NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Церковь Святого Германа Осерского (Дурдан)

Церковь Святого Германа Осерского (фр. Église Saint-Germain l'Auxerrois) — католическая приходская церковь, посвященная епископу Герману Осерскому, расположенная во французской коммуне Дурдан (департамент Эсон). Расположение Церковь Святого Германа Осерского расположена в центре города Дурдан, напротив средневекового замка, с правой стороны площади Генерала де Голля, на которой находится большой рыночный зал. Церковь возвышается над левым берегом реки Орж. История Первая церковь была основана в VII веке Бертрадой Лаонской, матерью Карла Великого. Строительство церкви началось в 1150 году под руководством каноников Сен-Шерона и было завершено в XII веке. В 1428 году, во время Столетней войны, отряд графа Солсбери серьёзно повредил верхние части церкви, которые не реставрировались до конца XV века. Во время религиозных войн церковь вновь была повреждена гугенотами, которые сожгли крышу, разбили витражи, переплавили колокола, чтобы сделать пушечные ядра. В 1641 году при реставрации были добавлены асимметричные шпили. В 1648 году Анна Австрийская даровала церкви главный алтарь с четырьмя колоннами часовни Богородицы. Затем, в 1689 году, была построена часовня Богородицы, которая увеличила длину здания на четырнадцать метров. Вновь разорённая Французской революцией, церковь была преобразована в «Храм победоносного разума», а затем в тюрьму, коей оставалась до 1795 года. В XIX веке почти разрушенная церковь была восстановлена менее чем за 10 лет, благодаря стараниям аббата Жерара и пожертвованиям прихожан. 26 октября 1967 года церкви был официально присвоен государственный статус исторического памятника. Описание Длина церкви пятьдесят метров, ширина восемнадцать метров, высота северного шпиля пятьдесят метров. Внутри церкви можно увидеть надгробную плиту, украшенную изображением Гийома де Шатийонвиля, которая во время Великой французской революции служила мостом, перекинутым через ров. Плита вернулась в церковь после того, как её забрал и принес обратно местный житель. Каждый год 9 июня в церкви выставляются мощи святого Фелициана в раке из стекла и драгоценного металла, подаренные великой герцогиней Тосканы Маргаритой-Луизой Орлеанской в 1695 году. Церковь украшают портреты священников, начиная со времен Французской революции. В церкви находится орган, построенный в 1870 году Гояденом. Первый бронзовый колокол был отлит в 1599 году, второй, именованный Жермен, был отлит из бронзы в 1778 году. Сундук в ризнице датирован 1733 годом. Примечания Ссылки Сайт пастырского сектора Дурдана Церковь на сайте епархии
St-Martin (Breux-Jouy)

Die katholische Pfarrkirche Saint-Martin in Breux-Jouy, einer Gemeinde im Département Essonne in der französischen Region Île-de-France, wurde im 12. und 13. Jahrhundert errichtet und im 14. Jahrhundert verändert. Die Kirche ist dem hl. Martin von Tours geweiht. Architektur Außenbau An der Südseite der Kirche erhebt sich der Glockenturm, der noch seine Glocke aus dem Jahr 1779 besitzt. Er ist mit einem Satteldach gedeckt und wird an seinen Ecken durch massive Strebepfeiler verstärkt. Das Obergeschoss ist von hohen, gekuppelten Klangarkaden durchbrochen. Das schlichte Portal ist in ein offenes Vorzeichen an der Westfassade eingebaut. Innenraum Vom ursprünglich romanischen Bau sind noch das Hauptschiff, das südliche Seitenschiff und der gerade geschlossene Chor erhalten. Das Hauptschiff ist flach gedeckt, der Chor und das Seitenschiff besitzen Kreuzgratgewölbe. Die mit einer Fratze verzierte Konsole wird in das 12. Jahrhundert datiert. Auch die Kapitelle sind aus der romanischen Kirche erhalten. Ausstattung Die Kirche besitzt mehrere Ausstattungsstücke, die als Monument historique eingestuft sind. Der Hauptaltar wurde im 17. Jahrhundert eingebaut. Auf dem Altarbild von Paul Delaroche ist die Kreuzabnahme dargestellt. Auch die Chorschranke wird ins 17. Jahrhundert datiert. Die Kanzel stammt wie das Lesepult von 1680/83. Das Taufbecken wurde vor dem Chor aufgestellt und dient heute als Altar. Literatur Jean-Marie Pérouse de Montclos (Hrsg.): Le Guide du Patrimoine. Île-de-France. 2. Auflage Hachette, Paris 1994, ISBN 2-01-016811-9, S. 146. Georges Poisson (Hrsg.): Dictionnaire des Monuments d’Île-de-France. Éditions Hervas, Paris 2001, ISBN 2-84334-002-0, S. 149–150. Weblinks Église Saint Martin Diocèse d’Evry (abgerufen am 6. Februar 2015, französisch) Église Saint-Martin topic-topos (abgerufen am 6. Februar 2015, französisch) Église Saint-Martin patrimoine-religieux (abgerufen am 6. Februar 2015, französisch) Einzelnachweise
Ил дьо ла Сите

Ил дьо ла Сите (на френски: Île de la Cité) e един от двата запазили се острова на Сена в центъра на Париж в най-старата част на града. Булевард дю Пале разделя острова на 2 приблизително еднакви части. Ил дьо ла Сите е съединен с двата бряга и със съседния Ил Сен Луи с помощта на девет моста: Понт Ньоф, Понт Менял, Понт Нотр Дам, Понт Д'Аркол, Понт Сен Луи, Понт дьо Л'Аршвеше, Понт о Дубл и Понт Сен Мишел. Най-старият от тях е Понт Ньоф (по ирония означаващо Новият мост). Посещаван е от многобройни туристи по всяко време на годината. Само най-северната и най-западната част на острова са се запазили като жилищни райони, останалото са бизнеси и административни сгради. В тези жилищни райони са запазени къщи от 16. век. На острова се намират катедралата „Света Богородица“, готическата църква „Сент Шапел“ и най-старият затвор на Париж. Външни препратки Фотографии
Île de la Cité

Île de la Cité je jeden ze dvou zbývajících přírodních ostrovů na francouzské řece Seině (ten druhý je Île Saint-Louis). Nachází se v samém srdci Paříže a byl také nejdříve z celé Paříže osídlen. Stojí zde jedna z prvních gotických staveb, katedrála Notre Dame. Ve středověku zde stál královský palác, jehož nejvýznamnějším pozůstatkem je kaple Sainte-Chapelle. Název Île de la Cité znamená doslova „ostrov Města“ a název Cité stejně jako londýnská City pochází z latinského Civitas, „obec (občanů), město“ a označuje jádro původního osídlení. Jako název části Paříže se poprvé objevuje za Lothara I. v polovině 10. století, kdy je „čtvrť Cité“ (quartier de la Cité) uvedena jako jedna ze čtyř čtvrtí Paříže. Historie Historikové se domnívají, že roku 52 př. n. l., v době Vercingetorixova boje s Juliem Caesarem, žil malý keltský kmen Parisiů na tomto ostrově. V této době ostrov nabízel výhodné místo pro překročení řeky a útočiště v době napadení. Někteří moderní historikové[kdo?] věří, že Parisiové byli usídleni na jiném, dnes zaplaveném ostrově. Po vyhnání Keltů, Říman Labenius založil na ostrově dočasný tábor, ale další římské osídlení vzniklo na zdravějším místě, na levém břehu řeky – římská Lutecie. Pozdější Římané pod vedením svaté Genevièvy opustili ostrov, když bylo město napadeno barbary. Panovník Chlodvík I. založil Merovejský palác a ostrov se stal hlavním městem merovejské Neustrie. Ostrov zůstal důležitým vojenským a politickým centrem po celý středověk. Eudes používal ostrov jako obrannou pozici k odražení útoků Vikingů roku 885. Podle některých informací byl na řece Seině ve městě Íle de la Cité upálen templářský velmistr Jacques de Molay (česky Jakub z Molay). Král Filip IV. prý nechal Jacquese upálit proto, že chtěl obhajovat řád templářů, a že se přiznal ke kacířství. V období starého režimu na ostrově sídlil pařížský parlament. Pamětihodnosti na ostrově Katedrála Notre Dame – jedno z nejvýznamnějších děl francouzské katedrální gotiky Sainte–Chapelle – kaple královského paláce, mistrovské dílo využití opěrného systému a vitrají Conciergerie – část královského paláce, původně sídlo palácových správců Palais de Justice – justiční palác na místě královského paláce Most Pont Neuf – nejstarší stojící pařížský most z přelomu 16. a 17. století Crypte archéologique – podzemní archeologické muzeum Nemocnice Hôtel-Dieu – nejstarší v Paříži, založená v 7. století Mémorial de la Déportation – památník obětí deportace do nacistických táborů Kaple svatého Eligia – bývalá kaple patrona cechu zlatníků Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Île de la Cité na Wikimedia Commons
Île de la Cité

Île de la Cité er en af to naturlige øer i Seinen i byen Paris (den anden er Île Saint-Louis – Île des Cygnes er kunstig). Øen er centrum i byen og er det sted hvor den middelalderlige by blev grundlagt. Den vestlige del har indbefattet et slot fra Merovingisk tid, Palais de la Cité, hvor Capetingerne boede før opførelsen af Palais du Louvre. På øen ligger Notre Dame, Palais de Justice, Hôtel-Dieu, et hospital og Tribunal de Commerce.
Île de la Cité

Die Île de la Cité [il də la site] („Stadtinsel“) ist eine Binneninsel in der Seine und der älteste Teil der französischen Hauptstadt Paris. Sie vergrößerte sich im Laufe der Jahrhunderte von ursprünglich 8 auf 22 Hektar und ist durch neun Brücken mit den beiden Seineufern Rive Droite und Rive Gauche sowie mit ihrer Nachbarinsel Île Saint-Louis verbunden. Diese tragen, im Uhrzeigersinn und vom Westen ausgehend, folgende Namen: Pont Neuf, Pont au Change, Pont Notre-Dame, Pont d’Arcole, Pont Saint-Louis, Pont de l’Archevêché, Pont au Double, Petit Pont und Pont Saint-Michel. Der Boulevard du Palais teilt die Insel in zwei Teile, die verschiedenen Arrondissements angehören; der westliche Teil gehört zum 1., der östliche zum 4. Pariser Arrondissement. Die Île de la Cité ist Standort der Kathedrale Notre-Dame de Paris, der ehemaligen Königsresidenz Palais de la Cité (heute Justizpalast) mit der früheren Palastkapelle Sainte-Chapelle und der Conciergerie sowie der Polizeipräfektur. Geschichte Die Île de la Cité war schon in der Antike von Kelten und später (nach 52 v. Chr.) als Stadt des römischen Reiches in Gallien besiedelt. Als Chlodwig I. aus dem Geschlecht der Merowinger Paris im frühen 6. Jahrhundert zur Hauptstadt seines Reiches machte, bildete die Île de la Cité erneut den Mittelpunkt. Um 540/550 wurde unter der Herrschaft des fränkischen Königs Childebert I. die Kathedrale St. Etienne (Stefansdom), die der Vorgängerbau der Kathedrale Notre-Dame de Paris war, errichtet. An der Westspitze wurde 1314 der Großmeister des Templerordens Jacques de Molay hingerichtet. Das heute nur noch in wenigen Überresten vorhandene Palais de la Cité war vom 10. bis zum 14. Jahrhundert die Residenz der französischen Könige aus dem Haus der Kapetinger. Die Verbindung zu den Seine-Ufern stellt unter anderem die „Neue Brücke“ (Pont Neuf) her, die älteste in Paris erhaltene Brücke. Bei deren Bau (1578–1607) ließ Heinrich III. die drei sumpfigen Schwemminseln, die vor der Westspitze der Île de la Cité lagen, 1584 mit dieser verbinden. Auf der neu gewonnenen Fläche der Cité ließ er einen Platz anlegen (die heutige Place Dauphine) und Häuser errichten, aus deren Verkauf er das zum Bau der Brücke notwendige Geld beschaffte. Sehenswürdigkeiten Sehenswert auf der Île de la Cité sind die Kathedrale Notre-Dame der Justizpalast die frühere Palastkapelle Sainte-Chapelle die Conciergerie einer der königlichen Plätze, der Place Dauphine die Gedenkstätte Mémorial des Martyrs de la Déportation auf der in den 1920er Jahren von Henri Lang gestalteten Ostspitze der Blumenmarkt (sonntags Vogelmarkt) Künftige Planung Im Rahmen des Projekts Mission Île de la Cité soll der Bereich bis 2040 unter Federführung des Architekten Dominique Perrault städtebaulich neu orientiert werden. Die kulturellen Attraktionen sollen stärker in den Blick gerückt werden; mit Geschäften und Wohnungen soll das Quartier wiederbelebt werden; zu archäologischen Überresten sollen Sichtverbindungen geschaffen werden. Weblinks Île de la Cité – Bilder von Heute und dem frühen 20. Jahrhundert Einzelnachweise
Île de la Cité

Île de la Cité je otok na rijeci Seini i najstariji je dio Pariza. Od početnih 8 ha, kroz historiju povećao se na 17 ha, te je s devet mostova povezan s lijevom (Rive gauche) i desnom obalom (Rive droite) Seine, te s otokom Île Saint-Louis. Mostovi su, u smjeru kazaljke na satu od zapada prema istoku: Pont Neuf, Pont au Change, Pont Notre-Dame, Pont d’Arcole, Pont Saint-Louis, Pont de l’Archeveché, Pont au Double, Petit Pont i Pont Saint-Michel. Otok pripada 1. i 4. arondismanu. Povijest Île de la Cité bio je naseljen još u antičko doba. Najprije su otok naseljavali Kelti, a kasnije od 52. godine pr. n. e. grad pripada Rimskom Carstvu u provinciji Galiji. Oko 540. – 550. godine pod vladavinom franačkog kralja Childebert I na otoku je izgrađena katedrala Kathedrale St. Etienne, na čijim je osnovama kasnije izgrađena katedrala Katedrala Notre-Dame u Parizu. Preuzimanjem vlasti od Klodviga I u ranom šestom stoljeću, Île de la Cité postaje centar vladavine dinastije Merovinga. Gradnjom mosta Pont Neuf otok se povezuje s obalama Seine. Gradnjom mosta za vrijeme vladavine Henrika III, otok se povezuje s tri manja močvarana otoka, te se površina otoka povećava, a na tome se dijelu kasnije gradi trg Place Dauphine i kuće, čijim se prodajama, finacira gradnja mosta. Poznate građevine Katedrala Katedrala Notre-Dame u Parizu; bivša kraljevska palača Palais de la Cité (danas palača ministarstva pravde); bivša kapela Sainte-Chapelle; Conciergerie; trg Place Dauphine; spomenik Mémorial de la Déportation; cvjetna pijaca (nedjeljom mjesto za prodaju ptica). Javni prijevoz Otok je s gradom povezan s dvije stanice pariškog metroa, Cité i Saint-Michel, te s dvije linije pariške željeznice. Vanjske poveznice http://paris1900.lartnouveau.com/paris00/l_ile_de_la_cite.htm
Île de la Cité

L'Île de la Cité /il də la siˈte/ è una delle due isole fluviali della Senna (l'altra è l'Île Saint-Louis), al centro di Parigi, dove la città medievale fu rifondata. Il Boulevard du Palais taglia l'isola a metà e funge anche da linea di confine tra il I arrondissement, al quale appartiene la parte occidentale, ed il IV arrondissement, al quale appartiene la restante parte dell'isola, nonché l'Île Saint-Louis. L'Île de la Cité ospita la Cattedrale di Notre-Dame, sede dell'arcivescovo di Parigi, e il complesso del Palais de la Cité (già residenza reale e oggi palazzo di giustizia) con la Sainte-Chapelle e la prefettura. L'isola è collegata tramite nove ponti a entrambe le rive della Senna nonché alla vicina Île Saint-Louis; il ponte più antico ancora esistente è, a dispetto del suo nome, il Pont Neuf, che è situato all'estremità occidentale dell'isola. Sull'Île de la Cité si trova la stazione Cité della metropolitana di Parigi. Storia Per via della sua posizione strategica per oltrepassare la Senna, l'Île de la Cité ha ospitato fin da tempi antichi insediamenti umani. Secondo alcuni studiosi l'isola sarebbe stata la sede della tribù celtica dei Parisii (da cui il nome della futura città), anche se le prime tracce archeologiche risalgono all'epoca della città romana, Lutetia. L'isola fu poi sede della corte merovingia e capitale del regno di Neustria, mentre nel VI secolo il re Childeberto I diede avvio ai lavori della cattedrale di Santo Stefano nell'area in cui in seguito sorgerà la cattedrale di Notre-Dame. Per tutto l'Alto Medioevo l'Île de la Cité fu così il centro politico e religioso di Parigi. Solo nel Medioevo la città cominciò a espandersi sulle due sponde della Senna, mentre la superficie dell'isola maggiore fu aumentata artificialmente del doppio, da 8 a 17 ettari. Poi il centro della vita si spostò progressivamente verso gli altri quartieri e nel 1860 l'Île era considerato il quartiere più povero della città. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sull'Île de la Cité Collegamenti esterni L'Île de la Cité attuale e fotografie degli anni 1900
Île de la Cité

Het Île de la Cité is een van de eilanden in de Seine (een ander eiland is Île Saint-Louis), in het centrum van Parijs. In de Romeinse tijd lag Lutetia, de voorloper van Parijs, voornamelijk op de zuidoever van de Seine. Na aanvallen van Franken en Allemannen in 275 n.Chr. verhuisden de inwoners echter naar het veiliger Île de la Cité, dat in die periode van een stadsmuur werd voorzien. Het eiland is centraal gelegen binnen de arrondissementen van Parijs en het Place du Parvis-Notre-Dame functioneert van oudsher als nulpunt bij het berekenen van afstanden binnen Frankrijk. Op het Île de la Cité bevinden zich drie middeleeuwse gebouwen: de kathedraal Notre-Dame van Parijs aan het Place du Parvis-Notre-Dame; de Conciergerie, een restant van het oudste koninklijk paleis van Parijs, het Palais de la Cité, in de 15e eeuw omgevormd tot gevangenis; de Sainte-Chapelle, oorspronkelijk de paleiskapel van het Palais de la Cité, in de tweede helft van de 13e eeuw gebouwd als dubbelkapel door Lodewijk IX. Andere bezienswaardigheden op het eiland zijn de Place Dauphine, het Paleis van Justitie (waar de Conciergerie en de Sainte-Chapelle tegenwoordig deel van uitmaken) en het Musée de Notre Dame de Paris. Het Île de la Cité wordt met de linker- en rechteroever van de Seine verbonden door verschillende bruggen, waaronder de Pont Neuf, de oudste brug van Parijs, maar ook de Pont au Change, de Pont Notre-Dame, de Pont d'Arcole, de Pont au Double, de Pont de l'Archevêché, de Petit-Pont en de Pont Saint-Michel. Pont Saint-Louis vormt de verbinding tussen Île de la Cité en Île Saint-Louis. De noordoostelijke wijk van Île de la Cité is het Ancien Cloître Quartier.
Île de la Cité

Île de la Cité – jedna z dwóch wysp (obok Île Saint-Louis) na Sekwanie w centrum Paryża we Francji. Jest jednym z najczęściej odwiedzanych miejsc Paryża. Z obydwoma brzegami Paryża łączy ją 8 mostów, w tym najstarszy, wciąż istniejący most paryski, Pont Neuf (Nowy Most). Pozostałych 7 to: Pont au Change, Pont Notre-Dame, Pont d’Arcole, Pont de l’Archevêché, Pont au Double, Petit Pont i Pont Saint-Michel. Dziewiąty most łączy Île de la Cité z wyspą św. Ludwika (Île Saint-Louis). Na dziedzińcu przed Notre Dame znajduje się Point Zéro – punkt, z którego mierzy się odległości z Paryża do wszystkich miejscowości we Francji. Atrakcje Do najbardziej znanych obiektów na wyspie należą trzy średniowieczne budynki: Katedra Notre Dame Sainte-Chapelle Conciergerie a także Palais de Justice, Hôtel-Dieu, Krypta Archeologiczna Notre-Dame, Pont-Neuf, la Prefecture, Pomnik Deportowanych w Paryżu oraz trzy skwery: Vert-Galant l’Île-de-France Jana XXIII Historia Zamieszkana prawdopodobnie od IV w. p.n.e. przez galijskie plemię Paryzjów. Pod panowaniem Tyberiusza wznosił się w tym miejscu ołtarz bogów celtyckiej Galii, Taranisa, Esusa i Teutatesa odkryty pod katedrą Notre-Dame. Pod rozkazami Rzymian odbudowano miasto, które stało się siedzibą namiestników rzymskich, a później prefektów całej Galii. Na skutek częstych powodzi dotykających wyspę i okolice, miasto nazwano Lutecją (od łac. lutum – błoto). W 451 r. n.e. miasto oparło się najazdowi Hunów pod wodzą Attyli, jak mówi legenda – za sprawą interwencji św. Genowefy. W 498 r., po przyjęciu chrześcijaństwa przez króla Chlodwiga I, na Cité powstały świątynie tego wyznania. Następca Chlodwiga, Chidelbert, zbudował na wyspie, w miejscu dawnej świątyni Jowisza, katedrę św. Szczepana (dziś znajduje się tu katedra Notre-Dame), największą w całym królestwie. Po przeniesieniu stolicy do Akwizgranu przez dynastię Karolingów, Paryż odzyskał rangę dopiero w 987 r., kiedy Hugo Kapet został królem Francji. Kapetyngowie wybudowali na Cité nowy pałac królewski (dziś w tym miejscu znajduje się Palais de Justice), przy katedrze powstały nowe szkoły, zbudowano nowe kościoły i klasztory (pod koniec XIII w. było ich aż 23). W czasach Ludwika Filipa i Napoleona III centrum wyspy zostało silnie przebudowane przez barona Haussmanna, powstał szpital Hôtel-Dieu, koszary, Trybunał Handlowy, rozbudowano Palais de Justice. W sierpniu 1944 policjanci paryscy zajęli obecny budynek Prefektury, gdzie przez 3 dni odpierali ataki oddziałów niemieckich, aż do wkroczenia do miasta dywizji gen. Philippe’a Leclerca. Po II wojnie światowej władze przeniosły się w inne rejony miasta. Przypisy
Île de la Cité

A Île de la Cité (Ilha da Cidade em português) é uma de duas ilhas no rio Sena (a outra é a Île Saint-Louis) que pertencem à cidade de Paris, na França. É o centro da capital francesa e foi onde a cidade medieval de Paris foi fundada. Na ponta Oeste da ilha encontra-se um palácio merovíngio; na ponta Este, desde essa mesma época, tem sido reservada para edifícios de cariz religioso, principalmente depois do século X, com a construção da conhecida Catedral de Notre-Dame. Entre esses dois extremos da ilha, a partir de 1850, foi desenvolvendo áreas residenciais e comerciais; contudo, esse pedaço de terra foi preenchido com o Conciergerie, a Préfecture de Police, o Palais de Justice, o Hôtel-Dieu de Paris e com o Tribunal de Commerce. Apenas as zonas a norte e a oeste continuam a ter residências. É a ilha onde Jacques de Molay foi queimado vivo publicamente em 18 de março de 1314 por ordens do rei Filipe IV, o Belo. Hoje, no local de sua execução, existe uma placa em homenagem ao último homem a receber o Grão-Mestrado, cuja tradução é: "Nesse local, Jacques de Molay, último Grão-Mestre da Ordem dos Templários, foi queimado, em 18 de março de 1314." Pontos Turísticos Estes são os pontos turísticos da Île de la Cité: Catedral de Notre-Dame de Paris Hôtel-Dieu de Paris Conciergerie Sainte-Chapelle Palácio da Justiça Palais de la Cité Pont Neuf Referências
Île de la Jatte

Île de la Jatte (dříve Île de la Grande Jatte) je říční ostrov na Seině, který leží ve francouzském departementu Hauts-de-Seine na katastru měst Neuilly-sur-Seine a Levallois-Perret. Ostrov je výrazně protáhlý v délce asi 2 km, s pevninou ho spojuje most Pont de Levallois. Nachází se blíže pravému břehu, nalevo přes řeku leží město Courbevoie s mrakodrapy La Défense. Je snadno dostupný z centra Paříže metrem do stanice Pont de Neuilly, od Vítězného oblouku leží tři kilometry severozápadním směrem. Název ostrova pochází z výrazu jatte, který znamená „mísa“, a údajně odkazuje na tvar člunů užívaných dříve místními obyvateli. V devatenáctém století byl ostrov pro Pařížany oblíbeným výletním místem, vznikl zde velký anglický park a řada hospůdek zvaných guinguettes. Tehdejší atmosféru zachytil Georges Seurat na známém pointilistickém obraze Nedělní odpoledne na ostrově La Grande Jatte (1886). Počátkem 20. století zde zřídil Adolphe Clément-Bayard továrnu na automobily a letadla, zaniklou v šedesátých letech. Od osmdesátých let vyrostlo na ostrově množství luxusních rezidencí pro bohaté Pařížany, žije zde například bývalý prezident Nicolas Sarkozy. Dále se na ostrově nachází park s dřevěným chodníkem vedoucím podél řeky, klasicistní altánek Chrám lásky (Temple de l'Amour), dílo architekta Bernarda Poyeta, které sem bylo přeneseno z Parc Monceau, a naučná stezka věnovaná malířům, kteří na ostrově tvořili, Parcours des Impressionnistes. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Île de la Jatte na Wikimedia Commons Nedělní odpoledne na ostrově Grande Jatte - Un dimanche après-midi à l'Île de la Grande Jatte Archivováno 27. 10. 2014 na Wayback Machine.
La Grande Jatte

La Grande Jatte of Île de la Jatte is een eiland in de Seine van ongeveer twee kilometer lengte, gelegen in het westen van de Parijse agglomeratie, in het departement Hauts-de-Seine. Het eiland ligt tussen Neuilly-sur-Seine en Levallois-Perret aan de ene zijde en Courbevoie aan de andere. Voor het grootste deel valt het eiland binnen de gemeente Neuilly-sur-Seine, de rest behoort tot Levallois-Perret. La Grande Jatte is tegenwoordig volgebouwd met woningen en parken. Aan het eind van de 19e eeuw was het nog een groen eiland waar de rijken van de stad in het weekend genoten van hun vrije tijd; La Grande Jatte stond eveneens bekend om de prostitutie. Dit heeft Georges Seurat geïnspireerd tot het maken van het wereldberoemde schilderij Un dimanche après-midi à l'Île de la Grande Jatte.