NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Synagoga Pavée

Synagoga Pavée (francouzsky Synagogue de la rue Pavée, též nazývaná synagoga Agoudas Hakehilot) je ortodoxní synagoga ve 4. obvodu v Paříži v historické čtvrti Marais v ulici Rue Pavée č. 10, po které nese své hlavní jméno. Synagoga není součástí Centrální konzistoře. Byla postavena v secesním slohu v roce 1913 a oficiálně otevřena o rok později. Historie V roce 1911 se spojilo devět židovských obcí ruských a polských imigrantů, z nichž každá měla svou vlastní modlitebnu, a vytvořilo sdružení Agoudas Hakehilot, aby společně vybudovaly synagogu. Sdružení získalo pozemek v ulici Rue Pavée, který byl sice jen 30 metrů dlouhý a 12 m široký, avšak ležel přímo uprostřed čtvrti Marais, ve které žilo od 19. století mnoho židovských přistěhovalců z východní Evropy. Stavba byla plně hrazena ze soukromých zdrojů. V dubnu 1913 byl položen základní kámen a již v říjnu téhož roku byla synagoga používána, ačkoli oficiální inaugurace se konala až 7. června 1914. Před svátkem Jom kipur v roce 1941 byla budova poškozena výbuchem stejně jako šest dalších pařížských synagog. Po druhé světové válce byla obnovena. Dne 4. července 1989 byla synagoga jakožto jediná stavba tohoto druhu postavená v secesním slohu zanesena do seznamu historických památek. Předmětem ochrany není jen budova samotná, ale i veškeré vnitřní secesní vybavení. Synagoga dodnes slouží svému účelu. Pro běžné návštěvníky není přístupná, otevírá se pouze při zvláštních příležitostech, jako jsou např. Dny evropského dědictví. Architektura Stavbu navrhl architekt Hector Guimard. Konstrukce je kamenná a železobetonová. Zvlněná fasáda je rozdělena do tří částí a je zvýrazněna úzkými dvojitými okny a úzkými pilastry, které jsou zakončeny květinovými motivy. Pod zaoblenou střešní římskou jsou desky s desaterem. Nad vchodem je Davidova hvězda, která zde ovšem byla umístěna až při renovaci po druhé světové válce. Za trojdílným portálem se nachází vestibul, odkud vedou boční schody na ženskou galerii. Hlavní loď je úzká a neobvykle vysoká. Je osvětlena oknem ve stropě a velkým oknem v čelní zdi na schránou na Tóru. Uprostřed lodi se nachází bima, která je obklopena čtyřmi secesními svícny. Vnitřní vybavení synagogy (nábytek, štuková výzdoba, svítidla, lavice, zábradlí) s výjimkou chanukového svícnu je rovněž návrhem Hectora Guimarda. Lavice mají stejné zvlněné prohnutí jako fasáda a jsou zdobeny trojúhelníkovým motivem. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Synagogue de la rue Pavée na francouzské Wikipedii a Synagoge der Rue Pavée na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Synagoga Pavée na Wikimedia Commons (francouzsky) Informace o synagoze (francouzsky) Fotografie synagogy (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek
Synagoga Agoudas Hakehilos w Paryżu

Synagoga de la rue Pavée w Paryżu (fran. Synagogue de la rue Pavée à Paris) – żydowska synagoga w Paryżu, znajdująca się w 4. dzielnicy przy ulicy Pavée 10. Synagoga została zbudowana w 1913 roku, w stylu secesyjnym według planów architekta Hectora Guimarda. Synagoga jest czynna.
Schloss Les Caramans

Das Schloss Les Caramans (französisch Château des Caramans) in Roissy-en-France, einer Gemeinde im Département Val-d’Oise in der französischen Region Île-de-France, wurde Anfang des 18. Jahrhunderts errichtet. Seit 1925 stehen die Reste des Schlosses an der Allée du Verger als Monument historique auf der Liste der Kulturdenkmäler in Frankreich. Geschichte Das klassizistische Schloss wurde für Jean-Antoine de Mesmes, comte d’Avaux, nach den Plänen des schwedischen Architekten Nicodemus Tessin der Jüngere errichtet. Das ab 1703 begonnene Schloss steht an der Stelle eines Vorgängerbaus. Der zweigeschossige Bau mit Mansarddach bestand aus drei Pavillons, die durch Galerien miteinander verbunden waren. Während der Französischen Revolution wurde im Jahr 1794 das Schloss geplündert und zum größten Teil zerstört. Heute sind nur noch die Ostmauer und das südliche Portal der Orangerie vorhanden. Dieses wird von einem Giebeldreieck mit Relief, der auf Pilastern ruht, geschmückt. Literatur Georges Poisson (Hrsg.): Dictionnaire des Monuments d’Île-de-France. Éditions Hervas, Paris 2001, ISBN 2-84334-002-0, S. 106. Le Patrimoine des Communes du Val-d’Oise. Band 1. Flohic éditions, Paris 1999, ISBN 2-84234-056-6, S. 679. Weblinks Château des Caramans in der Base Mérimée des französischen Kulturministeriums (französisch)
Sinagoga de Natzaret

La Sinagoga de Natzaret (en francès: Synagogue de Nazareth) està situada en el carrer de Notre-Dame-de-Nazareth, al 3r districte de París, i és la més antiga de les sinagogues de París, França. En 1810, els jueus asquenazites de París, van ser expulsats de la sinagoga de Saint-Avoye pel seu propietari. En 1818, la comunitat va comprar un terreny. En 1819, Després d'haver rebut el permís del rei de França Luis XVIII, mitjançant l'ordenança del 29 de juny de 1819, l'assemblea dels jueus de París, va iniciar la construcció, sota la direcció de l'arquitecte Sandrié de Jouy, i aquesta es va acabar en 1822. Referències
Synagoga Nazareth

Synagoga Nazareth (francouzsky Synagogue Nazareth) je nejstarší dochovaná synagoga v Paříži. Nachází se v historické čtvrti Marais ve 3. obvodu v ulici Rue Notre-Dame-de-Nazareth č. 15. Názvy synagog se v Paříži odvozují obvykle podle ulice, ve které sídlí. Tato synagoga se však nazývá jen Nazareth, protože název ulice Notre-Dame-de-Nazareth (Panny Marie Nazaretské) zní příliš „křesťansky“. Synagoga byla vysvěcena v roce 1852, od 3. července 1986 je historickou památkou. Vzhledem k židům původem ze severní Afriky žijícím v okolí, je synagoga sefardského ritu. Historie V roce 1819 získala židovská obec pozemek ležící mezi ulicemi Rue du Vertbois a Rue Notre-Dame-de-Nazareth a získala povolení francouzského krále Ludvíka XVIII., vystavět na něm synagogu. Parcela ležela ve čtvrti Marais, kde se usadila početná skupina židů již v 18. století. Stavbou byl pověřen architekt Sandrié de Jouy. Stavba byla zahájena v roce 1822. V roce 1848 však byly zjištěny nedostatky v konstrukci budovy a roku 1850 musela být synagoga uzavřena. Budova byla za finančního přispění francouzského bankéře Jamese Rothschilda přestavěna podle plánů Alexandra Thierryho (1810–1890) a v roce znovu 1852 otevřena. Až do otevření Velké synagogy v ulici Rue de la Victoire byla hlavní synagogou pařížských židů. Se svými 1200 místy však brzy přestala kapacitně vyhovovat. Vzhledem k velkému příchodu židů ze severní Afriky během 20. století je synagoga sefardského ritu. Architektura Architekt Alexandre Thierry použil pro synagogu ocelovou konstrukci, což bylo v té době pro sakrální stavby velmi neobvyklé. Samotná synagoga je od ulice oddělena zdí se třemi portály. Na prostředním největším je nápis „Liberté, Égalité, Fraternité“ (Rovnost, volnost, bratrství). Průčelí synagogy je opatřeno rozetou se symbolem Davidovy hvězdy. Na štítu jsou hodiny, které mají místo číselníku znamení zvěrokruhu. Interiér tvoří hlavní loď a malé boční lodě vymezené dvěma řadami šesti arkád. Těchto dvanáct oblouků symbolizuje dvanáct izraelských kmenů. Štíhlé litinové sloupy nesou emporu. Chór je zvýšený o čtyři schody a oddělen pozlaceným zábradlím. Uprostřed chóru se nachází bima, v jeho závěru pak mramorový Aron ha-kodeš (schrána na Tóru). Na vrcholku schránky jsou desky s desaterem. Strop, ve kterém jsou rozety, a stěny jsou barevně vymalované a vyzdobené hebrejskými nápisy. Synagoga má rovněž varhany, které jinak v ortodoxních synagogách nejsou povoleny. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Synagoge der Rue Notre-Dame-de-Nazareth na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Synagoga Nazareth na Wikimedia Commons (francouzsky) Stránky synagogy
Synagogue de Nazareth

The Synagogue de Nazareth (French pronunciation: [sinaɡɔɡ də nazaʁɛt], "Nazareth Synagogue"), officially Synagogue de la rue Nazareth, is an Orthodox Jewish congregation and synagogue, located on the Rue Notre-Dame-de-Nazareth, in the IIIe arrondissement of Paris, France. The synagogue is the oldest of the 'great' synagogues of Paris. History In 1810, the Ashkenazi Jews of Paris had two synagogues, one on rue Sainte-Avoye (today: rue du Temple) and another on rue du Chaulme (today: rue des Archives). Expelled from the synagogue on Saint-Avoye by the landlord in 1818, the community bought a plot of land in 1819 situated between 14 rue Neuve-Saint-Laurent (today: rue du Vertbois) and 15 rue Notre-Dame-de-Nazareth. After having received permission from King Louis XVIII, through the ordinance of 29 June 1819, the Assembly of the Jews of Paris, construction began under the direction of architect Sandrié de Jouy, and ended in 1822. The synagogue was built to accommodate a congregation of several hundred worshipers, including galleries for women. The synagogue on rue du Chaume was closed the following year. Very rapidly faults began to emerge in construction, and in 1848, the building was in danger of collapsing. The police closed it in 1850 and it was destroyed. A new synagogue designed by the architect Thierry (1810–1890) was built on the site funded by donations from Baron James de Rothschild and was inaugurated in 1852. The synagogue contains an organ, quite common among French Jews since Chief Rabbi Salomon Ulmann published a responsa in its favour. The actress Rachel was a member of the congregation. The composer Jacques Offenbach, after having arrived in Paris, was appointed, with his brother, to train and manage the choir "de la formation et de la direction du chœur" for six months from December 1833. It followed an Alsacien rite, and was the residence of the Chief Rabbis of France and of Paris until the construction of the Grand Synagogue (on rue de la Victoire) in 1875. The French composer Ernest Cahen played the Cavaillé-Coll organ of the synagogue. During the Second World War, in 1941 the synagogue was damaged by French collaborators. The chief rabbi of the synagogue, Joseph Saks, and his wife were arrested and deported during the Holocaust. Due to the influx of North African Jews from migration, the synagogue changed to follow the Sephardi rite. The building was registered as a monument historique by the French authorities on June 24, 1993. Gallery See also History of the Jews in France List of synagogues in France References External links Official website (in French) Description from the mayor of 3rd Arrondissement.
Sinagoga de Nazaret

La Sinagoga de Nazaret (en francés: Synagogue de Nazareth) está situada en la Rue Notre-Dame-de-Nazareth, en el distrito 3 de París, y es la más antigua de los "grandes" sinagogas de París, Francia.​ Normalmente se conoce como Sinagoga de Nazaret, en lugar de la Sinagoga de la calle Nazaret, su nombre oficial. En 1810, los judíos Asquenazíes de París, tenía dos sinagogas, expulsados de la sinagoga en Saint-Avoye por el propietario en 1818, la comunidad compró un terreno en 1819. Después de haber recibido el permiso del rey, Luis XVIII a través de la ordenanza del 29 de junio de 1819, la Asamblea de los judíos de París, inició la construcción bajo la dirección del arquitecto Sandrié de Jouy, y se terminó en 1822. Véase también Sinagoga Torá Religión abrahámica Referencias
Synagoga w Paryżu (ul. Notre-Dame-de-Nazareth)

Synagoga przy ul. Notre-Dame-de-Nazareth w Paryżu – jedna z kilkunastu synagog w Paryżu. W domu pod numerem 15 przy ul. Notre-Dame-de-Nazareth od 1822 znajdowały się dwie sale modlitewne, użytkowane przez Żydów sefaradyjskich i aszkenazyjskich. W 1852 dotychczasowy budynek został zastąpiony świątynią wzniesioną według projektu Thierry'ego, głównego architekta konsystorza żydowskiego w Paryżu. Budowla została wzniesiona w stylu neomauretańskim, podobnie jak wiele innych synagog powstałych w tym samym okresie we Francji. Synagoga przy ulicy Notre-Dame-de-Nazareth była pierwszą żydowską świątynią, w której zainstalowane zostały organy. Obecnie są one jednak wykorzystywane tylko okazjonalnie. W październiku 1941 dokonano kilku zamachów bombowych, które nie przyniosły jednak ofiar śmiertelnych. Po II wojnie światowej w przedsionku budynku umieszczono tablice z nazwiskami wiernych synagogi, którzy padli ofiarą Holokaustu. Na fasadzie budynku znajduje się tablica upamiętniająca rabina Josepha Saksa i jego żonę, którzy nie wrócili z wywózki w czasie II wojny światowej. We wnętrzu, oprócz sali modłów, zlokalizowano również salę poświęconą historii obiektu oraz kamień z wyrytym złoconym napisem upamiętniającym wydanie przez prefekta Rambutteau pozwolenia na urządzenie synagogi. W 1975 obiekt otrzymał status zabytku. Przypisy Bibliografia Histoire de la synagogue
Synagoge Neuilly-sur-Seine

Die Synagoge von Neuilly-sur-Seine in der Stadt Neuilly-sur-Seine ist eine Synagoge in der Region Île-de-France und gehört zum Département Hauts-de-Seine, das sich im Westen von Paris anschließt. Sie befindet sich 12, rue Ancelle. Die nächste Métrostation ist Les Sablons an der Linie 1. Geschichte Bereits 1872 besaßen die Juden von Neuilly in einem Privathaus (15, rue Louis-Philippe) einen Betsaal. 1875 wurde in Neuilly unter dem aus Lothringen stammenden Vorsitzenden Godechaux Oulry eine rechtlich selbständige jüdische Gemeinde gegründet und der Bau einer Synagoge beschlossen. Als Architekt wurde Émile Ulmann (1844–1902) beauftragt, ein noch junger jüdischer Architekt, der mit dem Prix de Rome ausgezeichnet worden war. Der Bau der Synagoge war sein erster Auftrag. 1878 wurde die Synagoge in der Rue Jacques Dulud eingeweiht. Sie ist die älteste der Pariser Vorortsynagogen. Der erste Rabbiner von Neuilly war Simon Debré (1854–1939). Er war der Vater des berühmten Kinderarztes Robert Debré und des Architekten Germain Debré und der Großvater von Michel Debré, der von 1959 bis 1962 unter Charles de Gaulle Premierminister war. In den 1930er Jahren war die jüdische Gemeinde auf 6.000 Personen angewachsen und eine Vergrößerung der Synagoge war notwendig geworden. Die Umbauten wurden unter den Architekten Germain Debré, dem Sohn des Rabbiners Simon Debré, und Julien Hirsch durchgeführt. Am 24. Oktober 1937 wurde die neue Synagoge eingeweiht. Unter dem Vichy-Regime wurden der Rabbiner Robert Meyers und seine Frau Suzanne, geb. Bauer, 1943 nach Auschwitz deportiert. Eine Gedenktafel erinnert an die Deportation der Juden von Neuilly. Architektur Die Synagoge hatte ursprünglich einen quadratischen Grundriss und der Eingang lag zur Rue Jacques Dulud. Dort stehen noch die beiden Pavillons, die von den Gesetzestafeln bekrönt sind und in deren Mitte sich ein Portal mit der hebräischen Inschrift aus dem Buch der Psalmen (Ps 118,19 ) befindet: Öffnet mir die Tore zur Gerechtigkeit, damit ich eintrete, um Gott zu danken. Das Gebäude wird von einer großen Kuppel überdacht, die von 24 Fenstern durchbrochen ist und noch auf den byzantinisch inspirierten Bau des Architekten Uhlmann zurückgeht. Beim Umbau der Synagoge in den 1930er Jahren wurde der Eingang in die Rue Ancelle verlegt und das Schiff verlängert. Der neue Eingang ist mit einer Reihe von sieben Rundbogenarkaden und zwei Okuli versehen, die den Davidstern umschließen. Der Davidstern ist auch über dem Eingang, über dem die Gesetzestafeln thronen, und auf den Kapitellen der Säulen dargestellt. Der Innenraum ist im Stil der 30er Jahre gestaltet. Weblinks Synagoge von Neuilly-sur-Seine (französisch) Beschreibung beim französischen Kultusministerium Literatur Dominique Jarrassé: Guide du Patrimoine Juif Parisien. Parigramme, Paris 2003, ISBN 2-84096-247-0, S. 86–87.
Synagogue of Neuilly

The Synagogue of Neuilly (French: Synagogue de Neuilly) is an Orthodox Jewish congregation and synagogue, located at 12 rue Ancelle, in Neuilly-sur-Seine, in the Hauts-de-Seine department, west of Paris, France. The synagogue was built in 1878. The congregation used to worship in the Ashkenazi rite; however is now Sephardi. The building was listed as a monument historique on April 22, 1993. History The first significant evidence of a Jewish presence in Neuilly is the "house of refuge for Jewish children", a home created in 1866 by Coralie Cahen the house also hosted prostitutes and their children. Initially located at Romainville then Neuilly Boulevard Eugene (now Boulevard Victor Hugo), it moved in 1883 to 19, Boulevard de la Saussaye where it stayed until the 1980s. Better known by the abbreviated name of "Refuge," it housed many young Jews isolated, without family, after the Second World War and after the independence of Algeria, and the subsequent massmigration of Jews to France. By 1869, there was a community located in an apartment at 15 rue Louis-Philippe. Chairman, Godchaux Oulry, a native of Lorraine, succeeded in raising the funds necessary to build a synagogue. Designed by Emile Uhlmann in the Byzantine Revival style, the opening of the synagogue took place in 1878. The first rabbi of Neuilly in 1888, was Simon Debré, father of Professor Robert Debré and the grandfather of the General de Gaulle's Prime-Minister Michel Debré. The community grew until World War II and the synagogue expanded in 1937 under the eye of architects Germain Debré and Hirsch. As it was for all Jewish communities, the war brought desolation. Rabbi Robert Meyers and his wife Suzanne (née Bauer) were deported to Auschwitz in 1943. A plaque outside the synagogue commemorates the deportation of all Jewish inhabitants of Neuilly and others, and the actions of the Righteous Among the Nations in Neuilly. On Rue Edouard Nortier, another plaque commemorates the names of 17 children aged 3 to 11 years, who were housed in a former clinic run by the Nuns, they were on July 25, 1944, rounded up, deported and murdered by the Nazis. The rebirth after the war was difficult. Rabbi David Feuerwerker created a study circle and a circle of young people. His successor, Rabbi Edouard Gourevitch, saw the arrival in 1962 of huge number of Jews from Algeria who brought a new vitality to the community. In 1975, the Grand Rabbi Jerome Cahen and his wife revived the community, turning resolutely towards youth. The number of believers increased dramatically. In 1978, the centenary of the synagogue was celebrated in the presence of the authorities and former Prime Minister Debré. In 2009, Rabbi Michael Azoulay, a member of the National Consultative Ethics Committee since 2008, succeeded Rabbi Alexis Blum. Clergy The following individuals have served as rabbi of the congregation: References Further reading Zenouda, Sylvie, ed. (March 2000). The Synagogue de Neuilly-sur-Seine, 120-year history of a community. S. Zenouda. ISBN 2-9515255-0-8. External links Official website "Community Center Jerome Cahen". "Neuilly sur Seine". Jewish Encyclopedia.
Sinagoga di Neuilly

La sinagoga di Neully, sita al n. 12 di rue Ancelle a Neuilly-sur-Seine, data dal 1878 ed è la più antica della banlieue parigina. Storia Già nel 1872 gli ebrei francesi avevano una loro sala di preghiera a Neuilly, in un'abitazione privata (15, rue Louis-Philippe). Nel 1875 Godechaux Oulry, un ebreo originario dell'Alsazia-Lorena, fondò a Neuilly una comunità ebraica ufficiale e fu decisa la costruzione di una sinagoga. Del progetto fu incaricato un architetto ebreo giovane, ma già insignito di un Prix de Rome, Émile Ulmann (1844−1902), per il quale la costruzione della sinagoga costituiva il suo primo incarico importante. La nuova sinagoga, in rue Jacques Dulud, fu consacrata nel 1878. Il primo rabbino della nuova sinagoga fu Simon Debré (1854−1939), padre del famoso pediatra Robert Debré e dell'architetto Germain Debré, e nonno di Michel Debré, che dal 1959 al 1962 fu Primo ministro della Francia sotto la presidenza di Charles de Gaulle. Negli anni 1930 la comunità ebraica di Neuilly era cresciuta a 6000 persone e si era reso necessario un ampliamento della sinagoga. I lavori di ampliamento furono affidati agli architetti Germain Debré e Julien Hirsch. Il 24 ottobre 1937 la nuova sinagoga fu consacrata. Sotto il regime di Vichy, nel 1943, il rabbino Meyers e la consorte Susanna Bauer furono deportati ad Auschwitz. Una tavola commemorativa ricorda la deportazione degli ebrei di Neuilly. Architettura La sinagoga aveva originariamente una pianta quadrata e l'ingresso sulla rue Jacques Dulud. Lì vi erano ancora i due padiglioni, sormontati dalle Tavole della legge, e in mezzo ai quali stava un portone con l'iscrizione, in lingua ebraica, dal Libro dei Salmi: L'edificio è ricoperto da una grossa cupola con 24 aperture, il cui stile è ispirato all'architettura bizantina. Con la ristrutturazione degli anni 1930 l'ingresso fu spostato sulla rue Ancelle e la navata della sinagoga allargata. Il nuovo ingresso è munito di una serie di sette arcate a tutto sesto e due oculi che stanno intorno alla Stella di David. Quest'ultima è anche rappresentata sul trono delle Tavole della legge e sui capitelli delle colonne. Lo stile dell'arredo interno è quello degli anni 1930. Trasporti La stazione della Metropolitana di Parigi più vicina alla Sinagoga di Neuilly è quella di Les Sablons, della Linea 1. Bibliografia (FR) Dominique Jarrassé: Guide du Patrimoine Juif Parisien. Parigramme, Paris 2003, ISBN 2-84096-247-0, S. 86–87. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sinagoga di Neuilly Collegamenti esterni (FR) Sinagoga di Neuilly-sur-Seine, su synaneuilly.com.
Synagoga w Neuilly

Synagoga w Neuilly-sur-Seine – zabytkowa synagoga położona przy ulicy Ancelle. Historia Pierwszym obiektem związanym z Żydami w Neuilly był żydowski dom dziecka założony w 1866 przez Coralie Cahen, który z czasem stał się przytułkiem także dla byłych prostytutek, a po II wojnie światowej – dla wszystkich Żydów, którzy stracili rodzinę w czasie wojny. Dom, zwany po prostu Przytułkiem, istniał do 1980. Gmina żydowska w Neuilly powstała w podobnym okresie i składała się głównie z uchodźców z Lotaryngii. Liczyła ok. 140 osób. W 1869 z inicjatywy swojego przewodniczącego Godchauxa Oulry rozpoczęła ona zbiórkę pieniędzy na budowę synagogi, którą wzniesiono w 1878 według projektu Émile'a Uhlmanna. Ze względu na systematyczny wzrost liczby wyznawców judaizmu, na który wpływ miała imigracja zarobkowa do Francji, w 1937 synagoga została znacząco powiększona. W czasie II wojny światowej większość Żydów z Neuilly padła ofiarą obławy Vel d’Hiv lub – jak rabin i jego żona – została wywieziona w latach 1942–1943. Ich los upamiętnia tablica na ścianie synagogi. Po wojnie, dzięki staraniom rabina Feuerworkera, w Neuilly powołany został żydowski ośrodek kulturalny, jednak gmina zaczęła odradzać się dopiero po masowych wyjazdach Żydów z niepodległej Algierii w latach 60. XX wieku. Od 1999 przy synagodze działa Żydowski Uniwersytet Europejski. Architektura Synagoga położona jest u zbiegu ulic Ancelle i Dulud, na planie czworoboku. Wejście do budynku prowadzi poprzez drzwi bez portalu, nad nimi wyrzeźbiona została gwiazda Dawida oraz rząd niewielkich półkolistych okien obramowanych kolumienkami. Całość wieńczą Tablice Prawa umieszczone między dwiema kolejnymi gwiazdami Dawida. Wszystkie okna synagogi są półkoliste i skromnie obramowane. Osobna brama wjazdowa prowadzi na teren Uniwersytetu. Budynek jest dwukondygnacyjny. We wnętrzu zachowany aron ha-kodesz z okresu międzywojennego. Wsparta na podobnie skonstruowanych kolumnach galeria dla kobiet otoczona jest rzeźbioną balustradą z drewna. Przypisy Bibliografia Historia synagogi na oficjalnej stronie
Hospital Saint-Louis

L'Hospital Saint-Louis és un hospital de París, França. Va ser construït el 1611 per l'arquitecte Claude Vellefaux a petició d'Enric IV de França. Avui, Hôpital Saint-Louis utilitza els seus locals històrics (dels quals es classifiquen com a monuments històrics) per a funcions administratives. Després de la dècada de 1980, es van fer noves incorporacions modernes per allotjar l'actual hospital i l’Hospital Docent. Les seves principals especialitats són la dermatologia i l'hematologia, així com l'oncologia. La Biblioteca de Dermatologia va ser fundada pel doctor Henri Feulard. L'hospital utilitza 2.500 persones, mil de les quals es troben en la professió mèdica. Acull l'Inserm Research Institute on Skin i la René Touraine Foundation. Està en associació amb la Universitat París Cité. Referències