NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Musée Picasso

Musée Picasso este unul din cele mai importante muzee din Paris. Este situat în districtul Le Marais, în Hôtel Salé, pe 5 rue de Thorigny. Istoric Casa ce găzduiește impresionanta colecție a fost construită între anii 1656 - 1659 de către Pierre Aubert, care a obținut averea colectând Taxa pe Sare (numele clǎdirii înseamnǎ "Hotelul Sǎrat"). Arhitectul este Jean Boullier, cunoscut mai ales sub numele de Jean de Bourges, a cărui operă este considerată una dintre cele mai frumoase case istorice ale districtului. Printre cei care au trăit în această casă se numără: Ambasadorul Veneției (1671), Mareșalul de Villeroi. Clǎdirea a fost proprietatea statului pe timp de război. În 1815 a devenit școala în care a studiat Balzac. A fost apoi preluată de către stat în 1964 și transformată în monument istoric în 1968, iar între anii 1974-1980 a fost restaurată de cǎtre Bernard Vitry și Bernard Fonquernie, . Picasso a spus: „Eu sunt cel mai mare colecționar Picasso din lume." Până la moartea lui, survenită în 1973, reușise să strângă o impresionantă colecție a muncii sale de-a lungul vieții. Muzeul Picasso include mai mult de 3000 de lucrări semnate Pablo Picasso, incluzând schițe, ceramică și pictură. Această expoziție este completată de colecția lui Picasso însuși, ce include unele lucrări ale lui Cézanne, Degas, Rousseau, Seurat, de Chirico și Matisse. Mai sunt incluse și niște statuete iberice executate în bronz și câteva exponate de artă primitivă. Unul dintre cele mai impresionante aspecte este faptul că muzeul prezintă un număr mare de picturi pe care Picasso le-a pictat după aniversarea a 70 ani. Există câteva încăperi cu prezentări tematice, dar muzeul urmeazǎ axa cronologicǎ a lucrărilor, expunând picturi începând cu tinerețea lui Picasso și terminând cu cele din perioada bǎtrâneții. Alte exponate includ fotografii, manuscrise și bucăți din ziarele vremii. Colecție Formarea colecției În 1968, Franța a creat o lege care permite moștenitorilor să plătească taxe de moștenire cu opere de artă în loc de bani, atât timp cât arta este considerată o contribuție importantă la patrimoniul cultural francez. Aceasta este cunoscută ca o dare și este permisă numai în circumstanțe excepționale. Dominique Bozo, curator al muzeelor naționale, a selectat acele lucrări care urmau să devină dări Picasso. Această selecție a fost revizuită de Jean Leymarie și a fost ratificată în 1979. Ea conținea lucrarea lui Picasso în toate tehnicile și din toate perioadele și este deosebit de rară în ceea ce privește colecția excelentă de sculpturi. După moartea lui Jacqueline Picasso în 1986, fiica ei s-a oferit să plătească impozitele pe moșteniri printr-o nouă dare. Colecția s-a extins și printr-o serie de lucrări obținute prin achiziție și cadouri. Vezi și Pablo Picasso Note Legături externe
Музей Пикассо (Париж)

Музей Пикассо (фр. Musée national Picasso) открылся в 1985 году в Париже и посвящён творчеству Пабло Пикассо. Здание Музей Пикассо расположился в здании особняка Сале (Hôtel Salé) в средневековом квартале Парижа Маре. Особняк был построен в 1656—1659 годах архитектором Жаном Булье для Пьера Обера де Фонтеней, который обогатился за счёт увеличения налога на соль. Отсюда и происходит название Сале (от фр. salé — «солёный»). Во время процесса Фуке в 1661 году Пьер Обер был также разорён. За этим последовала многочисленная смена владельцев особняка. В 1668—1688 годах во дворце находилось посольство Венеции. В 1829 здесь открылась Центральная школа искусств и ремёсел (École centrale des arts et manufactures, ныне École Centrale Paris), выпустившая таких известных учеников, как Густав Эйфель, Луи Блерио и Арман Пежо. В 1962 году особняк перешёл во владение городского муниципалитета. Решено было реконструировать здание, для чего был объявлен открытый конкурс, который выиграл французский архитектор алжирского происхождения Ролан Симуне. Восстановительные работы продлились 3 года. Музей Пикассо открылся в 1985 году. Музей Экспозиция В экспозиции представлены все периоды творчества Пикассо, коллекция содержит: 203 картины 158 скульптур 16 коллажей 29 объёмных картин 107 предметов керамики 1500 рисунков 58 тетрадей все гравюры В музее также представлена личная коллекция Пикассо, содержащая произведения Сезанна, Матисса, «Таможенника» Руссо, Андре Дерена, Жоржа Брака, Жоана Миро, а также предметы африканского искусства. Практическая информация Музей находится в III округе Парижа, ближайшие станции метро — Saint-Paul и Chemin Vert. Время работы: каждый день кроме вторника, летом (апрель — сентябрь) с 09:30 до 18:00, зимой (октябрь — март) с 09:30 до 17:30. Музей закрыт 1 января и 25 декабря. В 2009—2013 музей был закрыт на ремонт. В течение этого времени ядро коллекции музея (195 экспонатов) находилось в мировом турне: Весна 2008 — Мадрид Лето 2008 — Абу-Даби Осень 2008 — Токио Торонто Хельсинки Москва, Санкт-Петербург (июль-сентябрь 2010) Сиэтл, Нью-Йорк, Сан-Франциско В 2014 году музей снова открылся. Руководство Жан Клер (1989—2005) Анна Бальдасари (с октября 2005) Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Музей Пикассо (Париж) Официальный сайт музея
Музеј Пабла Пикаса у Паризу

Национални музеј Пабла Пикаса (фран.Musée Picasso) у Паризу чува највећу колекцију дела Пабла Пикаса на свету. Налази се у срцу Париза, у округу Ле Маре, у оквиру потпуно реновираног Хотела Сале, подигнутог у 17. веку и класификованог као историјски споменик. Кроз свој квалитет, ширину и разноврсност заступљених уметничких поља, збирку и привремене изложбе, може се сагледати целокупно Пикасово дело, сликано, вајано, гравирано и цртано, као и евокација уметниковог стваралачког процеса. Хотел "Сале" Хотел је коришћен као Венецијанска амбасада, а затим и као складиште књижевности током Револуције. У 19. веку је претворена у интернат, у седиште Централне уметничке и мануфактурне школе, а затим у изложбену радњу бронзаног радника Анрија Виана. Изградио га је фармер пореза на со, Пјер Обер. Он је своје богатство стекао 1630-1640-их на разним шемама, укључујући повољан брак. Да би на крају постао важан финансијер на париском тржишту и саветник и секретар краља. Придруживши се канцеларијама за порез на со, Пјер Обер који је прикупљао порез на со као паушални износ у име краља, учврстио је свој положај. Његов положај створио је име за кућу, која је убрзо постала позната као Хотел Сале („сале“ што значи „слан“ на француском). Одељење за историјске споменике је започело програм рестаурације 1974. У марту 1975., након разматрања, градско веће Париза је потврдило да ће Хотел Сале заиста бити смештен Музеј Пикаса, што је природан избор с обзиром на то да је уметников рад произведен у зидовима великих приватних виле и друге историјске грађевине. Пикасова уметност је требало да заблиста у вишеструким изложбеним просторима посвећеним уметности 20. века подељеном између високо савремене архитектуре и патримонијалних простора. Закуп на 99 година је договорен 1981. године, град Париз је изнајмио хотел Сале од државе за симболичну суму под условом да изврши реновирање и брине о одржавању зграде. Колекција Колекција обухвата преко 5.000 дела и десетине хиљада архивираних дела. Због свог квалитета и обима, као и спектра уметничких форми које обухвата, ова колекција је једина у свету која представља и комплетан Пикасов насликан, извајан, гравиран и илустрован опус и прецизан запис – кроз скице, студије, нацрте, свеске, бакрорези у различитим фазама, фотографије, илустроване књиге, филмови и документи — уметниковог стваралачког процеса Настала је од две донације држави коју су дали наследници Пабла Пикаса 1979. и касније наследници Жаклин Пикасо 1990. Током година је проширена даљим изванредним аквизицијама. Пикасову личну колекцију држави су предали његови наследници, у складу са жељама уметника. У почетку је обухватао 50-ак дела старих и савремених мајстора који су у збирку ушли захваљујући донацији 1973. године. Друга донација његових наследника 1978. године проширила је ову збирку на око 150 дела. Пикасову личну архиву су поклонили његови наследници 1978. године да би била претходно класификована пре него што је ушла у националне колекције 1992. (200.000 комада). Референце
CY Cergy Paris University

CY Cergy Paris University (French: CY Cergy Paris Université) is a public university located in Cergy-Pontoise, France. It was officially announced in October 2019 by the décret that the university would be founded by combining other institutions on 1 January 2020. The official status of the university is an experimental institution. History The university was created from the merger of several schools of the University of Paris-Seine (ComUE), Cergy-Pontoise University and the École internationale des sciences du traitement de l'information - EISTI. The École pratique de service social - EPSS and the Institut libre d'éducation physique supérieur - ILEPS will become component institutions of the new university. The other schools in the old University of Paris-Seine will become members of the CY Alliance. ESSEC Business School - ESSEC ISIPCA (Institut supérieur international du parfum, de la cosmétique et de l'aromatique alimentaire) École nationale supérieure d’architecture de Versailles - ENSA-V École nationale supérieure du paysage - ENSP-V École nationale supérieure d'arts de Paris-Cergy - ENSAPC École nationale supérieure de l'électronique et de ses applications (ENSEA) Supméca (Institut Supérieur de Mécanique de Paris) École de Biologie Industrielle - EBI École d'électricité, de production et des méthodes industrielles - ECAM-EPMI École supérieure d'Informatique, réseaux et systèmes d'information - ITESCIA École d'ingénieur d'agro-développement international - ISTOM Faculties CY SUP All the former undergraduate faculties of the University of Cergy-Pontoise will be reorganised as a new undergraduate school which will be named CY SUP. Graduate Schools There will be five graduate schools: CY Tech, a Grande Ecole, on sciences, engineering, economy and administration, with engineering education from the EISTI CY Art and Humanity, in association with the ENSAPC, the ENSAV, the ENSP, and the INP CY Education, with the INSPÉ, the EPSS, and the ILEPS CY Law and Political Science ESSEC Research There will be an institute of advanced studies named CY Advanced Studies. See also Education in France List of public universities in France by academy References
Universidad CY Cergy Paris

La Universidad CY Cergy Paris (en francés: CY Cergy Paris Université) es una universidad francesa localizada en Cergy.​ Proporciona educación en ciencia, tecnología, ingeniería y matemáticas, ciencias humanas y sociales y derecho. Acoge a 26 000 estudiantes en 2021.​ Historia La universidad fue creada por decreto el 1 de enero de 2020 por la unión de la Universidad de Cergy-Pontoise, la CY Tech y la antigua COMUe Paris Seine. Incluye también dos establecimientos, el Instituto Gratuito de Educación Física Superior (ILEPS) y la Escuela Práctica de Servicio Social (EPSS). Ella está en el origen del programa CY Alliance que reúne a trece establecimientos educativos públicos y privados en el oeste de París. Es miembro del proyecto CY Initiative reconocido por el gobierno con el fin de promover la investigación y los intercambios entre socios, incluida ESSEC.​ Clasificación Ocupa el puesto 65 a nivel nacional según la CWUR en 2022.​ Referencias
CY Cergy Paris Université

CY Cergy Paris Université est un grand établissement public français créée le 1er janvier 2020. Elle trouve son origine dans l'union de l'Université de Cergy Pontoise et de l'EISTI, intégrant deux établissements composantes l'ILEPS et l'EPSS et s'associant à l'ESSEC. CY Cergy Paris Université dispense un enseignement en sciences, technologie, ingénierie et mathématique, ⁣sciences humaines et sociales et en droit. Elle accueille 26 000 étudiants en 2021. CY Cergy Paris Université devient un grand établissement en 2025. Historique L'université est créée par décret le 1er janvier 2020 par l'union de l'université de Cergy-Pontoise, de l'École internationale des sciences du traitement de l'information et de l'ancienne COMUe Paris Seine . Elle intègre également deux établissements, l'Institut libre d'éducation physique supérieur (ILEPS) et l'École pratique de service social (EPSS). Elle est à l'origine du programme CY Alliance qui rassemble treize établissements d'enseignement privés et publics de l'ouest parisien. Elle est membre du projet CY Initiative reconnu par le gouvernement afin de favoriser la recherche et les échanges entre les partenaires, dont l'ESSEC. Enseignement L'enseignement fondamental est dispensé autour d'UFR : faculté de droit, école de design, CY langues et études internationales, CY lettres et sciences humaines, CY « tech », économie et gestion, CY Tech Sciences et Techniques, et l'École de journalisme de Gennevilliers. L'université dispose également d'un IUT, d'un institut de formation au professorat en partenariat avec l'Académie de Versailles, ainsi que d'un partenariat avec Sciences Po Saint-Germain-en-Laye et l'ESSEC. Un nouvel IUT doit ouvrir en 2024 avec des spécialités logistiques et transport, management des supply chain et techniques de commercialisation. L'école de journalisme de l'université a rejoint les quatorze autres formations reconnues par la profession en mars 2025. Classement Elle est classée à la 65e place nationale par le CWUR en 2022. Organisation Présidents François Germinet, élu président de l'Université de Cergy-Pontoise en 2012 et réélu en 2016, il est élu le 24 mars 2020 premier président de CY Cergy Paris, mais démissionne au 1er janvier 2023 Laurent Gatineau (élu en 2023) Notes et références Voir aussi Articles connexes Communauté d'agglomération de Cergy-Pontoise Liste des universités françaises Liens externes Site officiel Ressource relative à la recherche : Classement académique des universités mondiales Ressource relative à la vie publique : Nominations au Journal officiel Ressource relative à l'architecture : Structurae Ressource relative aux organisations : SIREN Portail du Val-d'Oise Portail des universités françaises
Gare du Nord

Gare du Nord (officielt Gare de Paris-Nord) er en af de seks store jernbanestationer i Paris i Frankrig. Stationen er beliggende i 10. arrondissement. Med 180 millioner rejsende om året er det Europas travleste jernbanestation, og den mest travle udenfor Japan. Stationen er et knudepunkt for mange kollektivtrafiklinjer, såsom Métro de Paris, RER, regional- og fjerntrafik. Stationens bygninger er designet af arkitekten Jacques Ignace Hittorff. Noter Eksterne links
Paris Gare du Nord

A Gare du Nord (ejtsd: [ɡaʁ dy nɔːʁ]; magyarul: Északi pályaudvar), hivatalosan Paris-Nord, a hét nagy távolsági vasúti fejpályaudvar egyike Franciaországban, Párizsban. Európa legforgalmasabbikaként tartják számon az itt megforduló utasok számát tekintve és a második legnagyobb utaskapacitás szempontjából. 2015-ben a Gare du Nord naponta több mint 700 000 utast fogadott. 1861 és 1864 között épült fel az eredeti épület a Chemins de Fer du Nord társaság megbízásából. Azóta több kisebb-nagyobb átalakításon esett át. Jelenleg innen indulnak az Észak-Franciaországba tartó vonatok, valamint számos nemzetközi viszonylat kiindulópontja is ez a pályaudvar. Elérhető többek között az Eurostarral London, a Thalyssal Brüsszel, továbbá Németország és Hollandia nagyvárosai. A jelenlegi Gare du Nord pályaudvart Jacques Ignace Hittorff francia építész tervezte, Az állomás egy korábbi, jóval kisebb, azonos nevű, 1846 és 1860 között működő terminál helyébe lépett. A 2010-es évek végén és a 2020-as évek elején zajló jelentős felújítási program nagymértékben átalakítja az állomást. A tervek között szerepel az állomás alapterületének és utaskezelő képességének jelentős bővítése, a helyszíni szolgáltatások bővítése és egy új indulási terminál kialakítása a 2024. évi nyári olimpiai játékokra való felkészülés jegyében. Az átalakítás következtében a Gare du Nord Európa legnagyobb vasútállomása lesz. Járatok A pályaudvarról az alábbi járatok indulnak: Kapcsolata más pályaudvarokkal Párizs egyéb pályaudvarait az alábbi tömegközlekedési módokon érhetjük el: Paris Gare de l’Est - gyalogosan kb. 5 perc sétával; Paris Gare de Lyon - a párizsi RER D vonalán; Paris Gare de Bercy - a párizsi metró 4-es vonalán Châtelet állomásig, majd onnan a 14-es metróval; Paris Gare d’Austerlitz - a párizsi metró 5-ös vonalán; Paris Gare Montparnasse - a párizsi metró 4-es vonalán Montparnasse-Bienvenüe metróállomásától gyalogosan; Paris Gare Saint-Lazare - a párizsi metró 12-es vonalán Pigalle állomásig, majd ott átszállással a 4-es vonalra. Megjelenése a kultúrában A pályaudvar több filmben is szerepel. Ide érkezett Mr. Bean a Mr. Bean nyaral című filmben, innen menekültek tovább Dan Brown hősei a francia rendőrség elől a A Da Vinci-kód című filmben és könyvben. Feltűnik még a Ocean’s Twelve – Eggyel nő a tét, A Bourne-rejtély és A Bourne-ultimátum című filmekben is. Képek Kapcsolódó szócikkek A párizsi RER állomásainak listája Források Friedl Ferenc. "Rekorder pályaudvarok - Építős blog" (magyar nyelven). epitos.blog.hu. Hozzáférés: 2010. március 17.. Jegyzetek További információk Paris Gare du Nord az SNCF hivatalos "Gares & Connexions" weboldalán (franciául) Gare du Nord (angolul) How to change trains & station in Paris Metro or taxis | The Man in Seat Sixty-One (angolul) Gare du Nord Photo Tour | Paris By Train (angolul)
Gare du Nord

A Gare du Nord (Estação do Norte, em português) é uma estação de trem localizada em Paris, na França. A estação é uma dos seis terminais da rede principal da SNCF em Paris. Ele possui conexões para várias linhas de transporte rápido urbano (Metrô de Paris e RER). Com cerca de 180 milhões de passageiros por ano, a Gare du Nord é a estação mais movimentada da Europa, a mais movimentada fora do Japão e a 24ª mais movimentada do mundo. A estação serve trens para o norte da França, bem como vários destinos internacionais para o Reino Unido, a Bélgica e os Países Baixos. História Serviços ferroviários Os TGV — sob a marca TGV inOui — servem a maioria das principais cidades da antiga região do Nord-Pas-de-Calais (principalmente Arras e Lille), fazendo as seguintes conexões: Paris-Nord – Arras – Lille-Europe – Calais-Fréthun – Boulogne-Ville – Étaples - Le Touquet – Rang-du-Fliers-Verton; Paris-Nord – Arras – Lille-Europe – Calais-Fréthun – Calais-Ville; Paris-Nord – Arras – Lille-Europe – Dunkerque; Paris-Nord – Arras – Lille-Flandres – Croix-Wasquehal – Roubaix – Tourcoing; Paris-Nord – Lille-Flandres (trens diretos); Paris-Nord – Arras – Lens – Béthune – Hazebrouck – Dunkerque; Paris-Nord – Arras – Douai – Valenciennes. A estação faz conexão com o RER d'Île-de-France nas linhas RER B e RER D. Além disso, a linha RER E na Estação de Magenta está diretamente ligada à Gare du Nord por dois acessos subterrâneos (um sob controle de bilhete e o outro fora de controle). Conexão com o Metrô A estação faz integração com o Metropolitano de Paris através de uma estação homônima, localizada no subterrâneo. Ver também Estação Gare du Nord (Metro de Paris) Referências
Gara Paris-Nord

Gara de Nord (în franceză Gare de Paris-Nord sau Gare du Nord) este cea mai mare din cele șase gări ce deservesc marile linii din capitala Franței. Se afla în arondismentul 10 din Paris. Este un important nod multimodal care oferă acces la trenuri de mare viteză ce oferă legături naționale și internaționale (gara este terminalul parizian al serviciilor Eurostar și Thalys), trenuri regionale, trenuri expres urbane, metrou și autobuz. Cu un trafic de 180 milioane pasageri anual [1] Arhivat în 4 decembrie 2007, la Wayback Machine. este cea mai frecventată gară europeană și a treia la nivel mondial după cele din Tokyo și Chicago. Legături deservite Internaționale Eurostar : Londra Thalys : Bruxelles - Amsterdam - Köln Hbf. Tren de noapte : Berlin - Hamburg Național SNCF TGV : Lille-Flandres, Arras, Dunkerque, Calais-Ville, Valenciennes, și alte localități din Nord-Pas de Calais ; SNCF Corail și TER : servicii spre regiunea Picardia (Amiens, Saint-Quentin, șamd) și regiunea Nord-Pas de Calais (Boulogne, Maubeuge, șamd) ; SNCF Transilien : servicii către departamentele Seine-Saint-Denis, Val-d'Oise și Oise ; Local RER : Liniile B și D : linia B deservește Aeroportul Internațional Charles de Gaulle și Aeroportul Orly, stadionul stade de France, precum și periferia nord-estică și sud-vestică a Parisului linia D deservește stadionul stade de France și periferia nordică și sudică a Parisului. De asemenea asigură o legătură rapidă cu Gara Lyonului. metrou : Linia 2 Linia 4 asigură legătura cu Gara Montparnasse și Gara de Est Linia 5 asigură legătura cu Gara de Est Linia 7 asigură legătura cu Gara de Est
Paris-Nord järnvägsstation

Gare de Paris-Nord, populärt Gare du Nord ("Norra station"), är en av sex stora järnvägsstationer i Paris. Den står i förbindelse med flera andra kollektivtrafik-linjer (métro och RER). Med 190 miljoner resenärer om året är det SNCF:s mest trafikerade punkt, stationen med mest trafikanter i Europa samt en av världens största järnvägsstationer. Från stationen går järnvägslinjer norrut till Belgien, Nederländerna, Storbritannien och norra Tyskland. Stationen har även pendeltågstrafik: lokala RER-tåg (linje B+D) passerar genom Gare du Nord samt Transilien-tågen, som har sin utgångspunkt här, sköter trafiken till och från de mer yttre förorterna, och två av linjerna (RER D samt Transilien K) går utanför länet, ända till Creil resp. Crépy-en-Valois. Historia Föregångaren till Gare du Nord – Belgiska järnvägsstationen – invigdes 14 juni 1846 (Léonce Reynaud, arkitektur -- Bréville, ingenjörskonst). Stationen visade sig mycket snart vara otillräcklig, särskilt när drottning Victorias besök tvingades omdirigeras till Gare de l'Est. 1857 bestämde man sig för att bygga en station som var tre gånger så stor, när stadsdelen ändå skulle moderniseras. Den tidigare byggnaden revs 1860 och återuppbyggdes i Lille. Den tysklandsfödde Jacques Ignace Hittorff (har även formgivit de två fontänerna på Place de la Concorde, allén på Champs-Elysées, och de tolv byggnaderna runt Triumfbågen på Place de l'Etoile) ledde bygget som inleddes i maj 1861. Den nya stationen började användas 1864, men var egentligen inte färdigbyggd förrän 1866. Även Gare du Nord blev, liksom de andra parisiska stationerna, snabbt alltför liten för den snabbt expanderande järnvägstrafiken. Redan 1884 började man planera för fem ytterligare spår. 1889 byggde man om interiören helt och hållet och man passade på att bygga ut byggnaden samtidigt. Mellan 1930 och 1960 gjorde man också liknande utbyggnader. 1907 fick stationen anslutning till Paris métro: linje 4 från norra till södra Paris och linje 5 som går till Gare de Lyon. 1981 öppnade underjordiska våningsplanet med 4 spår för RER-tågen och tunneln till Châtelet-Les Halles. 1994, med tillkomsten av Eurostar-snabbtågen, fick stationen sitt nuvarande utseende och sin organisation. Arkitektur Stileklekticism och 1800-talets vurm för nya typer av metallstrukturer (fackverksteknik) möts i denna byggnad. De nio statyerna på fasaden personifierar de viktigaste europeiska städerna (London, Berlin, Amsterdam, Wien, Bryssel med flera) som järnvägen kör mot. På insidan står två rader med järnpelare som lyfter upp glastaket som spänner över 72 meter på 38 meters höjd. Två flyglar omringar huvudbyggnaden symmetriskt. På bottenvåningen finns en dorisk kolonnad, men dess elegans förtas av det skynke som sedan 1930 hänger framför det. Galleri Referenser Noter Externa länkar Votre gare : Paris Gare du Nord, SNCF Wikimedia Commons har media som rör Paris-Nord järnvägsstation.