NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de Notre Dame de la Salette (París)

La iglesia católica de Notre-Dame-de-la-Salette está situada en la calle de Cronstadt en el XV Distrito de París. Descripción La iglesia está acompañada de un santuario, igualmente llamado Notre-Dame-de-la-Salette, que presenta las reliquias de Juan María Vianney, de Clément Myionnet y de Maurice Maignen así como la tumba del beato Jean-Léon Le Prévost, fundador de la hermandad de San Vicente de Paul. La construcción, realizada en hormigón armado blanco, se hizo entre los años 1963 y 1965 a partir de los planos del arquitecto Henri Colboc. Pueden verse esculturas realizadas por Jean-Marie Baumel. Galería de imágenes Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Notre Dame de la Salette. Sitio de la iglesia en culture.fr (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Sitio oficial de la Iglesia de ND de la Salette - ndlasalette.free.fr
Bernardinská kolej

Bernardinská kolej (francouzsky Collège des Bernardins) je bývalá kolej Pařížské univerzity. Nachází se v ulici Rue de Poissy č. 18–24 v 5. obvodu v Paříži. Dochovalo se východní křídlo z 2. poloviny 13. století. Bývalý refektář v přízemí je významnou ukázkou gotické architektury v Paříži. Dnes v budově sídlí Pařížská katedrální škola a kulturní centrum Pařížské arcidiecéze. Historie Kolej založil v roce 1245 Étienne de Lexinton (1198–1258), opat cisterciáckého kláštera Clairvaux pro ubytování studentů, kteří studovali teologii na Pařížské univerzitě. Cisterciáci se podle Bernarda z Clairvaux nazývali též Bernardini, podle kterých byla kolej nazvána. V roce 1320 správu koleje převzala generální kapitula cisterciáckého řádu. Na koleji pobýval během svých studií rovněž pozdější papež Benedikt XII., který později v roce 1336 zahájil stavbu nových budov. V roce 1338 začala u koleje výstavba kostela, který však zůstal nedokončen. V roce 1709 mniši zasypali sklepení pod refektářem až k hlavicím sloupů, protože kvůli záplavám Seiny nebylo využitelné. Během Velké francouzské revoluce byla kolej zrušena a budovy byly roku 1790 znárodněny. V roce 1797 byl prodán kostel, který sloužil jako sklad mouky a později byl stržen. V budovách kolem křížové chodby byli umístěni galejníci. Část koleje byla stržena v roce 1810 při stavbě ulic Rue de Poissy a Rue de Pontoise. Další budovy byly zbořeny v roce 1859, když prefekt Haussmann nechal vystavět Boulevard Saint-Germain. Východní křídlo koleje s refektářem a dormitářem přestavěl architekt Jacques Ignace Hittorff a v letech 1845–1993 sloužilo jako kasárny pro pařížské hasiče. V roce 2001 koupila budovu Pařížská arcidiecéze a nechala ji kompletně rekonstruovat. V září 2008 byla kolej opět otevřena. Dnes slouží Katedrální škole, která zde má 15 seminárních pracoven a dvě auditoria. Kromě toho prostory slouží ke kulturním akcím jako jsou výstavy moderního umění apod. Architektura Dochovaná část stavby bývalé koleje se skládá ze sklepní části a z přízemí, ve kterém byl refektář a sakristie. Při restaurování byly odstraněny dělicí zdi vystavěné v pozdějších dobách. Refektář o délce 71 m, šířce 13,50 m a výšce 6 m tak získal opět svůj původní rozměr. Sál má křížovou klenbu, dvě řady po 16 sloupech rozdělují prostor do tří lodí. Hlavice sloupů jsou podle cisterciáckých regulí jednoduše zdobené. Sklepení, které mniši roku 1709 zasypali, je neseno 32 osmibokými sloupy. K refektáři přiléhá bývalá sakristie ze 14. století, která původně ležela mezi refektářem a kostelem strženým v 19. století. V sakristii se dochovaly klenáky se znaky a hlavice sloupů zdobené hlavami andělů. Ze 17. století pochází schodiště, které spojovalo dormitář v prvním patře s kostelem. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Collège des Bernardins na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bernardinská kolej na Wikimedia Commons (francouzsky) Oficiální stránky (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek
Pont de la Pénétrante

Le pont de la Pénétrante est un ouvrage d'art routier franchissant la Seine entre Melun et le Mée-sur-Seine, dans le département de Seine-et-Marne en Île-de-France. Situation et accès Itinéraire de la route départementale 606, le pont permet le franchissement des deux bras de la Seine et de l'île Saint-Étienne. Bien que le pont aboutisse au Mée-sur-Seine, l'accès à la ville se fait plus au nord, par le rond-point de la Pénétrante. Au sud, le pont prend la suite du boulevard Chamblain de Melun. Le pont permet le passage de plusieurs lignes du réseau de bus Grand Melun, notamment la ligne 3606 (Gare du Mée ⥋ Gare de Melun). Historique Le franchissement de la Seine par le pont de la Pénétrante découle de l'engorgement des rues de Melun. En effet, six routes nationales aboutissent dans la ville et les ponts existants qui enjambent les bras de la Seine autour de l'île Saint-Étienne ne permettent pas d'absorber cette circulation grandissante. La construction de ce pont, faisant d'office de déviation, débute donc en 1966. Le chantier s'étend sur 5 années, de 1966 à 1971. Le pont, ayant une forme de « S » et permettant le passage de deux voies rapides dans chaque direction est inauguré le 17 février 1971. Du 14 juillet 2025 au 29 août 2025, le pont a fait l'objet d'une modernisation (réfection & renforcement) nécessitant la fermeture d'une voie dans chaque direction. Le montant des travaux est estimé à 850 000 € par le département de Seine-et-Marne. Notes et références Liens externes Pont de la Pénétrante sur Structurae. Notice Merimee sur la Plateforme ouverte du patrimoine. Portail des ponts Portail de la Seine-et-Marne
Kostel svatého Františka Saleského (Paříž)

Kostel svatého Františka Saleského (fr. Église Saint-François-de-Sales) je katolický farní kostel v 17. obvodu v Paříži, v ulici Rue Ampère. Je zasvěcen Františkovi Saleskému. Historie Původní kostel měl svůj vchod v ulici Rue Brémontier č. 6. Kvůli nárůstu počtu obyvatel ve čtvrti Plaine-de-Monceaux na počátku 20. století bylo rozhodnuto o výstavbě nového kostela. Ten byl postaven v letech 1911–1913 se vstupem z ulice Rue Ampère. Dlouhá chodba umožňuje přímý vstup i do bývalého staršího kostela. Varhany byly v kostele instalovány v roce 1900 a roku 1985 byly restaurovány. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Église Saint-François-de-Sales (Paris) na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Františka Saleského v Paříži na Wikimedia Commons (francouzsky) Oficiální stránky farnosti
Jardin de Vitaly

Le Jardin de Vitaly est un espace vert situé place Mélina-Mercouri ou passage Hypatie-d'Alexandrie dans le 20e arrondissement de Paris, dans le quartier de Charonne. Situation et accès Le jardin de Vitaly est accessible à distance par la ligne 2 à la station Alexandre Dumas. Caractéristiques Le jardin prend une forme irrégulière, en longueur, de 900 m2, en cœur d'îlot, définie par les immeubles du passage Fréquel et de la rue des Orteaux. Origine du nom Le jardin reprend le prénom de Vitaly Statsynsky (ru), artiste et illustrateur soviétique puis français, ayant vécu dans le quartier avant sa rénovation. Historique Le terrain qu'occupera le jardin était précédemment une friche industrielle dans un quartier insalubre. Celui-ci a fait l'objet d'une opération immobilière lors de la création d'un nouvel écoquartier, nommé Fréquel-Fontarabie. De nouveaux immeubles ont été construits ou réhabilités le long des rues mais le cœur d'îlot a été laissé libre pour y aménager cet espace vert et la place Mélina-Mercouri. Le jardin a ouvert en 2014. Galerie Notes et références Annexes Articles connexes 20e arrondissement de Paris Liste des espaces verts de Paris Lien externe Jardin de Vitaly (ex-Fréquel-Fontarabie) sur le site de la mairie de Paris Portail des espaces verts Portail de Paris
Pont Marie

El pont Marie és un pont que travessa el Sena a París, a França. Connecta l'île Saint-Louis al quai de l'Hôtel-de-Ville, al 4t districte. Història El pont Marie deu el seu nom a l'enginyer Christophe Marie. Aquesta construcció data del segle xvii, el que en fa un dels ponts més antics de París. Realitzat per seguir la urbanització de l'île Saint-Louis, la seva construcció es va allargar durant 20 anys, de 1614 fins a 1635. En aquesta data, és s'obrí a la circulació. El 1658, el Sena aleshores en crescuda s'endú els dos arcs amb les vint cases que el muntaven. El 1660, un pont de fusta restableix la circulació. La construcció en pedra no comença fins al 1677 després de la intervenció de Colbert. El 1769, totes les construccions de cases sobre els ponts es prohibeixen. Característiques Tipus de construcció: pont en arc Construcció: 1614 - 1635 Inauguració: 1635 Arquitectes: Rémy Collin, Jean Delgrange, Christophe Marie Material: pedra Longitud total: 92 m Amplada de la biga: 22 m Amplada útil: 22 m Una de les seves particularitats és que els cinc arcs que el componen són diferents. El point Marie constitueix també el punt quilomètric 0 per a la part del Sena que se situa més avall del pont (la part més amunt té el seu PQ 0 a Marcilly-sur-Seine). Galeria Referències Vegeu també Pont Royal
Pont Marie

Pont Marie je silniční most přes řeku Seinu v Paříži. Nachází se ve 4. obvodu, kde spojuje pravý břeh a ostrov sv. Ludvíka. Most byl pojmenován po svém staviteli, kterým byl Christophe Marie. Je chráněn jako historická památka. Historie Pont Marie je po Pont Neuf druhým nejstarším mostem v Paříži. Poprvé byl vystavěn ze dřeva v letech 1614–1635 při urbanizaci ostrova sv. Ludvíka. Na mostě stálo 50 domů. V roce 1658 zničila povodeň dva jižní oblouky a 20 domů. V roce 1660 byl most obnoven. V roce 1677 začala stavba kamenného mostu na popud ministra Colberta. V roce 1769 byla na pařížských mostech zakázána výstavba domů a v roce 1786 byly stavby na tomto mostě odstraněny. V roce 1851 prošel most rekonstrukcí a roku 1887 byl zapsán mezi historické památky. Architektura Most je kamenný o pěti obloucích, jejichž rozpětí je odlišné (14–18 m). Celková délka mostu činí 92 metry a šířka 22,60 metrů (14,60 m vozovka a 4 metry každý chodník). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Pont Marie na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pont Marie na Wikimedia Commons (francouzsky) Most na stránkách města Paříže Archivováno 18. 8. 2014 na Wayback Machine. (francouzsky) Historie mostu na Structurae (francouzsky) Záznam v evidenci kulturních památek
Pont Marie

Pont Marie er en bro, der krydser Seinen i Paris, Frankrig. Broen forbinder Île Saint-Louis med quai de l'Hôtel de Ville og er en af tre broer der bærer trafik mellem Île Saint-Louis og Seinens venstre og højre bred. Pont Marie forbinder øen med Seinens højre bred og er et modstykke til Pont de la Tournelle, som er bygget langs den samme linje, men forbinder øen til Seinens venstre bred. Historie Pont Marie får sit navn fra ingeniøren Christophe Marie, der foreslog opførelsen af broen i begyndelsen af 1605 for at forbedre og hjælpe med urbaniseringen af Île Saint-Louis. Imidlertid blev opførelsen af broen ikke godkendt af kongen før 1614, hvor kong Ludvig 13. af Frankrig lagde den første sten som en del af en formel brobygningsceremoni. Efter godkendelsen spandt opførelsen af Pont Marie sig over 20 år, fra 1614 til 1635. Derfor er broen også blandt de ældste i Paris. I 1635 blev broen åbnet for trafik. Efter opførelsen var der forslag om at bygge huse langs broens spændvidde. Disse forslag blev imødegået af Christophe Marie, men cirka halvtreds blev bygget alligevel af tømrer Claude Dublet. Den 1. marts 1658 opstod der en oversvømmelse, der forårsagede ødelæggelsen af tyve huse, der var bygget oven på konstruktionen, og omkring 60 menneskers død såvel som tabet af to buer tæt på île Saint-Louis-siden af broen. I 1660 blev en træbro genopbygget på samme sted, denne gang med toldbetaling, der var designet til at rejse midler til en genopbygning af broen i sten. Denne genopbygning blev afsluttet i 1670. I 1740 blev resten af bygningerne oven på Pont Marie fjernet, og i 1769 var al bygning oven på broen forbudt. I 1788 blev huse forbudt opført oven på broer over hele byen. Siden det 18. århundrede har konstruktionen ikke oplevet de store ændringer, ud over en udfladning af dens stigning, som dog ikke påvirkede dens udseende. Hver af de fem buer på Pont Marie er unikke og nicherne på buestøtterne aldrig er udfyldt med statuer. Eksterne links Pont Maries indlæg på Paris Mairies websted
Pont Marie

The Pont Marie (French pronunciation: [pɔ̃ maʁi]) is a bridge which crosses the Seine in Paris, France. The bridge links the Île Saint-Louis to the quai de l'Hôtel de Ville and is one of three bridges designed to allow traffic flow between the Île Saint-Louis and the Left and Right banks of Paris. The Pont Marie links the Right Bank and is the counterpart of the Pont de la Tournelle which is built along the same line but serves to connect the Île Saint-Louis with the Left Bank. History The Pont Marie derives its name from the engineer Christophe Marie, who proposed its construction beginning in 1605 in order to augment and assist in the urbanisation of the île Saint-Louis. However the bridge was not actually approved for building by the king until 1614, at which point Louis XIII laid the first stone as part of a formal bridge building ceremony. Following approval, the Pont Marie's construction was spread out over 20 years, from 1614 to 1635. Thus, the bridge is one of the oldest bridges in Paris. In 1635 the bridge was opened to circulation. Following its construction, there were proposals to build houses along the bridge's span. These proposals were countered by Christophe Marie, however approximately fifty were built regardless by carpenter Claude Dublet. On 1 March 1658 a flood occurred, which caused the destruction of twenty houses that were built atop the structure and the deaths of about sixty people as well as the loss of two arches near to the île Saint-Louis side of the bridge. In 1660 a wooden bridge was rebuilt on the same spot, this time with a toll-booth which was designed to raise funds for the complete, stone renovation of the structure. This reconstruction was completed in 1670. In 1740, the remainder of the buildings atop the Pont Marie were removed and in 1769 all building atop the bridge was forbidden. In 1788, houses were barred from construction atop bridges throughout the city. Since the 18th century, the structure has seen little change aside from the flattening of its rise which did not alter the appearance. Each of the five arches of the Pont Marie is unique in that the niches in the abutments have never been filled with statues. Some years ago, excursion boat companies operating in Paris began to claim that the Pont Marie is a "lovers' bridge" beneath which it is an "old tradition" to kiss the person next to oneself and make a wish (several variants on this theme exist). However, there is no historical basis for such a "tradition," even though it is now repeated without verification in an increasing number of tourist guides. Access See also List of crossings of the River Seine Further reading Whitney, Charles S. (2003). Bridges of the World: Their Design and Construction (Reprint ed.). Mineola, New York: Dover Publications. ISBN 978-0486429953. Retrieved 12 January 2025. External links the Pont Marie's entry on the Paris Mairie's website References
Puente Marie

El puente Marie (del francés: Pont Marie) es un puente parisino sobre el río Sena. Está situado en el IV Distrito de la ciudad uniendo la Île Saint-Louis con la orilla derecha del río. Está catalogado como monumento histórico.​ Fue clasificado como monumento histórico en 1887​ y en 1999, quedó incluido dentro de la delimitación del ámbito de Riberas del Sena en París, bien declarado patrimonio de la Humanidad por la Unesco.​ Historia El puente debe su nombre al ingeniero Christophe Marie encargado de su construcción entre 1614 y 1635.​ Esto le convierte en uno de los puentes más antiguos de París. Finalizada su construcción se le añadieron unas 50 casas. En 1658, una fuerte crecida del río se llevó por delante dos de los cinco arcos del puente y unas 20 viviendas. En 1660, un puente de madera volvió a permitir su uso. En 1677, se decidió reconstruirlo en piedra. No se hizo lo propio con las casas arrasadas por el agua, de hecho en 1769 se acabó prohibiendo cualquier tipo de construcción sobre el puente. Características El puente mide 92 metros de largo y 22 de ancho. Se compone de cinco arcos y es totalmente de piedra. Los cinco arcos del puente son todos diferentes. Las tres pilas del puente, por ambos lados, poseen unas hornacinas para poner figuras de santos, sin embargo jamás fueron utilizadas. Además, existe en el puente una marca con la inscripción 1910 que señala la altura alcanzada por el agua en la famosa crecida de ese año.​ Referencias Enlaces externos Ficha del puente en Insecula
Pont Marie

Il Pont Marie /põ maˈʁi/ è un ponte di Parigi che attraversa la Senna. Esso collega l'île Saint-Louis al quai de l'Hôtel-de-Ville nel IV arrondissement di Parigi. Dal 10 febbraio 1887 è classificato come monumento storico di Francia.. Esso deve il suo nome all'ingegnere-imprenditore Christophe Marie che lo costruì tra il 1614 e il 1635. È il secondo ponte più antico di Parigi dopo il Pont Neuf. Storia Realizzato per seguire l'urbanizzazione dell'île Saint-Louis, la sua costruzione durò più di vent'anni, dal 1614 al 1635, quando fu aperto alla circolazione. Cinquanta appartamenti furono costruiti sul ponte dal carpentiere Claude Dublet. Nel 1658 la Senna in piena travolse le due arcate sud sulle quali vi erano venti appartamenti. Nel 1660 un ponte in legno ristabilì la circolazione La costruzione in pietra ebbe inizio solo nel 1677 con l'intervento di Colbert. Nel 1769 ogni costruzione di appartamenti sul ponte venne vietata. Caratteristiche Le cinque arcate che lo compongono sono diverse. Il pont Marie costituisce il punto chilometrico 0 per la parte della Senna situata a valle del ponte (la parte a monte ha il suo punto chilometrico 0 à Marcilly-sur-Seine). Dimensioni : Lunghezza totale : 92 m circa tra le spallette Larghezza della trave del piano stradale 22,60 m : carreggiata di 14,60 m ; due marciapiedi di 4 m. Dispositivo costruttivo : Ponte in muratura composto di cinque archi di apertura variabile tra i 14 e i 18 m. pilastri e spallette in muratura, basati su pali in legno davanti e dietro, antibecchi posteriori in diedro Decorazioni: gli antibecchi anteriori sono sormontati da nicchie, sempre vuote Galleria d'immagini Note Bibliografia (FR) Félix et Louis Lazare, Dictionnaire historique des rues et monuments de Paris en 1855 avec les plans des 48 quartiers, Maisonneuve & Larose, p. 796, ISBN 2-86877-184-X. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul Pont Marie Collegamenti esterni (EN) Pont Marie, su Structurae.
Pont Marie

De Pont Marie (Nederlands: Mariebrug) is een brug over de rivier de Seine in de Franse hoofdstad Parijs, gebouwd tussen 1614 en 1635. Geschiedenis Bouw Vanwege de groei van het aantal bewoners van Parijs in de 17e eeuw werd besloten om het tot dan toe onbewoonde Île Saint-Louis te annexeren. De Pont Marie, genoemd naar de architect Christophe Marie, was een van de bruggen gebouwd om het eiland te bereiken. Het is daardoor een van de oudste bruggen van Parijs. Het project werd in 1614 goedgekeurd door Lodewijk XIII, die zelf de eerste steen legde. De brug lag echter in het schootsveld van de kanonnen van de Notre-Dame, en het duurde tot 1635 voordat hij werd opengesteld voor het verkeer. Herbouw Aanvankelijk stond er ook een twintigtal huizen op de brug, gebouwd door timmerman Claude Dublet. Door onenigheid tussen het stadsbestuur, de architect en de bewoners werden de huizen amper onderhouden, en bij de overstroming van de Seine in 1658 spoelden deze dan ook weg - evenals de twee zuidelijkste bogen van de brug. Twee jaar later werd met een houten brug de verbinding weer hersteld. De tol die werd geheven op de brug werd later gebruikt voor de financiering van de huidige stenen brug. Deze werd in 1667 herbouwd na interventie door Jean-Baptiste Colbert. Tussen 1850 en 1851 is de brug nogmaals gerestaureerd. Architectuur De stenen brug, gebouwd door de architecten Rémy Collin, Jean Delgrange en Christophe Marie, is in totaal 92 meter lang. De Pont Marie is opvallend asymmetrisch - zo zit de knik niet precies in het midden, en zijn alle vijf de bogen verschillend van vorm en afmetingen. Locatie De brug verbindt het 3e arrondissement met het Île Saint-Louis. Bij de brug ligt het metrostation Pont Marie. Externe links (fr) De brug op Paris.fr (fr) De brug op Structurae.fr (fr) De brug op Insecula.com (nl) De brug op Parijs.nl[dode link]
Мост Мари

Мост Мари (фр. Pont Marie) — каменный арочный мост через реку Сена, расположенный на территории IV округа Парижа. Связывает остров Сен-Луи с набережной Отель де Вилль на правом берегу. Его длина составляет 92 метра, ширина — 22 метра. Мост дал название ближайшей станции метро Пон-Мари. Включён в число исторических памятников с 1887 года. Один из самых старых мостов города. История Мост назван в честь инженера Кристофа Мари, который построил переправу в XVII веке. Строительство было запланировано ещё в 1605 году, но началось лишь спустя десять лет. Переправа должна была помочь развитию острова Сен-Луи, его дальнейшей урбанизации. На официальной церемонии закладки первого камня присутствовал король Людовик XIII. Мост возводили с 1614 по 1635 год. Длительное время на мосту располагались жилые дома. После открытия моста около 50 домов построил плотник Клод Даблет. В 1658 году в Париже произошло наводнение. Сена снесла две арки моста, были разрушены 20 домов. Мост восстановили в 1660 году, а в 1677 году его начали перестраивать в камне. Сооружение домов на мосту запретили в 1769 году. Архитектура и особенности конструкции Каждая из пяти арок моста Мари уникальна и имеет разную величину. В устоях моста расположены ниши для статуй, однако они так никогда и не были заполнены. Туризм Мост Мари является популярным экскурсионным объектом. Под ним проходят многие водные маршруты. Гиды часто рассказывают туристам, что мост Мари считается «мостом влюблённых». Якобы существует примета, что под мостом нужно поцеловать находящегося рядом человека и загадать желание. Несмотря на отсутствие исторического основания для такой городской легенды, она упоминается в большинстве туристических путеводителей. Расположение Ссылки О мосте Мари на сайте мэрии Парижа