NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Musée national du Moyen Âge

Musée national du Moyen Âge (Národní muzeum středověku), oficiální název Musée national du Moyen Âge – Thermes et hôtel de Cluny (Národní muzeum středověku - Lázně a palác Cluny) je francouzské národní muzeum, které se specializuje na umění středověku. Sídlí v Paříži v srdci Latinské čtvrti ve středověkém paláci postaveném na místě římských lázní. V roce 2013 muzeum navštívilo 297 323 návštěvníků. Vstup do muzea je z ulice Rue du Sommerard. Historie Na místě stály v době římské Lutecie lázně, které zanikly ve 2. polovině 3. století při útocích barbarských národů. Na jejich troskách vybudoval ve 13. století klášter Cluny rezidenci pro své opaty, když pobývali v Paříži. Na konci 15. století byla budova rozšířena. Přestavbu vedl v letech 1485–1510 opat Jacques d'Amboise, jehož znak zdobí okna. Během Velké francouzské revoluce byl palác znárodněn a rozdělen mezi několik majitelů. V roce 1810 se město Paříž rozhodlo založit v bývalém frigidariu (studených lázních) muzeum starožitností. V roce 1832 archeolog a sběratel umění Alexandre du Sommerard (1779–1842) do paláce přestěhoval svou sbírku. V roce 1843 sbírku koupil stát, který tak založil muzeum středověkého umění a prvním kurátorem sbírky se stal Edmond du Sommerard. Palác ve stylu flamboyantní (plaménkové) gotiky byl v roce 1856 zahrnut mezi historické památky a pozůstatky římských lázní jsou takto chráněny od roku 1862. Sbírky Plocha muzea činí 3500 m2, z čehož 2000 m2 tvoří výstavní plocha. Muzeum ve svých sbírkách opatruje 23 000 předmětů, z nichž je vystavena zhruba desetina (2300 děl). Jedná se především o obrazy, sochy a další umělecká díla, vitráže, iluminace, tapiserie, šperky i předměty každodenní potřeby, které pocházejí od pozdní antiky do 16. století a zahrnují nejen oblast Evropy, ale také Byzantskou říši a Maghreb. Stálou expozici tvoří: v prostorech galo-římských lázní jsou památky z doby pozdní antiky, především Sloup převozníků restaurovaný v roce 2003 románské a gotické dřevěné i kamenné sochy od 12. do počátku 16. století, pocházející např. z katedrály Notre-Dame, ale také z německých zemí, Flander, Španělska či Itálie, dále architektonické prvky jako románské a gotické hlavice sloupů, portál kaple Panny Marie z kláštera Saint-Germain-des-Prés 70 tapiserií, včetně slavné série Dáma a jednorožec vitráže včetně fragmentů ze Sainte Chapelle 50 iluminací téměř 300 předmětů ze slonoviny pocházející od pozdní antiky po středověk obrazy francouzských, anglických, německých, španělských a vlámských malířů od 14. do 16. století zlatnické předměty (relikviáře, smalt, šperky, slavné basilejské antependium) zbraně, zbroj a další předměty vztahující se k válce předměty denní potřeby (nábytek, nádobí, hřebeny, pečetě, zámky, hračky…) množství náboženských předmětů pocházejících z Champdeuil Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Musée national du Moyen Âge na francouzské Wikipedii. Související články Lázně Cluny Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Musée national du Moyen Âge na Wikimedia Commons (francouzsky) Sbírka středověkých soch v muzeu (francouzsky) Záznam v evidenci historických památek
Museo Nacional de la Edad Media de París

El Museo Nacional de la Edad Media o Museo Cluny (Musée national du Moyen Âge o Musée Cluny) es un museo estatal francés situado en la plaza Paul Painlevé, frente a la Sorbona y al parque de Samuel Paty, en el Barrio Latino de París. Historia El lugar que ocupa el edificio ha tenido distintos usos desde la Edad Antigua, conservándose aún unas termas galo-romanas del siglo I, por lo que también es conocido con el nombre de termas de Cluny. El nombre se lo debe a haber sido desde el siglo XIII sede del hospicio-residencia de los abades de Cluny. Fue reformado ampliamente por el abad Jacques d'Amboise (1485-1510).​ En 1560 fue elegido como palacio de la reina viuda de Francia, María Estuardo, que lo ocupó brevemente. Durante la Revolución francesa el edificio fue confiscado por la recién nacida República (1793), y en treinta años fue cambiando de propietarios. Uno de ellos, médico, utilizó la capilla de la primera planta como sala de operaciones. En 1833 Alexandre du Sommerard​ instaló allí su gran colección de obras medievales y del Renacimiento. Después de su muerte, en 1842, la colección fue adquirida por el Estado, que la abrió público como museo en 1843, con su hijo como director-conservador. Obras El museo contiene una gran variedad de objetos medievales de suma importancia. Destacan las colecciones de tapices (70 piezas aproximadamente), destacando la serie La dama y el unicornio, de marfiles (300 piezas) y esculturas, destacando las de estilo gótico, alguna de ellas procedentes de edificios como la catedral de Notre-Dame o la abadía de Saint-Denis. Son muy llamativos también los conjuntos de orfebrería, incluyendo una parte del Tesoro de Guarrazar procedente de España, y vidrieras. En un área de 3500 m², con 2000 m² de exposición, el museo reúne 23.000 obras y objetos, de los que únicamente se exponen 2.300, que datan de la época de la Galia romana hasta el siglo XVI. Galería de imágenes Bibliografía A. Erlande-Brandenbourg et alii, Musée national du Moyen Âge; Thermes de Cluny, RMN, Paris, 1993. Notas Enlaces externos Web oficial Catalogne romane, sculptures du val de Boi, au Musée de Cluny Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Museo Nacional de la Edad Media.
Cluny-múzeum

A Cluny-múzeum, teljes nevén Cluny-múzeum − Nemzeti Középkor Múzeum (Musée de Cluny-Musée National du Moyen Âge), párizsi kiállítóhely az 5. kerületben. Az épület részben egy római kori fürdő maradványaira épült, és magába foglalja a Clunyi apátság egykori párizsi épületét, az Hôtel de Clunyt. Története A múzeumot egy amatőr műgyűjtő, az Hôtel de Clunyban lakó Alexandre Du Sommerard alapozta meg, aki halála után az államra hagyta műkincseit. A múzeumot 1843-ban alapították, gyűjteménye az évtizedek múlásával jelentősen kibővült. Az eredeti kollekció gyűjtési területe szélesebb volt a mainál, 1977-ben nagyjából ötezer 16. századi vagy annál fiatalabb műtárgyat az écoueni reneszánsz múzeumba szállítottak át. Önmagában is fontos műemlék a gall-római fürdő maradványa, különösen a frigidárium 14 méter magas boltívei. Szintén fontos építészeti emlék az Hôtel de Cluny, amelyet a 13. század második felében emelt a katolikus egyház a párizsi egyetemre járó hallgatói elhelyezésére. Az épületet Jacques d'Amboise apát a 15. században újjáépíttette, és az épület gótikus és reneszánsz elemei közül sok ma is látható. A múzeum gyűjteményében szobrok, faliszőnyegek, mesteremberek munkái, ékszerek, építészeti töredékek, festmények és egyéb, 1-15. századi műtárgyak találhatók. A 24 ezres gyűjteményből 1600-at lehet megtekinteni a 21 termet elfoglaló állandó kiállításon. Kiemelkedő darabnak számítanak az 1500 körül készült, A hölgy és az egyszarvú néven ismert faliszőnyegek. Ezeket teljes körűen restaurálták, hasonlóan a nekik helyet adó kiállítóteremhez. Kiállítási tárgyak Jegyzetek Források ↑ Museum: Musée de Cluny - National Museum of Middle Ages. Museum.eu. Hozzáférés: 2024. március 20..
Musée national du Moyen Âge

Het Musée national du Moyen Âge, officieel het Musée national du Moyen Âge - Thermes et hôtel de Cluny, is een belangrijk museum voor middeleeuwse kunst, gelegen in het Quartier Latin in Parijs. Het museum maakt deel uit van de Réunion des musées nationaux et du Grand Palais des Champs-Élysées. Gebouw De naam verwijst naar de bouwheren: de abten van de Orde van Cluny. Het museum is gevestigd in een gebouwencomplex dat bestaat uit het laatgotische hôtel particulier (stadspaleis) Hôtel de Cluny en enkele bewaard gebleven ruimtes van een Romeins thermencomplex. Dit badhuis bestaat uit een caldarium (heet bad), een tepidarium (warm bad) en een frigidarium (koud bad). In de 17e eeuw deed het stadspaleis dienst als nuntiatuur; een bekende bewoner was kardinaal Jules Mazarin. Collectie Het museum toont de nationale verzameling kunst uit de middeleeuwen, voor zover die niet in het Louvre bewaard wordt. Hier bevindt zich onder meer de wereldberoemde tapijtserie De dame en de eenhoorn. Externe links (fr) (en) (es) Website van Musée national du Moyen Âge (nl) Website over het Hôtel de Cluny
Musée de Cluny

Musée de Cluny (egentligen Musée national du Moyen-Âge-Thermes-de-Cluny) är ett museum i Paris som visar medeltida artefakter. Museet är beläget i Quartier Latin i 5:e arrondissementet i centrala Paris. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Musée de Cluny.
France Télévisions

L'empresa pública France Télévisions és el primer grup audiovisual de França i està formada per les següents cadenes: France 2 France 3 France 4 France 5 TV5 Monde El circuit de La 1re en els territoris d'ultramar de França (comprèn 10 cadenes de televisió i 10 emissores de ràdio públiques). La radiotelevisió pública francesa té participació en Euronews i en la cadena de notícies France 24. També participa en la producció cinematogràfica, l'edició, la distribució, la publicitat i els serveis multimèdia. France Télévisions també participa en altres societats com CFI, TV5, Arte i Médiamétrie. El 2007, la influència del grup comprenia al voltant de quaranta societats i donava feina a prop d'11 000 persones. Seu La seu de France Télévisions és a París, en un edifici creat per l'arquitecte Jean-Paul Viguier. Les obres de construcció van començar el 1994 i van acabar el 1998. La seu té 57.100 metres quadrats de superfície i 35 metres d'alçada. La construcció d'aquest edifici va servir per ajuntar els centres de producció de France 2 i France 3, que anteriorment es trobaven separats. S'ha obert, també, noves extensions per habilitar les seus de France 4 i France 5. Finançament France Télévisions es finança a través de tres fonts. La principal és un cànon televisiu que comprèn més del 60% del pressupost, i també es finança a través de la venda de recursos i programes per una banda, i de la publicitat per l'altra. Des de l'any 2009 s'ha reduït el sistema de publicitat amb la intenció d'eliminar-la completament en un futur. Vegeu també France 3 Nouvelle-Aquitaine France 3 Occitanie Enllaços externs Pàgina oficial (francès)
France Télévisions

France Télévisions je francouzská veřejnoprávní síť televizních stanice zahrnující kanály France 2, France 3, France 4, France 5 a France Ô (vysílající v zámořských územích). Podíl jejích diváků činí kolem 40 %. France Télévisions vznikla v roce 1992, jejím rozhlasovým protějškem je Radio France. Historie V letech 1964-1975 byl francouzský rozhlas a televize monopolizován organizací známou jako Office de Radiodiffusion Télévision Française. Ve snaze podpořit konkurenci byla tato organizace v roce 1975 rozdělena tak, aby tři francouzské televizní kanály – TF1, Antenne 2 a FR3 – byly nadále vlastněny francouzskou vládou, ale byly provozovány nezávisle na sobě. Prodej TF1 společnosti Bouygues v roce 1987 a zvýšená konkurence ze strany dalších nových soukromých vysílatelů (například Canal+ a La Cinq, který byl po ukončení vysílání v dubnu 1992 nahrazen veřejnoprávním kanálem La Cinquième) však vedly k poklesu sledovanosti zbývajících dvou veřejnoprávních kanálů, které v letech 1987-1989 ztratily 30 % svého podílu na trhu. Kanály však byly zachráněny, když byl jmenován jeden generální ředitel, který řídil jak Antenne 2, tak FR3, a staly se součástí společného subjektu známého jako France Télévision. V roce 1992 byly přejmenovány na France 2, respektive France 3. Programové kanály France 2: hlavní program France 3: regionální vysílání France 4: hudba a uměni France 5: vzdělávací programy a diskuse France Ô: vysílání pro zámořská území Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu France Télévisions na Wikimedia Commons
France Télévisions

France Télévisions (stilisierte Schreibweise: france•tv) ist die öffentlich-rechtliche Fernsehanstalt Frankreichs mit Sitz in Paris und gehört zu 100 Prozent der Französischen Republik. Das Hörfunkpendant ist Radio France. Geschichte Gegründet wurde France Télévisions am 7. September 1992 von Hervé Bourges aus den beiden öffentlich-rechtlichen Sendern Antenne 2 (später France 2) und FR3 (später France 3). France 2 ist neben dem ehemals ebenfalls öffentlich-rechtlichen, seit 1987 aber privatisierten TF1 eines der beiden französischen Hauptprogramme. France 3 ist ein republikweit ausgestrahltes Vollprogramm, das sich vor allem durch regionale und lokale Auseinanderschaltungen im Rahmen der mittäglichen und abendlichen Informationsstrecken auszeichnet (der ehemalige Name FR 3 stand für France Régions 3), und übernimmt für Frankreich etwa die Rolle der deutschen Dritten Programme bzw. des italienischen Rai 3. Seit dem 2. August 2000 gehört France 5 (ehemals La Cinquième) als dritter Sender zu France Télévisions. Mit den Sendern RFO (seit 9. Juli 2004), France Ô (ehemals RFO Sat, seit 25. Februar 2005) und France 4 (ehemals Festival, seit 31. März 2005) wurde die Senderanzahl in den Jahren 2004 und 2005 ausgebaut. Während Parlamentsdebatten und begleitende Informationen in Deutschland ebenfalls vom öffentlich-rechtlichen Rundfunk, vor allem bei Phoenix, ausgestrahlt werden, liegt dieser Teil der Berichterstattung in Frankreich nicht bei France Télévisions; in Form von La Chaîne parlementaire existiert ein von den Häusern des Parlaments eigenverantwortlicher Spartenkanal. 2018 wurde bekannt gegeben, dass France Télévisions sich gemeinsam mit der deutschen Rundfunkanstalt ZDF und der italienischen Rundfunkanstalt Rai an der Koproduktionsgemeinschaft European Alliance beteiligt. Unternehmen France Télévisions ist auch Aktionär der französischen Spartensender Gulli, Ma Planète, Planète Thalassa und Mezzo. Außerdem hat sie Anteile an ARTE France (dem französischen Mitgesellschafter des französisch-deutschen Kultursender arte), dem europäischen Nachrichtensender euronews, dem internationalen frankophonen Kultursender TV5 Monde (vergleichbar mit 3sat) und France24, dem frankophonen Nachrichtensender (vergleichbar mit Deutsche Welle TV). 2005 hatte das Unternehmen mehr als 10.000 Mitarbeiter, seine Sender erreichen einen Marktanteil von 40 Prozent. France Télévisions ist Mitglied der Europäischen Rundfunkunion. 2008 machte die Anstalt Medien zufolge einen Umsatz von 2,75 Milliarden Euro. Intendant ist seit dem 22. August 2010 Rémy Pflimlin. Fernsehsender France 2: Hauptsender France 3: Regionalprogramm France 4: Musik, Kunst France 5: Bildungsprogramm und Fernsehdiskussionen France Info Outre-mer La 1ère: Sonderregionalprogramm für die zu Frankreich gehörenden Überseegebiete Weblinks francetelevisions.fr – Webpräsenz von France Télévisions (französisch) france.tv – Onlinevideothek von France Télévisions (französisch) Einzelnachweise
France Télévisions

France Télévisions, Franciaország közszolgálati televíziótársasága, amely 100%-ban a Francia Állam finanszírozásával működik. Története A társaság elődje az 1964-1974 között létező Office de Radiodiffusion Télévision Française (rövidítése: ORTF, magyarul: Francia Rádió és Televíziós Iroda) nevű szervezet volt. Annak értelmében hogy versenyhelyzet jöjjön létre a televíziós piacon, 1975-ben feloszlatták a társaságot és a három televíziós csatorna a TF1, Antenne 2 és FR3 továbbra is a francia állam tulajdonában maradt, de egymástól függetlenül működött. Alapvető változást hozott a TF1 1987-es privatizálása – aminek következtében kereskedelmi televízió lett – és az új kereskedelmi televíziók elindulása, mint a Canal+ és a Mediasethez tartozó La Cinq. A kereskedelmi televíziók térhódítása drasztikusan érintett a két közszolgálati televíziós csatornát: Az Antenne 2 és az FR3 piaci részesedésének 30%-át vesztette el 1987 és 1989 között. 1992-ben a két csatornát közös irányítású szervezetbe tömörítették, amivel létrejött a France Télévisions és a két csatorna neve France 2 és France 3 lettek. Csatornák Jegyzetek
France Télévisions

France Télévisions è l'azienda che gestisce il servizio pubblico radiotelevisivo in Francia e nei territori d'oltremare francesi. Il gruppo è nato nel 1992 contemporaneamente al cambio di nome dei due canali pubblici in France 2 e France 3. Storia France 2 e France 3, inizialmente chiamate La Deuxième chaine e La Troisième chaine dell'ORTF, nascono rispettivamente il 18 aprile 1964 e il 31 dicembre 1972. Dal 6 gennaio 1975, in seguito allo scioglimento dell'ORTF, i primi tre canali vengono chiamati TF1, Antenne 2 (A2), e France Régions 3 (FR3), che pur essendo servizio pubblico sono entità separate tra loro. Dopo la privatizzazione di TF1, le altre due reti iniziano a riavvicinarsi nel 1990 con una presidenza comune e nel settembre 1992 i due canali diventano France 2 e France 3 e si uniscono in France Télévision. Nel 1994 si aggiunge La Cinquième che nel 2002 diventa France 5. Il servizio pubblico radiotelevisivo francese fa parte dell'Unione europea di radiodiffusione dal 1950. Finanziamenti L'azienda è finanziata dagli spot pubblicitari (che nella fascia prime-time, però, non vanno in onda) e dal canone, legato all'imposta sugli immobili. In Francia il canone è di 118 €, mentre per i territori d'oltremare è di 74 €. Governance L'azienda è amministrata da un consiglio di amministrazione formato da quindici membri, di cui: un presidente-direttore generale, nominato dall'Autorità di regolazione della comunicazione audiovisiva e digitale (ARCOM); cinque personalità nominate dal Governo, di cui una in rappresentanza dell'oltremare, scelte solitamente tra alti funzionari dello Stato (dirigenti ministeriali, prefetti, consiglieri di Stato o consiglieri alla Corte dei conti); cinque personalità nominate dall'ARCOM (solitamente tra persone di comprovata esperienza nel campo del managment), tra cui una nominata su indicazione delle associazioni a tutela dei consumatori maggiormente rappresentative; un deputato nominato dalla Commissione cultura dell'Assemblea nazionale; un senatore nominato dalla Commissione cultura del Senato; due rappresentanti eletti dai dipendenti dell'azienda. Canali Nazionali In attivo Chiusi Locali A livello locale, France Télévisions è presente nelle regioni e nei territori d'oltremare attraverso il network La Première, che conta nove canali televisivi e altri nove radiofonici distribuiti tra Guadalupa, Riunione, Nuova Caledonia, Guyana francese, Saint-Pierre e Miquelon, Wallis e Futuna, Polinesia francese, Martinica e Mayotte. Canali tematici satellitari e via cavo Gulli Planète Juniors Planète Thalassa Mezzo France Télévisions, inoltre, possiede anche una parte significativa del consorzio ARTE, che gestisce il canale tematico omonimo ARTE, di lingua franco-tedesca e gestisce anche il multiplex digitale R1. È altresì il primo azionista di riferimento di Euronews. Note Voci correlate Radio France France 2 France 3 France 4 France 5 France Ô Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su France Télévisions Collegamenti esterni (FR) Sito ufficiale, su francetelevisions.fr. (EN) France Télévisions, su Anime News Network.
France Télévisions

France Télévisions verzorgt de publieke televisie-uitzendingen in Frankrijk. De voornaamste inkomstenbronnen zijn kijk- en luistergeld, maar ook reclame. Het bedrijf is aangesloten bij EBU-UER. Er werken ongeveer 11.400 mensen en het hoofdkantoor is gevestigd in Parijs. Zenders France 2, grootste zender van France Télévisions France 3, zender met het beste van de regionale omroepen France 4, alleen digitaal te ontvangen, richt zich op kunst, muziek en entertainment France 5, richt zich op arbeid, onderwijs en gezondheid. Voornamelijk cultuur, talkshows en documentaires France Info, 24 uursnieuwszender. Tussen 00.00 en 06.00 uur wordt France 24 doorgegeven La 1ère, radio- en televisie-uitzendingen voor de Franse overzeese gebieden (DOM-TOM) France Ô, voormalige televisiezender met de programma's van 1ère, alleen dan uitgezonden in Frankrijk zelf Internationaal France 24, nieuwszender, zowel in het Frans als Engels TV5MONDE, wereldomroep waarvan France Télévisions voor 49% eigenaar is Euronews en Africanews, nieuwszenders waarvan France Télévisions voor 10,73% eigenaar is ARTE, Frans / Duitse cultuurzender, waarvan France Télévisions voor 45% eigenaar is Internet France Télévisions beheert verschillende websites, zoals France.tv, France Info, France.tv Sport, Géopolis, Culturebox, France.tv éducation, Studio 4, Okoo en France.tv Slash.
France Télévisions

France Télévisions (stilizat ca france•tv) este o companie națională de programe care gestionează activitățile televiziunii publice din Franța, de la producție până la difuzare. Compania a fost fondată pe 7 septembrie 1992 apoi pe 4 ianuarie 2010 a devenit o societate mixtă. Compania mai deține și canalele France 2, France 3, France 4, France 5 și France Info. Istoria grupului În 1989, în urma unei conversații cu președintele și CEO-ul Patrick Le Lay , ministrul culturii Jack Lang a avut ideea de a oferi celor două canale publice Antenne 2 și FR3 o președinție comună. Împreună cu ministrul său delegat pentru Comunicare, Catherine Tasca, duce acest proiect care trebuie să promoveze o strategie comună și să asigure complementaritatea programelor între cele două canale pentru a face față ascensiunii în putere a TF1 și M6. CSA vrea să marcheze teritoriul spre surprinderea Philippe Guilhaume în calitate de președinte al grupului. Dar acesta a demisionat după 14 luni, în decembrie 1990. Pe 7 septembrie 1992, Antenne 2 și FR3 și-au schimbat numele în France 2 și France 3, fiind grupate într-o nouă entitate numită France Télévision (fără s). Din 1 ianuarie 1993 France Télévisions participă la crearea canalului pan-european de știri Euronews alături de Rai și RTVE. Activitate Grupul deține canale de televiziune generaliste, tematice și locale, precum și posturi de radio. Are multe site-uri web de informare, educație, tineret și oferă platforme de creație audiovizuală și servicii asociate canalelor sale. Are mai multe filiale, cum ar fi companii de producție audiovizuală sau agenții de publicitate. Canale Naționale La Première France 2 France 3 France 4 Okoo Culturebox France 5 France Info Tematice Planeté+ Crime Internaționale TV5 Monde ARTE Subsidiare France.tv Publicité France.tv Distribution France.tv Studio France.tv Access France Doublage Histodio France 2 Cinéma și France 3 Cinéma Logo-uri Note Referințe Vezi și Radio France Legături externe Site web oficial (în franceză)