NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mairie de Clichy (metropolitana di Parigi)

Mairie de Clichy è una stazione della linea 13 della metropolitana di Parigi. Si trova nel comune di Clichy. La stazione La stazione è stata inaugurata nel 1980. Nel 2017 è risultata essere la quarantaduesima stazione della rete metropolitana di Parigi in termini di frequentazione, con 7107063 accessi diretti. Voci correlate Stazioni della metropolitana di Parigi Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Mairie de Clichy
Estação Mairie de Clichy

Mairie de Clichy é uma estação da linha 13 do Metrô de Paris, localizada na comuna de Clichy. História A estação foi aberta em 3 de maio de 1980. Ela tem a particularidade de estar muito longe das estações envolventes: aproximadamente 1 250 metros separam-na da estação anterior, Porte de Clichy, e 1 600 metros da estação seguinte, Gabriel Péri. Essa escolha foi feita porque, durante os estudos, quase 90% da população da cidade vivia a menos de 800 metros da estação, e porque foi particularmente difícil criar uma estação na saída da pont de Clichy, em um entroncamento complexo e onde a linha passa em viaduto. Ela viu entrar 7 129 195 passageiros em 2014, o que a coloca na 36a posição das estações de metrô por sua frequência neste mesmo ano. Em 2017, segundo as estimativas da RATP, 7 107 063 passageiros entraram nesta estação, o que a coloca na 42a posição das estações de metrô por sua frequência em 302. Serviços aos Passageiros Acessos A estação comporta dois acessos na rue Martre, um em frente ao centro administrativo e o outro inserido num interior de edifício do outro lado da rua. Plataformas Mairie de Clichy é uma estação de configuração padrão com duas plataformas laterais separadas pelas vias do metrô. Intermodalidade A estação é servida pelas linhas 54, 174, 274, 340, 341 e pelo serviço urbano TUC da rede de ônibus RATP e, à noite, pelas linhas N15 e N51 da rede Noctilien. Ver também Lista de estações do Metrô de Paris Referências
Мэри-де-Клиши (станция метро)

Мэри-д-Клиши (фр. Mairie de Clichy) — станция линии 13 Парижского метрополитена, расположенная в центре Клиши-ла-Гаренн. Своё название получила по расположенной в соседнем квартале мэрии коммуны. История Станция открылась 3 мая 1980 года в составе пускового участка Порт-де-Клиши — Габриэль Пери, выведшего северо-западное ответвление линии 13 за пределы Парижа. Также в составе этого пускового участка, на перегоне Мэри-де-Клиши — Габриэль Пери, был сооружён метромост на мосту Клиши, ставший самым молодым (на 2017 год) метромостом Парижского метрополитена. Пассажиропоток по станции по входу в 2011 году, по данным RATP, составил 6 892 451 человек. В 2013 году этот показатель вырос до 7 138 355 пассажиров (35 место по уровню входного пассажиропотока в Парижском метро). Галерея Примечания Источники Roland, Gérard (2003). Stations de métro. D’Abbesses à Wagram. Éditions Bonneton.
Пантеон (Париж)

Пантеонът (на френски: Panthéon) е гробница на известни личности, намираща се в сърцето на Латинския квартал в Париж (V арондисман), на възвишението Сент Женвиев. Построена за църква в чест на светицата Женвиев (Геновева Парижка – покровителка на Париж), по време на Френската революция сградата е превърната в светски храм в прослава на влиятелните французи, погребани в криптата. Архитектура Пантеонът е изграден в периода 1757 – 1790 г. Той е ранен образец на неокласическата архитектура с фасада, като на първоначалния Пантеон в Рим, и просторен интериор във формата на гръцки кръст. Елипсовидният купол е оказал влияние върху проекта за сградата на американския Капитолий. Последователните изменения на функцията на сградата водят до модификации по фронтона ѝ, а някои от първоначалните ѝ прозорци са зазидани, за да се придаде на интериора ѝ по-тъмна и погребална атмосфера. Забележителност на сградата е и Махалото на Фуко (демонстриращо съответното откритие на Леон Фуко), поставено през 1851 г. Това е 27-килограмова сфера, закачена на стоманено въже, дълго 67 m. На дъното ѝ има метален шип, който очертава движението на махалото по посипания с пясък под. Погребани Мнозина от най-влиятелните личности във Франция са намерили последен покой в тази огромна сграда, извисила се над Латинския квартал. Към 2018 г. в него са разположени останките на 78 души, от които 73 мъже и 5 жени. Повечето от тях са погребани по време на Първата империя на Наполеон I Бонапарт. Сред погребаните са: Мирабо – първият погребан там; по-късно останките му са прехвърлени в гробището Клермонт Жан-Жак Русо Волтер Жозеф Луи Лагранж Виктор Юго Лазар Карно Мари Франсоа Сади Карно Емил Зола Луи Брайл Пиер Кюри Мария Кюри Александър Дюма-баща Вижте също Мавзол Парижки катакомби Втора френска империя Класицизъм Източници Външни препратки Официален сайт Архив на оригинала от 2008-02-19 в Wayback Machine.
Panthéon (Paris)

Denne artikel omhandler Panthéon i Paris. Opslagsordet har også en anden betydning, se Pantheon. Panthéon er en bygning i Paris' 5. arrondissement i Latinerkvarteret. Panthéon er opført i 1755 som Sainte-Geneviève kirken. Den er opført i klassicistisk stil, og facaden er inspireret af Pantheon i Rom. Oprindelig var den monumentale bygning en kirke, men efter at have skiftet mellem kirkelige og verdslige funktioner adskillige gange endte den som mausoleum i forbindelse med Victor Hugos begravelse i 1885. Der kom en indskrift over indgangen som er AUX GRANDS HOMMES LA PATRIE RECONNAISSANTE (omtrent "Til store mænd fædrelandets taknemmelighed"). Igennem årene er 76 berømte franskmænd (heriblandt fire kvinder) blevet stedt til hvile på dette sted. Heraf er tre blevet gravet op igen. Kendte, der er stedt til hvile i Panthéon (udvalgte) Se også Liste over personer som er begravet i Panthéon Eksterne henvisninger PDF Introduktion til Panthéon Arkiveret 28. september 2007 hos Wayback Machine (fransk)
Panteon u Parizu

Panteon u Parizu tj. Panthéon, prvobitno Crkva Sv. Genoveve (fr. Sainte-Geneviève), bila je najveća pariška crkva i najraniji spomenik neoklasicizma. Povijest Počeo ju je graditi Jacques-Germain Soufflot 1757. godine, ali je dovršena tek nakon njegove smrti 1792. godine. Prije no što je dovršena, revolucionarna vlada koja je kontrolirala Pariz, oduzela je sve religijske predmete kako bi osigurala sredstva za javne radove. Umjesto da prodaju crkvu, kako su prvotno bili namjerili, odlučili su ipak da ga načine "Hramom Slave" za sahranu "Heroja slobode". Za vrijeme Napoleona (1799. – 1814.) građevina je ponovno posvećena kao katolička crkva i kao takva služila je i za kralja Luja-Filipa (1830. – 1834.) i Napoleona III. (1852. – 1870.). Nakon toga proglašena je neopredijeljenim hramom – Panthéon. Godine 1851. zgrada je korištena kao laboratorij za fiziku, gdje je fizičar Jean-Bernard Foucault dokazao svoju teoriju da se zemlja vrti oko svoje osi u pravcu kazaljke na satu mjereći uvijanje oratorija ispod kupole. Godine 1995. pepeo Marie Curie premješten je u Panteon, čime je ona postala prva žena koja je tu pokopana. Izgled Soufflot je na svojoj crkvi želio spojiti tri tradicije: antičku rimsku arhitekturu koju je vidio na svom putu u Italiju 1749. godine; francuski i engleski barokni klasicizam; te Paladijski stil koji se upravo pojavio u Engleskoj. Portik je modeliran prema antičkim rimskim hramovima. Golemi stupovi portika široko su razmaknuti, što je otežalo gradnju zabata iznad njih. Konstrukcija zgrade je vrlo smiona, stupovi koji podupiru kupolu, neobično su tanki i daju interijeru dojam prozračnosti. Kupola je verzija Wrenove kupole sv. Pavla, ali s rasponima jedinstvenog motiva. Geometrijski centralni plan građevine nastavlja kršćansku tradiciju, ali ima uzora i u Burlingtonovoj Chiswick kući. Popis ljudi koji počivaju u Panteonu Izvori Schneider Adams, Laurie: A History of Western Art, McGraw Hill, New York, 2001. ISBN 0-7-231717-5 Norwich, John Julius (ur.): Velike arhitekture svijeta, Marjan tisak, Split, 2005. ISBN 953-214-266-5 Stokstad, Marilyn: Art History (Wolume Two), Pearson Prentice Hill, New Jersey, 2005. ISBN 0-13-145529 Poveznice Neoklasicizam Arhitektura baroka Vanjske poveznice Panthéon – Centre des monuments nationaux (francuski)
Panthéon (Párizs)

A Panthéon Párizsban, a Quartier latinben álló, a 18. század második felében emelt, nagyszabású klasszicista épület, mely jelentős francia gondolkodók és művészek mauzóleumaként ismert. Története Eredetileg templomnak készült, a súlyos betegségéből felépülő XV. Lajos francia király utasítására, Párizs védőszentjének, Szent Genovévának a tiszteletére. A munkálatok 1758-ban kezdődtek az udvari építész, Jacques Soufflot irányításával. Anyagi gondok miatt az építmény csak XVI. Lajos idejében, 1790-ben készült el. A Panthéon építészetileg a párizsi Louvre oszlopsorát és a londoni Szent Pál-székesegyház kupoláját ötvözi gótikus szerkezeti megoldásokkal. A korinthoszi oszlopokból álló csarnok nagyon hasonlít a római Pantheon hasonló szerkezeti egységére. A görögkereszt alakú templom 110 méter hosszú és 84 méter széles, kupolája 83 méter magas. A templom a francia forradalom idején új funkciót kapott: a legdicsőbb franciák temetkezési csarnoka, mauzóleuma lett. Később Napóleon visszaadta az egyháznak, ám 1885-től végleg Franciaország nagyjainak temetkezési helye lett az épület. Homlokzatán ma is olvasható a felirat: „A nagy embereknek, a hálás haza.” A mauzóleumban először Mirabeau-t helyezték örök nyugalomra, 1791-ben. Őt – többek között – olyan híres személyek követték, mint Voltaire, Rousseau, Victor Hugo, Émile Zola, Gaspard Monge, Claude-Victor Perrin, Claude Monet, Louis Pasteur és a Curie házaspár, Marie és Pierre Curie. Eddig az utolsó nevezetes személy, akit itt, 132 évvel a halála után, újra eltemettek, id. Alexandre Dumas volt (2002-ben). A klasszicista épület kupoláját a fizikus Léon Foucault 1851-ben felhasználta a Föld forgását bizonyító ingakísérletére. Források Tóth Péter: Művészettörténet 3.
Panteon w Paryżu

Panteon (fr. Panthéon) – budowla w Dzielnicy Łacińskiej w Paryżu, wzniesiona pod koniec XVIII wieku jako kościół pod wezwaniem świętej Genowefy. Od 1885 roku pełni rolę mauzoleum wybitnych Francuzów. Historia Król Ludwik XV przysiągł wznieść świątynię ku czci świętej Genowefy, patronki Paryża, w miejscu wczesnochrześcijańskiego kościoła zbudowanego w VI wieku w zamian za przywrócenie zdrowia. Realizacja tego przedsięwzięcia spadła na markiza Marigny, który na architekta wybrał swojego znajomego, Jacques’a Germaina Soufflota. Fundamenty pod tę monumentalną świątynię położono w roku 1758, ale ostateczne ukończenie zostało wykonane przez ucznia Soufflota, Jeana-Baptiste’a Rondeleta w roku 1789. Od czasów rewolucji francuskiej kościół został przekształcony w świecką budowlę przez architekta i masona Antoine Chrysostome'a Quatremère de Quincy. Architektura Panteon jest neoklasycystyczną budowlą na planie krzyża greckiego z kopułą centralną i czterema spłaszczonymi kopułami bocznymi oraz z kolumnowym portykiem wejściowym. Uważa się, że jest on wzorowany na Panteonie rzymskim. Pochowani w Panteonie Panteon jest miejscem spoczynku wielu sławnych Francuzów i Francuzek. W krypcie Panteonu znajdują się m.in. grobowce: marszałka Jeana Lannesa, generała Saint-Hilaire’a, filozofów Voltaire’a i Jeana-Jacques’a Rousseau, polityków Honoré Mirabeau i Jeana Jaurèsa, pisarzy Alexandre’a Dumasa, Victora Hugo i Émile’a Zoli, twórcy pisma dla niewidomych Louisa Braille’a, fizyków Paula Langevina, Pierre’a Curie i Marii Skłodowskiej-Curie, chemika Marcelina Berthelota, generała François Marceau, przywódcy ruchu oporu z czasów II wojny światowej Jeana Moulina, gubernatora Félixa Éboué. Dwukrotnie próbowano Panteonowi przywrócić funkcję religijną, lecz w roku 1885 ostatecznie przeznaczono go na mauzoleum. Przypisy
Panteonul din Paris

Panteonul din Paris (în franceză Panthéon) este o clădire în arondismentul 5 din Paris, Franța, construită la sfârșitul secolului al XVIII-lea de arhitectul Jacques-Germain Soufflot ca biserică dedicată sfintei Genoveva (Sainte-Geneviève). În timpul Revoluției Franceze edificiul a fost profanat, iar în prezent este un memorial care adăpostește rămășițele pământești ale unor personalități franceze marcante. Este un exemplu al arhitecturii neoclasiciste, cu fațada inspirată după cea a Panteonului din Roma. Istoric În anul 1744 regele Ludovic al XV-lea a venit la biserica veche din abația Sainte Geneviève să se reculeagă, îndeplinindu-și promisiunea făcută când era bolnav. Cu aceasta ocazie, canonicii regulari din abație au primit promisiunea că regele va renova biserica pe cheltuiala sa. În 1755 proiectul a fost încredințat arhitectului Jacques-Germain Soufflot. Lucrările au început un ani mai târziu. A fost nevoie de zece ani pentru construirea criptei. La data decesului lui Soufflot, lucrări de structură erau bine avansate. Construcția a fost terminată în 1790 sub conducerea lui Maximilien Brébion și Jean-Baptiste Rondelet. Prin decretul din 4 aprilie 1791 biserica a fost transformată într-un templu laic în onoarea marilor oameni ai națiunii, iar crucea de pe cupolă a fost înlocuită cu reprezentarea unui geniu mitologic. Asupra acestei din urmă măsuri s-a revenit ulterior. Descriere Personalități înmormântate la Panthéon Până la 2015, 73 de personalități erau înmormântate la Panthéon, inclusiv 24 de politicieni, circa douăzeci de militari, câțiva clerici și cinci scriitori. Printre cele mai cunoscute se numără: Referințe Legături externe fr en Panthéon – Centre des monuments nationaux, site-ul oficial Ieșeanca pictată pe zidurile Panthéonului din Paris Arhivat în 16 mai 2015, la Wayback Machine., 4 septembrie 2007, Ion Mitican, Ziarul Lumina
Пантеон (Париз)

Пантеон је зграда која се налази у Латинској четврти у Паризу. Направљена је као црква посвећена Светој Геновеви и као место за скупљање свих њених реликвија. Међутим након неколико промена зграда је данас најпознатији маузолеј у којем је сахрањен велики број познатих личности из француске историје. Изградња Краљ Луј 15. је 1744. године обећао да ће уколико оздрави, постојећи руинирани манастир Свете Геновеве заменити велелепном грађевином. Света Геновева важи за заштитницу Париза те је стога објекат морао бити достојан ове светице. Пошто је оздравио 1755. године, наредио је да се радови на пројекту и изградњи започну. Жак Жерман Суфло је осмислио цркву и после две године изградња је започета. Темељи су постављени 1758. године. Међутим, због економске кризе у Француској радови су текли споро. 1780. године главни архитекта Суфло је умро и замена је нађена у његовом ученику Жан Батист Рондолеу. Реконструкција је коначно завршена 1790. године. Карактеристике Црква је осмишљена тако да се у основи налази крст са масивним тремом над коринтским стубовима. Овај веома амбициозан пројекат учинио је да грађевина буде огромних димензија: дужине 110 m, ширине 84 m и висине 83 m. Огромна купола је саграђена од камена везаног гвозденим арматурама и прекривена оловним облогама. Маузолеј Након смрти популарног француског говорника и државника Онора Габријела Рекетија, Народна уставотворна скупштина је одлучила да се промени намена зграде. Уместо цркве одлучено је да ово буде маузолеј за сахрану заслужних грађана. Управо је Рикети био прва особа сахрањена у овом маузолеју и то 4. априла 1791. године. У Пантеону је сахрањен велики број интелектуалаца и знаменитих људи Париза и читаве Француске. На самом улазу се налази натпис AUX GRANDS HOMMES LA PATRIE RECONNAISSANTE, што би у преводу значило „За велике људе велика кућа“. Ево најзначајнијих имена чије мошти почивају у овом маузолеју: Види још Пантеон (Рим) Референце Спољашње везе Званичан сајт Пантеона
Panthéon

För arrondissementet med samma namn, se 5:e arrondissementet. För andra byggnader och företeelser med liknande namn, se Pantheon (olika betydelser). Panthéon är en byggnad och ett turistmål vid Place du Panthéon i Latinkvarteret i det 5:e arrondissementet i Paris. Panthéon uppfördes åren 1758–1789 efter Jacques-Germain Soufflots ritningar. Ursprungligen var byggnaden en kyrka helgad åt den heliga Genoveva av Paris. Efter den franska revolutionen och sedan 1800-talet är byggnaden ett mausoleum för framstående franska medborgare. Bland annat vilar stoftet efter Voltaire, Jean-Jacques Rousseau, Emile Zola, Victor Hugo, Jean Moulin och en rad kända vetenskapare, till exempel Marie Curie, i byggnaden. Panthéon är även känt för att vara den plats där Léon Foucault gjorde sin första demonstration av Foucaultpendeln 1851 och det finns i dag en kopia av pendeln att se i Panthéon. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Panthéon. Paris Panthéon
Пантеон (Париж)

Пантео́н (фр. Panthéon) — пам'ятка культури неокласичного стилю в Латинському кварталі Парижа. Побудований у XVIII столітті як церква святої Женев'єви, сьогодні Пантеон є усипальницею видатних особистостей Франції. Неодноразова зміна призначення будівлі, її оздоблення, написів і символів, дозволяють простежити шлях становлення французької нації. Історія В 1744 році король Франції Людовик XV присягнувся побудувати церкву, присвячену покровительці Парижа святій Женев'єві, якщо він одужає від тяжкої хвороби. Одужавши, він доручає маркізу де Маріні побудувати церкву на місці руїн абатства святої Женев'єви. Архітектором був обраний Жак-Жермен Суффло. Взявши за взірець римський Пантеон, Суфло розробив амбіційний проєкт храму завдо́вжки 110 м, завши́ршки 84 м і 83 м заввишки, з масивним портиком коринфського ордеру і величезною криптою. Будівництво почалося в 1758 році, але через брак коштів і смерть архітектора воно було завершено учнями Суфло лише в 1790 році. Завершення будівлі збіглося з початком французької революції і новий революційний уряд зробив з ще не освяченої церкви некрополь для видатних людей Франції, що отримав назву Французького Пантеону. На фронтоні з'явився напис «Великим людям вдячна вітчизна» (Aux grands hommes, la patrie reconnaissante). Двічі після цього Пантеон ставав церквою, а з 1885 року, коли в ньому був похований Віктор Гюго, базиліка святої Женев'єви остаточно стала усипальницею. 1851 року фізик Леон Фуко підвісив під центральним куполом Пантеону 67-метровий маятник, що став відомим як Маятник Фуко, і довів цим експериментом обертання Землі навколо своєї осі. Поховання Серед інших в Пантеоні були поховані (дата поховання): Оноре Мірабо (1791, прах перенесено в 1794) Вольтер (1791) Жан-Поль Марат (1794, прах перенесено) Жан-Жак Руссо (1794) Жан Лан (1810) Жозеф-Луї Лагранж (1813) Жак-Жермен Суффло (1829) Віктор Гюго (1885) Лазар Карно (1889) Марі Франсуа Саді Карно (1894) Еміль Золя (1908) Леон Гамбетта (1920) Поль Ланжевен (1946) Луї Брайль (1952) П'єр Кюрі (1995) Марія Кюрі-Склодовська (1995) Андре Мальро (1996) Олександр Дюма (батько) (2002) Жан Зе (перепохований у 2015) Галерея Посилання Література Le Panthéon, Temple de la nation, éditions du Patrimoine, coll. " Itinéraires du Patrimoine " ISBN 2-85822-342-4. Mona Ozouf, " Le Panthéon ", dans Les lieux de mémoire, t. I : La République, Gallimard, Paris, 1984. Jean-François Decraene, Petit dictionnaire des Grands Hommes du Panthéon. (У цьому виданні є повний список похованих у Пантеоні з біо- та бібліографічними даними) Le Panthéon: Livre avec un CD Édition en braille, Pierre Wachenheim & Hoëlle Corvest, collection Sensitinéraires, éditeur Patrimoine Eds Dun ISBN 2-85822-904-X. Denis Bocquet, Panthéon ou église Sainte-Geneviève: les ambiguités d'un monument (1830—1885), Paris Sorbonne, 1992[1]
Church of Saint-Julien-de-Brioude, Marolles-en-Brie

The Church of Saint-Julien-de-Brioude is a Roman Catholic church located in Marolles-en-Brie in the Val-de-Marne department in France. It is dedicated to St. Julian of Brioude and became a Class Historic Monument in 1909. History The church stands on the site of a former Carolingian chapel of the 9th century. Only the northern wall of the nave and other minor parts of the chapel are left today. In the late 11th century, Archdeacon of Brie Dreux de Mello gave the land plot of Marolles to the archdiocese of Paris which later granted it to the Saint-Martin-des-Champs Priory in 1117. Several monks of the priory came to Marolles to form a priory and re-build the church on the site of the former building. They built the transept, the choir, the apse chapels and the bell tower in the early 12th century. In the 17th century, a new nave was built above the Carolingian nave which was partly knocked down. Four bays were added to the nave in the 18th century. In 1870, the northern apse chapel collapsed. In the 20th century, after the Second World War, a porch adorned with a Madonna with the Child wooden statue was added to the church. In the 1970s, the original floor of the church and remnants of the founding monks were excavated on the site of the church. The church was restored from 2007 to 2008. The church of Saint-Julien-de-Brioude was listed as a Class Historic Monument in 1909. Architecture The church of Saint-Julien-de-Brioude is symbolic of the transition between the Romanesque and Gothic styles. The Romanesque façades are flanked with numerous buttresses. The choir, however, has one of the earliest rib vaults of the Parisian region, symbolic of the Gothic style. The choir and the southern chapel have capitals adorned with around forty diversified motifs —notably animals, monsters, Biblical scenes and vegetal settings. The motifs date from the first half of the 12th century and thus belong to the transition between the Romanesque and Gothic styles. The 12th-century altar was found in the middle of the 20th century and was set back to its original place, in the choir's apse. The church also has a modern altar designed by sculptor Vincent Guiro and installed in 2008. The stained glass of the choir's central window shows a motif of the Good Shepherd. It was designed by master glassmaker Albert Martine after a 1943 sketch by Maurice Denis. References Bibliography Prache, Anne (1983). Île-de-France romane. Nuit des temps. Vol. 60. La Pierre-qui-Vire Abbey: Zodiaque. pp. 395–398. ISBN 978-2736901059. Lebeuf, Jean (1883). Histoire de la ville et de tout le diocèse de Paris : Tome cinquième. Paris: Librairie de Fechoz et Letouzey (re-print). pp. 237–241.