NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pyramida v Louvru

Pyramida v Louvru (francouzsky Pyramide du Louvre) je prosklená pyramida na hlavním nádvoří Paláce Louvre, která slouží jako hlavní vchod do muzea Louvre. Autorem stavby dokončené roku 1989 je architekt Ieoh Ming Pei z New Yorku, který ji vytvořil na objednávku francouzského prezidenta Mitterranda. Její otevření proběhlo u příležitosti 200. výročí Velké francouzské revoluce. Architektura Pyramida má čtvercovou základnu s délkou hrany 35 metrů a výšku 20,6 metrů. Skládá se ze 603 kosočtvercových a 70 trojúhelníkových dílů. Pyramida jakož i rozlehlá podzemní vstupní hala pod ní vznikly z důvodu, že původní hlavní vchod do muzea v bočním křídle již kapacitně nedostačoval množství každodenních návštěvníků. Pyramida zastřešuje a zajišťuje přirozené osvětlení centrálního prostoru, kde se nacházejí pokladny, informační přepážky, tři vstupy do křídel paláce se samotnými výstavními prostory a průchod do dalších podzemních částí, kde jsou obchody, stanice metra a podzemní parkoviště. Tento koncept využilo později i několik jiných muzeí, např. Muzeum vědy a průmyslu v Chicagu. Stavba pyramidy se setkala s částečným odporem pro svůj futuristický vzhled kontrastující s architekturou Paláce Louvre. Nicméně rozměry pyramidy nepřesahují historickou budovu, takže při pohledu z ulice nijak nedochází k narušení celistvosti architektury. Počet tabulek Již během stavby v 80. letech se objevila městská legenda, že pyramida je projektována ze 666 skleněných tabulek. Po dokončení stavby správa muzea oznámila, že pyramida se skládá ze 673 tabulek (603 kosočtverců a 70 trojúhelníků). Mýtus znovu oživil v roce 2003 spisovatel Dan Brown, když tuto informaci uvedl ve svém díle Šifra mistra Leonarda.[zdroj?] Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Pyramide du Louvre na francouzské Wikipedii. Související články Palais du Louvre Louvre Obrácená pyramida Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pyramida v Louvru na Wikimedia Commons (anglicky) Fotografie pyramidy Archivováno 23. 6. 2008 na Wayback Machine.
Glaspyramide im Innenhof des Louvre

Die Glaspyramide im Innenhof des Louvre wurde von 1985 bis 1989 gebaut und dient als Haupteingang für das Museum des Louvre in der französischen Hauptstadt Paris. Geschichte Bereits 1792 baute man eine hölzerne Pyramide, die aber nur kurze Zeit stand und als Gedenkstätte der Märtyrer der Revolution diente. 1889 war anlässlich der 100-Jahr-Feier des Sturms auf die Bastille der Bau einer klassischen Steinpyramide geplant. Doch dieser Plan wurde nie umgesetzt. Zweihundert Jahre nach der Französischen Revolution war das Projekt des „Grand Louvre“ mit dem neuen Haupteingang durch die Pyramide Teil der „Grands Projets“ des französischen Staatspräsidenten François Mitterrand, zu denen auch die Grande Arche de La Défense, das Institut du Monde Arabe, die Bibliothèque nationale de France und weitere monumentale Bauprojekte gehörten. Mitterrands Idee war es, den Palais du Louvre in das größte Museum der Welt umzuwandeln. Dafür sollten ein neuer Eingang mit einer unterirdischen Halle gebaut werden, der bisherige Ministeriumsflügel entkernt sowie Tiefgaragen angelegt werden. Mitterrand erteilte für das Gesamtvorhaben einen Direktauftrag an den berühmten chinesisch-amerikanischen Architekten Ieoh Ming Pei. Die Pyramide war anfänglich heftig umstritten und provozierte den Spott der Kritiker, die behaupteten, Mitterrand habe hier die Grabkammer der Sozialisten errichten lassen. Auf Vorwürfe gegen die Form, die mit Grabstätten assoziiert wird, erwiderte Pei: Da die alten Ägypter als Winkelmessinstrument die Zwölfknotenschnur verwendeten, ist die Steigung von ägyptischen Pyramiden immer rational. Im Gegensatz dazu ist die Steigung der Glaspyramide von Pei eine irrationale Zahl. Mitterrand eröffnete die Glaspyramide am 29. März 1989. Nach diesem ersten Bauabschnitt folgte bis 1993 ein weiterer Ausbau des Museumskomplexes. Daten Die Pyramide besteht aus 603 rautenförmigen und 70 dreieckigen Glassegmenten. Sie ist 21,64 Meter hoch, 35,42 Meter breit und etwa 180 Tonnen schwer. Der Steigungswinkel von etwa 51 Grad kann aus dem Goldenen Schnitt hergeleitet werden. Der genaue theoretische Steigungswinkel ist arctan ⁡ ( 5 − 1 ) ≈ 51 , 03 ∘ . {\displaystyle \arctan({\sqrt {5}}-1)\approx 51,03^{\circ }.} Glaspyramide des Louvre in der Popkultur Im Film Edge of Tomorrow endet der Hauptkampf unter der Glaspyramide. Der Film The Da Vinci Code – Sakrileg endet an der Glaspyramide, denn dort findet der Protagonist Robert Langdon, gespielt von Tom Hanks, angeblich das Grab von Maria Magdalena. Siehe auch Liste neuzeitlicher Pyramiden Literatur Christina Haberlik: 50 Klassiker. Architektur des 20. Jahrhunderts. Gerstenberg Verlag, Hildesheim 2001, ISBN 3-8067-2514-4. Weblinks Glaspyramide im Innenhof des Louvre. In: Structurae Detaillierte Beschreibung und Pläne Roland Lüthi: 30 Jahre Glaspyramide von Ieoh Ming Pei im Louvre, auf etheritage.ethz.ch Einzelnachweise
Piramide van het Louvre

De piramide van het Louvre (Frans: Pyramide du Louvre) is een grote glazen en metalen piramide op de binnenplaats (Cour Napoléon) van het Louvre in Parijs, die fungeert als hoofdingang van het museum. Het gebouw werd ontworpen door de Chinees-Amerikaanse architect Ieoh Ming Pei. President François Mitterrand onthulde de piramide op 29 maart 1989. Hierna werd het museumcomplex verder uitgebreid. De piramide heeft een hoogte van 21,65 meter. De basis is vierkant en heeft zijden van 35,42 meter. De piramide wordt omgeven door drie kleinere piramides en een omgekeerde piramide (Pyramide Inversée). Zij bestaat uit 603 ruitvormige en 70 driehoekige glazen segmenten.
Piramida Luwru

Piramida Luwru – konstrukcja ze stali i szkła, znajdująca się na dziedzińcu Luwru w Paryżu. Budynek zapisał się w historii świata jako arcydzieło architektury nowoczesnej XX wieku. Pomysłodawcą powstania piramidy był prezydent Francji François Mitterrand. Projekt konstrukcji wykonał Ieoh Ming Pei. Jej budowa została ukończona w 1989 roku. Piramida ma 21,65 m wysokości, a bok podstawy ma 35,42 m. W piramidzie znajdują się 603 tafle szklane o kształcie rombu i 70 tafli trójkątnych, co daje łącznie 673 elementy. Informacja o rzekomej liczbie 666 jest błędna i pochodzi jeszcze z lat 80 (media cytowały tę liczbę podczas budowy). Wykorzystał ją Dan Brown w powieści Kod Leonarda da Vinci. Nachylenie ścian wynosi 51° (wzorem proporcji była piramida Cheopsa, której nachylenie wynosi 51°50′). Cała konstrukcja waży 180 ton. Pod piramidą znajduje się główny hall wejściowy do muzeum, z którego prowadzą trzy podziemne ścieżki do poszczególnych skrzydeł pałacu. Półpiętro każdej z nich zadaszone jest dodatkową małą piramidką. Przypisy Linki zewnętrzne Piękna dwudziestoletnia. sztuka-architektura.pl, 2000-01-01. [dostęp 2019-05-17]. [zarchiwizowane z tego adresu (2019-05-17)].
Пирамида Лувра

Стеклянная пирамида Лувра во дворе Наполеона (cour Napoléon) служит главным входом в Лувр и является одним из символов Парижа. Строилась с 1985 по 1989 год, проект создал знаменитый американский архитектор китайского происхождения Бэй Юймин. Метро: линии 1 и 7, станция Palais Royal — Musée du Louvre. История Через 200 лет после Французской революции президент Франсуа Миттеран предложил проект «Большого Лувра». Миттеран хотел превратить королевский дворец в самый большой музей в мире. Его идеей было также продление исторической оси Парижа — девятикилометровой перспективы, проходящей по Елисейским Полям. Теперь так называемый Триумфальный путь берёт своё начало около Лувра — во дворе Наполеона у пирамиды и конной статуи Людовика XIV, проходит через Триумфальную арку на площади Каррузель, Триумфальную арку на площади Звезды (Шарля де Голля) и заканчивается Большой аркой в квартале Дефанс. После завершения строительства пирамида стала главным входом в Лувр. Вокруг большой пирамиды расположены три пирамиды поменьше, они выполняют только роль иллюминаторов. Грани пирамид полностью состоят из стеклянных сегментов, таким образом обеспечивается оптимальное освещение подземного вестибюля, где находятся кассы, информатории и входы во все три крыла музея. Вокруг большой пирамиды устроены фонтаны. Проект освещения разрабатывал американский светодизайнер Клод Энгл, установивший галогенные лампы по внутреннему периметру пирамиды. Через 15 лет руководство Лувра заменило прежние лампы металлогалогенными, обладающими меньшей потребляемой мощностью и большей светоотдачей. Так пирамиде был придан более современный облик благодаря «холодному» освещению. Дизайнерское решение Энгла осталось нетронутым. Числа и факты Пирамида состоит из 603 ромбовидных и 70 треугольных стеклянных сегментов толщиной 21 мм. Высота пирамиды — 21,65 м, длина стороны основания — 35 м, угол наклона — 52°. Вес пирамиды — около 180 тонн. Прототипом послужила пирамида Хеопса. Упоминания в литературе В романе Дэна Брауна «Код да Винчи» упоминается эта пирамида. Также там упоминается другая пирамида Лувра — Перевёрнутая пирамида, под которой скрыта гробница Марии Магдалины или Священный Грааль, в трактовке автора книги. Примечания Ссылки Проект пирамиды на сайте Бэя Юймина Архивная копия от 19 декабря 2010 на Wayback Machine Фотографии стеклянной пирамиды Архивная копия от 23 июня 2008 на Wayback Machine
Louvrepyramiden

Louvrepyramiden är en pyramid gjord av glas och metall som står på gårdsplanen utanför Palais du Louvre i Paris, Frankrike. Pyramiden, som omges av tre mindre pyramider, hyser en av ingångarna till konstmuseet Louvren och stod färdig 1989. Pyramiden ritades av arkitekten I.M. Pei, på uppdrag av den dåvarande franske presidenten François Mitterrand. Byggnaden är 20,6 meter hög och har en kvadratisk bas med 35 meter långa sidor. Den är en stålkonstruktion med 603 rombformade och 70 triangulära 21 millimeter tjocka glasskivor. Från entrén vid pyramiden leds besökarna ner till en lobby, som byggdes samtidigt som pyramiden, och går därifrån in i det egentliga Louvrepalatset. Pyramidens moderna design har kritiserats för att passa dåligt ihop med Louvrens renässansarkitektur, men har med åren blivit ett av Paris mest betydelsefulla landmärken. Källor Louvre Pyramid Glass on Web AD Classics: Le Grand Louvre/I.M. Pei Arch Daily
Піраміда Лувру

Скляна піраміда Лувру (фр. Pyramide du Louvre) у дворі Наполеона (cour Napoléon) слугує головним входом до Лувру та є одним із символів Парижа. Метро: лінії 1 і 7, станція Palais Royal — Musée du Louvre Історія За 200 років після Французької революції президент-масон Франсуа Міттеран запропонував проєкт «Великого Лувру». Міттеран хотів перетворити королівський палац у найбільший музей у світі. Його ідеєю було також подовження історичної осі Парижа — дев'ятикілометрової перспективи, що проходить Єлисейськими полями. Так званий Тріумфальний шлях бере свій початок від кінної статуї Людовика XIV, розташованої біля піраміди Лувру, проходить через Тріумфальну арку й закінчується Великою аркою в сучасному кварталі Парижа Дефанс. У 1985–1989 роках за проєктом архітектора Йо Мінг Пея, американця китайського походження, побудовано піраміду, що повністю складається зі скляних сегментів і забезпечує оптимальне освітлення підземного холу. Піраміду оточують фонтани і три піраміди меншого розміру. Спочатку проєкт скляної піраміди оцінено у пресі доволі критично, проте з часом піраміда стала сприйматися як невіддільний елемент імператорського палацу, надавши ансамблю нотку сучасності. Проєкт освітлення розробляв американський світлодизайнер Клод Енгл, який установив галогенні лампи по внутрішньому периметру піраміди. Через 15 років керівництво Лувру замінило колишні лампи на металогалогенні, що мають меншу потужність і більшу світловіддачу. Так, завдяки «холодному» освітленню, піраміда набула сучаснішого вигляду. Дизайнерське рішення Енгла залишилося недоторканим. Числа і факти Піраміда складається з 603 ромбоподібних і 70 трикутних скляних сегментів товщиною 21 мм. Висота піраміди — 21,65 м, довжина сторони основи — 35 м, кут нахилу — 52 °. Маса піраміди — близько 180 тонн. Прототипом стала піраміда Хеопса. Галерея Примітки Посилання Проєкт піраміди на сайті Йо Мінг Пея Фотографії скляної піраміди
Poterne des Peupliers

Poterne des Peupliers (česky Topolová poterna) je poterna v Paříži, jeden z posledních pozůstatků městských hradeb postavených v polovině 19. století. Nachází se na jižním okraji města ve 13. obvodu. Její název je odvozen od nedaleké Rue des Peupliers (Topolová ulice). Vývoj V tomto místě kdysi řeka Bièvre vtékala do Paříže než byla svedena do podzemí. Původní říční koryto před branou odpovídá dnešní ulici Rue de la Poterne-des-Peupliers, na kterou navazuje ulice Rue des Peupliers za branou uvnitř tehdejšího města. Při výstavbě železniční tratě Petite Ceinture sloužila poterna jako viadukt, po kterém byla železnice vedena. Železnice je dnes mimo provoz. Stanice tramvaje Stejný název nese i stanice tramvajové linky T3. Stanice má oddělená nástupiště. Zatímco ve směru k Pont du Garigliano se nastupuje západně od ulice Rue Gouthière, nástupiště pro směr Porte d'Ivry se nachází na východ od poterny. Během výstavby tramvajové trati bylo v roce 2006 na poterně instalováno dílo francouzského umělce Bertranda Laviera zvané Mirage. Jedná se o kovové palmy na hydraulických zvedácích, které se pravidelně zdvihají a klesají. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Poterne des Peupliers na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Poterne des Peupliers na Wikimedia Commons
Poterne des Peupliers

La poterne des Peupliers est une poterne constituant l'un des derniers vestiges des fortifications de Thiers à Paris. Situation et accès Elle est située dans le 13e arrondissement, entre la porte de Gentilly et la porte d'Italie. L'un des accès de l'autoroute A6b se trouve à proximité, en direction de la porte d'Italie. Ce site est desservi par la ligne de tramway T3a, à la station qui porte son nom. Station de tramway La station est à quais décalés : le quai en direction de Pont du Garigliano est situé à l'ouest de la rue Gouthière, alors que le quai en direction de Porte de Vincennes est situé à l'est, le long de la promenade plantée de la poterne des Peupliers. En face du quai vers Porte de Vincennes, l'emprise de la Petite Ceinture a accueilli de 2006 à 2016 une des œuvres d'art contemporain installées par la ville de Paris sur le parcours de la ligne de tramway : Mirage de Bertrand Lavier, constituée d'une succession de palmiers métalliques mobiles qui se lèvent et s'abaissent périodiquement. Historique C'est à cet endroit que la Bièvre pénétrait dans Paris, avant son enfouissement. Le lit de la rivière d'origine (ancienne « Bièvre morte ») correspond aujourd'hui, hors enceinte, à la rue de la Poterne-des-Peupliers, prolongée à l'intérieur par la rue des Peupliers. Cet axe pénètre dans Paris en passant sous le boulevard Kellermann à travers les fortifications — caractéristique de la poterne — et également sous la ligne de Petite Ceinture. Le tracé du bras vif de la rivière, appelé « Bièvre vive », coïncide avec la rue de l'Interne-Loeb à l'intérieur de Paris. Le tracé du boulevard Kellermann correspond à l'ancien « boulevard militaire » des fortifications. Deux contre-allées le relient à la rue des Peupliers. Bâtiments remarquables et lieux de mémoire Notes et références Voir aussi Articles connexes Bastions de l'enceinte de Thiers Jardin Charles-Trenet Liste des boulevards des Maréchaux et des portes de Paris Parc Kellermann Portes de Paris Portail du chemin de fer Portail des transports en Île-de-France
Kostel svatého Ducha (Paříž)

Kostel svatého Ducha (fr. Église du Saint-Esprit) je katolický farní kostel ve 12. obvodu v Paříži na Avenue Daumesnil, vedlejší vstup se nachází na Rue Cannebière. Historie Impuls ke stavbě kostela dal pařížský arcibiskup kardinál Jean Verdier. Plány vypracoval architekt Paul Tournon. Stavba byla zahájena v roce 1928, krypta byla dokončena v roce 1929 a celý kostel roku 1935. Architektura Kostel je postaven ze železobetonu a pokrytý cihlami. Kostel má jednu čtvercovou loď zakončenou kupolí o velikosti 22 m a výšce 33 m, která byla inspirována stavbou Hagia Sofia v Istanbulu. Ve zvonici kostela jsou byty. Výzdoba interiéru (mozaiky, vitráže, malby, sochy, kování) je od roku 1979 chráněna jako monument historique. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Église du Saint-Esprit (Paris) na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Ducha na Wikimedia Commons (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek
Saint-Esprit (Paris)

Saint-Esprit ist ein römisch-katholisches Kirchengebäude im 12. Arrondissement in Paris. Es wurde von 1928 bis 1935 errichtet. Die Kirche ist als Monument historique klassifiziert. Architektur Die Kirche wurde von dem Architekten Paul Tournon entworfen. Die Konstruktion besteht aus Stahlbeton und ist außen mit Ziegelsteinen verkleidet. Die Kuppel mit einem Durchmesser von 22 Metern und einer Höhe von 33 Metern ist der Kirche Hagia Sophia in Istanbul nachempfunden. Die Kirche wurde durch 70 bildende Künstler ausgeschmückt. Von Maurice Denis stammen die Gemälde der Chapelle de la Vierge und von George Desvallières der Kreuzweg. Orgel Die Orgel wurde 1934 von Gloton-Debierre nach einem Dispositionsentwurf von Albert Alain erbaut und von Jehan Alain eingeweiht. 1968 wurde das Plein-jeu des Schwellwerks ins Hauptwerk versetzt. 1984 erfolgten weitere Veränderungen durch Jean-Marc Cicchero. Jeanne Demessieux war von 1933 bis 1962 Organistin der Kirche. Gegenwärtiger Organist ist Hampus Lindwall. Disposition von 1934 Koppeln: II/I, I/P, II/P. Suboktavkoppel II/I. Appel d’anches. Schwelltritt. Die Pedalregister sind vom Hauptwerk ins Pedal transmittiert. Disposition seit 1985 Koppeln: II/I, I/P, II/P. Suboktavkoppel II/I. Appel d’anches. Schwelltritt. Einzelnachweise
République (stanice metra v Paříži)

République je přestupní stanice pařížského metra, kde se kříží linky 3, 5, 8, 9 a 11. Stanice se nachází pod náměstím Republiky (Place de la République) na hranicích 3., 10. a 11. obvodu v Paříži. V roce 2004 byla s 15,14 miliónem přímých cestujících šestou nejrušnější stanicí zdejšího metra. Historie Jako první byla stanice otevřena pro linku 3, když byla 19. října 1904 linka zprovozněna. 15. listopadu 1907 následovala linka 5, když byla prodloužena severním směrem. 5. května 1931 byl otevřen nový úsek linky 8 od stanice Richelieu – Drouot do Porte de Charenton a v jeho rámci také nástupiště ve stanici République. 10. prosince 1933 byla přes stanici République prodloužena i linka 9. Jako poslední byla 28. dubna 1935 zprovozněna linka 11. Před zprovozněním linek RER a linky 14 držela stanice s pěti tratěmi rekord v počtu křížících se linek. Dnes je stanicí s největším počtem přestupů Châtelet. Průsečík těchto pěti tras metra znamenal vytvoření důmyslného systému podzemních chodeb, který umožňuje plynulý pohyb cestujících mezi jednotlivými nástupišti, která jsou umístěna v různých úrovních pod celým náměstím. Stanice linky 3 se nachází v jižní části náměstí směrem k Avenue de la République. Linka 5 má nástupiště v jeho severní části poblíž Boulevardu de Magenta. Linky 8 a 9 v západní části, kde se k náměstí připojuje Boulevard Saint-Martin. Nástupiště linky 11 bylo vybudováno východně u Rue du Faubourg-du-Temple. Název Jméno stanice je odvozeno od názvu rozsáhlého náměstí Place de la République. Vstupy Stanice má pochopitelně více vchodů a východů: Place de la République – Rue René Boulanger Place de la République (u sochy uprostřed náměstí) Place de la République – Rue du Temple Place de la République – Rue du Faubourg du Temple (dva východy) Boulevard Saint-Martin (dva východy) Boulevard Magenta Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku République (métro de Paris) na francouzské Wikipedii. Související články République Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu République na Wikimedia Commons (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek
République metróállomás

A République egy metróállomás Franciaországban, Párizsban a párizsi metró 3-as, 5-ös, 8-as, 9-es és 11-es metróvonalán. Tulajdonosa és üzemeltetője a RATP. Nevezetességek a közelben Metróvonalak Az állomást az alábbi metróvonalak érintik: 3-as metróvonal 5-ös metróvonal 8-as metróvonal 9-es metróvonal 11-es metróvonal Kapcsolódó állomások A metróállomáshoz az alábbi állomások vannak a legközelebb: Temple (Pont de Levallois - Bécon, 3-as metróvonal) Parmentier (Gallieni, 3-as metróvonal) Oberkampf (Place d’Italie, 5-ös metróvonal) Jacques Bonsergent (Bobigny – Pablo Picasso, 5-ös metróvonal) Strasbourg – Saint-Denis (Balard, 8-as metróvonal) Filles du Calvaire (Pointe du Lac, 8-as metróvonal) Strasbourg – Saint-Denis (Pont de Sèvres, 9-es metróvonal) Oberkampf (Mairie de Montreuil, 9-es metróvonal) Arts et Métiers (Châtelet, 11-es metróvonal) Goncourt (Rosny-Bois-Perrier, 11-es metróvonal) Kapcsolódó szócikkek Párizs metróállomásainak listája Irodalom Roland, Gérard (2003). Stations de métro: D’Abbesses à Wagram. Éditions Bonneton. További információk
République (metropolitana di Parigi)

République è una stazione delle linee 3, 5, 8, 9 e 11 della metropolitana di Parigi. La stazione Prima dell'avvento dei Réseau express régional, la stazione di République deteneva il record di maggior numero di coincidenze, con cinque linee diverse di metropolitana (oggi eguagliato dalla stazione Châtelet dopo l'avvio della linea 14). L'incrocio di cinque linee in una sola stazione ha richiesto la creazione di percorsi con colori differenti per guidare i passeggeri verso le diverse corrispondenze. La stazione della linea 3 è situata sotto la parte sud della piazza in direzione dell'avenue de la République, mentre quella della linea 5 si trova allo sbocco del boulevard de Magenta. Le stazioni delle linee 8 e 9 sono ubicate a nord allo sbocco del boulevard Saint-Martin e quella della linea 11 è ad est in rue du Faubourg du Temple. Nel 2004 è stata la sesta stazione più frequentata della metropolitana di Parigi con 15,14 milioni di passeggeri. Accessi 2, place de la République 10, place de la République 12, place de la République 13, place de la République 14, place de la République 15, place de la République 1, rue du Faubourg du Temple 1, rue René Boulanger 2, 9, boulevard Saint-Martin Square de la Fontaine 1, boulevard Voltaire Interconnessioni Bus RATP - 20, 56, 65, 75 Noctilien - N01, N02, N12, N23, N141, N142 Galleria d'immagini Note Voci correlate Stazioni della metropolitana di Parigi Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su République
République (metrostation)

République is een station van de metro in Parijs langs de metrolijnen 3, 5, 8, 9 en 11, in het 3e, 10e en 11e arrondissement. Het is na Châtelet het station met de meeste metroverbindingen, en met 261.000 reizigers per dag in 2008 het op vier na drukste station van het Parijse metronet. Het station is vernoemd naar Place de la République; het plein dat bij het metrostation ligt.
République (stacja metra)

République – stacja 3, 5, 8, 9 i 11 linii metra w Paryżu. Stacja znajduje się w 3. dzielnicy Paryża. Na linii 3 stacja została otwarta 19 października 1904, na linii 5 – 15 grudnia 1907, na linii 8 – 5 maja 1931, na linii 9 – 10 grudnia 1933, a na linii 11 – 28 kwietnia 1935. W 2009 była to 6. stacja w paryskim metrze pod względem popularności, z 16,0 mln pasażerów rocznie. Zobacz też metro w Paryżu Przypisy