NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tour Trinity

La Tour Trinity è un grattacielo situato nel quartiere finanziario della Défense, a Courbevoie, comune alla periferia di Parigi. È stato progettato dallo studio di architettura Cro&Co Architecture, diretto dall'architetto Jean-Luc Crochon. La Torre misura 167 m ed offre una superficie di 49000 m² su 33 livelli. Trinity presenta diverse innovazioni architettoniche: Un nucleo decentrato: il nucleo della Trinità è sfalsato sulla facciata e adornato da ascensori panoramici. Spazi esterni: terrazze alberate, logge e balconi sono accessibili su tutta l'altezza della torre. Aperture frontali, che consentono l'accesso all'aria libera su tutte le facciate. Facciate bioclimatiche che ottimizzano l'apporto di luce naturale. Un'altezza libera minima di 2,80 m su tutti i piani. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Tour Trinity Collegamenti esterni Sito ufficiale, su tour-trinity.com. Tour Trinity (canale), su YouTube. (EN) Tour Trinity, su Skyscraper Center.
Tour Trinity

De Tour Trinity is een kantoorgebouw en wolkenkrabber in Courbevoie, La Défense; het zakendistrict van de agglomeratie Parijs. Het werd ontworpen door het architectenbureau Cro & Co Architecture., onder leiding van de architect Jean-Luc Crochon De toren meet 167 m en biedt een oppervlakte van 49.000 m² op 33 niveaus. Trinity biedt verschillende architectonische innovaties: Een niet-gecentreerde kern: de Trinity-kern is verschoven op de gevel en versierd met panoramische liften. Buitenruimtes: met bomen omzoomde terrassen, loggia's en balkons zijn toegankelijk over de gehele hoogte van de toren. Openingen aan de voorkant, die toegang geven tot vrije lucht op alle gevels. Bioklimatische gevels die de toevoer van natuurlijk licht optimaliseren. Een minimale vrije hoogte van 2,80 m op alle verdiepingen. Zie ook Lijst van hoogste gebouwen van Europa Externe link Tour Trinity website
Tour Trinity

Tour Trinity – wieżowiec w Paryżu, we Francji, w dzielnicy La Défense, o wysokości 167 m i powierzchni 49 tys. m². Liczy 33 kondygnacje. Wieżowiec zaprojektowała firma architektoniczna Cro & Co Architecture, kierowana przez architekta Jean-Luca Crochona. Rdzeń Trinity jest przesunięty na elewacji i ozdobiony panoramicznymi windami. Zadrzewione tarasy, loggie i balkony są dostępne na całej wysokości wieży. Budynek wyposażony jest także w otwory przednie, które umożliwiają swobodny dostęp powietrza na wszystkich elewacjach oraz fasady bioklimatyczne optymalizujące dopływ naturalnego światła. Minimalna wolna wysokość na wszystkich piętrach wynosi 2,8 m. Zobacz też lista najwyższych budynków w Paryżu lista najwyższych budynków w Europie Przypisy Linki zewnętrzne Tour Trinity
Tour Trinity

O Tour Trinity é um arranha-céu de escritórios em Courbevoie, em La Défense, o distrito comercial da área metropolitana de Paris. Foi projetado pelo escritório de arquitetura Cro & Co Architecture, dirigido pelo arquiteto Jean-Luc Crochon. A Torre mede 167 me oferece uma área de 49.000 m2 em 33 níveis. Trinity apresenta várias inovações arquitetônicas: Um núcleo fora do centro: o núcleo Trinity é deslocado na fachada e adornado com elevadores panorâmicos. Espaços exteriores: terraços arborizados, galerias e varandas acessíveis em toda a altura da torre. Aberturas frontais, que permitem o acesso ao ar livre em todas as fachadas. Fachadas bioclimáticas que otimizam o fornecimento de luz natural. Uma altura livre mínima de 2,80 m em todos os pisos. Referências
Tour Trinity

Tour Trinity este un complex de birouri situat în cartierul de afaceri La Défense, la periferia capitalei franceze Paris, pe teritoriul municipiului Courbevoie. A fost proiectat de firma de arhitectură Cro & Co Architecture, condusă de arhitectul Jean-Luc Crochon. Turnul măsoară 167 m și are o suprafață de 49.000 m2 pe 33 de niveluri. Trinity are mai multe inovații arhitecturale: Un nucleu decentrat: nucleul Trinity este decalat pe fațadă și împodobit cu lifturi panoramice. Zone exterioare: terase triunghiulare, loggii si balcoane sunt disponibile pe toata inaltimea turnului. Deschideri in fata, care dau acces la aer liber pe toate fatadele. Fațade bioclimatice care optimizează furnizarea de lumină naturală. O înălțime minimă la cap de 2,80 m la toate etajele. Referințe
Tour Trinity

Tour Trinity är en skyskrapa i La Défense i Paris storstadsområde i Frankrike. Den ritades av arkitektföretaget Cro & Co Architecture, regisserad av arkitekten Jean-Luc Crochon. Tornet mäter 167 m och erbjuder en yta på 49 000 m2 på 33 våningar. Trinity har flera arkitektoniska innovationer: En centralkärna: Trinity-kärnan är förskjuten på fasaden och prydd med panoramahissar. Utomhusområden: trädkantade terrasser, loggior och balkonger är tillgängliga över hela tornets höjd. Främre öppningar som ger fri luft åt alla fasader. Bioklimatiska fasader som optimerar tillförseln av naturligt ljus. Minsta frihöjd på 2,80 m på alla våningar. Referenser Externa länkar Tour Trinity Wikimedia Commons har media som rör Tour Trinity.
Hôtel de mademoiselle Guimard

Hôtel de mademoiselle Guimard (česky Palác slečny Guimardové) byl městský palác v Paříži. Nacházel na místě dnešního domu č. 9 v ulici Rue de la Chaussée-d'Antin v 9. obvodu. Byl zbořen během přestavby Paříže za Druhého císařství. Historie Palác si nechala postavit Marie-Madeleine Guimard (1743–1816), tanečnice Pařížské opery a milenka francouzského maršála Charlese de Rohan-Soubise (1715–1787). Palác v klasicistním stylu postavil v letech 1770–1773 architekt Claude-Nicolas Ledoux (1736–1806). Palác byl přezdíván Chrám Terpsichoré na počest jeho majitelky. Nad portálem se nacházela socha Terpsichoré korunována Apollónem. Součástí paláce byl divadelní sál pro 500 lidí. Marie-Madeleine Guimard prodala palác neobvyklým způsobem. Vyhlásila loterii, ve které prodala 2500 losů po 120 librách. Dne 25. května 1785 palác vyhrála komtesa de Lau, která si zakoupila jen jeden los. Ta ho prodala za 500 000 franků švýcarskému bankéři Jeanu Frédéricovi Perregauxovi (1744–1808). Palác byl zbořen při stavebních úpravách města organizovaných baronem Haussmannem. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Hôtel de mademoiselle Guimard na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hôtel de mademoiselle Guimard na Wikimedia Commons (francouzsky) Popis divadla v paláci Archivováno 22. 7. 2012 na Wayback Machine. (francouzsky) Dějiny ulice Rue de la Chaussée-d'Antin
Hôtel Guimard

The Hôtel Guimard (French pronunciation: [otɛl ɡimaʁ]) was a private home located at 9 rue de la Chaussée-d'Antin in Paris, France. Commissioned by the Opera dancer Marie-Madeleine Guimard, it was designed by the architect Claude-Nicolas Ledoux in the neoclassical style, then built from 1770 to 1773. It is noted for having boasted its own 500-seat theater. The building was ultimately demolished as part of the massive urban renewal program headed by Baron Haussmann, which largely reshaped the city during the Second French Empire. History Marie-Madeleine Guimard was a ballerina for the Paris Opera. She made her fortune as mistress of the Prince de Soubise and had a hôtel particulier (or mansion) in Pantin, a Paris suburb. The Hôtel Guimard was nicknamed the "Terpsichore temple", in reference to Molle Guimard (Terpsichore was the Muse of dance). The site featured a sculpture titled Terpsichore Crowned by Apollo, a low relief of the Muse of Dance riding a chariot "pulled by Amours surrounded by Bacchantes and Wildlife and followed by the graces of choreography". Above the entrance was a ballet hall with a ceiling painted by Taravel, painter of the king. The theater was a 500-seat masterpiece. It opened on December 8, 1772, ending the shows of the hôtel of Pantin (which included her previous theatre). The first dinner in the hotel was banned by the Archbishop of Paris and the food was taken to a priest for distribution to the poor. Mlle Guimard welcomed as courtesan the financier Jean-Joseph de Laborde, the bishop of Taranto, and other important persons. In a career of luxury, she offered three dinner parties a week, according to Edmond de Goncourt. One dinner was for the greatest of lords and those of the highest consideration at Court; a second dinner invited writers, artists, and wits that all but rivaled the salon of Mme Geoffrin; a third dinner was devoted to all the most ravishing and lascivious young women. Mlle Guimard uniquely sold her hotel by holding a lottery, selling 2,500 tickets at 120 francs each. On 25 May 1785, the Countess of Lau won the hotel with only one ticket. Lau then sold the hotel for 500,000 francs to the banker Jean-Frédéric Perregaux. It was here that Jacques Laffitte began his career as a banker, under the tutelage of Perregaux. Notes Further reading Braham, Allan (1989). "The 1770s: the patronage of Mlle Guimard and Mme du Barry; the saltworks of Arc and Senans; the theatre of Besançon; the Hôtel de Thelusson". The Architecture of the French Enlightenment. University of California Press.
Hôtel Guimard

L'Hôtel Guimard è stato un Hôtel particulier fatto costruire, dalla famosa danzatrice francese Marie-Madeleine Guimard, fra il 1770 ed il 1773 al n. 9 di rue de la Chaussée-d'Antin dall'architetto Claude-Nicolas Ledoux in stile neoclassico. Storia Esso venne soprannominato Tempio di Tersicore facendo riferimento a M.lle Guimard (Tersicore era la Musa della danza). In esso vi era una scultura: "Tersicore coronata da Apollo", con dei bassorilievi della "Musa della danza montata su un carro trainato da Amore circondato da baccanti e della fauna selvatica e seguita dalle grazie della coreografia" Sopra la porta d'ingresso era una sala da ballo con un soffitto dipinto da Taravel, pittore del re. Il teatro era un capolavoro di architettura, con una capienza di 500 posti, che faceva concorrenza all'Opéra Garnier . Venne inaugurato l'8 dicembre 1772, ponendo fine agli spettacoli dati dell'Hôtel Pantin. La prima cena nell'Hôtel venne vietata dall'arcivescovo di Parigi e M.lle Guimard fece portare ad un prete tutto il cibo che avrebbe dovuto essere servito agli ospiti, affinché fosse distribuito ai poveri. In esso M.lle Guimard accolse, come cortigiana, il finanziere Jean-Joseph de Laborde, il vescovo di Taranto e molti altri importanti personaggi. In una carriera, finora ad allora, di lusso senza pari, offriva tre cene a settimana, secondo Edmond de Goncourt: una per i più grandi grands signours e quei personaggi che godevano della più alta considerazione a Corte, una seconda a scrittori e artisti, che rivaleggiava con il salotto di Madame Geoffrin e una terza in cui erano invitate tutte le più affascinanti e lascive giovani donne di Parigi. Invecchiando, M.lle Guimard vendette il suo Hôtel in un modo molto particolare: organizzò una lotteria vendendo 2.500 biglietti a 120 sterline l'uno. Il 25 maggio 1785, la contessa di Lau che ha vinto l'hotel con un unico biglietto, lo vendette 500.000 franchi al banchiere Jean-Frédéric Perregaux. L'Hôtel venne poi distrutto nel corso della ricostruzione di Parigi realizzata agli inizi del XIX secolo dal Barone Haussmann. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Hôtel Guimard
Château de Madrid

Château de Madrid, původně zvaný château de Boulogne byl zámek v Boulogneském lesíku. Stavba trvala od roku 1528 a byla dokončena v roce 1552. Zámek se nacházel na území dnešního města Neuilly-sur-Seine. Stavba byla zbořena na konci 18. století. Historie Stavbu nařídil v roce 1528 král František I. a práci vedl florentský architekt Girolamo della Robbia. Od roku 1548 vedl stavbu architekt Philibert Delorme. Původ názvu zámku není plně objasněn. František I. na zámku pobýval ještě před jeho dokončením po svém návratu ze zajetí v Madridu po bitvě u Pavie, proto nejspíš postupně nahradilo nové jméno původní označení Boulogneský zámek. Zámek dokončil Jindřich II. v roce 1552. Zámek byl jedním z pařížských královských sídel Karla IX. a Kateřiny Medicejské. Jindřich III. jej nevyužíval a později jej obývala královna Margot po svém návratu do Paříže v srpnu 1605. Ludvík XIII. toto královské sídlo téměř nevyužíval. Patentem krále Ludvíka XIV. zde Jean Hindret založil v roce 1656 první manufakturu na hedvábné punčochy ve Francii. V roce 1657 byl zámek již ve velmi špatném stavu. Manufaktura po čase přestala mít monopol na výrobu punčoch, v roce 1662 vznikly i další výrobny v Lyonu a Orange a později v Nîmes, Montauban a Chambéry. Všechny podniky se ale dostaly do potíží v důsledku nedostatku kvalifikovaných pracovníků a válek Ludvíka XIV. Zámek zchátral ještě před Francouzskou revolucí. V roce 1787 povolil Ludvík XVI. prodej a následnou demolici zámku společně s dalšími zámky Muette, Vincennes a Blois. Madridský zámek byl 27. března 1792 předán společnosti podnikatelů, kteří zaplatili jeho demolici. Ze zámku zbyla jen kamenná hlavice sloupu a fragmenty fajánsové výzdoby uchované v muzeu v Sèvres a na zámku Écouen, kde je Národní muzeum renesance. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Château de Madrid na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Château de Madrid na Wikimedia Commons (francouzsky) Popis zámku Archivováno 4. 3. 2016 na Wayback Machine. (francouzsky) Půdorys zámku Archivováno 3. 3. 2016 na Wayback Machine.
Schloss Madrid

Das Schloss Madrid war ein Schloss der Renaissance in Frankreich. Es lag an der heutigen Porte de Madrid auf dem Gebiet der heutigen Gemeinde Neuilly-sur-Seine am Rande des Bois de Boulogne. Es wurde im 16. Jahrhundert als königliche Residenz errichtet, geriet im späteren 17. und im 18. Jahrhundert in zunehmenden Verfall und wurde während der Französischen Revolution abgerissen. Geschichte Der Bau des Schlosses begann 1527 auf Anordnung des Königs Franz I., der 1525 in der Schlacht von Pavia gefangen genommen worden war und einige Monate in Madrid verbracht hatte. Die Bauarbeiten standen zunächst unter der Leitung des florentinischen Architekten Girolamo Della Robbia, anschließend übernahmen mehrere französische Architekten die Bauleitung, darunter Philibert de l’Orme. Abgeschlossen wurde der Bau im Jahr 1552 unter Heinrich II. Berühmt wurde das Schloss insbesondere durch die reich geschmückte Fassade, die von Della Robbia fast vollständig mit Basreliefs aus Terrakotta ausgestattet wurde, sowie durch die prachtvolle Innendekoration. Aus diesem Grunde wurde das Schloss auch Château de Faïence genannt. Architektonisch vereinte das Gebäude Einflüsse der italienischen Renaissance, mit dem H-förmigen Grundriss des Mittelteils und dem reichen Außenschmuck, und französische Traditionen in Form der Ecktürme an beiden Pavillons und der Anordnung der Innenräume, die den Schlössern von Chenonceau und Chambord nachempfunden waren. Im weiteren Verlauf des 16. Jahrhunderts, unmittelbar vor der Bartholomäusnacht, wurde das Schloss Madrid von Karl IX. und Katharina von Medici bewohnt, anschließend zu Beginn des 17. Jahrhunderts von Margarete von Valois. Unter Ludwig XIV., der das Schloss nie selbst aufsuchte, diente das Gebäude als Residenz des Staatssekretärs und späteren Siegelbewahrers Joseph Fleuriau d’Armenonville. 1666 wurde hier eine Manufaktur für Seidenstrümpfe eingerichtet, die jedoch wegen Mangels an qualifizierten Arbeitern und der Kriege Ludwigs XIV. nur kurzen Bestand hatte. Während der Régence von Ludwig XV. wohnte Prinzessin Marie Louise Élisabeth d’Orléans im Schloss, das jedoch nach ihrem Tod im Jahr 1719 vom Haus Bourbon aufgegeben wurde und zusehends verfiel. 1787 wurde das Schloss Madrid zusammen mit dem Schloss La Muette – ebenfalls am Rande des Bois de Boulogne gelegen – sowie dem Schloss Vincennes und dem Schloss Blois auf Anordnung Ludwigs XVI. zum Verkauf freigegeben. Vor Ausbruch der Revolution war das Schloss Madrid eine Ruine und wurde 1792 von M. Leroy, dem Leiter einer Abbruchgesellschaft, mit Assignaten aufgekauft und daraufhin abgerissen. Einzige Überreste des Schlosses sind heute ein steinernes Kapitell und einige Fayence-Fragmente, die im Keramikmuseum von Sèvres und im Schloss Écouen ausgestellt sind. Weblinks Schloss Madrid, private Seite (französisch)
Castello di Madrid

Il castello di Madrid, conosciuto come Château de Madrid (inizialmente chiamato Château de Boulogne), era una residenza reale costruita nel Bois de Boulogne della città di Neuilly-sur-Seine. Costruito a partire dal 1528 per volere del re Francesco I di Francia e completato intorno al 1552 da Enrico II. Venne completamente demolito alla fine del XVIII secolo. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Castello di Madrid
Kasteel van Madrid

Het Kasteel van Madrid (Frans: Château de Madrid) was een renaissancekasteel in het Franse Neuilly-sur-Seine aan de rand van het Bois de Boulogne. Geschiedenis De aanzet voor de bouw van het kasteel werd gegeven door koning Frans I van Frankrijk in 1527, twee jaar na zijn gijzeling in Madrid na de Slag bij Pavia. Het nieuwe kasteel, oorspronkelijk het kasteel van Boulogne genoemd, werd vernoemd naar een voormalig landhuis in Madrid, doordat het een soortgelijke ligging had (aan de rand van een bos) en dezelfde bouwconstructie: een hoofdgebouw met zuilengalerijen die uitliepen in vierkante paviljoenen. De bouw stond aanvankelijk onder leiding van een architect uit Florence, Girolamo della Robbia, die echter vervangen werd door Franse architecten (waaronder Philibert Delorme). Het gebouw werd in 1552 onder het koningschap van Hendrik II van Frankrijk opgeleverd. In juli 1573 werd hier het Edict van Boulogne getekend, wat een einde betekende aan de vierde oorlog tijdens de Hugenotenoorlogen. Het kasteel werd vanaf het einde van de 17e eeuw niet meer bewoond door koningen van het Huis Bourbon. In 1787 besliste Lodewijk XVI van Frankrijk dat het zou worden afgebroken, samen met andere kastelen. Al voor de Franse Revolutie resteerde slechts de ruïne van het gebouw. Vandaag de dag herinneren alleen enkele brokstukken steen aan het bestaan van dit kasteel (ondergebracht in het museum van Sèvres en Écouen). Op de plaats van het kasteel is opnieuw gebouwd. Externe link (fr) Kasteel van Madrid[dode link]
Булонский замок

Булонский замок (Château de Boulogne), прозванный Мадрид (Château de Madrid) или Мадридский замок, — ренессансная резиденция короля Франциска I в Булонском лесу под Парижем (территория современного предместья Нёйи-сюр-Сен). Снесена в конце XVIII века. Попав в плен к испанцам при Павии в 1525 г., французский король Франциск I провёл несколько месяцев в Мадриде. Там его особенно впечатлил королевский дворец в пригородном парке Каса-дель-Кампо. По возвращении на родину он поручил флорентийцу Джироламо делла Роббиа выстроить для себя в Булонском лесу подобный замок «в мадридском вкусе». Архитектор, впервые познакомивший французов с техникой глазурованной терракоты, выложил весь фасад затейливыми рельефными изразцами, отчего постройку прозвали «фаянсовым замком». Строительные работы закончил уже после смерти Франциска, в 1552 году, придворный архитектор Ф. Делорм. Несмотря на испанское название, Булонский замок представлял собой классический образец французского ренессанса: два яруса протяжённых лоджий с квадратными флигелями по сторонам. В XVII веке при нём была устроена шёлковая мануфактура. Дворец в лесу был заброшен после смерти его последней высокопоставленной обитательницы, вдовы Карла Беррийского. За несколько лет до Великой Французской революции нуждавшийся в средствах Людовик XVI подписал распоряжение о продаже заброшенных королевских резиденций Ла-Мюэтт и Булонь на кирпич, после чего они были снесены. Примечания
Булонський замок

Булонський замок (фр. Château de Boulogne), прозваний Мадрид (фр. Château de Madrid) або Мадридський замок — ренесансна резиденція короля Франциска I у Булонському лісі під Парижем (територія сучасного передмістя Неї-сюр-Сен). Знесено наприкінці XVIII століття. Потрапивши в полон до іспанців при Павії в 1525, французький король Франциск I провів кілька місяців в Мадриді. Там його особливо вразив королівський палац у приміському парку Каса-дель-Кампо. Після повернення на батьківщину він доручив флорентійцю Джироламо делла Роббіа побудувати собі в Булонському лісі подібний замок «у мадридському смаку». Архітектор, який вперше познайомив французів з технікою глазурованої теракоти, виклав весь фасад вигадливими рельєфними кахлями, чому будівлю прозвали «фаянсовим замком». Будівельні роботи закінчив після смерті Франциска, в 1552, придворний архітектор Філібер Делорм. Незважаючи на іспанську назву, Булонський замок був класичний зразок французького ренесансу: два яруси протяжних лоджій з квадратними флігелями на всі боки. У XVII столітті при ньому було влаштовано шовкову мануфактуру. Палац у лісі був закинутий після смерті його останньої високопоставленої мешканки, вдови Карла Беррійського. За кілька років до Великої Французької революції Людовик XVI, який потребував коштів, підписав розпорядження про продаж покинутих королівських резиденцій Ла-Мюетт і Булонь на цеглу, після чого їх було знесено. Галерея Примітки
Place Igor-Stravinsky

Place Igor-Stravinsky (náměstí Igora Stravinského) je náměstí v Paříži. Nachází se ve 4. obvodu. Poloha Náměstí ohraničuje ze severu Centre Georges Pompidou a ulice Rue Saint-Merri, na východě ulice Rue Brisemiche, na jihu kostel svatého Mederika a na západě budova institutu IRCAM. Prostory tohoto institutu se nacházejí i pod náměstím. Historie Náměstí zabírá prostor bývalého bloku domů, kde se ve středověku provozovala prostituce. Domy byly v rámci hygienických opatření strženy v letech 1934–1936. Dne 21. listopadu 1979 získalo náměstí své dnešní jméno na počest ruského skladatele Igora Fjodoroviče Stravinského. Pamětihodnosti Stravinského fontána uprostřed náměstí pochází z roku 1983. Gotický farní kostel svatého Mederika Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Place Igor-Stravinsky na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Place Igor-Stravinsky na Wikimedia Commons (francouzsky) Náměstí na stránkách města Paříže Archivováno 3. 3. 2016 na Wayback Machine.