NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pont d’Austerlitz

Pont d’Austerlitz jest to most na Sekwanie położony w Paryżu. Lokalizacja Pont d’Austerlitz łączy 12 dzielnice Paryża z 5 na ulicy Ledru-Rollin oraz z 13 na poziomie Jardin des Plantes (Ogrodu Botanicznego). Historia Budowa mostu była konieczna, aby połączyć przedmieście Saint-Antoine na prawym brzegu Sekwany z Jardin des Plantes na lewym brzegu. Pierwsze prace konstrukcyjne rozpoczęły się w 1801 roku; wówczas inżynier Becquey de Beaupré zaproponował budowę mostu opartego na pięciu łukach. W 1854 roku szerokość mostu zwiększono do 18 m, a ostatecznie szerokość Pont d’Austerlitz wynosi 30 m. Charakterystyka Typ: Most łukowy Lata Budowy: 1801–1805, 1854 oraz 1884–1885 Inauguracja: 1854 oraz 1885 Architekci: Alexandre Michal, Jules Savarin (1854) – Jean-Marie-Georges Choquet (1885) Konstrukcja: Kamienna Łączna długość: 173,80 m Metro Najbliższą stacją paryskiego metra jest Quai de la Rapée.
Parque Disneyland (Paris)

Disneyland Park Paris ou simplesmente Disneyland Paris é o principal e o primeiro dos dois parques temáticos da Disneyland Resort Paris, inaugurado em 1992 e o parque foi inspirado na Disneyland de Anaheim e ocupa uma área de 566 560 m² (140 hectares), sendo maior que o parque californiano. Representa 12% do turismo do Disneyland Resort. História Para o quarto parque inspirado na Disneyland de Anaiheim, foram feitas algumas modificações tornando a estrutura mais moderna. Dentre essas mudanças está o novo nome do parque que foi batizado de "Discoveryland" e outras atrações. O castelo foi concebido especialmente para a Europa, que é o lugar originário destas construções. O parque também é adaptado para não sofrer com o diferenciado clima parisiense. A Disneyland Paris é uma das atrações favoritas pelos turistas e pelos próprios parisienses. O antigo nome era Euro Disneyland. Acesso A Disneyland Paris é acessível através da estação de comboios Marne-la-Vallée - Chessy que é servida por TGVs e ônibus. A linha da Disney Paris é a RER-A4 (RER é o metro suburbano da cidade). Desta estação você pode, inclusive, pegar o Eurostar direto para Londres, entre outros destinos. Ver também Disneyland Resort Paris Referências
Disneyland Park

Disneyland Park är en nöjespark och den ursprungliga parken i Disneyland Resort Paris, utanför Paris i Frankrike som invigdes 12 april 1992. Parken består av fem olika zoner och sammanlagt 49 åkattraktioner på en yta av 57 hektar. Varje zon har sitt eget utseende och tema. Zonerna är Frontierland (Gränslandet), Adventureland (Äventyrslandet), Fantasyland (Fantasilandet), Discoveryland (Upptäcktslandet) och Main Street USA (Storgatan USA). I närheten av Disneyland Park finns även sju Disneyhotell. Under 2011 hade parken 10 990 000 besökare, vilket gör den till den mest besökta nöjesparken i Frankrike och Europa, och den femte mest besökta i världen. Namnändringar Parken har ändrat namn ett antal gånger sedan öppnandet 1992. 1Till maj 1994 2Juni till september 3Oktober 1994 till februari 2002 4Mars 2002 Parkens olika områden I parken finns 49 attraktioner i fem olika tema-områden, placerade runt ett centralt torg i mitten av parken, framför Le Château de la Belle au Bois Dormant (Törnrosas slott). Från denna mittpunkt strålar ett antal gångvägar ut och genom de olika områdena. Runt parkens yttre gräns löper en järnväg, Disneyland Railroad, som har stationer i vart och ett av områdena utom i Adventureland. Main Street USA Main Street USA är den stora huvudgatan i Disneyland Park som sträcker sig från huvudentrén till Town Square. Längs med gatan finns i huvudsak mest affärer. Man kan åka längs hela gatan med häst och vagn eller polisbil. Main Street USA ska föreställa huvudgatan i en amerikansk stad på 1920-talet. Frontierland Frontierland ska föreställa västra USA på 1800-talet (Vilda Västern). På det området finns också en av parkens tre stora berg- och dalbanorna, Big Thunder Mountain Railroad, som är uppbyggd som en gruva med ett tåg som rusar genom berget. Mitt i Frontierland finns en stor sjö där hjulångarna Molly Brown och Mark Twain kör rundturer. Åkattraktioner Legends of the Wild West Big Thunder Mountain Railroad Phantom Manor Mark Twain Riverboat River Rogue Keel Boats Rustler Roundup Shootin' Gallery Pocahontas Indian Village Woody's Roundup Village Chaparral Theatre Disneyland Railroad Adventureland I Adventureland finns den andra av de tre berg- och dalbanorna, Indiana Jones and Temple of Peril är belägen på det området. Ingången till Adventureland ska efterlikna staden Agrabah där disneyfiguren Aladdin lever i filmen Aladdin. Det finns även en ö som heter Adventure Isle, där det finns en lekplats. Fantasyland Fantasyland är den största delen av Disneyland och den med flest attraktioner. In dit kommer man genom ett slott som ser ut som det i disneyfilmen Törnrosa. I Fantasyland finns det som Disney kallar för "allt det magiska" ur deras klassiker. Discoveryland Discoveryland ska föreställa framtiden och här finns den tredje av berg- och dalbanorna på Disneyland, Space Mountain: Mission 2. En annan åkattraktion är Buzz Lightyear Laser Blast där man åker omkring i rymden och skjuter på måltavlor med laserpistol. Källor Fotnoter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Disneyland Park. Disneyland Paris officiella webbplats Google Maps (Satellitbilder)
Église Saint-Clair-Saint-Léger de Souppes-sur-Loing

L'église Saint-Clair-Saint-Léger est une église catholique située à Souppes-sur-Loing, en France. Situation et accès L'église est située sur la commune de Souppes-sur-Loing, dans le département français de Seine-et-Marne. Elle est implantée dans le centre-ville, sur la place de la République. L'accès principal s'effectue sur la façade sud-est, du côté du parking de la place. Historique L'édifice est classé au titre des monuments historiques en 1908. Notes et références Bibliographie [Bray 1926] Albert Bray, L'Église de Souppes, Fontainebleau, Cuënot, 1926, 16 p. (présentation en ligne) Annexes Articles connexes Liste des monuments historiques de Seine-et-Marne Liens externes Ressources relatives à la religion : Clochers de France Observatoire du patrimoine religieux Ressources relatives à l'architecture : Mérimée Structurae Description de l'église sur le site de la commune de Souppes-sur-Loing Portail des monuments historiques français Portail de la Seine-et-Marne Portail de l’architecture chrétienne
St-Jean-Baptiste (Argenteuil)

Saint-Jean-Baptiste ist eine romanische Kapelle in Argenteuil, einer französischen Stadt im Département Val-d’Oise in der Region Île-de-France, die ursprünglich im 11. Jahrhundert errichtet wurde. Die seit 1945 als Baudenkmal (Monument historique) geschützte Kapelle befindet sich in der Rue Notre-Dame Nr. 19. Geschichte Die Kapelle befand sich im ummauerten Bereich des ehemaligen Benediktinerklosters Notre-Dame d’Argenteuil. Es ist nicht überliefert, wozu sie gedient hatte. Möglicherweise war sie eine Grabkapelle, denn bei Ausgrabungen im Jahr 1942 wurden Gräber aus dem 8. bzw. 9. Jahrhundert entdeckt. Architektur Die rechteckige Kapelle besitzt drei Schiffe und ein Kreuzgratgewölbe, das auf zwei Säulen ruht. Das Mittelschiff schließt mit einer Apsis ab, die von einem Tonnengewölbe überwölbt wird. In den 1980er Jahren fand eine umfassende Restaurierung des Gebäudes statt. Literatur Le Patrimoine des Communes du Val-d’Oise. Flohic éditions, Band 1, Paris 1999, ISBN 2-84234-056-6, S. 35. Weblinks Chapelle Saint-Jean in der Base Mérimée des französischen Kulturministeriums (französisch)
St-Nicolas (Villennes-sur-Seine)

Die katholische Pfarrkirche Saint-Nicolas in Villennes-sur-Seine, einer Gemeinde im Département Yvelines in der französischen Region Île-de-France, ist eine romanische Kirche aus dem 12. Jahrhundert. Vom ursprünglichen Bau sind das Westportal, das Langhaus und der Unterbau des Turmes erhalten. 1926 wurde die dem heiligen Nikolaus geweihte Kirche als Monument historique in die Liste der Baudenkmäler in Frankreich aufgenommen. Geschichte Bereits für das Jahr 1007 ist in Villennes-sur-Seine eine Pfarrei belegt und der Ort besaß folglich auch eine Kirche. Der Bau der heutigen Kirche wird in das frühe 12. Jahrhundert datiert. Während des Hundertjährigen Krieges wurde der Chor zerstört. Er wurde wie das obere Turmgeschoss anschließend neu errichtet. Architektur Außenbau Südlich an die Westfassade schließt sich der mit einem Satteldach gedeckte Glockenturm an, dessen oberes Geschoss auf allen vier Seiten von hohen, schmucklosen Rundbogenfenstern durchbrochen ist. Die Mitte der Westfassade nimmt ein Rundbogenportal ein, das von Archivolten und seitlich von je zwei, mit Kapitellen verzierten Säulen eingefasst ist. Die Kapitelle sind mit Eulen und Fratzenköpfen skulptiert, die von Palmetten und Rankenwerk umschlungen sind. Über dem Portal verläuft ein Gesims mit einem Rollenfries, über dem sich ein großes Fenster öffnet, das von Rundstäben und einem Zickzackband gerahmt wird. Innenraum Das dreischiffige Langhaus erstreckt sich über vier Joche und mündet im Osten in einen rechtwinklig geschlossenen Chor. Das Hauptschiff besitzt wie die beiden fast ebenso hohen Seitenschiffe Kreuzgratgewölbe, die von kräftigen Gurtbögen unterfangen werden. Hohe Rundbogenarkaden auf rechteckigen Stützen, die mit Säulenvorlagen verstärkt sind, gliedern den Innenraum. Die Kapitelle sind mit großen, flachen Blättern verziert. Einige Kapitelle mit figürlichen Szenen werden in das späte 11. Jahrhundert datiert. In einer Szene wird eine unter einer Arkade liegende Person dargestellt, die von einem Teufel attackiert wird. Auf einer anderen Szene wird ein Mann zwischen zwei Löwen dargestellt. Literatur Jean-Marie Pérouse de Montclos (Hrsg.): Le Guide du Patrimoine. Ile-de-France. Hachette, 2. Auflage, Paris 1994, ISBN 2-01-016811-9, S. 722. Georges Poisson (Hrsg.): Dictionnaire des Monuments d’Île de France. Éditions Hervas, Paris 2001, ISBN 2-84334-002-0, S. 870. Anne Prache: Romanik der Île-de-France (Paris und Umgebung). Echter Verlag, Würzburg 1987, ISBN 3-429-01029-2, S. 267–270. Weblinks Église Saint-Nicolas in der Base Mérimée des französischen Kulturministeriums (französisch) und Église Saint-Nicolas in der Base Mérimée des französischen Kulturministeriums (französisch) Kapitell in der Base Palissy des französischen Kulturministeriums (französisch) Église Saint-Nicolas topic topos (französisch)
Église Saint-Nicolas de Villennes-sur-Seine

L'église Saint-Nicolas est une église catholique située à Villennes-sur-Seine, en France. Localisation L'église est située dans la commune de Villennes-sur-Seine, dans les Yvelines. Historique Construite dans la seconde moitié du XIe siècle, probablement par les abbés de Saint-Germain-des-Près. L'édifice est inscrit au titre des monuments historiques en 1926. Références (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « St-Nicolas (Villennes-sur-Seine) » (voir la liste des auteurs). Annexes Articles connexes Liste des monuments historiques des Yvelines (nord) Liste des églises des Yvelines Bibliographie Jean-Marie Pérouse de Montclos, Le Guide du Patrimoine. Île-de-France, Paris, Hachette, 1992, 750 p. (ISBN 2-01-016811-9), p. 722 Georges Poisson, Dictionnaire des Monuments d’Île de France, Paris, Hervas, 1999, 957 p. (ISBN 2-84334-002-0), p. 870 Liens externes Ressources relatives à la religion : Clochers de France Observatoire du patrimoine religieux Ressources relatives à l'architecture : Mérimée Structurae Portail des monuments historiques français Portail des Yvelines Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme
Igreja Santo Estêvão de Brie-Comte-Robert

A Igreja de Saint-Étienne o Igreja Santo Estêvão esta localiza-se na vila de Brie-Comte-Robert, Departamento de Seine-et-Marne, região de Île-de-France, na França. História Este templo foi iniciado no século X, acredita-se que por Roberto II de Dreux, pai do futuro conde de Dreux, Roberto III de Dreux, foi senhor dos domínios de Brie-Comte-Robert, entre 1180 e 1218, sob a invocação de Santo Estêvão, o primeiro mártir cristão. A igreja substitui outra, mais antiga, em ruínas, sobre a qual não dispomos de informações. Os trabalhos desenvolveram-se muito lentamente, interrompidos em várias ocasiões, de tal forma que, em meados do século XVI ainda não estavam concluídos. Encontra-se classificada como Monumento Histórico da França desde 15 de Agosto de 1840. Características A edificação, em estilo gótico, é singular, uma vez que se orienta em um eixo Nordeste-Sudeste, ao invés dos seus congêneres, tradicionalmente orientados sobre o eixo Leste-Oeste (Nascente-Poente). Uma das possíveis explicações atribui esse fato à invocação do santo padroeiro, cuja festa é celebrada a 26 de Dezembro. Neste dia, o nascer do Sol coincide com o alinhamento do templo. Outra singularidade é a sua torre sineira que, em vez de se encontrar sobre o pórtico do templo, encontra-se sobre a cabeceira. Por último, esta cabeceira é arrematada por um plano reto, incomum para este período, quando a maioria das suas contemporâneas o são por um plano semi-circular. Esta torre, que domina a cidade, pode ser percebida a quilómetros sobre a planície de Brie. Além disso, o templo exibe uma bela rosácea acima do pórtico, magníficas esculturas em pedra e em madeira, e os seus arco-botantes são ornados com gárgulas. O culto à Senhora de Fátima Nesta igreja, no mês de Maio, destaca-se a celebração de Nossa Senhora de Fátima, uma vez que a comunidade portuguesa na vila é bastante expressiva e atuante. Galeria de imagens Ver também Brie-Comte-Robert Castelo de Brie-Comte-Robert Hotel-Dieu de Brie-Comte-Robert Ligações externas …
Kostel svatého Alberta Velikého (Paříž, 16. obvod)

Kostel svatého Alberta Velikého slouží Německojazyčné katolické obci svatého Alberta Velikého (německy Katholische Gemeinde deutscher Sprache Sankt Albertus Magnus) jako katolický farní kostel v Paříži v 16. obvodu v ulici Rue Spontini. Svatostánek je umístěn v původně obytném dvoudomě a slouží katolíkům z Německa, Rakouska a Švýcarska žijícím v Paříži. Svým architektonickým pojetím se blíží spíše kapli a liší se tím od jiných zahraničních církví v Paříži. Historie Německojazyčná duchovní péče je v Paříži zaznamenána již v roce 1627. Zásadní význam měla především v první polovině 19. století, kdy v Paříži působil velký počet německých řemeslníků a dělníků, kteří odešli z vlasti kvůli hospodářským těžkostem. V roce 1853 čítala populace zhruba 100 000 Němců, tedy mnohem více než dnes. V roce 1837 byla založena Mission Catholique de Langue Allemande (Katolická obec německého jazyka) a jejím vedením byl pověřen jezuita Joseph Chable. Dělníci a řemeslníci si vlastními náklady pořídili svůj kostel svatého Josefa (Saint-Joseph-des-Allemands) v ulici Rue Lafayette v 10. obvodu. Za první světové války byla německá obec rozpuštěna a kostel byl předán francouzské církvi jako Saint-Joseph-Artisan. Rovněž období druhé světové války bylo mimořádně pohnuté. Od roku 1934 v Paříži působil německý farář Franz Stock (1904–1948), který byl po obsazení Paříže v roce 1940 jmenován duchovním německých katolíků a poskytoval duchovní útěchu též odsouzeným francouzským odbojářům a jejich pozůstalým rodinám. Po skončení války prováděl pastorační činnost v německých zajateckých táborech v okolí Paříže. V roce 1953 byla opět povolena samostatná německá obec. V roce 1957 získala německá biskupská konference obytný dům v Rue Spontini v 16. obvodu a nechala jej přestavět na společenské místnosti s kaplí. V roce 1994 byl přikoupen sousedící dům a oba byly do roku 1996 přestavěny na větší kapli a společenské místnosti. Katolická obec Farnost svatého Alberta Velikého odpovídá svou strukturou a činností jiným katolickým církevním obcím v Německu. Rozdíl je pouze v tom, že stejně jako ostatní nefrancouzské katolické obce v Paříži spadají duchovním vedením pod Pařížskou arcidiecézi. Materiálně je podporována biskupskou konferencí v Německu i přesto, že členy jsou i Francouzi bydlící v okolí. Konference dosazuje faráře a přispívá na chod farnosti, neboť ve Francii na rozdíl od německy mluvících zemí není zavedena církevní daň. Každé čtyři roky je volena desetičlenná církevní rada, která vypomáhá faráři při vedení farnosti. Od běžných farností se pařížská liší ještě dvěma specifiky. Farníci jsou rozptýleni po velikém území – většina z nich bydlí na různých předměstí. Dále je zde velká fluktuace členů obce – zhruba čtvrtina se jich každoročně obmění, když pobývají v Paříži jen dočasně. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku St. Albertus Magnus (Paris) na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Alberta Velikého na Wikimedia Commons (německy) Oficiální stránky farnosti (německy) Historie farnosti
Stade Déjerine

Das Stade Déjerine ist ein Fußballstadion in der französischen Hauptstadt Paris. Benannt ist es nach der Straße, an der es liegt, der Rue des docteurs Déjerine. Im Jahr 1984 wurde das Stadion renoviert für die Spiele des Paris FC. Seitdem trägt hier normalerweise der Fußballverein seine Heimspiele aus. 2006 musste sich der Club einen neuen Spielort suchen, da die Spielstätte veraltet war und den Bestimmungen des Verbandes nicht mehr entsprach. So zog man erst ins Stade Marville nach La Courneuve und ein Jahr später in die jetzige Spielstätte Stade Charléty. Mittlerweile wurde auf dem Spielfeld ein Kunstrasen verlegt. Weblinks Homepage Paris FC (französisch) Infos über Verein und Stadion (französisch) Stade des Frères Déjerine – Paris
Stade Déjerine

Le stade Déjérine (aussi connu en tant que stade de la Porte de Montreuil) est un complexe sportif, situé dans le 20e arrondissement de Paris, construit dans les années 1930. Il est destiné au football et a pour club résident le Paris FC, où une grande partie de ses équipes de jeunes évolue depuis les années 1970, en plus de son centre d'entraînement et de formation d'Orly ouvert en 2018 et destiné aux équipes évoluant au plus haut niveau. Historique En 1974 , après avoir absorbé les équipes les équipes de jeunes et les équipes amateurs de la section football du CA Montreuil, le Paris FC y emménage et le vétuste complexe est alors rénové avant d'être rebaptisé « Stade Déjérine » quelques années plus tard. L'enceinte comprend aujourd'hui un terrain d'honneur avec pelouse synthétique, un terrain annexe, deux terrains de tennis couverts ainsi que des bâtiments abritant des vestiaires, une salle de réunion, une salle de musculation et un club-house. Disposant à l'époque d'environ 2 500 places assises, le terrain d'honneur n'est alors plus aux normes exigées en National, niveau auquel évolue le Paris FC en 2006. Une dérogation lui fut accordée le 19 juillet 2006 jusqu'au 31 décembre 2006 pour mener à bien les travaux de conformité. En raison de ces travaux, le stade n'est toutefois pas disponible au début de la saison 2006-2007, et le club est alors contraint de se replier provisoirement vers le stade Marville de La Courneuve pour ses trois premiers matches à domicile. La saison suivante, le Paris FC quitte finalement le stade Déjérine pour le stade Charléty, antre historique du Paris Université Club situé dans le 13e arrondissement où la capacité est bien plus importante et plus conforme pour le football de haut niveau. L'équipe fanion du Paris FC y effectua un bref retour lors de la saison 2013-2014, alors que la capacité du stade a été réduite à 1 000 places, avant de retourner la saison suivante à Charléty puis au stade Jean-Bouin où elle évolue actuellement. Galerie Notes Liens externes Site officiel de la Bibliothèque Nationale de France Site officiel de la ville de Paris Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de Paris
Place Mireille-et-Jacques-Renouvin

La place Mireille-et-Jacques-Renouvin est une voie publique située dans le 6e arrondissement de Paris, située à l'intersection de la rue de Rennes et de la rue Cassette. Situation et accès Origine du nom Elle tient son nom des résistants Mireille et Jacques Renouvin. Historique Le projet de rendre hommage à ce couple de résistants est formulé lors des séances du Conseil de Paris des 12, 13 et 14 décembre 2011. Le 5 février 2015, la Commission de dénomination des voies, places, espaces verts et équipements publics municipaux émet un avis favorable. La place est inaugurée le 26 mars 2016 en présence de Bertrand Renouvin leur fils, allocutions de Jean-Pierre Lecoq, maire du 6e arrondissement et de Anne Hidalgo, maire de Paris. Bibliographie François-Marin Fleutot, Jacques Renouvin, esquisse biographique, L'esprit de Résistance n°10, Compagnie d'Artagnan, 2016, 48 p.. Notes et références Pour approfondir Bibliographie Jacques Hillairet, Dictionnaire historique des rues de Paris, Paris, Les Éditions de minuit, 1972, 1985, 1991, 1997, etc. (1re éd. 1960), 1 476 p., 2 vol. [détail des éditions] (ISBN 2-7073-1054-9, OCLC 466966117). Articles connexes Liste des voies du 6e arrondissement de Paris Liens externes Carte interactive des voies de Paris sur le site de la direction de l'urbanisme de la Ville de Paris Portail de Paris Portail des routes
Kostel Saint-Martin-des-Champs

Kostel Saint-Martin-des-Champs (neboli svatého Martina v polích) je katolický farní kostel v 10. obvodu v Paříži, v ulici Rue Albert-Thomas postavený v letech 1854–1856. Historie Kostel Saint-Martin-des-Champs byl postaven během Druhého císařství v letech 1854–1856 z finančních prostředků poskytnutých místními obyvateli. Architektem byl Paul Gallois. Stavba byla původně zamýšlena jako dočasná, ale přesto slouží dodnes svému účelu. V roce 1881 Moisseron a André d'Angersovi vytvořili dubové chórové lavice. Zdejší varhany postavil Aristide Cavaillé-Coll. V roce 1933 architekt Vaudry připojil malou zvonici. Kostel obsahuje obrazy malířů Villého a Henriho Lerolla (1848–1929), které představují život svatého Martina z Tours. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Église Saint-Martin-des-Champs (Paris) na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Saint-Martin-des-Champs na Wikimedia Commons (francouzsky) Stránky farnosti