other universities' students (LLM and PhD students), and people with special interests in law, economics, and political sciences. Collections The library is specialized in law, since it has been and still is a major reference and research library in legal studies. But Economics and Political Sciences are also targeted for acquisitions. The library holds 750,000 items, including all Panthéon-Sorbonne University and Panthéon-Assas University legal dissertations and some doctoral dissertations from other universities. It is also a European Documentation Centre and has official documents by the United Nations and its committees from 1948 to 2010. Documents from the League of Nations, from the International Labour Organization and from the International Labour Office (journals) are also present. There is a significant rare book collection and reading room (French: salle du patrimoine) whose items have been acquired over the years. Cujas Library has a partnership with the French National Library (French: Bibliothèque nationale de France), as far as projects in the field of Law are concerned, especially in preservation and digitization. See also List of libraries in France References External links Official website
Bibliothèque Sainte-Barbe

Bibliothèque Sainte-Barbe (česky Knihovna svaté Barbory) je univerzitní knihovna v Paříži, která se specializuje na literaturu o právu a ekonomii, humanitních a společenských vědách, jazycích a umění. Sídlí v bývalé koleji Sainte-Barbe (sv. Barbory) v ulici Rue Valette č. 4 v 5. obvodu. Knihovna je součástí Univerzity Paříž III. Budova je od roku 1991 chráněná jako historická památka. Historie Kolej Sainte-Barbe založil v roce 1460 Geoffroy Lenormant. Výstavba současných budov proběhla v letech 1881–1884. V letech 1936–1939 bylo přistavěno tzv. skotské křídlo. Přeměna koleje na knihovnu proběhla v rámci tzv. plánu U3M (Univerzity pro 3. milénium), který se týkal rozvoje vysokoškolské výuky a výzkumu v regionu Île-de-France. Knihovna byla oficiálně zřízena vyhláškou ze 14. října 2004 jako meziuniverzitní instituce a administrativně přičleněna k Univerzitě Paříž III. V únoru 2008 se nastěhovala do renovované koleje Sainte-Barbe a pro veřejnost byla otevřena 9. března 2009. Od roku 2010 část budovy využívá i Sorbonnská knihovna, která je v rekonstrukci. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Bibliothèque Sainte-Barbe na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bibliothèque Sainte-Barbe na Wikimedia Commons (francouzsky) Oficiální stránky knihovny[nedostupný zdroj] (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek
Sainte-Barbe Library

Sainte-Barbe Library (French: Bibliothèque Sainte-Barbe) is an inter-university library in Paris, France, that opened in March 2009. It is located in the buildings of the former College of St. Barbara, and has been registered as a historical monument from 9 December 1999. History The College of St. Barbara was founded in 1460 by Geoffrey Lenormant. Directed by Ernest Lheureux, a pupil of Theodore Labrouste, construction of the Chartière and Valette buildings was undertaken between 1881 and 1884. Dating from 1936, the construction of the Écosse (Scotland) wing by Daniel Lionel and Raoul Brandon was completed in 1939. The transformation of Santa Barbara library is part of the U3M (Universities for the Third Millennium) plan, a program for development of higher education and research in the Ile-de-France. Formally established by Decree No. 2004-1121 of 14 October 2004, the inter-university library of St. Barbara is administratively attached to the University of Paris III: Sorbonne Nouvelle, and a preparatory team worked 60 rue de Wattignies (Paris 12) between 2001 and 2008. In February 2008, the team settled permanently in the premises of the College Sainte-Barbe located at 4 rue Valette (Paris 5), renovated by the architect Antoine Stinco. Open to the public since 9 March 2009, it shares a portion of its premises with the library of the Sorbonne from May 2010 during its renovation. Purpose Primarily aimed at undergraduates, the library complements other university libraries in the Latin Quarter. Situated in the immediate vicinity of the Sainte-Geneviève and Cujas libraries, Sainte-Barbe offers everyone open access to collections on law, economics, social sciences, languages, literature and arts. Its collections, strongly oriented to help students succeed in the beginning of the course, are complementary to those of its illustrious neighbors. Operation Open from 10am to 8pm from Monday to Saturday, the library serves undergraduates and students of Masters courses at public universities in Paris and the Ile de France, with a potential readership of 100,000 students. To this should be added students in preparatory classes to the grandes ecoles. Amenities 800 working places equipped with electrical outlets for laptops 200 computer workstations providing access to databases and online periodicals, with office tools, catalogs and Internet access 40 computers available on loan 120,000 volumes with open access and available on loan collections fully equipped with RFID technology, which automates lending and returns rooms for group work (50 seats total) a reading room for the French and foreign daily press two reading rooms for the library of the Sorbonne during its renovation. The entire building is accessible to disabled people. All print and electronic collections is accessible to the visually impaired and blind. See also List of libraries in France References
Bibliothèque historique de la ville de Paris

Bibliothèque historique de la ville de Paris (česky Historická knihovna města Paříže) je veřejná knihovna, která se specializuje na dějiny Paříže a regionu Île-de-France. Od roku 1969 sídlí v paláci Hôtel d’Angoulême Lamoignon v ulici Rue Pavée č. 24 ve 4. obvodu. Studovna má 94 míst. Knihovna je součástí sítě Knihoven města Paříže. Historie Původně byla sbírka dokumentů týkající historie města Paříže uložena na pařížské radnici. Během bojů za Pařížské komuny radnice v roce 1871 vyhořela a při tom byla zničena i část sbírky. V roce 1872 bylo rozhodnuto vytvořit z odkazu Julese Cousina (1830–1899) samostatnou knihovnu zaměřenou výhradně na historii hlavního města. Činnost knihovny Knihovna shromažďuje dokumenty o historii Paříže a regionu Île-de-France z nejrůznějších hledisek – topofrafického, faktografického, sociologického, uměleckého, literárního atd. Poskytuje veřejnému studiu knižní fond od 16. století po současnost, který se skládá z přibližně jednoho miliónu knih, brožur a 21 000 rukopisů, a rovněž plánů, map a fotografií. Vlastní rovněž cenný materiál pro literární badatele. Její součástí jsou písemné pozůstalosti osobností jako Jean Cocteau, George Sandová, Guillaume Apollinaire, Anatole France, knihovna literárního historika Clauda Pichoise (1925–2004) a také archiv a sbírky Sdružení divadelní rady (Association de la Régie théâtrale). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Bibliothèque historique de la ville de Paris na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bibliothèque historique de la ville de Paris na Wikimedia Commons (francouzsky) Knihovna na stránkách města Paříže
Bibliothèque historique de la ville de Paris

The Bibliothèque Historique de la Ville de Paris, commonly abbreviated with the acronym BHVP, is a public library specializing in the history of the city of Paris, France. Formerly in the Hôtel Saint-Fargeau (now part of the Musée Carnavalet), when it was also known as the Bibliothèque Saint-Fargeau, since 1969 the BHVP has been located in the Hôtel d'Angoulême Lamoignon at 24 rue Pavée, in the Marais (4th arrondissement) in Paris. The old city library was located in the Paris Hôtel de Ville (city hall), which fire destroyed in May 1871. In 1872, pursuant to a bequest by Jules Cousin (1830 - 1899), the city moved to create a library devoted entirely to the history of the capital: the Bibliothèque Historique de la Ville de Paris. The BHVP collection brings together documents dating from the 16th century through the present on the history of Paris and the Île-de-France region. The BHVP is open to the public, allowing access to approximately one million books and booklets, 21,000 manuscripts, as well as plans, maps, and photographs that cover a variety of aspects of Paris including topographic, historic, social, artistic, literary, etc. The BHVP is one of the specialized libraries integrated into the network of Paris municipal libraries, and houses the city's historical research service. The public access to its garden named Hôtel-Lamoignon - Mark Ashton garden is located at 25, rue des Francs-Bourgeois. See also List of libraries in France References External links Presentation and history of the BHVP on paris.fr (in French) On-line catalogue of the BHVP (in French)
Історична бібліотека міста Парижа

Історична бібліотека міста Парижа (фр. Bibliothèque historique de la ville de Paris, BHVP) — публічна бібліотека, що спеціалізуюється на історії Парижа та регіону Іль-де-Франс. Заснована 1872 року. Розташована в IV окрузі Парижа. Історія Перша міська бібліотека, що була зібрана прокурором Парижа Антуаном Моріо (1699—1759) протягом 1722—1755 років й передана в публічне користування містові, знаходилася орендованому для цієї мети отелі Ламуаньон. Проте 1871 року під час подій Паризької комуни, бібліотека повністю згоріла. Нову міську бібліотеку було створено завдяки дару бібліотекаря Жуля Кузена своєї приватної книгозбірні, що нараховувала 6 000 томів та 10 000 естампів. З 1872 року бібліотека була розміщена в отелі Карнавале. 1893 року, після виходу на пенсію Жуля Кузена, бібліотека налічувала вже 100 000 томів. 1968 року бібліотека переїхала в отель Ламуаньон. Фонди Бібліотека має велику колекцію книжок та інших документів з історії Парижа та Іль-де-Франс, зокрема тут багато топографічних документів, літератури з монументальної, політчиної, релігійної, соціальної та культурної історії. Дуже багатими є зібрання літератури про театр, а також літературознавча колекція. Тут також зберігаються приватні фонди Франсуа Війона, Жорж Санд, Гійома Аполлінера, Альфреда Дрейфуса, Жана Кокто, Жуля Кузена та ін. Тут також зберігаються: 300 000 томів з XV ст. й до наших днів; 300 інкунабул Королівські акти XVI—XVIII століття; 5000 назв журналів, починаючи з XVII століття; 15 000 планів Парижа та Іль-де-Франс; 20 000 рукописів з середньовіччя до XX століття; 500 000 фотографій з середини XIX століття; 80 000 афіш XVI—XX століть; 200 000 листівок. Читальна зала Бібліотека має читальну залу на 86 місць. Ознайомитися з книгами та іншими документами можна лише в читальній залі бібліотеки. Читачі мають можливість користуватися електронним каталогом та іншими довідковими джерелами. Дозволяється фотографування матеріалів, якщо це дозволяє стан їхнього збереження. Примітки Література Henry de Surirey de Saint Remy, La bibliothèque historique de la Ville de Paris, Hôtel de Lamoignon, 1969. " Bibliothèque historique de la Ville de Paris ", Patrimoine des bibliothèques de France, vol.1 Île-de-France, Paris, 1995, p.192-201. Henry de Surirey de Saint Remy, " La bibliothèque historique de la Ville de Paris [Архівовано 3 березня 2016 у Wayback Machine.] ", Bulletin des bibliothèques de France, 1969, n°2, p.47-62. Les collections de la Bibliothèque historique de la Ville de Paris, tiré à part de la revue Art et Métiers du Livre, n°194, 1995. Henry Seguy, " Les statues de Diane de France et de Charles de Valois dans le " Pavillon d'Angoulême " ", Bulletin de la société des amis de la Bibliothèques historique de la Ville de Paris, n°2, 1975. Isabelle Pébay-Claude Troquet, Diane de France et l'hôtel d'Angoulême en 1619, 1995. Посилання Про бібліотеку на сайті paris.fr [Архівовано 20 травня 2013 у Wayback Machine.] (фр.) Електронний каталог бібліотеки (фр.)
Théâtre de Bligny

Das Théâtre de Bligny in Fontenay-lès-Briis, einer französischen Gemeinde im Département Essonne in der Region Île-de-France, wurde 1934 errichtet. Die im Jahr 1900 gegründete Société des sanatoriums populaires pour les tuberculeux adultes (Gesellschaft der Volks-Sanatorien für tuberkulosekranke Erwachsene), die ein Sanatorium im Schloss Bligny eingerichtet hatte, ließ vom Architekten Lucien Magne auf dem Gelände dieses Theater bauen, indem Theater- und Kinovorstellungen stattfanden. Bekannte Schauspieler wie Bourvil, Jean-Louis Barrault und Pierre Dac traten hier auf. In den 1970er Jahren wurde das Theater geschlossen. Nach einer umfassenden Renovierung in den Jahren 2002 bis 2004 wurde das Theater wiedereröffnet. Literatur Le Patrimoine des Communes de l’Essonne. Flohic Éditions, Paris 2001, ISBN 2-84234-126-0, S. 530. Weblinks Offizielle Website Centre hospitalier de Bligny (Nachfolger des Sanatoriums)
Бир Акен

Мостът „Бир Акен“ (на френски: Pont de Bir-Hakeim) е дъгов мост, пресичащ река Сена в Париж, Франция. Мостът е на 2 нива с пътно и пешеходно движение на долното и линия на Парижкото метро на горното ниво. Конструкцията е стоманена с обща дължина 237 m и 6 отвора, най-големият от които е 54 m. Построен е през 1903-1905 година и заменя по-ранен мост, завършен през 1878 година. Името на моста е в памет на битката при Бир Хакейм по време на Втората световна война.
Pont de Bir-Hakeim

Pont de Bir-Hakeim (česky Most Bir-Hakeim) je most přes řeku Seinu v Paříži sloužící silniční dopravě a lince 6 pařížského metra. Spojuje 16. obvod na pravém břehu a 15. obvod na levém a protíná severovýchodní cíp ostrova Cygnes. Most nese od roku 1948 jméno oázy v Kyrenaice, kde v roce 1942 francouzský generál Marie Pierre Kœnig čtrnáct dnů vzdoroval přesile Rommelových sil. Most byl 10. července 1986 zanesen mezi historické památky. Historie První stavba na tomto místě byla kovová lávka pro pěší s názvem passerelle de Passy, která zde byla zřízena u příležitosti světové výstavy v roce 1878. V letech 1903–1905 zde byl postaven současný most pojmenovaný pont de Passy. Architektura Most je ocelový se zděným pilířem na ostrově Cygnes. Má šest oblouků, na každé straně řeky tři, je 237 metrů dlouhý a 24,7 metrů široký. Viadukt je široký 7,30 m a je podpírán ocelovými sloupy. Most má více funkcí. Skládá se ze spodního patra, které slouží chodcům a silniční dopravě. Na něm stojí viadukt, po kterém vede linka metra. Pod ním se nachází cyklostezka. Most je zdoben čtyřmi monumentálními kamennými sochami, které se nacházejí na centrálním oblouku na ostrově Cygnes. Jedná se o alegorie La Science (Věda) a Le Travail (Práce) autora Julese Coutana umístěné proti proudu a L'Électricité (Elektřina) a Le Commerce (Obchod), autor Jean-Antoine Injalbert, na straně po proudu. Další socha z roku 1930 představující renesanční Francii se nachází na straně po proudu na úrovni vozovky. Další výzdobu nesou pilíře. Jedná se o kovové sochy námořníků, kteří připevňují na most znak Paříže a kovářů montující na most štít s písmeny RF (Francouzská republika). Tyto sochy se nacházejí v kopiích na obou stranách mostu. Most ve filmu Most se objevil v několika filmech. Např. Strach nad městem z roku 1975, kde Jean-Paul Belmondo běží po střeše vlaku linky 6, Poslední tango v Paříži (1972) Bernarda Bertolucciho, Malý indián ve městě (1994) nebo Lovci pokladů: Kniha tajemství (2007) s Nicolasem Cagem či Zazie v metru (1960). Prozatím posledním filmem je Počátek s Leonardo DiCapriem, který byl dokončen v roce 2010. V roce 1990 americká zpěvačka Janet Jacksonová natočila videoklip ke své písni Come Back To Me, kde se prochází ulicemi Paříže včetně mostu Bir-Hakeim. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Pont de Bir-Hakeim na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pont de Bir-Hakeim na Wikimedia Commons (francouzsky) Most na stránkách města Paříže Archivováno 15. 5. 2021 na Wayback Machine. (francouzsky) Historie mostu na Structurae (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek
Puente de Bir-Hakeim

El puente de Bir-Hakeim (del francés: pont de Bir-Hakeim), antes llamado puente de Passy (pont de Passy) es un puente parisino sobre el río Sena situado entre el XV Distrito y el XVI Distrito de la ciudad. Fue declarado monumento histórico el 10 de julio de 1986. Historia La primera versión del puente, una pasarela metálica de uso peatonal llamada pasarela de Passy fue construida para la exposición universal de 1878. En 1905 fue reconstruida, ya como puente, bajo la dirección de Louis Biette por la empresa Daydé & Pillé. La decoración fue obra de Camille-Jean Formigé. En 1948 fue rebautizado con el nombre actual en recuerdo de la batalla de Bir Hakeim. En los años 1970 el puente fue objetivo terrorista del Ejército Secreto Armenio para la Liberación de Armenia dada la cercanía de la construcción con la embajada de Turquía en París. Descripción El puente se compone de dos pisos: uno para los peatones y el tráfico rodado y otro, situado por encima de este por donde circula la línea 6 del metro. El viaducto ferroviario es sujetado esencialmente por columnas metálicas. Unas escaleras situadas en la mitad del puente permiten acceder a la Île aux Cygnes, una pequeña isla artificial situada en el Sena. Toda la estructura está decorada con numerosas placas conmemorativas, varias de ellas hacen referencias a los soldados muertos en África durante la Segunda Guerra Mundial. Además cuatro estatuas de piedra se encuentran en el arco central del viaducto. Representan la ciencia, el trabajo, la electricidad y el comercio y fueron obra de Jules Coutan (las dos primeras) y Jean-Antoine Injalbert (las dos últimas). A estas se une otra estatua de Wederkinch, regalo de la colonia danesa en París en 1930. La decoración del puente se completa con las estatuas que se pueden observar en los pilares del puente y cuyo autor fue Gustave Michel. El puente en el arte El puente ha servido de localización en películas como: Peur sur la ville (con Jean-Paul Belmondo), El último tango en París, National Treasure: Book of Secrets e Inception de Christopher Nolan. Ayumi Hamasaki rodó parte del videoclip del tema «Mirrocle world» usando el puente como decorado. También aparece en diversos fragmento del vídeo de la canción «Come back to me» de Janet Jackson. Galería de imágenes Referencias Ayuntamiento de París. «Pont de Bir-Hakeim». Archivado desde el original el 17 de julio de 2009. Consultado el 12 de febrero de 2009. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Puente de Bir-Hakeim.