NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Опера Бастилии

Опера Бастилии, Опера́ Басти́й (фр. Opéra de la Bastille, Opéra Bastille) — оперный театр в Париже. Входит в состав общественно-коммерческого предприятия «Парижская национальная опера». История В 1982 году президент Франсуа Миттеран принял решение о строительстве в Париже новой оперы, «современной и популярной», несущей классическую музыку в массы, с чем Опера Гарнье уже не справлялась. Местом постройки выбрали бывший Бастильский вокзал (gare de Paris-Bastille), служивший городу с 1859 года по 14 декабря 1969 года, находившийся между Лионской и Шарантонской улицами (la rue de Lyon et la rue de Charenton) со стороны площади Бастилии. В 1983 году был организован конкурс на лучший архитектурный проект оперы. Его выиграл 10 ноября 1984 года канадо-уругвайский архитектор Карлос Отт. В 1984 начат демонтаж Бастильского вокзала, служившего после своего закрытия площадкой различных выставок. Новое здание на площади Бастилии было возведено Карлосом Оттом в 1989 году. 13 июля 1989 года — в двухсотую годовщину взятия Бастилии — Опера торжественно открылась спектаклем в постановке Боба Уилсона «Ночь перед утром» (La Nuit avant le jour). Но на постоянной основе театр начал работать только с 17 марта 1990 года, поставив оперу Берлиоза «Троянцы». Первые годы работы зала были отмечены постоянными сбоями автоматизированного управления сценических механизмов, что обычно для новых театров, но что, тем не менее, вылилось в несколько скандалов. Проделанный ремонт, осуществлённый без закрытия театра, позволил добиться удовлетворительного функционирования всего механического оборудования. Из-за очень быстрого износа фасада здания государство затеяло судебный процесс против подрядчиков, обвинив их в недоброкачественной работе. Эта длительная тяжба, которую государство выиграло только в 2007 году, не позволяла до этого обновлять пришедшую в упадок облицовку здания. Вместимость залов Большой зал на 2 703 места. Амфитеатр на 450 мест. Студийный зал на 237 мест. Зал Гуно (salle Gounod) для репетиций оркестра. Туристская информация Адрес: Place Bastille, 75012 Paris Визит только с гидом. Посещение нескольких фойе, театрального зала и вход за кулисы. Длится 1:15. Стоимость 11 евро. Касса находится по адресу: 130 rue de Lyon, 75012 Paris. Проезд: Метро : станция Бастилия (Bastille), линии 1, 5 и 8 Автобус : 20, 29, 65, 69, 76, 86, 87 и 91 Подземная парковка : Опера Бастилия, 34 рю де Льон (Opéra Bastille, 34 rue de Lyon, 75012 Paris) См. также Опера Гарнье Примечания Ссылки Официальный сайт Оперы Бастилии (недоступная ссылка) Парижская национальная опера Архивная копия от 13 января 2012 на Wayback Machine
Opéra Bastille

Opéra Bastille (franska: [ɔpeʁa bastij] ) är ett operahus i Paris i Frankrike. Byggnaden är belägen vid Place de la Bastille och invigdes den 13 juli 1989, på tvåhundraårsdagen av stormningen av Bastiljen. Huset ritades av arkitekten Carlos Ott, som vann en arkitekttävling utlyst av Frankrikes dåvarande president François Mitterrand. Byggnationen påbörjades 1984. Det tidigare centralt belägna operahuset Palais Garnier används idag för balettföreställningar. Bland svenska operasångare som på senaste tiden uppträtt på Bastiljoperan märks Katarina Dalayman, Michael Weinius och Nina Stemme.
Опера Бастилія

Опера Бастилія (фр. opéra de la Bastille, або opéra Bastille) — оперний театр у Парижі. Входить до складу громадсько-комерційного підприємства «Паризька національна опера». Історія У 1982 році президент Франсуа Міттеран ухвалив рішення про будівництво в Парижі нової опери, «сучасної та популярної», що несе класичну музику в маси, з чим Опера Гарньє вже не справлялася. Місцем будівлі обрали колишній Бастильський вокзал (gare de Paris-Bastille), який служив місту з 1859 по 14 грудня 1969 року, і знаходився між Ліонською та Шарантонською вулицями (la rue de Lyon et la rue de Charenton) з боку площі Бастилії. У 1983 році було організовано конкурс на найкращий архітектурний проєкт опери. Його виграв 10 листопада 1984 канадо-уругвайський архітектор Карлос Отт. 1984 року розпочато демонтаж Бастильського вокзалу, який після закриття використовувався як виставковий майданчик. Нова будівля на площі Бастилії була зведена Карлосом Оттом у 1989 році. 13 липня 1989 року — у двохсоту річницю взяття Бастилії — Опера урочисто відкрилася виставою у постановці Боба Вілсона «Ніч перед ранком» (La Nuit avant le jour). Однак на постійній основі театр почав працювати лише з 17 березня 1990 року, коли було поставлено оперу Берліоза «Троянці». Перші роки роботи театру були відзначені постійними збоями автоматизованого управління сценічними механізмами, що є звичайним для нових театрів, але призвело до кількох скандалів. Ремонт, проведений без закриття театру, дозволив досягти задовільного функціонування всього механічного обладнання. Через швидке зношування фасаду будівлі держава ініціювала судовий процес проти підрядників, звинувачуючи їх у недоброякісній роботі. Судова тяганина, яку держава виграла лише в 2007 році, не дозволяла до цього часу проводити ремонтні роботи фасаду. Місткість залів Великий зал на 2703 місця. Амфітеатр на 450 місць. Студійна зала на 237 місць. Зал Гуно (salle Gounod) для репетицій оркестру. Примітки Посилання Офіційний сайт Опери Бастилії «Державна паризька опера»
Forêt de Sénart

Forêt de Sénart je les ve Francii jihovýchodně od Paříže. Nachází se mezi řekami Seinou a Yerres na území departementů Seine-et-Marne a Essonne. Má rozlohu 3 000 hektarů a nadmořskou výšku 90 m. Více než 90 % území lesa je vlastnictvím státu (forêt domaniale), zbytek patří soukromníkům a obcím. Půda je jílovitá a v lese se nachází více než osm set vodních nádrží. Oblast byla také známa výrobou dřevěného uhlí. Zajímavostí je bývalé převorství Ermitage Notre-Dame-de-Consolation de Draveil, které podle legendy založil svatý Ludvík. Místo bylo obýváno od paleolitu a v galských dobách bylo centrem druidského kultu. Od středověku byl Forêt de Sénart součástí lesního pásu chránícího Paříž od východu. Jako královská honitba je uváděn již za vlády Filipa IV. Údajně se zde na lovu v březnu roku 1745 poprvé setkal Ludvík XV. s Madame de Pompadour. Po revoluci se les stal veřejným majetkem. Zdejší přírodou se nechali inspirovat malíř Eugène Delacroix, fotograf Nadar, spisovatel Alphonse Daudet a hudební skladatel Castil-Blaze. Les je oblíbeným rekreačním místem Pařížanů, ročně ho navštíví okolo tří milionů lidí. V roce 1995 byla část lesa vyhlášena chráněným územím. Koncem devadesátých let 20. století oblast neblaze proslula řáděním sexuálního násilníka, který byl po dopadení odsouzen k dvaceti letům odnětí svobody. V lese převládají duby, roste zde také habr, kaštanovník a borovice. Nedaleko Draveilu se nacházejí zbytky Antinského dubu, jehož stáří se odhaduje na 700 let. Místní faunu tvoří prase divoké, liška obecná, zajíc polní, kachna divoká, sluka lesní a sojka obecná. Do volné přírody se tu z domácích chovů dostal nepůvodní druh burunduk páskovaný, který je podezírán ze šíření lymeské nemoci. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Forêt de Sénart na Wikimedia Commons Office National des Forêts
Forest of Sénart

The Forest of Sénart (French: Forêt de Sénart, French pronunciation: [fɔʁɛ də senaʁ]) is located in the French department of Essonne. It covers 3,000 hectares in area, this forest is very important to the local population. The local government has kept roads and agricultural companies from cutting down parts of this forest. There are roughly 2-3 million visitors a year, and the government spends 1.2 million euros a year maintaining the forest. The forest inspired the 1826 pasticcio La forêt de Sénart by Parisian Castil-Blaze, where he openly incorporated music from the opera Euryanthe against the protests of composer Carl Maria von Weber. The experience drove Weber to lobby German theaters and sovereigns to control the distribution of his next opera, Oberon – an important incident in the creation of modern copyright law. References
Bos van Sénart

Het bos van Sénart (Frans: Forêt de Sénart) is een staatsbos in het zuidoosten van regio Île-de-France, dat zich uitstrekt over de departementen Seine-et-Marne en Essonne. Het bos van Sénart strekt zich uit over ongeveer 30 km² aan de westkant van het Brie-plateau, tussen de valleien van de Seine en de Yerres. Een van de gevolgen van de ondergrond van klei en het gebrek aan reliëf is dat in het bos ongeveer 800 vijvers te vinden zijn. Het bos van Sénart wordt doorkruist door de route national 6 en de D33. Voor de rest leiden enkele wegen tot iets dieper in het bos waar parkings beschikbaar zijn voor wandelaars. Administratief Het bos strekt zich uit over veertien gemeenten (Boussy-Saint-Antoine, Brunoy, Combs-la-Ville, Draveil, Épinay-sous-Sénart, Étiolles, Lieusaint, Montgeron, Quincy-sous-Sénart, Saint-Germain-lès-Corbeil, Soisy-sur-Seine, Tigery, Vigneux-sur-Seine en Yerres) en twee departementen (Essonne voornamelijk en Seine-et-Marne). Het maakt deel uit van het bosmassief van Sénart, dat voornamelijk in handen is van de staat (91% van de oppervlakte), dat ook 5% particuliere bossen, 3% gemeentelijke bossen (Draveil, Soisy-sur-Seine, Montgeron, Quincy-sous-Sénart en Combs-la-Ville) en 1% regionale eigendommen (Le Bois Chardon en La Fosse aux Carpes) omvat. Het gaf zijn naam aan de ville nouvelle Sénart, waartoe de gemeenten Combs-la-Ville, Lieusaint, Saint-Pierre-du-Perray en Tigery behoren (en voorheen Étiolles, Saint-Germain-lès-Corbeil en Soisy-sur-Seine), en aan de agglomeratiegemeenschap Sénart Val de Seine, die de drie gemeenten Draveil, Montgeron en Vigneux-sur-Seine omvat. Flora en fauna De belangrijkste boomsoorten zijn eiken, waarvan sommige enkele honderden jaren oud zijn, kastanje, haagbeuk, berk, grove den en andere coniferen. De meeste coniferen zijn afkomstig van herbeplanting op percelen die door branden zijn verwoest. Dit is de gebruikelijke fauna van de bossen van Île-de-France: wilde zwijnen, reeën, vossen, hazen, konijnen en eekhoorns. Onder de vogelsoorten die in het bos te vinden zijn, zijn duiven, houtsnippen, kraaien, eenden, eksters en gaaien. De vele vijvers zijn de thuisbasis van verschillende soorten kikkers en amfibieën, waarvan sommige beschermd zijn. Bescherming Bij decreet van 15 december 1995 werd het Sénart-massief aangewezen als forêt de protection met een oppervlakte van 3.410 ha, 42 a en 67 ca (waarvan 3.325 ha 4a en 30 ca in Essonne en 85 ha 38 a 37 ca in Seine-et-Marne, d.w.z. respectievelijk 97,5% en 2,5%). Als forêt domaniale (staatsbos) wordt het ook beheerd door het Office national des forêts (ONF) op basis van de Code forestier-regelgeving.
Tour CBX

Tour CBX (zuvor Tour Dexia) ist der Name eines Hochhauses im Pariser Vorort Courbevoie in der Bürostadt La Défense. Mit dem Bau wurde 2002 begonnen. Bei seiner Fertigstellung im Jahr 2005 war der 143 m hohe Büroturm der dreizehnthöchste im Geschäftsviertel La Défense. Das Hochhaus verfügt über 32 oberirdische und 4 unterirdische Etagen mit einer Fläche von insgesamt 44.895 Quadratmetern. Entworfen wurde das Hochhaus von den Architekten Kohn Pedersen Fox, SRA Architectes, Jean Rouit und Partner. Die Baukosten werden mit etwa 100 Mio. Euro (ohne Steuern) angegeben. Hauptmieter ist seit dem Jahr 2007 der Bankkonzern Dexia. Der Büroturm ist mit der Métrostation Esplanade de la Défense und dem Bahnhof La Défense an den öffentlichen Nahverkehr im Großraum Paris angebunden. Siehe auch Liste der Hochhäuser in der Île-de-France Liste der Hochhäuser in La Défense Liste der Hochhäuser in Paris Weblinks http://ladefense.free.fr/cbx/cbx.html http://www.defense-92.fr/batiments/tour-cbx http://www.emporis.fr/building/tour-dexia-courbevoie-france http://structurae.net/structures/tour-dexia http://www.ladefense.fr/fr/tour/cbx http://skyscraperpage.com/diagrams/?buildingID=1084 http://www.thehighrisepages.de/hhkartei/par_tcbx.htm http://www.skyscrapercenter.com/building/tour-dexia/4232 http://www.pss-archi.eu/immeubles/FR-92026-30.html
Tour CBX

Tour CBX or Tour Dexia is an office skyscraper located in Supercomplex 2 of the La Défense business district situated west of Paris, France. Built from 2002 to 2005, the tower is 142 metres tall. The tower is built nearby the La Défense circular boulevard on its northern side, and a pedestrian bridge connects it to the district's esplanade on the southern side. The CBX tower is also one of the few towers in La Défense having an inclined roof. The CBX Tower has its name in the name of attributed codes to the buildings in the plan mass of the Defense. For example: PB12 (Puteaux - office building - 12th location), that is today the Tower Opus 12. CH13 (Courbevoie - dwelling building - 13th location), that is the residence Vision 80. When the tower is looked at from the west, its shape recalls the shape of the Flatiron Building built in 1902 in New York City. See also Skyscraper La Défense List of tallest structures in Paris External links Tour CBX (Emporis) Tour CBX (Paris Skyscrapers)
Tour CBX

La Tour Dexia (anteriormente conocida como Tour CBX) es un rascacielos situado en el distrito de negocios de La Défense, cerca de París. Construido entre 2002 y 2005, tiene 142 m de altura. En 2007, la empresa Dexia se trasladó a la Torre.​ En julio de 2013, se quitaron las letras "DEXIA" de la parte superior de la fachada curva, ahora oculta por la Tour D2.​ Referencias Enlaces externos Tour CBX
Tour CBX

La tour Dexia, anciennement connue sous le nom tour CBX faisant référence à son emplacement sur le plan de masse du quartier, est un gratte-ciel de bureaux situé dans le quartier d'affaires de La Défense, en France (précisément à Courbevoie, dans le quartier de la Défense 2). Historique Construite entre 2002 et 2005, elle mesure 142 m de haut. Elle est longée par le boulevard circulaire sur un côté, et l'étage situé au niveau de la dalle est traversé par une passerelle piétonne. La tour CBX est par ailleurs l'une des rares tours de la Défense dont le toit n'est pas horizontal, mais en pente. L'une des façades est rectiligne, tandis que l'autre est courbe. La tour CBX doit son appellation aux noms de code attribués aux immeubles dans le plan-masse de la Défense. Par exemple : PB12 (Puteaux - immeuble de bureaux - 12e emplacement), qui est aujourd'hui la tour Opus 12. CH12 et CH13 (Courbevoie - immeuble d'habitation - 12e et 13e emplacements), qui est la résidence Vision 80. Comme il n'y avait pas d'immeuble prévu au départ à cet emplacement, cette tour fut dénommée CBX. En 2007, l'entreprise Dexia emménagea dans la tour. En juillet 2013, les lettres « DEXIA » sont décrochées du haut de la façade courbe, cachée désormais par la tour D2. Iconographie Voir aussi Articles connexes Gratte-ciel La Défense Liste des bâtiments de la Défense Liste des plus hauts bâtiments d'Île-de-France Liens externes Site officiel Ressources relatives à l'architecture : PSS The Skyscraper Center Structurae Tour CBX (Emporis) Tour CBX (Paris Skyscrapers) Portail des gratte-ciel Portail des années 2000 Portail des Hauts-de-Seine
Tour CBX

A Tour CBX felhőkarcoló a párizsi La Défense negyedben, Courbevoie-ban. Az eredeti felhőkarcoló 2005-ben épült és 142 méter magas volt. A CBX-torony egyike azon kevés La Défense-tornyoknak, amelyek teteje nem vízszintes, hanem lejtős. Az egyik homlokzat egyenes, a másik ívelt. 2007-ben a Dexia létrehozta központját a Toronyban. 2013 júliusában a „DEXIA” betűket eltávolították az ívelt homlokzat tetejéről, amelyet most a Tour D2 tartalmaz. Jegyzetek További információk Tour CBX
Torre CBX

La Tour CBX, progettata da Kohn Pedersen Fox e SRA Architectes, è un grattacielo situato nel comune di Courbevoie, nel distretto della Défense. La costruzione, iniziata nel 2002 è terminata del 2005. La torre ha un'altezza di 142 m ed è realizzata con un innovativo involucro in vetro. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Torre CBX Collegamenti esterni Sito ufficiale, su parisladefense.com. (EN) Torre CBX, su Structurae. (EN) Torre CBX, su Skyscraper Center.
Tour CBX

Tour CBX (znany także jako Tour Dexia) – wieżowiec w Paryżu, we Francji, w dzielnicy La Défense, o wysokości 142 m. Budynek został otwarty w 2005 roku, posiada 36 kondygnacji. Zobacz też Lista najwyższych budynków w Paryżu Linki zewnętrzne Tour CBX (Emporis) Tour CBX (Paris Skyscrapers)
Court Simonne-Mathieu

Court Simonne-Mathieu je tenisový dvorec na stadionu Roland-Garros v Paříži, dějišti jediného antukového grandslamu French Open. S kapacitou 5 000 míst je třetím největším kurtem tenisového areálu, po dvorcích Philippa-Chatriera a Suzanne-Lenglenové. Leží na pozemku skleníkové zahrady v Autielu. Název získal na počest Francouzky Simonne Mathieuové, vítězky dvouhry pařížského grandslamu v letech 1938 a 1939, šestinásobné šampionky čtyřhry a dvojnásobné vítězky mixu. Během druhé světové války jako členka Hnutí odporu vytvořila a vedla Sbor francouzských dobrovolníků. Charakteristika Kurt Simonne-Mathieuové se rozkládá na ploše 5 300 m2. Jeho částečné zahloubení pod povrch zajišťuje harmonické začlenění do skleníkové zahrady Auteuil. Hřiště se nachází 4,15 m pod úrovní povrchu, přičemž budova nepřesahuje 6 metrů do výšky. Čtyři strany kurtu jsou obklopeny dvěma patry tribun, zasazených mezi čtyři skleníky, které s flórou tropických oblastí Jižní Ameriky, Afriky, jihovýchodní Asie a Austrálie. Více než 1000 rostlin reprezentujících více než 500 druhů a odrůd je přístupných veřejnosti mimo grandslam. Historie Rozšíření stadionu Roland-Garros do skleníkové zahrady Auteuil a vybudování kurtu Simonne-Mathieu navrhla Francouzská tenisová federace v roce 2010. Stavební povolení bylo uděleno 9. června 2015 a poslední odvolání bylo zamítnuto v roce 2016. Dvorec Simonne-Mathieuové byl postaven podle plánů francouzského inženýra a architekta Marca Mimrama s rozpočtem 22 miliónů eur. Slavnostní otevření proběhlo 26. května 2019, první den French Open 2019 za přítomnosti Bruna Le Raye, Mary Pierceové, Françoise Dürrové a Bertranda Mathieu, vnuka Simonne Mathieuové. V prvním zápase na kurtu zvítězila v úvodním kole ženské dvouhry Španělka Garbine Muguruzaová nad Američankou Taylor Townsendovou. Tropické skleníky byly zpřístupněny veřejnosti 21. června 2019. Výstavba byla součástí několikaleté generální rekonstrukce a modernizace pařížského areálu. V roce 2019 tak bylo ve Fonds des Princes, tj. v okolí postranního dvorce č. 14., otevřeno šest nových kurtů, čtyř soutěžních (10, 11, 12 a 13) a dvou tréninkových (15 a 16). Naopak do té doby třetí největší dvorec Court 1 pro 3 900 návštěvníků byl po dohrání ročníku 2019 zbourán. Dvorec začal hostit finále juniorských soutěží. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Court Simonne-Mathieu na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Court Simonne-Mathieu na Wikimedia Commons Court Simonne-Mathieu na www.mimram.com (francouzsky)
Court Simonne-Mathieu

Le court Simonne-Mathieu est un court de tennis du stade Roland-Garros, à Paris, en France. D'une capacité de 5 000 places, il s'agit du troisième plus grand court que compte l'enceinte sportive, après le court Philippe-Chatrier et le court Suzanne-Lenglen. Il est nommé en hommage à Simonne Mathieu, ancienne joueuse de tennis française, vainqueure des Internationaux de France en 1938 et 1939, et qui a créé et dirigé le Corps des Volontaires françaises pendant la Seconde Guerre mondiale. Description Le court Simonne-Mathieu totalise une surface de 5 300 m2. Son architecture semi-enterrée vise à assurer une intégration harmonieuse au jardin des serres d'Auteuil. Le court est situé 4,15 mètres sous terre, alors que le bâtiment ne culmine qu'à 6 mètres et le haut de la casquette à 8 mètres. Les quatre côtés du court sont entourés de deux niveaux de gradins, enchâssés entre quatre serres qui présentent des collections botaniques évoquant la flore d’Amérique du Sud, d’Afrique, du Sud-Est asiatique et d’Australie. Plus de 1 000 plantes représentant plus de 500 espèces et variétés, sont accessibles au public (hors de la période du tournoi). Histoire L'extension du stade Roland-Garros sur le jardin des serres d'Auteuil et la construction du court Simonne-Mathieu, initialement dénommé court des Serres, est proposé par la Fédération française de tennis en 2010. Il fait l'objet d'un vif débat. Le permis de construire est signé le 9 juin 2015 et les derniers recours sont rejetés en 2016. Le court Simonne-Mathieu a été construit selon les plans de l'ingénieur et architecte français Marc Mimram pour un budget de 22 millions d'euros. Il est inauguré le dimanche 26 mai 2019, premier jour des Internationaux de France de tennis 2019, par Bernard Giudicelli, président de la Fédération française de tennis, en présence de Bruno Le Ray, Mary Pierce, Françoise Dürr et de Bertrand Mathieu, petit-fils de Simonne Mathieu. Le premier match sur le court voit la victoire de l'Espagnole Garbine Muguruza face à l'Américaine Taylor Townsend. Les serres contemporaines ouvrent au public le 21 juin 2019. Notes et références Voir aussi Articles connexes Court Philippe-Chatrier Court Suzanne-Lenglen Internationaux de France de tennis Liste des stades de tennis par capacité Liens externes Description du stade sur le site de l'architecte, Marc Mimram Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du tennis Portail de Paris
Court Simonne Mathieu

Court Simonne Mathieu – stadion tenisowy kompleksu Stade Roland Garros w Paryżu, na którym od 1928 roku rozgrywany jest wielkoszlemowy turniej tenisowy French Open. Obiekt wybudowany został w marcu 2019, zaprojektował go Jean Lovera, a koszt inwestycji wyniósł 22 000 000 €. Zastąpił Court 1 wyburzony po French Open 2019. Arena została nazwana na cześć tenisistki Simonne Mathieu i jest trzecią największą w kompleksie Stade Roland Garros. Court Simonne Mathieu ma powierzchnię 5 300 m² i znajduje się ponad 4 m pod ziemią, podczas gdy szczyt budynku osiąga 8 m. Z każdej strony kortu znajdują się dwupoziomowe trybuny, otoczone czterema szklarniami, które prezentują kolekcje botaniczne Ameryki Południowej, Afryki, Azji i Australii. Pojemność stadionu wynosi 5 290 krzesełek. Pierwszy oficjalny mecz zagrano na obiekcie 26 maja 2019 w ramach pierwszej rundy French Open między Garbiñe Muguruzą a Taylor Townsend. Przypisy