NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Мост Дубль

Мост Дубль, или Мост Двойного Денье (фр. Pont au Double), — пешеходный мост через реку Сена, расположенный на границе IV и V округов Парижа. Соединяет левый берег реки и остров Сите. Его длина составляет 45 метров, ширина — 20 метров. Поблизости от моста находятся станции метрополитена: «Сите», «Клюни — Сорбонна», «Мобер — Мютюалите» и «Сен-Мишель». История Первый мост на этом месте был сооружён в 1634 году. В то время на левом берегу острова Сите находилась больница для бедняков «Отель-Дьё». По мере её расширения новые корпуса выстроили на другом берегу Сены. Переправа соединила коротким путём две части больницы. Первоначально палаты стояли и на самом мосту: для пешеходов и повозок оставили свободной около трети ширины моста. Поскольку мост был удобен для многих горожан, клиника ввела плату за проход — 2 денье. Это дало название мосту. Мост рухнул в 1709 году и был восстановлен вместе с палатами восемь лет спустя. Позже мост ещё несколько раз перестраивали — в 1737 и в 1748 годах. Во время реконструкции Парижа бароном Османом все старые здания больницы были снесены — вместо них построили новый больничный комплекс. Нынешняя переправа сооружена в 1881—1883 годах из чугуна. Расположение Галерея Ссылки О конструкции моста Двойного Денье
Théâtre du Châtelet

Théâtre du Châtelet je divadlo v Paříži, které se nachází na Place du Châtelet v 1. obvodu. Bylo otevřeno v roce 1862 a dnes slouží především pro operní představení a koncerty klasické hudby. Má kapacitu 1923 míst. Budova je od roku 1979 chráněná jako historická památka. Historie Divadlo navrhl architekt Gabriel-Jean-Antoine Davioud z příkazu barona Haussmanna. Výstavba probíhala v letech 1860–1862 na Place du Châtelet, kde naproti vyrostlo současně Théâtre de la Ville. Divadlo bylo slavnostně otevřeno pod názvem Théâtre impérial du Châtelet (Císařské divadlo Châtelet) 19. dubna 1862 za přítomnosti císařovny Eugénie. Na začátku 20. století se v divadle začala hrát také opereta, balet a probíhaly zde koncerty. V roce 1909 zde vystupoval Ďagilevův Ruský balet. Dočasně se zde pořádala i filmová představení. V roce 1979 převzalo divadlo město Paříž. Po důkladné rekonstrukci bylo divadlo v roce 1980 opět otevřeno pod názvem Théâtre musical de Paris (Pařížské hudební divadlo). Hrály se zde operety a opery. V roce 1989 byla v divadle vylepšena akustika a divadlo získalo opět svůj historický název Théâtre du Châtelet. Foyer bylo vyzdobeno freskami s námětem dějin hudby, které vytvořil původem italský malíř Valerio Adami. Fresky jsou viditelné velkými okny z náměstí. Divadlo bylo sídlem Orchestre de Paris a Orchestre philharmonique de Radio France, než se v září 2006 přestěhovaly do rekonstruovaného Salle Pleyel. Od roku 1993 v divadle každoročně hostuje Philharmonia Orchestra London. Od roku 2002 se zde v únoru také předávají francouzské filmové ceny César. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Théâtre du Châtelet na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Théâtre du Châtelet na Wikimedia Commons (francouzsky) Oficiální stránky divadla (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek
Teatro del Châtelet

El Teatro del Châtelet (del francés: Théâtre du Châtelet) es un teatro de ópera parisiense situado en el primer distrito de la ciudad. Es uno de los dos teatros construidos sobre la antigua ubicación de una pequeña fortaleza (chatelet). Fue diseñado por Gabriel Davioud a petición del barón Haussmann entre 1860 y 1862. En su interior se entregan cada año los Premios César. Historia Originalmente pensado para albergar 3.000 personas su aforo actual se ha reducido a 2.500. Fue llamado el Théâtre Impérial du Châtelet mientras que el otro teatro construido en la zona se llamó Sarah Bernhardt y hoy se lo conoce como Théâtre de la Ville. Su arquitectura externa es esencialmente Palladiana, con entradas bajo las arcadas, aunque sus disposiciones interiores difieren considerablemente. En el centro de la plaza Châtelet hay una fuente de esfinge dotada, erigida en 1808, que conmemora la victoria de Napoleón en Egipto. Desde 1906 se representaron ópera y ballet. Allí actuó Serguéi Diáguilev y los Ballets Rusos y fue el teatro donde se estrenó el ballet Petrushka de Ígor Stravinski en 1911 y el ballet Parade de Erik Satie y Jean Cocteau en 1917. Actuaron Chaikovski, Gustav Mahler y Richard Strauss. Remodelado en 1980 y rebautizado Théâtre Musical de Paris volvió a su nombre original en 1989. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Teatro del Châtelet. Sitio oficial Fotografías del interior del Teatro
Théâtre du Châtelet

O Théâtre du Châtelet é um teatro situado no 1.º arrondissement de Paris. Construído entre 1860 e 1862, atualmente sua programação inclui principalmente óperas e concertos de música clássica. Ali também acontece anualmente a cerimônia de entrega do César do cinema. História Inaugurado em 1862, originalmente com uma capacidade de três mil lugares, com o nome de Théâtre Impérial du Châtelet. Posteriormente sofreu remodelações, tendo sido renomeado ao longo dos anos. Presentemente tem a capacidade de dois mil e quinhentos espectadores. É um dos dois teatros projetados por Gabriel Davioud, a pedido do Barão Haussmann. Ambos foram construídos na Place du Châtelet, no local do antigo Châtelet, que havia sido demolido em 1802. Os dois teatros, idênticos, foram erguidos às margens do rio Sena, com uma fonte e uma praça aberta - a Place du Châtelet - entre ambos. Sua arquitetura externa é essencialmente palladiana, com estilo da entrada sob uma arcada. No centro da praça está a fonte, ornada com a figura de uma esfinge, erguida em 1808 em homenagem à vitória de Napoleão Bonaparte no Egito. O outro teatro, originalmente nomeado Sarah Bernhardt, em homenagem à atriz francesa, atualmente tem o nome de Théâtre de la Ville, tem sua atuação voltada para os nomes da dança contemporânea, teatro francês de vanguarda e concertos de jazz e world music. O Théâtre du Châtelet era originalmente destinado a apresentações dramáticas mas, no século XX, foi usado para a encenação de operetas, balés, concertos de música clássica e popular e shows de variedade. Durante certo tempo, também, funcionou como cinema. Desde 1906, o teatro mantém temporadas regulares de ópera e balé, apresentadas por uma variedade de empresários. Foi visitado por diversas companhias internacionais, como o Ballets Russes de Diaghilev e a atual Ópera Kirov. Petrouchka, de Igor Stravinsky teve sua estreia mundial no teatro, a 3 de junho de 1911 e Vaslav Nijinski estreou ali seu L'Après-midi d'un faune, em 29 de maio de 1912, assim como Parade, de Erik Satie e Jean Cocteau, que estreou em 18 de maio de 1917. Além disso, vários compositores e maestros ali fizeram apresentações, tais como Tchaikovsky, Gustav Mahler e Richard Strauss. Desde 1979 é gerido pela municipalidade de Paris e, após uma grande restauração, foi reinaugurado sob o nome de Théâtre Musical de Paris, em 1980. Foi remodelado acusticamente em 1989 e teve seu nome revertido para o original Théâtre du Châtelet. É usado, atualmente, como palco para óperas e concertos. Sob direção de Stéphane Lissner, após 1995, ao longo de quatro anos o teatro recebeu melhorias na acústica e na visualização pela platéia. Recentemente tornou-se a sede da Orquestra de Paris, da Orchestre Philharmonique de Radio France e, desde 1993, a Philharmonia Orchestra de Londres tem ali um período de residência anual. Referências Allison, John (ed.), Great Opera Houses of the World, supplement to Opera Magazine, London 2003 Ligações externas Website oficial
Шатле (театр)

Театр Шатле́ (фр. Théâtre du Châtelet) — муниципальный музыкальный театр в I округе Парижа, названный по одноимённой площади. Театр Шатле располагает крупнейшим (около 2500 мест) в Париже залом для презентаций академической и лёгкой музыки. Ныне здесь ставятся оперы, балеты, оперетты и мюзиклы (своих трупп в театре нет), организуются симфонические и другие концерты. В Театре Шатле ежегодно проходит церемония вручения кинопремии «Сезар», а также футбольной премии «Золотой мяч». История Театр был построен архитектором Габриэлем Давиу в середине XIX века на месте снесённой тюрьмы, которая носила то же имя. До 1870 года он назывался Императорским театральным цирком, и на его сцене проходили постановки уже не цирковые, но ещё и не театральные в полном смысле слова. 19 августа 1862 года театр дал свой первый спектакль — пьесу «Rothomago» в присутствии императрицы Евгении. С начала XX века театр стал предоставлять свою сцену для постановок оперетт и балетов. В 1905 году Жорж Мельес поставил свой экспериментальный спектакль «Путешествие на Луну». Здесь же в мае 1909 года прошли и первые представления «Русских сезонов» Сергея Дягилева. В 1912 году парижане увидели премьеру балета «Послеполуденный отдых фавна» с Вацлавом Нижинским в главной роли. В 1917 году состоялась скандальная премьера балета «Парад». С 1929 по 1979 годы Театр Шатле был преимущественно опереточным. После того как управление театра в 1979 году перешло в ведение парижской городской администрации, он стал (с 1980) функционировать как музыкальный театр широкого профиля (концерты оркестровой и камерной музыки, оперетты, оперы, балеты). Архитектура Концертный зал театра вмещает около 2500 зрителей. Площадь сцены — 24 на 35 метров, что позволило в 1886 году поместиться на ней одновременно 676 артистам в спектакле-феерии «Золушка». Имеет хорошую акустику, благодаря стеклянному куполу. См. также Театр Елисейских Полей Плейель I округ Парижа Ссылки chatelet-theatre.com — официальный сайт театра Шатле
Théâtre du Châtelet

Théâtre du Châtelet är en teater och operahus som ligger vid Place du Châtelet i Paris första arrondissement. Den invigdes 1862. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från franskspråkiga Wikipedia, Théâtre du Châtelet, 3 februari 2017. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Théâtre du Châtelet.
Театр Шатле

Театр Шатле (фр. Théâtre du Châtelet) — музичний театр в I окрузі Парижа на однойменній площі; існує з 1862 року. Найбільший паризький зал класичної музики. У 1993 році на сцені театру відбувся перший міжнародний конкурс молодих оперних співаків «Опералія», заснований знаменитим тенором Пласідо Домінґо. У театрі відбуваються церемонії вручення головної кінопремії Франції — «Сезар». Історія Театр був побудований архітектором Габріелем Давидом у середині XIX століття на місці знесеної в'язниці, яка носила те ж ім'я. До 1870 року він називався Імператорським театральним цирком, і на його сцені проходили вже не циркові, але ще не театральні постановки в повному розумінні слова. 19 серпня 1862 театр дав свій перший спектакль " Rothomago " у присутності імператриці Євгенії. Архітектурні особливості Театр розрахований на 2 300 глядачів. Площа сцени — 24 на 35 метрів, що дозволило в 1886 помістити на ній одночасно 676 артистів у виставі-феєрії "Попелюшка". Завдяки скляному куполу має добру акустику. Репертуар Видатні постановки минулих років В 1905 Жорж Мельєс поставив свій експериментальний спектакль "Подорож на Місяць ". Тут же в травні 1909 року пройшли і перші вистави "Російських сезонів " Сергія Дягілєва. 1912 року парижани побачили прем'єру балету "Післяполуденний відпочинок фавна" з Вацлавом Ніжинським у головній ролі, в 1917 відбулася скандальна прем'єра балету "Парад ". Поточні постановки У програму театру входять переважно опери та концерти класичної музики. Див. також Плейєль (концертний зал) Примітки Посилання Сайт театру Шатле [Архівовано 14 липня 2008 у Wayback Machine.]
Institut catholique de Paris

Institut catholique de Paris (česky Katolický institut v Paříži) je katolická univerzita v Paříži. Hlavní sídlo ústavu se nachází v 6. obvodu v ulici Rue d'Assas č. 21. Historie Institut byl založen v roce 1875 pod názvem Université catholique de Paris (Katolická univerzita v Paříži). Získal sídlo v bývalém klášteře karmelitánů, ale tyto prostory byly nevyhovující. Proto v letech 1894–1897 proběhla první přestavba. Následovaly stavební úpravy v letech 1929–1930 a 1932–1933. Současnost Institut dnes zahrnuje celkem 21 celků: šest fakult (teologie, literatury, filosofie, sociálních věd, pedagogiky a církevního práva), vědecké ústavy, odborné vysoké školy, univerzitní kněžský seminář, výzkumné laboratoře i dvě muzea. Institut je financován katolickou církví, má celkem 7500 studentů a 750 zaměstnanců. V rozsáhlém komplexu ústavu se nachází vedle fakult, knihoven a výzkumných laboratoří také kněžský seminář a kostel Saint-Joseph-des-Carmes. Institut tvoří spolu s dalšími čtyřmi francouzskými katolickými univerzitami v Lille, Lyonu, Angers a Toulouse Unii katolických vysokých škol (Union des Etablissements d'Enseignement Supérieur Catholiques) a je členem Mezinárodní federace katolických univerzit (International Federation of Catholic Universities), ke které patří na světě téměř 200 katolických univerzit. Významní absolventi a učitelé Simone de Beauvoirová, filozofka Édouard Branly, fyzik; jeho muzeum je součástí institutu Michel de Certeau, historik, sociolog a filosof Jean Daniélou, teolog a historik Matthew Fox, teolog Jean-Marie Lustiger, kardinál Jacques Maritain, filozof Pierre Teilhard de Chardin, geolog André Vingt-Trois, pařížský arcibiskup Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Institut catholique de Paris na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katolický institut v Paříži na Wikimedia Commons (francouzsky) Oficiální stránky institutu (francouzsky) Oficiální stránky kněžského semináře
Institut Catholique de Paris

Het Institut Catholique de Paris (ICP), in de omgangstaal meestal La Catho genoemd, is een Franse katholieke universiteit in Parijs. De universiteit werd gesticht in 1875 en heeft 6 faculteiten (theologie, literatuur, filosofie, sociale wetenschappen, pedagogie en canoniek recht), 16 instituten, 6 vakhogescholen (waaronder het Institut polytechnique Saint Louis in Cergy-Pontoise), 1 priesterseminarie (het Séminaire des Carmes) en verscheidene onderzoekslaboratoria. Het ICP is samen met 4 andere Franse katholieke universiteiten (Rijsel, Lyon, Angers en Toulouse) verenigd in de Union des Etablissements d'Enseignement Supérieur Catholiques (UDESCA) en is lid van de IFCU waartoe wereldwijd zo'n 200 katholieke universiteiten behoren. Bekende docenten Alfred Baudrillart Édouard Branly Michel de Certeau Alfred Loisy Pierre Teilhard de Chardin Joseph Doré Albert de Lapparent Jean Daniélou Bekende studenten Robert E. Barron Simone de Beauvoir Michel de Certeau Moritz Csáky Alfons Deissler Sabine Hiebsch Joachim Kouraleyo Tarounga Rolf Kühn François Xavier Le Van Hong Jean-Marie Lustiger Johann Werner Mödlhammer Joseph Nguyễn Chí Linh Gonzague de Reynold Franc Rode Jean-Marie Villot André Vingt-Trois Externe links (fr) Institut Catholique de Paris (en) International Federation of Catholic Universities
Institut Catholique de Paris

Institut Catholique de Paris (pol. „paryski Instytut Katolicki”, „Instytut Katolicki w Paryżu”) – prywatna uczelnia chrześcijańska, założona w 1875 roku w Paryżu. Składa się z 6 wydziałów, 16 instytutów i 16 kolegiów. Uniwersytet ma 750 pracowników naukowych, 7,5 tys. studentów, wśród nich wielu spoza Francji, ok. 7 tys. stażystów i wolnych słuchaczy. Jego siedziba znajduje się w okolicach Dzielnicy Łacińskiej w Paryżu. Do grona jego studentów należał René Laurentin, a także polscy biskupi Tadeusz Kusy i Jan Piotrowski. Przypisy Linki zewnętrzne Site de la Fédération Internationale des Universités Catholiques. fiuc.org. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-09-27)].
Instituto Católico de Paris

O Instituto Católico de Paris (em francês: Institut catholique de Paris, ICP), fundado em 1875 pelo Monsenhor Maurice d'Hulst, é um estabelecimento de ensino superior francês. Conhecido como "La Catho", compreende várias faculdades (teologia e ciências religiosas, direito canônico, filosofia, letras, ciências sociais e econômicas, educação e outros. O ICP está situado em Paris, no 6ème. arrondissement. É filiado à Federação Internacional de Universidades Católicas. Atualmente o seu reitor é o padre Philippe Bordeyne. Ligações externas (em francês) Site oficial
Паризький католицький інститут

Паризький католицький інститут (фр. Institut Catholique de Paris), також: Паризький католицький університет (фр. Université Catholique de Paris) — приватний вищий навчальний заклад у Парижі. Головний корпус розташований в VI окрузі Парижа на вул. rue d'Assas, 21. Історія Інститут був заснований у 1875 році під назвою «Католицький університет Парижа» (фр. Université Catholique de Paris). Університет розмістився у колишньому кармелітському монастирі, приміщення якого пізніше підлягали кількаразовим реконструкціям. Сучасність Інститут сьогодні включає 21 підрозділ: шість факультетів (богослов'я, літератури, філософії, соціальних наук, педагогіки та канонічного права), науково-дослідні інститути, вищі школи, університетську духовну семінарію (фр. Séminaire universitaire des Carmes), науково-дослідні лабораторії і два музеї. Більшість вчених ступенів і дипломів, які надає Інститут, визнаються як Католицькою церквою, так і французькою державою, оскільки більшість підрозділів Інституту мають акредитацію і Міністерства освіти Франції, і Святого Престолу. Інститут фінансується за рахунок Католицької церкви і, частково, державних субсидій, налічує 7500 студентів і 750 співробітників. При Інституті діють загальна бібліотека і декілька спеціалізованих бібліотек (серед них — Бібліотека канонічного права і Бібліотека візантійських досліджень), науково-дослідні лабораторії та церква Сен-Жозеф-де-Карм. Католицький університет Парижа належить до Союзу католицьких вищих навчальних закладів (фр. Union des Etablissements d'Enseignement Supérieur Catholiques, UDESCA), який включає в себе п'ять французьких католицьких університетів — в Парижі, Ліллі, Ліоні, Тулузі і Анже, — а також асоційований з Міжнародною федерацією католицьких університетів (англ. International Federation of Catholic Universities, FIUC), до якої належать 200 католицьких університетів у всьому світі. Деякі відомі випускники і викладачі Сімона де Бовуар — філософ, ідеолог фемінізму Едуард Бранлі — фізик Жан-Марі Люстіже — кардинал Андре Вен-Труа — кардинал Жак Марітен — філософ П'єр Тейяр де Шарден — філософ, палеонтолог Примітки Посилання Офіційна сторінка інституту Офіційна сторінка духовної семінарії
MBDA

MBDA je evropský výrobce raketových zbrojních systémů operující ve Velké Británii, Francii, Německu, Itálii a USA. Společnost vznikla v prosinci 2001 sloučením zbrojních koncernů Aérospatiale-Matra Missiles (tehdy součást koncernu EADS), Finmeccanica a Matra BAe Dynamics. Její centrála sídlí v Paříži. Vlastníky společnosti jsou společnosti BAE Systems (37,5%), EADS (37,5%) a Finmeccanica (nyní Leonardo) (25%). Výrobky Protiletadlové střely AIM-132 ASRAAM MBDA Meteor MBDA MICA MBDA Aspide Mistral MBDA Aster / SAMP/T MBDA CAMM / Sea Ceptor Sea Wolf LFK NG MEADS Rapier / Jernas PAAMS Protizemní střely MBDA Apache / Storm Shadow / SCALP EG / Scalp Naval MBDA PGM 500 a MBDA PGM 2000 MBDA Zuni Protilodní střely Exocet Otomat / Teseo Sea Skua MBDA Marte Protitankové střely MILAN ERYX PARS 3 LR MBDA Brimstone Akeron MP (dříve MMP) Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu MBDA na Wikimedia Commons (anglicky) Web MBDA
MBDA

MBDA er en europæisk producent af missiler og missilsystemer med hovedkvarter i Paris i Frankrig. Virksomheden blev etableret i december 2001 ved en fusion mellem tre europæiske producenter af missilsystemer: Franske Aérospatiale Matra Missiles, britisk-franske Matra BAe Dynamics og italienske Alenia Marconi Systems. Disse virksomheder var tidligere en del af EADS (Airbus Group), BAE Systems og Finmeccanica (Leonardo). Alle tre virksomheder er delejere af MDBA, BAE Systems ejer 37,5 %, Airbus ejer 37,5 % og Leonardo ejer 25 %. MBDA har ca. 13.000 ansatte i 6 lande (2023). Fordeling af antal ansatte pr. land: MBDA France (over 6.000 ansatte), MBDA UK (over 4.000 ansatte) og MBDA Italy (1.852 ansatte). Missiler og missilsystemer fra MBDA MBDA Aster Exocet SCALP-EG MICA Referencer
MBDA

MBDA S.A.S. (Matra BAe Dynamics Alenia) ist ein europäisches Rüstungsunternehmen mit Standorten in Frankreich, Großbritannien, Italien, Deutschland und Spanien, das sich auf die Entwicklung und Herstellung von Lenkflugkörpern konzentriert. Das Unternehmen entstand 2001 durch die Fusion von Aérospatiale-Matra Missiles (Airbus Group), der Flugkörperdivision von Alenia Marconi Systems und Matra BAe. 2011 beschäftigte das Unternehmen etwa 10.000 Mitarbeiter, hatte einen Jahresumsatz von 3 Milliarden Euro und einen Auftragsbestand von 10,5 Milliarden Euro. Anteilseigner sind seit Februar 2006 Airbus (vormals EADS) mit 37,5 %, die BAE Systems (37,5 %) und das italienische Unternehmen Leonardo (25 %). Geschichte Die Konsolidierung der europäischen Lenkflugkörperindustrie begann 1996, als sich Teile von Matra Defense und BAe Dynamics zur Matra BAe Dynamics zusammenschlossen. Matra BAe Dynamics bestand aus dem Geschäftsbereich von Matra Hautes Technologies sowie Matra Missiles (nach der Fusionierung von Matra und Aérospatiale im Jahr 1999 Aérospatiale-Matra Missiles). 2000 wurde Aérospatiale-Matra Teil der damaligen EADS (heute Airbus Group). 1998 vereinten Alenia Difesa und GEC-Marconi Radar & Defence Systems ihre Geschäftsbereiche für Flugkörper und Radartechnologie und gründeten Alenia Marconi Systems (AMS). Im selben Jahr wurde GEC-Marconi (in Marconi Electronic Systems umbenannt) an British Aerospace verkauft und Teil des fusionierten Unternehmens BAE Systems. MBDA entstand im Dezember 2001 durch die Fusion von Aérospatiale-Matra Missiles (EADS), Matra BAe Dynamics und der Flugkörperdivision von Alenia Marconi Systems. Im Juni 2005 schloss sich im Rahmen der europäischen Konsolidierung die EADS/LFK – ein Geschäftsbereich der EADS Defence and Security – der MBDA an. Im März 2006 wurde aus der Geschäftseinheit EADS/LFK eine 100%ige Tochter von MBDA. Die MBDA stieg damit zu einem der weltweit umsatzstärksten Lieferanten für Lenkflugkörper auf. Anteilseigner sind seit Februar 2006 Airbus (vormals EADS) mit 37,5 %, die BAE Systems (37,5 %) und das italienische Unternehmen Leonardo (25 %). Die LFK-Lenkflugkörpersysteme GmbH wurde im Mai 2012 umbenannt und bildet innerhalb der MBDA mit ihren Tochter- und Beteiligungsgesellschaften die MBDA Deutschland. Produkte Weblinks Offizielle Website Einzelnachweise
MBDA

MBDA es una compañía con operaciones en Reino Unido, Francia, Alemania, Italia y España que diseña y fabrica misiles. Se formó con la fusión de Aérospatiale-Matra Missiles (de EADS), Finmeccanica (ahora Leonardo) y BAe Dynamics en diciembre de 2001. En 2003 la compañía tenía 10 000 empleados. En 2008, MBDA registró un volumen de negocios de 2700 millones de euros, produjo unos 3.000 misiles y consiguió una cartera de pedidos de 11.900 millones de euros. MBDA trabaja con unas 90 fuerzas armadas de todo el mundo. Productos Misiles aire-aire: AIM-132 ASRAAM Meteor Mica Misiles superficie-aire: Mistral Eurosam Aster LFK NG (en colaboración con Diehl BGT Defence) Aspide Rapier Seawolf Misiles aire-superficie: Apache y derivados como el Storm Shadow/SCALP-EG AS-30L PGM 500 y PGM 2000 ASMP Misiles antibuque: Exocet Otomat/Teseo Marte Sea Skua Misiles antitanque: MILAN PARS 3 LR (en colaboración con Diehl BGT Defence) ERYX Brimstone HOT Sistemas Spada Eurosam SAMP/T Sistemas de misiles PAAMS: UKAMS PAAMS(S) Eurosam PAAMS(E) Eurosam SAAM-IT Eurosam SAAM-FR Sedes Francia Francia: Bourges Selles-Saint-Denis Le Plessis-Robinson Alemania Alemania: Schrobenhausen Ulm Aschau am Inn Italia Italia: La Spezia Roma Fusaro Reino UnidoReino Unido Reino Unido: Filton, Bristol Lostock, Bolton Stevenage, Hertfordshire Londres Estados Unidos Estados Unidos: Westlake Village, California Washington D. C. Huntsville, Alabama Referencias Enlaces externos
MBDA

MBDA je vodeći europski proizvođač raketnih sustava u Francuskoj, Njemačkoj, Italiji i Velikoj Britaniji. Osnovan je 2001. godine kao posljedica spajanja kompanija sličnih djelatnosti Finmeccanica, Matra BAe Dynamics i Aérospatiale-Matra (EADS). 2003. godine koncern je imao oko 10,000 zaposlenika. Vanjske poveznice Službene stranice Arhivirana inačica izvorne stranice od 14. ožujka 2009. (Wayback Machine)