Болница Сен Антоен

Болница Сен Антоен (фр. Hôpital Saint-Antoine) једна је од многобројних јавних здравствених установа Париза у систему Assistance publique - Hôpitaux de Paris, је Централна универзитетска болница Универзитета у регији Ил де Франс или Париском региону, највећем регион Француске по броју становника, у коме се налази 8 департмана укључујући и град Париз. Болница се поред наставне и нучно-истраживачке делатности бави: превенцијом, здравственим образовање и указивањем хитне медицинске помоћи. Обухвата све медицинске дисциплине, хирургију, акушерство и биологију и сваке године прими и збрине више од 6 милиона пацијената свих старосних категорија. Положај Болница Сен Антоен се налази на адреси 184, rue du Faubourg-Saint-Antoine у срцу источног Париза у 12. арондисману, између Трга нација (place de la Nation) и Бастиље, а недалеко од станице Лион. Историја Када је у време Француске револуције , опатија Saint-Antoine-des-Champs проглашена народном имовином, 1796. године зграда опатије је претворена у болницу за насеља у округу Сен Антоен, у источном делу Париза. У моменту оснивања болница је имала само два одељења, са по 72 кревета. Оснивања Conseil général des hospices 1801. године означило је прекретницу у управљању париским болницама и побољшало хигијенске услове у њима. У то време у болници су изграђена два крила болнице (североисточна и северозападно), а број кревета повећан је на 250. У 19. веку изведени су значајни грађевински радови на доградњи, укључујући и доградњу два крила јужно од зграде Ленуа (1861. и 1863. године), павиљона Мујен (1886. године) и породилишта (1897. године). Почетком 20. века болница је била једна од пет најважнијих париских болница, која се истицала по пруженим медицинским услугама, општом хирургијом и акушерством. Она је у том периоду испуњава главну мисију јавног здравља, а њен центар за трансфузију крви препознат је као јавни сектор 1931. године. У овом центру састаће се на истом послу личности једнако важне за хематолошка истраживања као што су: Arnault Tzanck, Jean Bernard, Marcel Bessis и Jean Dausset. Педесетих година 20. века болница се специјализовала и два одељења за општу хирургију трансформисана су у одељења за трауматологију и дигестивну хирургији. Болница Сен Антоен је прошаа кроз велике промене 1960-их година. 1965. године постао је први париски универзитетски болнички центар, окупљајући болнице Tenon, Trousseau и Rothschild, који је укључен у мисију неге, подучавања и истраживања. То је условило отварање нових зграде у којима су смештене три истраживачке јединице. Организација Болница у свом саставу има: службу хитног пријема, пулмологију, имунопатологију и патофизиологију велики дигестивни центар, онкологију, хематологију, ортопедију, неурологију, офталмологију, за третман неизлечивих болести ока ендокринологију и неуроендокринологију одељењем за болести метаболизма, реуматологију, психијатрију, службу за заразне и тропске болести, сликовну и биохемијску дијагностику. јединствени центар за трансплантацију јетре у Паризу, који врши бројне трансплантације јетре, аутотрансплантације и алотрансплантације узорака коштане сржи и других органа. биостатистику епидемиологију Болница има 665 кревета и 96 одобрених места за дневни боравак. У њој ради 3.356 запослених: 755 медицинских радника 2.801 немедицинских радника. Референце Литература Maurice Garsonnin, Histoire de l'hôpital Saint-Antoine et de ses origines. Étude topographique, Paris, Faculté de médecine, 1891 Спољашње везе Веб страница Болнице Сен Антоен (језик: француски) Основне информације о Болници Сен Антоен (језик: француски)