NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Institut du monde arabe

Institut du monde arabe, zkráceně IMA (česky Institut arabského světa) je víceúčelová budova v Paříži v 5. obvodu. Nachází se v těsném sousedství univerzitního kampusu Jussieu. Institut byl postaven v letech 1981–1987 podle návrhu architekta Jeana Nouvela v rámci Mitterrandova programu Grands Projets (Velké projekty). Institut byl otevřen za prezidentovy účasti 30. listopadu 1987. Jeho posláním je poznání arabské kultury a historie. Jeho součástí je proto rozsáhlá knihovna, muzeum představující arabské umění a kulturu od 8. století po současnost, filmový a divadelní sál, posluchárna nebo knihkupectví. V devátém patře se nachází restaurace nabízející zajímavý výhled na Seinu a historickou část Paříže. Správa Institutu IMA je financován nadací, kterou založila Francie společně s arabskými státy Alžírsko, Saúdská Arábie, Bahrajn, Džibutsko, Spojené arabské emiráty, Irák, Jordánsko, Kuvajt, Libanon, Maroko, Mauritánie, Omán, Katar, Somálsko, Súdán, Sýrie, Tunisko a Jemen. Stanovy byly schváleny velvyslanci těchto států 23. června 1980. Architektura Celková rozloha objektu je 25 300 m2. V moderní budově dochází k prolínání evropského a arabského slohu. Do institutu se vstupuje od západu průchodem mezi zdmi, který míří na čtvercové nádvoří. Nejzajímavějším prvkem je jižní fasáda. Je zdobená geometrickými obrazci typickými pro arabské umění. 240 ocelovo-skleněných desek připomíná dekorativní mříže na oknech tradičních arabských domů. Každá deska je vybavena clonami a celá fasáda je opatřena více než 30 000 fotosenzitivními panely, které podle dopadu slunečního svitu přivírají jednotlivé clony a regulují tak proudění světla a tepla do budovy. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Institut du monde arabe na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Institut du monde arabe na Wikimedia Commons Oficiální stránky institutu
Institut du monde arabe

Das Institut du monde arabe (IMA) (deutsch: „Institut der arabischen Welt“) befindet sich im 5. Arrondissement von Paris. Es wurde 1980 gegründet, um das Verständnis zwischen Frankreich und der arabischen Welt zu fördern. Ziele Das IMA verfolgt drei erklärte Ziele: Entwicklung und Vertiefung des Studiums, der Kenntnis und des Verständnisses der arabischen Welt, ihrer Sprache, ihrer Zivilisation und ihrer Entwicklungsbemühungen kultureller Austausch, Kommunikation und Kooperation zwischen Frankreich und der arabischen Welt, besonders auf den Gebieten Wissenschaft und Technik Förderung der Beziehungen zwischen der arabischen Welt und Frankreich sowie Europa Geschichte Es wurde 1980 auf Veranlassung des damaligen Staatspräsidenten Valéry Giscard d’Estaing nach französischem Recht in Paris gegründet und 1987 während der Präsidentschaft François Mitterrands im Studentenviertel Quartier Latin im 5. Arrondissement erbaut; ursprünglich war das 15. Arrondissement als Standort vorgesehen. Verwirklicht wurde das Projekt von der französischen Architektengruppe Jean Nouvel, Pierre Soria und Architecture Studio. Es ist seit Dezember 1987 der Öffentlichkeit zugänglich. In seiner Eröffnungsrede vom 30. November 1987 stellte Mitterrand den kulturellen Aspekt in den Vordergrund, ein Schwerpunkt, der weiterhin durch zahlreiche Ausstellungen und eine umfangreiche Bibliothek unterstützt wird. Architektur Das interkulturelle Institut machte Jean Nouvel international bekannt. Nouvel wurde 1989 für die Gestaltung des Instituts mit dem angesehenen Aga Khan Award for Architecture ausgezeichnet. An der südlichen Fassade wird der Einfall des Sonnenlichts durch tausende Irisblenden hinter der Glasfassade reguliert, die sich computergesteuert stufenlos öffnen und schließen. In diesen kunstvoll strukturierten und in gleichmäßiger Reihung angeordneten Blenden griff Nouvel auf das Motiv der Maschrabiyya aus der arabischen Architektur zurück und erreichte damit eine Synthese aus traditioneller Ornamentik und High-Tech-Architektur. Folgende Räumlichkeiten sind im Gebäude untergebracht: Sprachlabor, Bibliothek, Kino, Kunstladen, Restaurant mit Blick auf Paris und ein Rauchsalon. Struktur und Mitglieder Präsident des IMA war von 2013 bis 2026 Jack Lang, Generaldirektorin ist Mona Khazindar. Zur Nachfolgerin Langs wurde 2026 Anne-Claire Legendre ernannt. Zu den Mitgliedern gehören neben Frankreich auch Ägypten, Algerien, Bahrain, Dschibuti, Irak, Jemen, Jordanien, Katar, Komoren, Kuwait, Libanon, Libyen, Marokko, Mauretanien, Oman, Palästinensische Autonomiegebiete, Saudi-Arabien, Somalia, Sudan, Syrien, Tunesien, Vereinigte Arabische Emirate und die Arabische Liga. Ausstellungen 2013: Mille et une nuits 2016: Jardins d’Orient – De l’Alhambra au Taj Mahal 2021: Divas – D’Oum Kalthoum à Dalida Zeitschrift Das IMA gibt seit 1991 die Zeitschrift Qantara heraus. Weblinks Offizielle Website (französisch, arabisch, englisch) Marc Zitzmann: „Mangel an Geld, an Führung, an Profil – Das Pariser Institut du monde arabe als chronischer Problemfall.“ In: NZZ vom 5. Mai 2007. Einzelnachweise
Institut du monde arabe

Het Institut du monde arabe ('Instituut van de Arabische wereld') is een gebouw en een organisatie in het 5e arrondissement in Parijs. Het gebouw biedt onderdak aan onder meer een museum voor Arabische kunst en een bibliotheek. Het maakt deel uit van de Grands Travaux die de erfenis vormen van het presidentschap van François Mitterrand. Architectuur Het Institut du Monde Arabe is ontworpen door Jean Nouvel en werd aangevangen in 1981 en voltooid in 1987. De zuidzijde van het bouwwerk is bekleed met stalen diafragma's die automatisch openen en sluiten, al naargelang de sterkte van het invallende licht. Deze diafragma's herinneren aan arabesken en geometrische vlakverdelingen uit de islamitische kunst. Externe link Website van het Institut du Monde Arabe
Institut du monde arabe

Institut du monde arabe (franska för "arabvärldsinstitutet") är en byggnad i Paris femte arrondissemang som konstruerades av en grupp arkitekter (Jean Nouvel och Architecture-studio) med ambitionen att förena västerländsk och arabisk arkitektur. Institut du monde arabe var en del av François Mitterrands initiativ till stora byggnationer i Paris och öppnades för allmänheten i december 1987. Wikimedia Commons har media som rör Institut du monde arabe.
Museu Guimet

El Museu Guimet, originalment i en francès Musée national des arts asiatiques - Guimet és un museu situat a París, la capital de França. És un dels més importants del món en el seu gènere. Història L'origen d'aquest museu es deu a un lionès, empresari d'èxit, Émile Guimet (1836-1918). Guimet era un prohom preocupat pel benestar dels obrers i un burgès amb moltes inquietuds: l'educació, les llengües i les religions orientals, la música, el teatre, art... Va tenir l'oportunitat i els mitjans per viatjar a l'estranger. Arribà a un acord amb l'Estat Francès per construir un museu a París (després d'un primer intent no reeixit a Lió) comprometent-se a una donació de les seves col·leccions. Fou inaugurat el 20 de novembre de 1889. Émile Guimet va dedicar el seu temps i els seus diners a aquest museu, organitzant exposicions i reclamant dipòsits pertanyents a l'estat. D'aquesta manera va aconseguir obres coreanes del fons Charles Varat i pintures tibetanes de Jacques Bacot i participà en excavacionss arqueològiques a Egipte (com les d'Albert Gayet). Guimet entenia el museu com un centre d'estudis. El 1927, el museu Guimet es va incorporar a la Direcció dels museus de França. Guimet també va crear un museu a Lió, la seva ciutat. Els fons d'aquest museu lionès, tancat el 2007, s'han incorporat al nou Museu de les Confluències. Col·leccions Consta d'importants col·leccions relacionades amb les grans expedicions a Àsia central i Xina, com les col·leccions de Paul Pelliot o d'Édouard Chavannes. A partir de 1927 rep les obres originals del museu Indoxinès del Trocadéro. I durant els anys 20 i 30 del segle XX li arriben importants dipòsits de la Delegació Arqueològica Francesa a l'Afganistan. La secció xinesa del Museu Guimet té al voltant de 20.000 objectes que corresponen a set mil·lennis d'art xinès (dels seus orígens fins al segle xviii). Galeria Obres destacades del museu: Referències Enllaços externs web oficial
Musée Guimet

Musée Guimet (Guimetovo muzeum), celým názvem Musée national des Arts asiatiques – Guimet (Národní muzeum asijského umění – Guimet) je muzeum, které se nachází v 16. obvodu na Place d'Iéna v Paříži a zaměřuje se na asijské umění. Historie Muzeum založil roku 1889 lyonský továrník Émile Guimet pro svou sbírku egyptského, asijského a antického umění. Už za jeho života se muzeum zaměřilo převážně na umění Asie. Od roku 1927 spadá muzeum pod Správu francouzských muzeí a bylo obohaceno o další exponáty z jiných muzeí. Roku 1945 byla egyptská část sbírky přesunuta do Louvru. Sbírky Rozdělení sbírek: Afghánské a pákistánské umění Himálajské umění – kolem 1600 exponátů Umění jihovýchodní Asie Umění střední Asie Čínské umění – kolem 20 000 exponátů Korejské umění – kolem 1000 exponátů Indické umění Japonské umění – kolem 11 000 exponátů Sbírka knih a dokumentů – přes 100 000 dokumentů Archiv fotografií – založen roku 1920 Archiv nahrávek Fotografická sbírka Fotografické archivy muzea uchovávají také reprodukce muzejních děl v chronologii jejich prezentace, ale především velkou sbírku fotografií cestujících fotografů, jejichž snímky často svědčí o kvalitách významných profesionálních fotografů z raných dob fotografování. Byly pořízeny na Středním východě, v Indii a na Dálném východě. Zejména Samuel Bourne (1834–1912), Felice Beato (asi 1825–1908) nebo Émile Gsell (1838–1879): tyto staré fotografie odhalují estetické pohledy na krajiny, místa a architekturu v Asii, ale také bezpočet portrétů a scén každodenního života, jejichž etnografická, sociální a historická hodnota je mezi odborníky uznávána. Francouzské archeologické mise v Číně (Édouard Chavannes, Paul Pelliot a Victor Segalen) nebo v Afghánistánu (Alfred Foucher nebo Joseph Hackin) navíc nabízejí další perspektivu více zaměřenou na detail, poskytují informace o podmínkách archeologických prací a ukazují návštěvníkům mistrovská díla z doby jejich objevení, kdy se vynořovala z písku pouště Sin-ťiang. Reference Související články Panthéon bouddhique Musée Cernuschi Musée d'Ennery Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Musée Guimet na Wikimedia Commons Virtual Collection of Masterpieces (VCM)
Musée Guimet

Musée Guimet (egentlig Musée national des Arts asiatiques-Guimet) er et nu statsligt museum i Paris, oprindelig stiftet og finansieret af forretningsmanden Émile Guimet i 1889 i Paris. Museet specialiserer sig i asiatisk kunst. Musée Guimet besidder den største samling af asiatiske kunstartefakter som findes (2009) udenfor Asien selv. En del af det stammer fra stifteren selv; han foretog en række rejser i Orienten. Mellem 1927 og 1938 tilkom meget som blev anskaffet under ekspeditioner til Centralasien og Kina. Andet er tilkommet på grund af museumsomlægninger (overføringer fra andre museer) i forbindelse med Verdensudstillingen i Paris i 1937. Litteratur Emile Guimet: "Huit jours aux Indes" i: Le Tour du Monde, nyoplag, Paris, 2007, Phébus, ISBN 978-2-7529-0251-1 Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside
Musée Guimet

Das Musée Guimet (offiziell Musée national des Arts asiatiques – Guimet, MNAAG; „Nationales Museum der asiatischen Künste“) ist ein auf Initiative des Industriellen Émile Guimet im Jahr 1889 im 16. Arrondissement von Paris errichtetes, heute staatliches Museum asiatischer Künste. Die langjährige Kuratorin Jeannine Auboyer gestaltete es 1960 um und erweiterte es 1991 um die Panthéon bouddhique („buddhistisches Pantheon“) genannte Abteilung im früheren Hôtel Heidelbach. Zu dem Museum gehört ein kleiner japanischer Garten. Als dritter Standort gehört seit 2012 auch das Musée d’Ennery dazu. Ziel des an der Place d’Iéna gelegenen Museums ist es, dem europäischen Publikum die Nuancen zwischen den verschiedenen fernöstlichen Zivilisationen auf didaktische Weise nahezubringen. Bestände Das Museum besitzt die größte Sammlung asiatischer Sakral- und Kunstgegenstände außerhalb Asiens. Einen Teil des ursprünglichen Fundus brachte der Museumsgründer selbst von seinen zahlreichen Reisen nach Paris. Zwischen 1927 und 1938 konnte die Sammlung zunächst durch Expeditionen nach Zentralasien und China erweitert werden, darunter Teile des Schatz von Begram aus Afghanistan. Sie profitierte darüber hinaus von der Errichtung – anlässlich der Weltausstellung von 1937 – des Palais de Chaillot insofern, als diesem das Musée du Trocadéro weichen musste, dessen Abteilung der Künste Indochinas dem Musée Guimet zugeführt wurden. Stand 2024 gibt es folgende Ausstellungen: Im Erdgeschoss und im Eingangsbereich befindet sich eine große Ausstellung über die Kunst der Khmer mit Ausstellungsstücken aus Angkor Wat. In den Nebenräumen wird indische Kunst vor allem sakrale Kunst und Kunst aus Thailand, Myanmar, Indonesien und Vietnam präsentiert. Die Stücke sind zum Teil sehr alt. Die erste Etage widmet sich chinesischer Kunst vorzugsweise aus dem 10. Jahrhundert. In einem Saal wird auch Kunst aus dem Himalaya und einige dekorative Objekte aus Indien ausgestellt. Die zweite Etage zeigt archäologische Kunst aus Japan und Korea sowie Porzellan aus China aus verschiedenen Jahrhunderten. Galerie: Auswahl aus den ausgestellten Objekten Leiter 1923–1941: Joseph Hackin 1944–1952: René Grousset 1953–1965: Philippe Stern 1965–1980: Jeannine Auboyer 1982–1986: Vadime Elisseeff 1986–2008: Jean-François Jarrige 2008–2011: Jacques Giès 2011–2013: Olivier de Bernon 2013–2022: Sophie Makariou seit 2022: Yannick Lintz Schriftenreihe des Museums Annales du Musée Guimet: Bibliothèque d’études Literatur Emile Guimet: Huit jours aux Indes. In: Le Tour du Monde. Neuauflage, Paris 2007, Phébus, ISBN 978-2-7529-0251-1 Weblinks Website des Musée Guimet (chinesisch/englisch/französisch) Einzelnachweise
Museo Guimet

El Museo Guimet (en francés: Musée national des Arts asiatiques-Guimet o Musée Guimet) es un museo de Francia de arte asiático localizado en la avenue d'Iéna, en el XVI distrito de París. Posee una de las más grandes colecciones del arte de Asia del mundo occidental. El museo, que en un principio se localizaba en Lyon (1879) y fue cedido al estado y transferido a París en 1885, fue fundado por Émile Étienne Guimet, un magnate. Entregado fervorosamente a viajar, Guimet fue encargado por el ministro de instrucción pública en 1876 del estudio de religiones del Extremo oriente, por lo que el museo es producto de aquella expedición, incluyendo una magnífica colección de cerámica china y cerámica japonesa, y muchos otros objetos relacionados también con el antiguo Egipto, Grecia y Roma. En una de sus alas se encuentra el llamado Panthéon Bouddhique, que expone arte religioso. Desde diciembre del 2006 a abril de 2007, el museo ha albergado colecciones del museo de Kabul, con piezas arqueológicas provenientes del reino Grecobactriano, la ciudad de Alejandría de Oxiana y el tesoro de Tillya Tepe. Arte del Museo Guimet Arte greco-búdico Arte de Serindia Arte de China Arte hindú Arte del sudeste asiático Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Museo Guimet. Musée Guimet
Museo Guimet

Il Museo Guimet (in francese: Musée national des Arts asiatiques-Guimet o Musée Guimet), situato nel XVI arrondissement di Parigi, in place d'Iéna n. 6 (Métro: Iéna) è uno dei più grandi musei di arte asiatica fuori dall'Asia. La raccolta fu fondata nel 1879 a Lione da Émile Étienne Guimet, un industriale francese, e fu trasferita a Parigi nel 1885. Appassionato di viaggi, a Guimet nel 1876 fu commissionato dal ministero della pubblica istruzione francese lo studio delle religioni dell'Estremo Oriente e il museo ospita molti frutti di questa spedizione, inclusa una bella collezione di porcellane cinesi e giapponesi, ma anche oggetti di provenienze diverse, ad esempio dall'Antico Egitto e dal mondo greco e romano. Una delle sue ali, il Panthéon Bouddhique, illustra opere legate alla religione. Collezioni Afghanistan-Pakistan Arti dell'Himalaya Asia del Sud-Est Asia Centrale Cina Corea India Tessili indiani (Collezione Riboud) Giappone Altro Biblioteca Archivi fotografici Archivi sonori Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo Guimet Collegamenti esterni Sito ufficiale, su guimet.fr. Musée Guimet (canale), su YouTube. (EN) Guimet Museum, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. (EN) Virtual Collection of Masterpieces (VCM), su masterpieces.asemus.museum. URL consultato il 17 luglio 2008 (archiviato dall'url originale il 2 agosto 2008).
Musée Guimet

Musée Guimet, właśc. Musée national des arts asiatiques-Guimet (MNAAG) – muzeum narodowe sztuki azjatyckiej w Paryżu. Historia Muzeum zostało założone w Lyonie z inicjatywy francuskiego przemysłowca Émile’a Étienne’a Guimeta (1836–1918) w celu prezentowania własnej kolekcji dzieł sztuki zgromadzonych podczas podróży dookoła świata w 1876 roku. Z wyprawy tej przywiózł 300 obrazów, 600 posągów oraz kilka tysięcy dzieł sztuki japońskiej i chińskiej. Zbiory zostały po raz pierwszy udostępnione publiczności podczas wystawy światowej w Paryżu w 1878 roku, a rok później były prezentowane w nowym muzeum w Lyonie. Następnie Guimet przekazał swoje zbiory państwu, które ufundowało nowych gmach muzeum na Place d’Iena w Paryżu, dokąd przeniesiono kolekcję i otwarto dla zwiedzających 20 listopada 1889 roku. Początkowo placówka nosiła nazwę Muzeum Religii z uwagi na profil pokazywanych eksponatów. W 1928 roku została przekształcona w Muzeum Narodowe Sztuki Azji po włączeniu do jej zbiorów kolekcji przywiezionych z francuskich ekspedycji i wypraw naukowych do Tybetu, Azji Środkowej, Chin i Kambodży. Do muzeum trafiły artefakty zebrane m.in. przez Charles’a Varata (1842/1843–1893) w Korei, Jacques’a Bacota w Tybecie, Paula Pelliota (1878–1945) i Édouarda Chavannesa (1865–1918) podczas wielkich ekspedycji do Azji Środkowej i Chin. W latach 20. i 30. XX w. muzeum wzbogaciło się o obiekty z wykopalisk prowadzonych przez Francuską Delegację Archeologiczną w Afganistanie, a w 1927 roku przejęło kolekcję Muzeum Indochin w Trocadero. W 1945 roku do muzeum przeniesiono z Luwru kolekcję dzieł z Dalekiego Wschodu, a do Luwru egipskie zbiory Guimeta. W latach 60. XX w. rozbudowano zbiory sztuki Indii. W latach 1996–2001 przeprowadzono gruntowną renowację gmachu muzeum. Stworzono duże, wolne przestrzenie wystawiennicze i zadbano o oświetlenie naturalnym światłem. Zbiory Kolekcja muzeum obejmuje sztukę z terenu Afganistanu i Pakistanu, obszaru Himalajów, regionu Azji południowo-wschodniej i Azji środkowej, a także z Chin, Korei, Indii i Japonii. W zbirach muzeum znajduje się również kolekcja Riboud – kolekcja tkanin azjatyckich. Przypisy Bibliografia Andrzej Kiciński. Rozkwit i przyszłość zgrupowań muzeów w centrach miast. Nowe i zmodernizowane muzea w Paryżu, Madrycie i Monachium. „Muzealnictwo”, s. 136–157, 2006. [zarchiwizowane z adresu 2021-06-25]. (pol.).
Musée Guimet

Musée Guimet (National Museum of Fine Arts asiatiques-Guimet) är ett statligt museum i Paris, ursprungligen grundat och finansierat av affärsmannen Émile Étienne Guimet 1889. Museet är specialiserat på asiatisk konst. Musée Guimet har den största samlingen av konstobjekt från Asien utanför Asien självt (2009). En del av den härrör från grundaren själv som förvärvade många föremål under sina expeditioner i Centralasien och Kina mellan 1927 och 1938. Andra delar av samlingen överfördes från andra museer i samband med världsutställningen i Paris 1937. Galleri Referenser Vidare läsning Emile Guimet: "Huit jours aux Indes" i: Le Tour du Monde , Ny utgåva, Paris, 2007, Phébus, ISBN 978-2-7529-0251-1
Place Suzanne-Denglos-Fau

La place Suzanne-Denglos-Fau est une voie située dans le 18e arrondissement de Paris. Situation et accès Elle est située à l'intersection des rues Lamarck et Caulaincourt. Origine du nom Elle porte le nom de l'autrice et présidente de la République de Montmartre Suzanne Denglos-Fau (1922-2002). Historique Elle a été inaugurée le 13 mars 2014. Bâtiments remarquables et lieux de mémoire no 30 rue Lamarck : adresse du siège social de la République de Montmartre Références Articles connexes Liste des voies de Paris se référant à un nom de femme Liste des places de Paris Portail de Paris Portail des routes
Place Monique-Antoine

La place Monique Antoine est une voie publique, située de part et d'autre du 3e arrondissement et du 4e arrondissement de Paris, en France. Au centre du quartier du Marais, cette place fait le lien entre les deux arrondissements. Situation et accès La place Monique Antoine est à l'intersection de la Rue Vieille-du-Temple et de la Rue des Francs-Bourgeois. Elle situe dans le quartier du Marais. Elle est desservie par les lignes 1 et 11 à la station Hôtel de Ville. Origine du nom Elle rend hommage à Monique Antoine, née le 21 juillet 1933 à Paris et morte le 23 mars 2015 dans la même ville, avocate et militante féministe française. Monique Antoine travaillait et militait rue Vieille-du-Temple, dans un immeuble situé à proximité immédiate de la place qui porte désormais son nom. Historique Le Conseil de Paris a voté la dénomination de cette voie en 2017. La place a été inaugurée officiellement en 2018. Notes et références Pour approfondir Bibliographie Jacques Hillairet, Dictionnaire historique des rues de Paris, Paris, Les Éditions de minuit, 1972, 1985, 1991, 1997, etc. (1re éd. 1960), 1 476 p., 2 vol. [détail des éditions] (ISBN 2-7073-1054-9, OCLC 466966117). Articles connexes Liste des voies du 3e arrondissement de Paris Liste des voies du 4e arrondissement de Paris Liste des voies de Paris se référant à un nom de femme Liste des places de Paris Liens externes Carte interactive des voies de Paris sur le site de la direction de l'urbanisme de la Ville de Paris Portail de Paris Portail des routes Portail des femmes et du féminisme
Aérodrome de La Ferté-Gaucher

L'aérodrome de La Ferté-Gaucher (code OACI : LFFG) est un aérodrome privé / à usage restreint, situé à 2,5 km au sud-ouest de La Ferté-Gaucher en Seine-et-Marne. Il est utilisé pour la pratique d'activités de loisirs. Histoire Situation Installations L'aérodrome dispose d'une piste en herbe, orientée en 04/22, d'une longueur de 900 m par une largeur de 50 m. L'aérodrome n'est pas contrôlé. Les communications s'effectuent en auto-information sur la fréquence de 123,35 MHz. Il n'est pas agréé pour le vol à vue de nuit (VFR). L'aérodrome dispose d'un restaurant "Entre Ciel et Terre", ainsi que de d'un Hôtel 2** "Le Grand Terre". Liens externes « Aérodrome - AéroSphalte - La Ferté-Gaucher », sur www.aerosphalte.fr (consulté le 20 juillet 2019). Portail de l’aéronautique Portail de la Seine-et-Marne
Jardin de l'Hospice-Debrousse

Le jardin de l'Hospice-Debrousse est un espace vert du 20e arrondissement de Paris. Situation et accès Ce jardin public est situé au no 148 rue de Bagnolet, à l'angle de la rue des Balkans. Le jardin de l'Hospice-Debrousse est desservi par la ligne 3 à la station Porte de Bagnolet. Historique Le jardin de l'Hospice-Debrousse est ouvert en 1982, sur une partie de l'ancien parc du château de Bagnolet. À partir de 1770 le domaine est morcelé et le château est démoli. L'hospice Alquier-Debrousse y est fondé en 1884 par l'Assistance publique grâce au legs de la veuve du baron Alquier, Marie-Catherine Debrousse (d) (1841-1883). Bâtiments remarquables et lieux de mémoire Le pavillon de l'Ermitage qui est le seul vestige de l'ancien domaine du château de Bagnolet et la dernière folie parisienne de style Régence. Voir aussi Articles connexes 20e arrondissement de Paris Liste des espaces verts de Paris Pavillon de l'Ermitage Lien externe Jardin de l'Hospice-Debrousse, sur le site de la mairie de Paris Notes et références Portail des espaces verts Portail de Paris