NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Музей Ниссим-де-Камондо

Музей Ниссим-де-Камондо (фр. Musée Nissim-de-Camondo) является частью организации Les Arts Décoratifs и содержит богатую коллекцию предметов XVIII века. Находится в 8-м округе Парижа, рядом с парком Монсо. История Граф Моисей де Камондо из известной династии еврейских банкиров Камондо унаследовал в 1910 году особняк, принадлежавший его родителям с 1873 года. Граф распорядился разрушить здание, чтобы на его месте построить новый особняк, способный разместить собранную им внушительную коллекцию предметов XVIII века. Граф Камондо прожил в этом особняке до своей смерти в 1935 году, постоянно продолжая расширять коллекцию музея. Согласно завещанию графа, музей после его смерти был назван именем Ниссима де Камондо — сына графа, военного лётчика, погибшего во время Первой мировой войны. Коллекция Музей интересен как хранящимися в нём предметами XVII века, так и самим зданием, показывающим жизнь богатой французской буржуазии начала XX века. Практическая информация Музей расположен в VIII округе Парижа, ближайшие станции метро — Villiers и Monceau. Адрес: 63, rue de Monceau, 75008 Paris Время работы: вторник, среда, пятница: 11:00 — 18:00 четверг: 11:00 — 21:00 суббота, воскресенье: 10:00 — 18:00 Примечания Ссылки Страница музея на сайте Les Arts Décoratifs
Musée d'Art et d'Histoire Pissarro-Pontoise

Le musée Camille-Pissarro est un musée de Pontoise présentant des œuvres de ses collections, comprenant des peintres paysagistes, du pré-impressionnisme au post-impressionnisme, de 1860 à 1910. Il est hébergé dans un bâtiment du site de l'ancien château qui domine l'Oise, au sommet des remparts de l'époque de Philippe Auguste. Historique Le musée est créé à l’initiative de l’association Les amis de Camille Pissarro et inauguré en 1980, à l’occasion du 150e anniversaire de la naissance du peintre. Occupant à l’origine le seul premier étage d’une maison bourgeoise située à l’emplacement de l’ancien château royal, le musée s’étend depuis mars 2017 sur les deux premiers niveaux du bâtiment rénové . Collections permanentes Le musée conserve des œuvres de Camille Pissarro, de ses fils, Lucien, Georges et Ludovic-Rodo mais aussi d'autres peintres paysagistes tels que Charles-François Daubigny, Armand Guillaumin, Paul Signac, Louis Hayet, Ludovic Piette, Paul Cézanne, Gustave Caillebotte, Norbert Gœneutte ou Georges William Thornley. Expositions temporaires 2022 : Jean Francis Auburtin, un âge d’or. Notes et références Annexes Articles connexes Pontoise Liens externes Site officiel Ressource relative au tourisme : Muséofile Portail des musées Portail de la peinture Portail du Val-d'Oise
Ménagerie du Jardin des plantes

Ménagerie du Jardin des plantes (česky doslovně Zvěřinec Botanické zahrady) je zoologická zahrada v Paříži. Nachází se v parku Jardin des plantes v 5. obvodu. Jedná se o nejstarší zoologickou zahradu ve Francii a po zoo v Schönbrunnu o nejstarší veřejnou zahradu na světě. Charakteristika Rozkládá se na ploše 5,5 ha a zahrnuje zhruba čtvrtinu rozlohy Jardin des plantes v severní části mezi ulicemi Rue Cuvier na severozápadě a Quai Saint-Bernard na severovýchodě. Zahradu spravuje Muséum national d'histoire naturelle. Veřejnosti představuje asi 1100 zvířat jako 270 savců 50 druhů, 330 ptáků 80 druhů, 200 plazů 50 druhů a 200 obojživelníků 10 druhů. K nim lze rovněž připočíst na 1200 bezobratlých 50 druhů. Ze savců jsou zde např. kůň Převalského, orangutan, kamzík bělák, takin, malé šelmy, hlodavci, z ptáků jsou zastoupeni např. supi, sovy, stejně jako bažant a některé druhy brodivých ptáků (kolpík, ibis, jeřáb), mnoho plazů (včetně přes 100 let starých želv obrovských), obojživelníci a hmyz. Historie Zvěřinec byl oficiálně otevřen 11. prosince 1794 z iniciativy Bernardina de Saint-Pierre, profesora zoologie v Muséum national d'histoire naturelle, po přesunu zvířat z královského zvěřince ve Versailles a z Raincy (patřícího vévodovi orleánskému) ve dnech 26. dubna 1794 a 27. května 1794 a přesunu zvířat z jarmarků a soukromých zvěřinců a cirkusů od listopadu 1793. Během své historie se zde představilo mnoho druhů zvířat, včetně první žirafy ve Francii (1826), slona, hrocha, medvěda hnědého i ledního nebo tuleňů. Při obléhání města během Pařížské komuny (1871) však byla zvířata snědena Pařížany. Během 19. a počátku 20. století bylo pro zvířata postaveno mnoho výběhů a klecí, na svou dobu moderních: medvědinec (1805), pavilony býložravců (1804–1812), šelem (1817–1821), opic (1835–1837), plazů a obojživelníků (1870–1874), klece pro dravé ptáky (1820–1825), bažantnice (1881) nebo bazén pro lachtany (1882). Nejúspěšnější z nich byla pravděpodobně velká voliéra postavená roku 1888 pro světovou výstavu 1889, která se doposud používá. V polovině 20. století byla zdejší zoo zastíněna modernějšími zoologickými zahradami (Zoo Vincennes, Parc de Thoiry), pro nedostatek prostředků neprobíhaly prakticky žádné rekonstrukce. Zvířata žila v nevyhovujících zařízeních, často stísněných a trpěla. Od počátku 80. let však probíhala postupná obnova a byla založena koncepce na orientaci malých a středně velkých druhů zvířat, která jsou málo známá nebo ohrožená. Větší savce (slony, žirafy, lvy, tygry, gorily, šimpanze, medvědy) nebylo možné udržovat ve správném stavu a v centru Paříže nebylo možné zvětšit plochu zoo, proto byla tato zvířata postupně od 70. let přesunuta do jiných zařízení. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ménagerie du Jardin des plantes na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ménagerie du Jardin des plantes na Wikimedia Commons (francouzsky) Zahrada na stránkách Muséum national d'histoire naturelle
Ménagerie du Jardin des Plantes

De Ménagerie du Jardin des Plantes bevindt zich in de Jardin des Plantes in de Franse hoofdstad Parijs. Deze dierentuin behoort tot de organisatie van het Muséum national d'histoire naturelle. De Ménagerie werd geopend in 1794 en het is daarmee na Tiergarten Schönbrunn de oudste in de wereld. Geschiedenis De Ménagerie ontstond tijdens de Franse Revolutie toen diverse privé-collecties in handen van de staat kwamen. Veel gebouwen die tegenwoordig nog steeds in gebruik zijn dateren uit de negentiende eeuw, zoals de "Rotonde" (1804), "Fauverie" (1821) en het reptielenhuis (1881). In 1934 werd als aanvulling op de Ménagerie het Parc Zoologique de Paris geopend in het Bois de Vincennes, waar met name de grotere zoogdieren werden ondergebracht. De Ménagerie richt zich tegenwoordig met name op kleinere zoogdiersoorten, vogels en reptielen. Fokprogramma's Het park neemt deel aan meerdere internationale fokprogramma's en coördineert en beheert de EEP-stamboeken voor de otter, beermarter, gaur en het blauwschaap. Fotogalerij
Menażeria Jardin des Plantes

Menażeria Jardin des Plantes (fr. Ménagerie du Jardin des Plantes) – ogród zoologiczny położony w 5. dzielnicy Paryża. Drugi pod względem wieku najstarszy ogród zoologiczny na świecie po wiedeńskim Tiergarten Schönbrunn. Organizacyjnie placówka podlega pod Muzeum Historii Naturalnej. Historia Menażeria powstała w 1793 roku jako część ogrodu botanicznego. W czasie rewolucji francuskiej na wniosek uczonych przyrodników do Jardin des Plantes przeniesiono zwierzyniec Ludwika XVI, znajdujący się w Wersalu i oddano go użytku publiczności. W placówce odkryto zebrę Grevy`ego, nazwaną tak na cześć ówczesnego prezydenta Francji. Z placówką związany był m.in. pisarz i przyrodnik Jacques-Henri Bernardin de Saint-Pierre, zoolog Georges Cuvier, Étienne Geoffroy Saint-Hilaire oraz Isidore Geoffroy Saint-Hilaire. Plenery oraz prezentowane zwierzęta w Jardin des Plantes przyciągały licznych malarzy (Eugène Delacroix, Francisco Goya), rzeźbiarzy (Antoine-Louis Barye) oraz rysowników. Współcześnie w ogrodzie prezentowane są m.in. orangutany, pandy małe, konie Przewalskiego, takiny a także szereg gatunków płazów i gadów w herpetarium. Galeria Zobacz też Flamingi (wiersz) Przypisy Linki zewnętrzne Strona Muzeum Historii Naturalnej w Paryżu (fr.)
Castello di Louveciennes

Lo Château de Louveciennes (anche noto come "Palazzo delle Acque" o Palazzo di Madame du Barry) è un castello situato a Louveciennes in Francia. Si compone del castello propriamente detto costruito alla fine del XVII secolo poi ingrandito e ridecorato da Ange-Jacques Gabriel per Madame du Barry e da un padiglione della musica (o di accoglienza) costruito da Claude-Nicolas Ledoux al centro di un parco che è stato poi diviso nel XIX secolo. Il castello Nel 1684 Luigi XIV ordina la costruzione, in prossimità dell'acquedotto che portava l'acqua della Senna sollevata dalla macchina di Marly fino alla reggia di Versailles, di un palazzo chiamato "Padiglione delle Acque". La costruzione di tale maniero è affidata al barone Arnold de Ville che era l'ingegnere capo di tale macchina. Questo palazzo era di taglia media e di forma approssimativamente cubica che attualmente si trova al nº 6 della via denominata chemin de la Machine. Nel 1769 Luigi XV offrì il palazzo alla sua nuova favorita, Madame du Barry, che chiamò Ange-Jacques Gabriel, primo architetto del re, per far ingrandire e decorare il fabbricato. Questi aggiunse l'ala bassa orientale e un rivestimento in legno scolpito. Nel 1980 il palazzo fu acquistato da una società giapponese, la Nippon Sangyoo, con lo scopo di utilizzarlo a scopi commerciali. Questa società disperse l'arredamento del palazzo, che lasciò in abbandono. In seguito il palazzo subì un lungo degrado fino al 1994 quando un tentativo di modifica del rivestimento ligneo e di una passerella fu contrastato decisamente dalla polizia. Allora il palazzo tornò in vendita e fu acquistato da un investitore francese che ne curò minuziosamente il restauro. Il padiglione Il palazzo presentava l'inconveniente di non avere una vista della Senna e inoltre Madame Du Barry riteneva che lo spazio per ricevere i suoi ospiti fosse insufficiente. Allora decise di far costruire prospiciente alla valle della Senna un padiglione completamente destinato a ricevere degli ospiti. Storia Per il progetto del Padiglione Madame Du Barry chiamò Charles De Wailly e Claude Nicolas Ledoux e scelse quest'ultimo a dispetto delle critiche che molti mossero verso questi due progettisti. La costruzione fu eseguita nel 1771. L'inaugurazione ebbe luogo il 2 settembre 1771 alla presenza del re. Vi si recitò l'opera di Charles Collé, La battuta di caccia di Enrico IV, e una cena allietata da un concerto (i musicisti si lamentarono dell'esiguità dei banchi ai lati della sala da pranzo e oggi coperti da due grandi specchi) conclusa con fuochi d'artificio. Nel 1773 la Du Barry, visibilmente soddisfatta del suo Padiglione, ordinò a Ledoux il progetto di un palazzo più grande che avrebbe dovuto incorporare il Padiglione ma la morte di Luigi XV, nel 1774, pose fine a questo progetto. Il Padiglione rimase nel suo stato originario fino alla seconda metà del XIX secolo. Ad un certo punto con l'aggiunta di un tetto al terrazzo superiore e delle persiane fu deturpato. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su castello di Louveciennes Collegamenti esterni Immagine da Google Earth del Castello di Louveciennes.
Château de Louveciennes

Château de Louveciennes är ett slott i Louveciennes i Yvelines i Frankrike. Det är också känt som Château de Madame du Barry efter sin mest berömda ägare, Madame du Barry, och var tidvis ett kungligt slott. Egendomen består av själva slottet, samt den berömda annexbyggnaden Pavillon de Louveciennes (1770-71), som uppfördes av Claude Nicolas Ledoux för Madame du Barry för musik- och representationsändamål. Slottet uppfördes på order av Ludvig XIV år 1684 som bostad för Baron Arnold de Ville, som hade konstruerat vattenmaskineriet till det kungliga Château de Marly. Slottet beboddes sedan av kungens illegitima dotter Louise-Françoise de Bourbon, dennas dotter Louise-Elisabeth de Bourbon, och Louis Alexandre, Prins de Lamballe, innan det år 1769 gavs av kung Ludvig XV till hans mätress Madame du Barry. Det kallades då ofta Château de Madame du Barry, och byggdes om av Ange-Jacques Gabriel. Åren 1770-71 uppfördes också Pavillon de Louveciennes, ett praktfullt annex med representationslokaler för festligheter och konserter; ett nytt slott planerades också, men planerna fick avbrytas vid kungens död. Madame du Barry bodde på slottet efter kungens död 1774 fram till sin egen död 1793. Byggnaderna var kraftigt förfallna under 1980-talet, men restaurerades efter 1994. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Noter
Passerelle de la Pie

La passerelle de la Pie est une passerelle qui permet de relier Saint-Maur-des-Fossés à Créteil en traversant la Marne. Elle a plusieurs fois été rénovée. Une nouvelle transformation avec ascenseur côté Saint-Maur est en cours de construction depuis août 2022. La passerelle de la Pie est actuellement rouverte, mais les travaux de l'ascenseur ne sont pas terminés (fin juin 2023). Côté Saint-Maur, l'accès se fait par des escaliers, à pied, ou aussi à vélo grâce à l'équipement de rails spéciaux. Portail des ponts Portail des transports en Île-de-France Portail du Val-de-Marne
Archives départementales de Seine-et-Marne

Les archives départementales de Seine-et-Marne sont un service du conseil départemental de Seine-et-Marne, chargé de collecter les archives, de les classer, les conserver et les mettre à la disposition du public. L'institution est installée à Dammarie-lès-Lys. Le directeur actuel est Joseph Schmauch (d). Histoire XIXe siècle Après la création des départements en 1790, la loi du 5 brumaire de l'an V (26 octobre 1797) créé dans chaque chef-lieu un dépôt des « titres et papiers ». À Melun, les archives de la Seine-et-Marne sont d'abord installés dans le Couvent des Carmes, puis dans l'abbaye Saint-Père. En 1890, le conseil général décide de construire un bâtiment dédié aux archives, toujours au sein de l'abbaye. Le chantier est confié à l'architecte Léon Majoux. Achevé en 1893, le nouveau bâtiment est pourvu d'une salle de lecture, qui permet enfin de rendre les archives accessibles au public. Face à l'accroissement des archives conservées, une extension du bâtiment est construite en 1965. Malgré l'adjonction de deux centres de pré-archivages en 1973 et 1976, la surface disponible ne suffit plus à assurer la conservation des documents, aussi la construction d'un nouveau bâtiment à Dammarie-lès-Lys est décidée en 1984. Le cabinet « ADM Architectes » remporte le marché. Démarrés en 1988, les travaux aboutissent en 1990 et le nouveau site des archives départementales est inauguré le 19 octobre 1990. Locaux Le site actuel est composé de deux zones. Les archives sont conservées dans 40 magasins répartis sur 10 niveaux, totalisant 50 000 mètres linéraires de rayonnages. L'accueil du public est assuré dans la partie horizontales du bâtiment. La salle de lecture dispose de 80 places. S'y adjoint une salle polyvalente et un auditorium de 77 places. Fonds d'archives Les archives sont classées selon le cadre de classement des archives départementales de 1998. Archives publiques : Archives de l'Ancien Régime (avant Révolution) ; Archives de l'époque Révolutionnaire (1790-1800), et notamment des districts révolutionnaires ; Archives modernes (1800-1940) ; Archives contemporaines (depuis le 10 juillet 1940). Archives privées (toutes périodes) Bibliothèque administrative et historique Pour approfondir Bibliographie Articles connexes Archives départementales Guide des archives départementales Numérisation des fonds d'archives publiques Liens externes Site officiel Archives référencées sur le site FranceArchives Archives référencées sur le Portail européen des archives Notes et références Portail de la Seine-et-Marne Sciences de l’information et bibliothèques Portail de la généalogie
Leuville cemetery

Leuville Cemetery (also known as Leuville sur Orge Communal Cemetery) is a cemetery in the French town of Leuville-sur-Orge, 25 km south of Paris. The cemetery is a burial ground to many Georgian political emigres who left the country after the Soviet invasion of Georgia in 1921. Among them are the members of the Government of the Democratic Republic of Georgia in Exile. Notable people buried at Leuville-sur-Orge Razhden Arsenidze, Georgian minister Akaki Chkhenkeli, Georgian minister Kakutsa Cholokashvili, National Hero of Georgia (until 2005) Evgeni Gegechkori, Georgian minister Vlasa Mgeladze, Georgian politician Noe Ramishvili, president of first Georgian government Grigol Robakidze, Georgian writer and public figure Kalistrate Salia, Georgian historian and politician Irakli Tsereteli, Georgian minister Mikheil Tsereteli, Georgian historian and politician Grigol Uratadze, Georgian politician Noe Zhordania, president of second and third Georgian governments Vladimer Goguadze, Georgian military figure, participant of the revolutionary movement in the Caucasus. Commander of the armored trains of the Georgian People's Guard in 1918–1921. He had the title of "Hero of the Republic" (1918). David Sagirashvili, Georgian journalist and politician Notes Sources Georgian and French documents from Nametia Goguadze, Nikoloz Oragvelidze and Victor Nozadze (1971), Prof. Jean Bret and his students (2000), Luka Melua (2004). (French) Le "carré géorgien" du cimetière communal de Leuville-sur-Orge.
Pereire – Levallois (stanice RER v Paříži)

Pereire – Levallois je nádraží příměstské železnice RER v Paříži, které se nachází v 17. obvodu na Boulevardu Pereire. Slouží pro linku RER C. Podzemním tunelem je propojen se stanicí Pereire, kde je možné přestoupit na linku 3 pařížského metra. V roce 2005 činil počet denních pasažérů 15 000-50 000 a vlaků 150-250. Historie Nádraží bylo uvedeno do provozu 2. května 1854 pod názvem Courcelles – Levallois při otevření linky z nádraží Saint-Lazare do Auteuil. Dne 25. března 1869 při zprovoznění železnice Petite Ceinture ležela stanice na křižovatce obou linek a v rámci výstavby spojení do stanice Boulainvilliers v 90. letech 19. století bylo kolejiště rozšířeno na čtyři koleje. V roce 1934 byla na trati Petite Ceinture ukončena osobní doprava a v roce 1985 částečně na trati Auteuil, takže nádraží poté sloužilo jen pro vlaky na úseku Pont-Cardinet – Auteuil. Následovala kompletní modernizace celé trati. Především kvůli snížení hlučnosti v okolní zástavbě byla zahloubená trať zakryta deskami, na kterých byly instalovány tenisové kurty a kavárny apod., takže nástupiště ve stanici se dnes nachází v podzemí. Obnovená trať byla otevřena 25. září 1988 a při té příležitosti se změnil i název nádraží na Pereire – Levallois podle ulice, ve které se nachází a podle města Levallois-Perret, které s Paříží sousedí. Nádraží bylo konečnou na spojnici do stanice Pont-Cardinet. Tato třetí kolej se nevyužívá od 5. července 1996, kdy byl tento úsek nahrazen autobusovými spoji. Rozvoj v budoucnosti V listopadu 2006 byl předložen návrh na rozšíření linky RER E tunelem do La Défense se zastávkou a přestupem na Pereire – Levallois. Druhá varianta je křížení obou tratí v sousední stanici Neuilly – Porte Maillot. Toto druhé řešení je dnes pravděpodobnější. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Gare de Pereire - Levallois na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pereire - Levallois na Wikimedia Commons (francouzsky) Nádražní budova na Structurae
Pereire–Levallois station

Pereire–Levallois is a station in Paris's express suburban rail system, the RER. It is in the 17th arrondissement of Paris, and was a part of the Petite Ceinture railway. Adjacent station Pereire on Paris Métro Line 3. Shuttle buses connect Pont Cardinet on SNCF rail station. See also List of stations of the Paris RER List of stations of the Paris Métro References External links Pereire–Levallois station at Transilien, the official website of SNCF (in French)
Estación de Pereire - Levallois

Pereire - Levallois es una estación ferroviaria de la línea C del RER, situada en el XVII Distrito de París. Ofrece conexión con la línea 3 del metro de París a través de largos pasillos que llevan hasta la estación de Pereire. Historia La estación de ferrocarril se construyó y puso en servicio con el nombre de Courcelles-Levallois el 2 de mayo de 1854 dentro de la línea de Auteuil. Entonces estaba servida por trenes que circulaban entre la estación de Saint-Lazare y la antigua estación de Auteuil. El 25 de marzo de 1869, al poner en servicio la línea Petite Ceinture, la estación quedaba ubicada en la unión de ésta con la línea de Auteuil y así durante las obras de construcción del enlace de Boulainvilliers fue ampliada a cuatro vías. De 1934 (cierre de la línea Petite Ceinture) a 1985 (cierre de la línea de Auteuil) retomó su función original, unir la estación de Pont Cardinet con la de Auteuil. Le 6 de enero de 1985, fue cerrada al construirse la Línea Vallée de Montmorency-Invalides que se integraría en la Línea RER C (ramal Norte) y sufrió una profunda modernización. Fue cubierta para eliminar ruidos, reducida a 3 vías y adaptada a la circulación de las modernas unidades de RER. La cobertura de la misma supuso la construcción sobre la misma de pistas de tenis, una cafetería y otras instalaciones. Reabierta el 25 de septiembre de 1988, cambió de nombre por el actual de Pereire-Levallois. Se convirtió en el terminal de una lanzadera que la unía con la estación de Pont Cardinet partiendo de la vía 3 junto al andén central. Desde el 5 de julio de 1996 la lanzadera Pereire-Levallois - Pont Cardinet se pasó a realizar en autobús y la vía 3 dejó de usarse de forma habitual. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estación de Pereire - Levallois. Página web Transilien
Gare de Pereire - Levallois

Gare de Pereire - Levallois RER állomás Franciaország fővárosában, Párizsban. Az állomást a RER C betűjelű vonala érinti. Vasútvonalak Az állomást az alábbi vasútvonalak érintik: Ermont-Eaubonne-Champ-de-Mars-vasútvonal Kapcsolódó állomások A vasútállomáshoz az alábbi állomások vannak a legközelebb: Gare de la Porte de Clichy (Gare de Pontoise, RER C) Gare de Neuilly - Porte Maillot (Gare de Massy - Palaiseau, RER C) Lásd még Franciaország vasútállomásainak listája A párizsi RER állomásainak listája Jegyzetek További információk Gare de Pereire - Levallois az SNCF hivatalos "Gares & Connexions" weboldalán (franciául)
Station Pereire - Levallois

Station Pereire - Levallois is een spoorwegstation aan de spoorlijn Ermont-Eaubonne - Champ-de-Mars. Het ligt in het 17e arrondissement van Parijs. Geschiedenis Het station is op 2 mei 1854 geopend als Station Courcelles - Levallois aan de Ligne d'Auteuil. Na de opening van de Petite Ceinture-spoorlijn op 25 maart 1869 werd het station het beginstation van deze lijn. In 1934 werd de Petite Ceinture-spoorlijn weer gesloten, waardoor sindsdien het station aangedaan werd door een shuttledienst tussen Auteuil - Boulogne en Pont-Cardinet. In 1985 werd deze dienst geschrapt in verband met de aanleg van de RER C: het traject tussen Courcelles - Levallois en Avenue Henri Martin ging deel uitmaken van de RER C, tussen Courcelles - Levallois en Pont-Cardinet ging een pendeldienst rijden. Op 25 september 1988 opende het station als Pereire - Levallois, aan de spoorlijn Ermont-Eaubonne - Champ-de-Mars, bereden door de RER C. Ook op die datum startte de shuttledienst tussen Pereire - Levallois en Pont-Cardinet. De shuttledienst werd echter vanaf 5 juli 1996 geschrapt, als gevolg van een laag aantal reizigers. Sindsdien rijdt er tussen de beide stations een pendelbus. Ligging Het station ligt op kilometerpunt 7,662 van de spoorlijn Ermont-Eaubonne - Champ-de-Mars (nulpunt tussen Invalides en Musée d'Orsay) Diensten Het station wordt aangedaan door treinen van de RER C tussen Pontoise en Massy-Palaiseau of Pont-de-Rungis - Aéroport d'Orly. Sommige treinen hebben in plaats van Pontoise Montigny - Beauchamp als eindpunt, in verband met capaciteitsproblemen. Ook wordt het station aangedaan door pendelbussen naar Pont-Cardinet. Aansluitingen Metro: M03 (station Pereire) RATP-busnetwerk: drie lijnen Noctilien: drie lijnen Vorige en volgende stations Zie ook SNCF Transilien RER C