NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Алијанс франсез

Алијанс франсез je организација која има за циљ промовисање француског језика и француске културе.Алијанс франсез је мрежа од 30 удружења основаних у 11 региона у Француској. Такође је присутна у још 133 земље. Историја 1883 - Рођено је национално удружење за ширење француског језика и француске културе, нарочито филозофије просветитељства у колонијама и иностранству под управом Пола Камбона и Пјера Фонсена. 1884 - Фердинанд Де Лесепс, Луи Пастер и Жил Верн се налазе међу члановима административног савета Алијанс франсез у Паризу. Прва европска Алијанс франсез је отворена у Барселони, затим у Сенегалу, на острву Маурицијус и у Мексику. 1889 - Прва Алијанса у Индији а онда и у Аустралији. 1902 - Прва Алијанса у Монтреалу и стварање Федерације Алијанси франсез у Сједињеним Америчким Државама. 1904 - Алијанс франсез чини 150 комитета у Француској и 450 у иностранству. 1919 - Отварање Школе француског језика у улици Распај бр 101 у Паризу. 1940 - Архиве Алијанс франсез нацисти односе у Берлин. 1944 - Поновно отварање Алијанс франсез у Паризу после рата. 1956 - Основано је Позориште Алијанс франсез у булевару Распај у Паризу. 2002 - Модернизација Алијанси се убрзава у целом свету. 2007 - Оснива се Фондација Алијанс франсез. 2020 - Фондација добија ново име : Фондација Алијанси франсез. 2021 - Француска алијанса слави 138 година постојања. Референце
Alliance française

Alliance française är en förening som bildades 1883 i Paris av några enskilda initiativtagare, varav de flesta var universitetslärare, och som har till ändamål att sprida kännedom om det franska språket och fransk litteratur, vetenskap och konst utanför Frankrike. Från sin första upprinnelse erhöll föreningen kraftigt understöd av inflytelserika personer inom olika samhällsklasser. I den första styrelsen ingick många kända personer, bland annat Louis Pasteur, Ernest Renan och Jules Verne. Under ledning av ett råd som består av femtio medlemmar, bland vilka väljes ett utskott av tio personer för behandling av löpande ärenden, har föreningen bland annat genom att hålla sig utanför alla religiösa och politiska strider lyckats vinna en stor spridning. År 2015 omfattade Alliance française totalt 850 föreningar i 136 länder, varav ett tjugotal i Sverige. Föreningarna är självständiga och har franchiseavtal med Alliance française de Paris, som har rätten till varumärket. Den första föreningen i Sverige bildades 1889 i Stockholm (med Joseph Müller som drivande kraft) under namnet "Samfundet Alliance française", följd 1891 av en avdelning i Uppsala och 1892 av en i Göteborg. I Finland finns inga föreningar. Milstolpar 1883 - Initiativ till föreningen tas av ambassadör Paul Cambon 1884 - Alliance française de Paris grundas Barcelona blir första utomfranska stad att grunda en förening Afrika får sin första förening i Senegal Latinamerika får sin första förening i Mexiko 1886 - Alliance française får officiellt erkännande från den franska regeringen 1889 - Första föreningen i Asien (Indien) Första föreningen i Sverige 1890 - Första föreningen i Australien 1902 - Första föreningen i Nordamerika (McGill University i Montréal, Kanada) 1917 - Första föreningen i Västindien (Dominikanska republiken) Alliance française i Sverige Det finns 17 lokalföreningar av Alliance française i Sverige: Ångermanland Falun Gävle Göteborg Halmstad Helsingborg Jönköping Linköping Luleå Lund-Malmö Norrköping Nyköping Örebro Östersund Stockholm Umeå Upsal Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från Nordisk familjebok, Alliance française, 1904–1926. Externa länkar Officiell webbplats
Galerie nationale du Jeu de Paume

Galerie nationale du Jeu de Paume (česky Národní galerie Míčovna) je muzeum moderního umění v Paříži, které vystavuje soudobé umění a fotografie. Galerie se nachází v severozápadním rohu Jardin des Tuileries u Place de la Concorde. Výstavní plocha činí téměř 1200 m2. Stavba Rozměry budovy jsou 80 × 13 metrů. Užitná plocha činí 2754,50 m2, výstavní plocha 1137 m2. Muzeum má devět výstavních sálů ve třech úrovních, výška stropů ve většině místností je 4,50 m. Historie Budova byla postavena v severozápadním rohu Tuilerijských zahrad v roce 1861 během vlády Napoleona III. u kurtů pro jeu de paume jako protiváha k sousední Orangerii umístěné v jihozápadním rohu. Od roku 1909 budova slouží k výstavám umění. Během druhé světové války zde bylo skladiště konfiskovaných uměleckých děl židovského původu před jejich odvozem do Německa. Od roku 1947 až do roku 1986, kdy bylo otevřeno Musée d'Orsay, vystavovala galerie obrazy impresionistů. Po rekonstrukci byla galerie otevřena na počátku 90. let se statutem národní galerie. Nová expozice je věnována modernímu a soudobému umění ve všech jeho podobách (zahrnuje mimo jiné i filmové oddělení) a od roku 2004 je galerie vyhrazena moderní fotografii, video umění a experimentálnímu filmu. Správa muzea V roce 2004 se sloučily tři organizace věnované fotografii a současnému umění (Galerie nationale du Jeu de Paume, Centre national de la photographie a Patrimoine photographique) a vytvořily novou asociaci „Jeu de Paume“ financovanou ministerstvem kultury. Asociace spravuje nejen Míčovnu, ale vystavuje také v paláci Hôtel de Sully na Rue Saint-Antoine ve 4. obvodu. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Galerie nationale du Jeu de Paume na francouzské Wikipedii. Související články Jeu de paume Musée d'Orsay Vlak (film) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Galerie nationale du Jeu de Paume na Wikimedia Commons
Galería Nacional del Juego de Palma

La Galería Nacional del Juego de Palma, llamada habitualmente Jeu de Paume, es un museo de arte contemporáneo dedicado a la fotografía y a la imagen en todos sus aspectos así como a la creación digital.​ Se encuentra en la esquina noroeste del jardín de las Tullerías en París, en la plaza de la Concordia. El edificio se construyó en 1861 durante el reinado de Napoleón II, para albergar pistas de juego de palma, deporte precursor del tenis. Cuando el juego de palma cayó en desuso ante la popularidad creciente del tenis a principios del siglo XX, la sala pasó a ser galería de exposiciones. Tras una remodelación interior, entre 1922 y 1939 fue anexo del museo del Luxemburgo para exponer sus colecciones de arte contemporáneo extranjeras. Se usó desde 1940 hasta 1944 para almacenar propiedades culturales de los judíos, confiscadas por el régimen nazi en Francia. En 1947, el museo del Louvre instaló en el Jeu de Paume sus colecciones impresionistas hasta que fueron trasladadas al Museo de Orsay, inaugurado en 1986. Tras una profunda reconstrucción interior, el ministro de la Cultura Jack Lang convirtió en 1991 el edificio en la Galería Nacional del Juego de Palma, un espacio dedicado al arte moderno y contemporáneo. En 2004, el ministerio de Cultura decidió fusionar el Centro Nacional de la Fotografía, el Patrimonio fotográfico et la Galería Nacional del Juego de Palma en un solo establecimiento, un centro de arte para la difusión de la imagen en los siglos XX y XXI, de la fotografía hasta el cine, y de los vídeos hasta la creación artística en línea. Referencias Enlaces externos Web oficial de la Galería Nacional del Juego de Palma The Jeu de Paume and the Looting of France - Website of the Cultural Property Research Foundation, Inc.
Galerie nationale du Jeu de Paume

De Galerie nationale du Jeu de Paume is een museum annex tentoonstellingsruimte, gelegen aan de Place de la Concorde in de Jardin des Tuileries in de Franse hoofdstad Parijs. Geschiedenis Het museumgebouw dateert van 1861 en werd gesitueerd op de plek van een oranjerie (niet te verwarren met de oranjerie van het voormalige Palais des Tuileries, waarin thans het Musée de l'Orangerie is gevestigd) gedurende de regering van Napoleon III als sporthal voor het oude tennisspel jeu de paume. In 1909 kreeg het gebouw zijn nieuwe bestemming als kunstmuseum, waarbij samenwerking met het Musée de l'Orangerie en het Musée du Louvre voorop stond. Gedurende de Tweede Wereldoorlog werden de kunstwerken van Joodse kunstenaars door de bezetters geconfisqueerd, opgeslagen en deels door de nazi's naar Duitsland getransporteerd. Van 1947 tot 1986 werd in de Galerie du Jeu de Paume de schilderkunst van de impressionisten getoond. In 1986 werd het nieuwe Musée d'Orsay geopend, waar de impressionistische werken naartoe verhuisden. Na de nodige aanpassingen werd het museum begin jaren negentig op initiatief van de toenmalige minister van cultuur Jack Lang heropend als Galerie Nationale du Jeu de Paume. Huidige situatie Het museum Jeu de Paume is gewijd aan de moderne en hedendaagse kunst, alsmede sinds 2004 aan fotografie en videokunst. In 2004 werden drie instellingen op het gebied van de moderne kunst en de fotografie samengevoegd, te weten de Galerie nationale du Jeu de Paume, het Centre national de la photographie en Patrimoine photographique. Het nieuwe Jeu de Paume wordt gesubsidieerd door het Ministère de la Culture. In 2018 werd het museum bestormd en in brand gestoken tijdens de Gelehesjesrellen. Hôtel de Sully Behalve het tentoonstellingsgebouw aan de Place de la Concorde, beschikt de organisatie ook over een expositieruimte in het Hôtel de Sully, gelegen aan de Rue Saint-Antoine 62 in het Parijse vierde arrondissement. Externe link (en) (fr) Website Galerie du Jeu de Paume
Galerie Nationale du Jeu de Paume

Galerie nationale du Jeu de Paume är ett museum med modern konst i Tuilerieträdgården i Paris. Museets byggnad är det gamla bollhuset som byggdes av Napoleon III 1861 och där man spelade real tennis, på franska jeu de paume. Här öppnades 1947 ett museum för impressionistisk konst som en avdelning av Louvren. Samlingen blev överförd 1986 till det nya Musée d'Orsay och Jeu de Paume visar nu modern konst sedan 1991 och sorterar fortfarande under Louvren. Bildgalleri Källor Museets webbplats Store norske leksikon
Національна галерея Же де Пом

Національна галерея Же де Пом (фр. Galerie nationale du Jeu de Paume, від Jeu de Paume — французька гра в м'яч) — галерея сучасного мистецтва, художньої фотографії, відеомистецтва, експериментального й документального кіно заснована в Парижі в 1909 році. Розташована в саду Тюїльрі (I округ Парижа). Історія Будівля споруджена в 1861 році за Наполеона III для курсів з Jeu de Paume, гри, близької до сучасного тенісу. Споруда повторює за своєю архітектурою Музей Оранжері, розташований навпроти. З 1909 року приміщення використовують для мистецьких виставок. Під час німецької окупації під час Другій світовій війні тут був склад конфіскованих у євреїв творів мистецтва. До 1986 року, коли відкрився музей д'Орсе, саме тут зберігалися твори імпресіоністів. З 1990 року — музей сучасного мистецтва. З 2004 року — музей мистецтва фотографії, відео, експериментального та документального кіно. Примітки Посилання Офіційний сайт галереї
Klášter Saint-Martin-des-Champs

Klášter Saint-Martin-des-Champs (neboli svatého Martina v polích) je zaniklé benediktinské převorství v Paříži v dnešním 3. obvodu v ulici Rue Saint-Martin. Jeho název pochází z původního umístění na severu od Paříže v polích podél staré římské cesty do Soissons. Během Velké francouzské revoluce byl klášter zrušen, takže se z něj dochoval pouze kostel vybudovaný ve 12. a 13. století a refektář. Dnes jsou v majetku uměleckoprůmyslové školy Conservatoire national des arts et métiers, která v kostele zřídila Musée des arts et métiers a refektář využívá jako svou knihovnu. Historie Saint-Martin-des-Champs vzešel z klášterní komunity založené v 8. století za hradbami města. V roce 1060 byl klášter za vlády Jindřicha I. (a jeho manželky Anny Kievské) vzat pod ochranu královské moci a reorganizován. Roku 1079 byl klášter přeměněn na převorství kláštera Cluny. Kolem kláštera se rozvíjela stejnojmenná čtvrť, která se v době stavby městských hradeb za Filipa II. Augusta v letech 1190–1210 nacházela stále za městem. Teprve městské hradby budované za Étienna Marcela od roku 1356 ji zahrnuly do města. Kostel byl vybudován ve 12. a 13. století. Apsida se datuje do 30. let 12. století, gotický refektář vybudoval kolem roku 1235 Pierre de Montreuil, architekt Sainte Chapelle. Po zrušení kláštera za Francouzské revoluce v roce 1798 zde byla umístěna Conservatoire national des arts et métiers (Národní konzervatoř umění a řemesel), jejíž současné sídlo vybudoval v roce 1845 architekt Léon Vaudoyer, a v kostele vzniklo Musée des arts et métiers a v refektáři školní knihovna. Architektura V architektuře kostela se mísí románské a gotické prvky. Nejstarší částí kostela je chór pocházející z druhé čtvrtiny 12. století. Je považován za přechod od románského slohu ke gotice a je proto důležitou stavbou v dějinách francouzské architektury. Chórový ochoz má ještě křížovou románskou klenbu, která je ale doplněna raně gotickými žebry kaplí. Tento první pokus o vzájemné spojení ambitu a kaplí ukazuje na odklon od románského slohu, který ambit a kaple vždy striktně odděloval. Tím byl poprvé použit způsob, který se stal následně vzorem při stavbě katedrály Notre-Dame jako definitivní podoba gotiky. Při stavbě kostela Saint-Martin-des-Champs se nebyli stavitelé ještě jistí při využívání nových forem. Ze 13. století pochází jednoduchá hlavní loď. Refektář je dvoulodní gotická stavba. Současné využití Dnes je v kostele expozice technického muzea. Hlavní loď tvoří výstavní sál pod názvem Pantheon umění. Jsou zde vystaveny exponáty představující vývoj v technice jako plynový motor Étienna Lenoira nebo první parní autobus, který vytvořil Amédée Bollée. Rovněž je zde umístěno originální Foucaultovo kyvadlo. Refektář není návštěvníkům muzea volně přístupný, neboť knihovna v něm umístěná slouží konzervatoři. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku St-Martin-des-Champs na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Klášter Saint-Martin-des-Champs na Wikimedia Commons (francouzsky) Historie kláštera na Structurae (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek (francouzsky) Fotografie kláštera
Saint-Martin-des-Champs Priory

The Priory of Saint-Martin-des-Champs was an influential monastery established in what is now the city of Paris, France. Its surviving buildings are considered treasures of Medieval architecture in the city. History Foundations The oldest known structure on the site was a chapel dedicated to St. Martin of Tours, founded during the Merovingian dynasty, which appears in a text of 710. At a date which remains unknown, a community of monks became established there around the chapel. The abbey they founded was pillaged and destroyed by Norman invaders during the late 10th century. In 1060, King Henry I of France chose to rebuild the complex of the former abbey, intending it then to be a priory of canons regular. At that era, it still remained outside the walls of the city, thus its designation as des champs (in the fields). In 1079 the priory was given to St. Hugh of Cluny and became a Benedictine community, which developed into one of the major houses of the Congregation of Cluny, The priory soon gained major landholdings throughout the region, becoming second in importance only to the Royal Abbey of St-Denis. The priory church was completed in 1135, having a choir section with a double ambulatory, topped by a simple ribbed arch. The nave was completed during the 13th century, as was the refectory of the priory. The later two are attributed to Pierre de Montreuil. These are the only surviving portions of the monastic complex today. The priory maintained a major presence in the religious and social life of Paris. It became the site of the last officially sanctioned trial by combat in France in 1386, when both the king and the Parliament of Paris authorized such a contest between the knights Jean de Carrouges and Jacques Le Gris, when the former charged the latter with raping his wife. Decline Over time, the priory fell subject to the system of commendatory abbots and became the property of a number of titular priors. The famous Cardinal Richelieu can be counted among their number. The priory was suppressed in 1790 under the new laws of the French Revolution, and the buildings were used as a prison. The monastic walls and dormitories were soon torn down. Legacy The surviving structures of the priory became the home of the Museum of Arts and Crafts, which opened there in 1802. The original Foucault Pendulum was housed there from 1855 until it was irreparably damaged in 2010. See also French Romanesque architecture References
Priorato de Saint-Martin-des-Champs

El Priorato de Saint-Martin-des-Champs (del francés: Prieuré Saint-Martin-des-Champs) es una abadía benedictina desaparecida en París, situada en lo que hoy es el III distrito, en la Rue Saint-Martin. Su nombre proviene de su ubicación original al norte de París, en los campos a lo largo de la antigua calzada romana a Soissons.​ Durante la Revolución francesa, el monasterio fue abolido en 1790, quedando sólo la iglesia construida en los siglos XII y XIII y el refectorio. En la actualidad son propiedad del Conservatorio Nacional de Artes y Oficios, una escuela de artes aplicadas, que ha establecido el Museo de Artes y Oficios en la iglesia y utiliza el refectorio como biblioteca.​ Historia Saint-Martin-des-Champs surgió de una comunidad monástica fundada en el siglo VIII fuera de las murallas de la ciudad. En 1060, durante el reinado de Enrique I (y su esposa Ana de Kiev), el monasterio pasó a estar bajo la protección del poder real y fue reorganizado. En 1079, el monasterio se transformó en priorato del monasterio de Cluny.​ Alrededor del monasterio se desarrolló un barrio del mismo nombre, que se amplió durante la construcción de las murallas de la ciudad bajo el reinado de Felipe II. Augusta estaba todavía fuera de la ciudad en los años 1190-1210. Sólo las murallas construidas bajo el mando de Étienne Marcel a partir de 1356 la incluyeron en la ciudad. La iglesia fue construida en los siglos XII y XIII. El ábside data de la década de 1130, el refectorio gótico fue construido hacia 1235 por Pierre de Montreuil, arquitecto de la Sainte-Chapelle. Tras la disolución del monasterio durante la Revolución francesa en 1798, aquí se ubicó el Conservatorio Nacional de Artes y Oficios, cuya sede actual fue construida en 1845 por el arquitecto Léon Vaudoyer, y en la iglesia se estableció el Museo de Artes y Oficios y en el refectorio la biblioteca de la escuela.​ Galería de imágenes Notas Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Priorato de Saint-Martin-des-Champs. Saint-Martin-des-Champs
Saint-Martin-des-Champs (abdij)

Saint-Martin-des-Champs was een priorij van de benedictijnen van de Abdij van Cluny in Parijs. De eerste vestiging van een klooster gaat terug tot de 7e eeuw doch in de 8e eeuw verwoestten Vikingen het klooster grondig. In de 11e eeuw werd de abdij hersticht en herbouwd, ditmaal onder de stimulans van de Abdij van Cluny. De prior van Saint-Martin-des-Champs werd steeds benoemd door Cluny, en bij afwezigheid van een prior, bestuurde Cluny de priorij rechtstreeks. Voor de benedictijnen van Cluny betekende de priorij in Parijs de toegang tot de Franse koning en zijn hofhouding. De Franse koningen schonken talrijke domeinen, bossen en boerderijen aan deze priorij. Prior Alberic in de 12e eeuw werd kardinaal; latere priors kregen opdrachten van de paus ter bemiddeling in Frankrijk. In de 13e eeuw bereikte de bloei van de priorij haar hoogtepunt met bezittingen verspreid over heel Noord-Frankrijk. De gotische kerk en refter behoren tot uitzonderlijk goed bewaarde gebouwen uit die tijd. Met de Franse Revolutie werd de priorij afgeschaft en vervangen door een tempel ter ere van industrie en vooruitgang; tevens werd er onderwijs gegeven. In de 19e eeuw maakte dit alles plaats voor het museum Conservatoire National des Arts et Metiers. Hiervoor werden er meerdere restauraties uitgevoerd in de vervallen kloostergebouwen. Het museum is gelegen in het 3e arrondissement van Parijs.
Saint-Martin-des-Champs (kyrkobyggnad)

Saint-Martin-des-Champs är en kyrkobyggnad i Paris, invigd åt den helige Martin av Tours. Kyrkan, som är uppförd i romansk stil, är belägen vid Rue Saint-Martin i Paris tredje arrondissement. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från franskspråkiga Wikipedia, Prieuré Saint-Martin-des-Champs, 24 oktober 2014. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Saint-Martin-des-Champs.﻿
Německý evangelický kostel v Paříži

Německý evangelický kostel v Paříži (německy Deutsche evangelische Christuskirche, francouzsky Église évangélique allemande de Paris) je protestantský farní kostel v Paříži v 9. obvodu v ulici Rue Blanche. Byl postaven v letech 1893–1894. Historie Počátky německé evangelické obce v Paříži jsou spojeny s působením švédského velvyslanectví. Pod jeho ochranou a s povolením krále Ludvíka XIII. Jonas Hambraeus založil v roce 1626 luteránskou farnost pro protestantské diplomaty, šlechtu, obchodníky a studenty ze Švédska a německých zemí. Druhou protestantskou obcí, kde se od 18. století střetávali němečtí protestanti, bylo dánské velvyslanectví. Za vlády Napoleona I. sice švédská farnost zanikla, ale od roku 1802 byla zaručena náboženská svoboda a luteránství bylo uznáno jako státní církev. Francouzští luteráni, převážně původem z Alsaska získali bývalý klášterní kostel Billettes ve čtvrti Marais, který využívají dodnes. V 19. století probíhalo pozvolné oddělování německé části od této francouzské luteránské církve, které zesílilo po prusko-francouzské válce v letech 1870/71. V letech 1893–1894 si němečtí protestanti vystavěli vlastní kostel bez francouzské účasti, nicméně formálně zůstávali součástí francouzské církve. V roce 1905 došlo k oddělení církve od státu a německá luteránská církev se vydělila jako čistě německá církev. Vypuknutí první světové války v roce 1914 znamenalo konec církevní obce. Byla rozpuštěna a její majetek zkonfiskován. Většina členů uprchla do Německa. Teprve v roce 1927 se ji podařilo znovu obnovit. Stejný osud potkal obec po skončení druhé světové války, kdy byly zrušeny a zkonfiskovány všechny německé spolky a organizace. V církevním domě v ulici Rue Blanche sídlily tři instituce: francouzská evangelická podpora pro uprchlíky CIMADE, švédská izraelská mise a francouzská duchovní péče o evangelické cizince, takže budova nebyla zabavena. Teprve 1. září 1954 byla německá obec oficiálně obnovena. Se zlepšením německo-francouzských vztahů se církev rozvíjela a stala se členem Svazu evangelických církví ve Francii (Fédération protestante de France). V roce 1984 se obec stala opět majitelkou církevní budovy. Související články Švédský kostel v Paříži Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Německý evangelický kostel v Paříži na Wikimedia Commons Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Christuskirche (Paris) na německé Wikipedii.