Паризька вища національна консерваторія музики й танцю

Паризька вища національна консерваторія музики й танцю (фр. Conservatoire national supérieur de musique et de danse de Paris) — вищий навчальний заклад Парижа, найстарша консерваторія Франції, одна із двох вищих національних консерваторій цієї країни (інша — в Ліоні). Історія Основа майбутньої консерваторії була закладена 1784 року установою в Парижі Королівської школи співу й декламації (фр. L’École Royale de chant et de déclamation) під керівництвом композитора Франсуа Жозефа Госсека. 1793 року її об'єднали зі школою музикантів Національної гвардії в Національний інститут музики (фр. Institut Nationale de Musique), і Національний конвент знову затвердив Госсека керівником. 1795 року інститут перетворили на Музичну консерваторію (фр. Conservatoire de musique) зі співдиректорами Госсеком, Етьєном Меюлем і Луїджи Керубіні. 1800 року в консерваторії відкрили відділення танцю й драматичного мистецтва, 1806 року її перейменували на Консерваторію музики й декламації (фр. Conservatoire de musique et de déclamation). Після Реставрації Бурбонів у житті консерваторії настав період труднощів (у роялістської влади вона асоціювалася з республіканським і бонапартистським періодом в історії країни), які вдалося подолати Л. Керубіні, який очолив консерваторію у 1822 році. Під його навчальний курс консерваторії набув рис, що стали характерними у консерваторській освіті в усьому світі. Структура консерваторії не мінялася аж до 1946 року, коли її театральна частина виділилася в самостійну вищу національну консерваторію драматичного мистецтва. Професійний престиж Паризької консерваторії завжди був дуже високий, хоча в XX столітті заклад зіткнувся з труднощами — починаючи з 1905 року, коли на хвилі суспільного обурення, викликаного відмовою керівництва консерваторії присудити Римську премію в галузі музики Морісу Равелю, державним декретом був замінений голова консерваторії й установлений новий регламент її діяльності. Окрім того, в першій половині XX століття у Парижі виникла ціла низка альтернативних вищих музичних навчальних закладів — насамперед, Школа музики Альфреда Корто (1919). Керівники консерваторії Сарретт Бернар (1796—1814, 1815) Франсуа Луї Перн (1816 — 1822) Луїджі Керубіні (1822 — 1842) Даніель Франсуа Еспрі Обер (1842 — 1871) Амбруаз Тома (1871 — 1896) Теодор Дюбуа (1896 — 1905) Габрієль Форе (1905 — 1920) Анрі Рабо (1920 — 1922) Сергій Чернявський (1922-1938) Клод Дельвенкур (1938 — 1954) Марсель Дюпре (1954 — 1956) Раймон Лушер (1956 — 1962) Раймон Галлуа-Монбрен (1962 — 1983) Марк Блез (1984 — 1986) Ален Лувьєр (1986 — 1991) Ксавьє Дарасс (1991 — 1992) Марк Олів'є Дюпен (1993 — 2000) Ален Пуар'є (2000-січень 2009) Паскаль Дюме (січень 2009-2010) Бруно Мантовані з (2010) Видатні випускники Жорж Бізе Надя Буланже П'єр Булез Жерар Грізе Шарль Гуно Клод Дебюссі Марсель Дюпре Анрі Дютійо Нарсіс Жирар Альфредо Казелла Каміль Сен-Санс Едуар Колонн Альфред Корто Едуар Лало Маргеріт Лонґ Даріус Мійо Жорж Малкін Моріс Жозеф Равель Хоакін Відре Родріго Жермен Тайфер Сезар Франк Шарль Ніколя Бодіо — французький віолончеліст і педагог. Примітки Посилання Офіційний сайт (фр.)(англ.) Категорія:Випускники Паризької консерваторії