NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église Saint-Séraphin-de-Sarov de Paris

L'église Saint-Séraphin-de-Sarov est une église orthodoxe de tradition russe situé au 91, rue Lecourbe, dans le 15e arrondissement de Paris, en France. Les offices suivent la tradition russe byzantine et ont lieu en français et en slavon. L'intérieur de l'édifice, dédié à Séraphin de Sarov, est ravagé par un incendie en 2022, avant d'être restauré l'année suivante. Historique La construction de l'église est financée par les dons, souvent très modestes, des émigrés russes « blancs », ayant fui la révolution d'Octobre, et vivant nombreux dans ce quartier alors populaire. L'église n'est au départ qu'une petite cabane où sont célébrés occasionnellement des offices pour les étudiants russes logés dans la maison située dans la même propriété, dans le cadre de l'émigration suite à la révolution bolchévique. L'édifice est consacré en 1933 par le métropolite Euloge (Guéorguievsky). L'église est reconstruite en bois en 1974. Les troncs de deux érables, dont l'un est vivant, s'élèvent à l'intérieur de l'édifice. Parmi les icônes dans l'église, se trouvent des œuvres de sœur Jeanne (Reitlinger) (ru) et de mère Marie Skobtsova. Un nouvel agrandissement a lieu dans les années 2000. Son intérieur est intégralement détruit par un incendie survenu dans l'après midi du 17 avril 2022. Dès le surlendemain, les offices de la paroisse sont délocalisés à la crypte de l'église Saint-Léon voisine. L'édifice est restauré dans les mois qui suivent et la paroisse s'y installe de nouveau dès le 11 avril 2023. Paroisse Recteurs 1933-1939 : Démètre Troïtski 1939-1942 : Jean Lélioukhine 1942-1961 : Michel Sokolov 1961-1981 : Léonide Moguilevski 1981-1983 : Nicolas Soldatenkov 1983-1994 : Michel Ossorguine depuis 1994 : Nicolas Cernokrak Galerie Dans la littérature Gabriel Matzneff dépeint l'église dans son roman Voici venir le fiancé, paru en 2006, en la rebaptisant « église des Saints-Boris-et-Gleb ». Notes et références Voir aussi Articles connexes Archevêché des églises orthodoxes russes en Europe occidentale Liste des édifices religieux de Paris Russes en France Liens externes Site officiel Ressource relative à la religion : Observatoire du patrimoine religieux Petite histoire de l'icône de Saint Séraphin de Sarov à Paris Portail de l’architecture chrétienne Portail de Paris Portail du christianisme orthodoxe
Cerkiew św. Serafina z Sarowa i Opieki Matki Bożej w Paryżu

Cerkiew św. Sergiusza z Sarowa i Opieki Matki Bożej – prawosławna cerkiew w XV okręgu paryskim. Jest siedzibą parafii podlegającej Arcybiskupstwu Zachodnioeuropejskich Parafii Tradycji Rosyjskiej Patriarchatu Moskiewskiego. Historia Pierwsza parafia prawosławna w XV okręgu paryskim powstała w kaplicy wzniesionej w podwórzu domu przy ulicy Mademoiselle 81, z inicjatywy Stowarzyszenia Gallipojczyków. Na nabożeństwa w prowizorycznym budynku uczęszczali nie tylko inicjatorzy budowy, ale i inni emigranci z Rosji, którzy osiedli w XV okręgu paryskim na fali białej emigracji. Po kilku miesiącach od powstania kaplicy grupa kombatantów zwróciła się do metropolity Zachodnioeuropejskiego Egzarchatu Parafii Rosyjskich Eulogiusza z prośbą o nadanie ich wspólnocie statusu parafii i objęcie patronatem planowanej zbiórki pieniędzy na budowę wolnostojącej cerkwi. Ich prośba spotkała się z przychylną odpowiedzią, jednak rezultaty kolekty okazały się gorsze od przewidywanych. W maju 1933 nowy opiekun kaplicy przy ulicy Mademoiselle, ks. Dymitr Troicki na nowo podjął starania na rzecz organizacji wolnostojącej cerkwi dla parafii. Szczupłe środki finansowe nie pozwoliły jednak ani na budowę nowej cerkwi, ani na adaptację starszego murowanego budynku (jak kilka lat wcześniej przy tworzeniu cerkwi w Vanves). Ostatecznie Komitet Pomocy Studentom Rosyjskim zaoferował ks. Troickiemu drewniany barak w podwórzu akademika przy ulicy Lecourbe 91. Mimo początkowych obiekcji ze strony części parafian barak został wyposażony w elementy typowe dla wnętrz cerkiewnych przez N. Globę, byłego dyrektora Instytutu Sztuki w Moskwie. 11 czerwca 1933 formalnie zaczęła działalność parafia, 2 lipca tego samego roku została poświęcona cerkiew, budowana przez wolontariuszy rekrutujących się ze środowisk emigracji rosyjskiej. 17 kwietnia 2022 roku w cerkwi doszło do pożaru. Architektura Cerkiew została wzniesiona poprzez przebudowę drewnianego baraka o wymiarach 12 metrów długości, 3,5 metra szerokości i 2,5 metra wysokości. W trakcie przebudowy poszerzone zostały jej drzwi i okna, sakralny charakter budynku podkreśla pojedyncza cebulasta kopuła malowana na niebiesko, zwieńczona krzyżem prawosławnym. Cerkiew otacza ogród. We wnętrzu znajduje się ikonostas wykonany przez N. Globę oraz ikony napisane przez P. Fiodorowa. Przypisy Bibliografia Historia parafii i cerkwi na jej oficjalnej stronie
Церковь Святого Серафима Саровского (Париж)

Церковь Святого Серафима Саровского (фр. Église Saint-Séraphin-de-Sarov) — православный храм Архиепископии православных русских церквей в Западной Европе Московского Патриархата, расположенный в городе Париже во Франции. История Храм на рю Лекубр был построен в 1933 году и освящён в честь преподобного Серафима Саровского. Проект иконостаса церкви создал учредитель Общества возрождения художественной Руси, академик Н. В. Глоба. В нижнем ряду были установлены иконы письма П. А. Федорова. Спустя сорок лет здание храма пришло в негодность, в связи с чем в 1973—1974 годах на месте старого храма по проекту архитектора А. Н. Фёдорова была построена новая деревянная церковь. Внутри храма находятся два массивных клёна, стволы которых выходят наружу через отверстия в крыше (одно растение живое, второе — засохшее). На одном из деревьев находится текст завещания Серафима Саровского. Одной из главных святыней храма является икона преподобного Серафима с частицей его мощей. Также в церкви хранятся часть камня, вывезенного из Царского Села, на котором святой совершал свой молитвенный подвиг, часть мантии святого и небольшое количество муки, которую сестры Дивеевского монастыря мололи на ручной мельнице и раздавали по горстке паломникам как благословение. В 1978 году по проекту Н. И. Исцеленнова был создан окончательный вариант иконостаса, а средства на эту работу были пожертвованы баронессой Ольгой Анатольевной Штромберг, пожертвовавшей 10 тысяч франков. На иконах с оборотной (алтарной) стороны находятся поминальные надписи имён умерших или погибших в революции и войнах членов семьи О. А. Штромберг, а также имена погибшей царской семьи. Центральные иконы деисусного чина — Спаситель, Богородица, Иоанн Предтеча, Архангелы и Апостолы — написаны Г. В. Морозовым. Боковые шесть икон — работа младшего поколения иконописцев парижской иконы: «Василий Великий» — Н. Г. Спасская, «Великомученик Георгий» — Н. П. Спасский, «Андрей Первозванный» — В. А. Цевчинский, «Григорий Богослов» — З. Е. Залеская, «Дмитрий Солунский» — И. А. Кюлев, «Святая княгиня Ольга» — С. Я. Рышкова-Чекунова. Внешнюю сторону южной стены храма украшает образ Серафима Саровского и четыре маленьких колокола. Приход регулярно организовывает катехизические «Православные встречи». Богослужения в храме совершаются на церковнославянском и на французском языке. С 2010 года в церкви служит Кристоф Левалуа. 17 апреля 2022 года церковь была полностью уничтожена пожаром. Французская полиция исходит из того, что причиной этого было использование свечей, а не поджог Примечания
Reformovaný kostel Zvěstování (Paříž)

Reformovaný kostel Zvěstování (fr. Église réformée de l'Annonciation) je farní kostel francouzské reformované církve v 16. obvodu v Paříži, v ulici Rue Cortambert. Ke kostelu patří též farní dům mezi ulicemi Rue Lekain a Rue de l'Annonciation rovněž v 16. obvodu. Historie Protestantský misionář Eugène Casalis (1812–1891) a ředitel Domu evangelických misií založil v roce 1856 v obci Passy u Paříže protestantskou komunitu, která se v roce 1882 stala farností. V roce 1891 byl postaven kostel v novorománském slohu zasvěcený Zvěstování Panny Marie. Zdejší varhany vyrobil v roce 1973 Kurt Schwenkedel ze Štrasburku. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Église réformée de l'Annonciation na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Reformovaný kostel Zvěstování na Wikimedia Commons (francouzsky) Historie farnosti Archivováno 16. 11. 2012 na Wayback Machine.
Kostel Eucharistického Srdce Ježíšova

Kostel Eucharistického Srdce Ježíšova (fr. Église du Cœur-Eucharistique-de-Jésus) je katolický farní kostel ve 20. obvodu v Paříži, v ulici Rue du Lieutenant-Chauré. Historie Kostel vysvětil 28. června 1936 pařížský arcibiskup Jean Verdier. Stavba byla dokončena v roce 1938. V roce 1943 byla kaple povýšena na farní kostel. V roce 2000 byla přistavěna ke kostelu kaple Panny Marie. Architektura Kostel je postaven z kamenů se železobetonovou konstrukcí podle plánů francouzského architekta Charlese Vennera. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Eucharistického Srdce Ježíšova na Wikimedia Commons (francouzsky) Historie kostela na stránkách farnosti
Église du Cœur-Eucharistique-de-Jésus de Paris

L'église du Cœur-Eucharistique-de-Jésus est une église catholique située rue du Lieutenant-Chauré dans le 20e arrondissement de Paris. Elle est construite en pierre et ciment armé par l'architecte Charles Venner en 1938. Historique Soixante-et-onzième "chantier du Cardinal", l'église du Cœur Eucharistique de Jésus a été construite par l'architecte Charles Venner, entre juillet 1935 et juin 1936 (pose de la première pierre le 28 juillet 1935). Elle servait de chapelle pour un patronage fondé par un vicaire de Notre-Dame de Lourdes, dans ce quartier ouvrier en pleine expansion. Elle a été élevée au rang de paroisse en 1943. Architecture Décor Les vitraux art-déco ont été réalisés en 1939 par Julien Vosch, maître-verrier né à Tilff en Belgique en 1885 et installé en France, à Montreuil-sous-bois, après la guerre. Références voir aussi Articles connexes Liste des édifices religieux de Paris Archidiocèse de Paris Liens externes Ressources relatives à la religion : Clochers de France GCatholic.org Observatoire du patrimoine religieux Site internet de la paroisse Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de Paris
Deux personnages fantastiques

Deux personnages fantastiques (ou simplement Personnages) est une sculpture monumentale de Joan Miró. C'est l'une des œuvres d'art de la Défense, en France. Description L'œuvre est située sur la Place de la Défense, devant le centre commercial Les Quatre Temps. Elle représente deux personnages d'une douzaine de mètres de haut, en résine de polyester, peints en bleu, rouge et jaune. Historique L'œuvre est inaugurée en 1976. Liens externes Ressource relative aux beaux-arts : Joan Miró Online Image Bank Présentation de l’œuvre Références Portail de la sculpture Portail de la Catalogne Portail des Hauts-de-Seine
Court Philippe-Chatrier

Court Philippe-Chatrier je centrální tenisový kurt Stade Roland-Garros v Paříži ve Francii. Od roku 1928, kdy byl postaven, je dějištěm druhého grandslamu sezóny French Open, a to včetně finálových zápasů. Poslední rekonstrukce provedená v roce 2018 mu poskytla osvětlení, zatahovací střechu a zvýšila jeho kapacitu na 15 225 diváků. Je to největší antukový tenisový stadion na světě. V roce 2001 byl přejmenován z Court Central na Court Philippe-Chatrier na poctu Philippa Chatriera, který zemřel dne 22. června 2000. Stál v čele Francouzské tenisové federace (FFT) a Mezinárodní tenisové federace (ITF). Od roku 2008 nesou čtyři tribuny jména tzv. čtyř mušketýrů francouzského tenisu – Jacques Brugnon, Jean Borotra, Henri Cochet a René Lacoste, kteří dominovali tenisu ve dvacátých letech a na počátku třicátých let. Rekonstrukce v roce 2018 V rámci projektu modernizace stadionu Roland-Garros, jehož konzultace byly zahájeny v roce 2011, prochází centrální kurt Philippe-Chatrier rozsáhlou restrukturalizací. Den po finále mužů na turnaji Roland-Garros 2018 byla zahájena dekonstrukce více než 80 % budovy. Pouze tribuna C (Lacoste) je částečně zachována. Nové tribuny jsou navrženy širší a vyšší a tvoří stadion o stranách přibližně 100 m a výšce 26 m, tedy o 8 m vyšší než dříve. I přes toto výrazné zvětšení byla kapacita kurtu Philippe-Chatrier zvýšena jen nepatrně, ze 14 911 na 15 225 míst, ale podle pořadatelů to bylo ve prospěch lepší viditelnosti a většího pohodlí diváků. Vzhled tribun byl výrazně upraven, a to jak z hlediska jejich konstrukce, kdy byly doplněny zaoblené rohy, tak z hlediska jejich vybavení, kdy byly instalovány sedačky z vogézského kaštanového dřeva, přičemž před zahájením prací byly sedačky vyrobeny ze zeleného plastu. Druhým cílem těchto prací je připravit konstrukci na instalaci zatahovací střechy, kterou lze zavřít přibližně za 12 minut a která bude sloužit jak k ochraně před rozmary počasí, tak k pořádání nočních sezení pro budoucí ročníky turnaje. Návrh respektuje historii místa a zapadá do architektonického stylu stadionu, proto byl pro rolovací prvky střechy zvolen design křídla letadla. Court Philippe-Chatrier, na nějž připadá více než 40 % finančních prostředků vyčleněných na projekt modernizace Roland-Garros, je ústředním bodem modernizovaného stadionu. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Court Philippe-Chatrier na francouzské Wikipedii a Stade Roland Garros na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Court Philippe-Chatrier na Wikimedia Commons (francouzsky) Roland Garros – oficiální stránky
Court Philippe Chatrier

Court Philippe Chatrier – stadion tenisowy kompleksu Stade Roland Garros w Paryżu, na którym od 1928 r. rozgrywany jest wielkoszlemowy turniej tenisowy French Open. Obiekt otwarto w 1928 r. wraz z całym kompleksem Stade Roland Garros, którego Court Philippe Chatrier jest największą areną. Trybuny były kilkukrotnie rozbudowywane i remontowane. Po przebudowie w latach 2018–2020 liczba miejsc siedzących wynosi 15 225. W 2001 r. zmieniono nazwę areny z Centre Court na Court Philippe Chatrier, by uhonorować Philippe Chatriera, tenisistę, a następnie działacza tenisowego, który w latach 1972–1992 kierował krajowym związkiem tenisowym (Fédération Française de Tennis). W 2008 r., na osiemdziesięciolecie istnienia Court Philippe Chatrier, nadano nowe nazwy każdej z trybun od nazwisk francuskich Czterech Muszkieterów: Jacques’a Brugnona (trybuna A), Jeana Borotry (trybuna B), Renégo Lacoste’a (trybuna C), Henriego Cocheta (trybuna D). W 2009 r. pojawiły się plany kolejnej rozbudowy areny, a jej najważniejszym elementem miał być rozsuwany dach. Jednak władze miasta oraz Fédération Française de Tennis nie osiągnęły porozumienia w sprawie rozpoczęcia inwestycji. Kolejne propozycje zaprezentowano w 2011 r., a po edycji 2016 rozmowy dotyczące budowy zadaszenia przyspieszyły z racji obfitych opadów deszczu podczas turnieju. Prace rozpoczęto w lipcu 2018 r., a zakończono w lutym 2020 r.. Przypisy
Direction générale de la Gendarmerie Nationale

The Direction Générale de la Gendarmerie nationale (French pronunciation: [diʁɛksjɔ̃ ʒeneʁal də la ʒɑ̃daʁməʁi nɑsjɔnal]; transl. General Directorate of the National Gendarmerie; DGGN) is the department of Interior Ministry (France) with responsibility for operational management of the National Gendarmerie in coordination with the Chef d'État-Major des Armées (CEMA). Mission and responsibilities The DGGN administrative responsibilities cover: Operations Personnel Logistics Finance Organisation The DGGN is headed by the Director General of the National Gendarmerie, who is nominated by the Interior minister and can be: General in the National Gendarmerie A Magistrate Civil Servant (Grade A3 and above) The DGGN shares responsibilities with the DGPN (Directorate-General of the National Police) in the following areas: Directorate General of International Cooperation The domestic security Technology and Information systems service In addition since 2014 a further department is under the joint control of the DGGN, DGPN and the DGSCGC (Directorate-General for Civil Protection and Crises); The domestic security Purchasing and logistics service. See also French National Police Direction Régionale de Police Judiciaire de Paris References
Direzione generale della Gendarmerie nationale

La Direzione generale della Gendarmerie nationale (in francese Direction Générale de la Gendarmerie nationale, DGGN) è una direzione generale del Ministero dell'interno francese con responsabilità per la gestione operativa della Gendarmerie nationale in coordinamento con il Capo di stato maggiore della difesa (CEMA). Funzioni e responsabilità Le responsabilità amministrative della DGGN riguardano: Operazioni Personale Logistica Finanza Organizzazione La DGGN è guidata dal Direttore generale della Gendarmerie nationale, che è nominato dal ministro dell'interno e può essere: Un generale della Gendarmerie nationale Un magistrato Un funzionario pubblico (grado A3 e superiore) La DGGN condivide le responsabilità con la DGPN (Direction générale de la Police nationale) nelle seguenti aree: Direzione generale della cooperazione internazionale Servizio di tecnologia di sicurezza domestica e sistemi informativi Inoltre dal 2014 un ulteriore dipartimento è sotto il controllo congiunto della DGGN, DGPN e DGSCGC (Direction générale de la protection civile et des crises); Service sécurité interne achats et logistique. Direttori Note Voci correlate Police nationale Direzione generale della Police nationale Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Direction générale de la Gendarmerie nationale Collegamenti esterni (FR) Sito ufficiale, su gendarmerie.interieur.gouv.fr.
The Link

The Link je 241 metrů vysoký 51patrový mrakodrap, který se v současné době staví v Puteaux v pařížské obchodní čtvrti La Défense; po dokončení v roce 2025 by se měl stát nejvyšším mrakodrapem ve Francii a novým sídlem energetického konglomerátu TotalEnergies. Navrhl jej francouzský architekt Philippe Chiambaretta. Historie V červenci 2017 si společnost TotalEnergies vybrala jako své nové sídlo věž Link. V mrakodrapu bude pracovat na jednom místě 5 500 až 6 000 jejích zaměstnanců, kteří byli dříve rozděleni mezi Tour Coupole a Tour Michelet. Dne 11. června 2020 pojišťovací společnost Groupama oznámila zahájení projektu The Link, včetně destrukce stávající budovy na místě připravovaného mrakodrapu. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku The Link (skyscraper) na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu The Link na Wikimedia Commons
The Link

The Link ist der Name eines im Bau befindlichen Zwillingswolkenkratzers im Pariser Vorort Puteaux in der Bürostadt La Défense. Der Baubeginn erfolgte im Juni 2021. Fertiggestellt wird das Hochhausensemble voraussichtlich im Jahr 2025. Die beiden Wolkenkratzer werden über 130.000 m², verteilt auf 52 bzw. 35 Etagen, verfügen. Bei seiner Fertigstellung im Jahr 2025 wird der höhere der beiden Wolkenkratzer das höchste Gebäude in Frankreich sein. Hauptmieter wird der französische Ölkonzern TotalEnergies sein, der seine knapp 6.000 Mitarbeiter, die aktuell ebenfalls in La Défense, aufgeteilt in den Bürohochhäusern Tour Total Coupole und Tour Michelet arbeiten, in Zukunft nur noch an einem Standort vereinen möchte. Im Juni 2020 begannen die Abbrucharbeiten des Bürogebäudes Le Michelet PB22, um Platz für The Link zu schaffen. Nach Abschluss der Abbrucharbeiten begannen im Juni 2021 die Gründungsarbeiten für das neue Hochhausensemble. Die unteren 35 Etagen der beiden Türme werden über Brücken miteinander verbunden sein, woher auch der Name The Link stammt. Der Büroturm ist mit der Métrostation La Défense und dem Bahnhof La Défense an den öffentlichen Nahverkehr im Großraum Paris angebunden. Galerie Siehe auch Liste der Hochhäuser in Europa Liste der Hochhäuser in der Île-de-France Liste der Hochhäuser in La Défense Liste der Hochhäuser in Paris Weblinks https://parisladefense.com/fr/decouvrir/projets/the-link (franz.) https://www.pss-archi.eu/immeubles/FR-92062-57877.html (franz.) https://www.monputeaux.com/2018/04/tour-the-link-puteaux.html (franz.) https://www.defense-92.fr/chantier/groupama-donne-le-coup-denvoi-du-chantier-the-link-le-futur-siege-geant-de-total-65207 (franz.) https://www.skyscrapercenter.com/building/the-link/29984 (englisch)
The Link (building)

The Link is a mixed-use skyscraper building development located in Puteaux, France. It is part of the La Défense business district. Completed in 2025, the tallest tower stands at 242 m (794 ft) tall with 52 floors, making it the tallest skyscraper in the Paris metropolitan area and in France, and the second tallest structure overall, after the Eiffel Tower. The tower will house the new headquarters of French energy company TotalEnergies, which is currently located in Tour Total. History In July 2017, Total has chosen the Link tower to house its next headquarters. Between 5,500 and 6,000 employees, previously located in the Coupole and Michelet towers, will be grouped together in this new skyscraper. Its construction cost was estimated at one billion euros in October 2021. On June 11, 2020, Groupama announced the groundbreaking of The Link with the start of the demolition work on the existing building, which would be followed in 2021 by foundation work on the new towers. Architecture The complex consists of two office towers called Arche and Seine, standing at 242 and 178 meters high respectively, connected by 35 platforms called "links", a term derived from the English "link" and meaning "connection". The tallest tower will house the new headquarters of TotalEnergies, currently located in the Coupole Tower. The Link project comprises approximately 130,000 m² of office space. It is located near a green space. The building includes duplex floors of approximately 6,000 m² and high ceilings, to allow internal pedestrian movement and limit the use of elevators. The tower, by its height and position, is designed to visually rebalance the historic Axe historique. The building features a double-skin insulating façade incorporating photovoltaic panels and aims to reduce energy consumption by 50% compared to the towers previously occupied by the company. Accessibility to the district from Puteaux is to be improved through the renovation of Cours Michelet. Gallery See also List of tallest buildings and structures in the Paris region List of tallest buildings in France References External links The Link at CTBUH The Link at SKYDB
The Link (rascacielos)

The Link, también conocido como Tour The Link, es un rascacielos de 241 metros (791 pies) y 51 pisos actualmente en construcción en Puteaux, en el distrito de La Défense de París, en Francia. Fue diseñado por el arquitecto francés Philippe Chiambaretta.​ La torre albergará la nueva sede de TotalEnergies. Unaizado en 2025, The Link será el rascacielos más alto de Francia.​ Historia En julio de 2017, Total eligió Link Tower para albergar su nueva sede. Entre 5.500 y 6.000 empleados, anteriormente distribuidos en Tour Coupole y Tour Michelet, se agruparán en este nuevo rascacielos.​ El jueves 11 de junio de 2020,​ Groupama anuncia el inicio del proyecto The Link con la demolición del edificio existente en la zona, al que siguió en 2021 la propia construcción.​ Referencias