NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ölfusárbrú

Die Ölfusárbrú ist eine Brücke im Süden von Island. Über sie führt die Ringstraße östlich der Stadt Selfoss. Mit dem Bau der Brücke wurde 1889 begonnen und sie wurde am 8. September 1891 eingeweiht. Im Jahr 1944 stürzte die Brücke ein, als sie ein LKW und ein Milchwagen gleichzeitig befuhren. Am 21. Dezember 1945 wurde eine neue Brücke in Betrieb genommen, die bis heute genutzt wird. Sie ist zwischen den Pfeilern 84 m lang. Auf dem Felsen Jóruklettur in der Ölfusá nördlich der Brücke wurde eine Sitka-Fichte zum isländischen Baum des Jahres 2025 vom Forstverband gekürt. Sie ist 9,70 m hoch bei einem Brusthöhendurchmesser von 37,5 cm, einem Alter von 50 bis 60 Jahre alt und ein Zeichen dafür, dass Bäume an einfach fantastischen Orten Wurzeln schlagen können. Jetzt wird eine neue Ölfusárbrú gebaut. Sie liegt knapp 1,5 km flussaufwärts. Vom Kreisel der Ringstraße am Beginn der Biskupstungnabraut verläuft eine neue Trasse zur neuen Brücke und dann weiter nördlich an Selfoss vorbei. Weblinks Einzelnachweise
Ölfusárbrú

Ölfusárbrú är en hängbro över älven Ölfusá i Selfoss på Island. Den första bron på platsen var Islands längsta när den byggdes år 1891. Den förstördes i september 1944 när en av bärkablarna brast på grund av överbelastning när två lastbilar körde över bron samtidigt. Den förstörda hängbron ersattes av en ny, 84 meter lång bro av samma typ, som byggdes på bara fem och en halv månad. Den gamla bron reparerades provisoriskt så att den kunde användas under byggnadstiden. En ny snedkabelbro med två 56 meter höga pyloner är under byggnad. Den kommer att bli 305 meter lång med ett längsta spann på 150 meter och beräknas vara klar år 2026. Bron, som beräknas kosta 6 miljarder isländska kronor att bygga, kommer att beläggas med vägtullar medan det blir gratis att köra över den befintliga bron. Källor
Melrakkaey

Melrakkaey ist eine kleine unbewohnte Insel nördlich von Snæfellsnes in Island. Sie liegt etwa 5 km nördlich von Grundarfjörður im Eingang zum gleichnamigen Fjord. Wegen des reichhaltigen Vogellebens steht diese Insel seit 1972 unter Naturschutz und darf ohne Genehmigung nicht betreten werden. Zum Schutz gehört auch, dass im Umkreis von 2 km nicht geschossen werden darf. Der Name bedeutet Polarfuchsinsel.
Melrakkaey

Melrakkaey (Icelandic pronunciation: [ˈmɛlˌrahkaˌeiː]; lit. Fox Island) is a small, uninhabited island located in the Grundarfjörður municipality in Western Iceland. The island has been declared a protected area. Consequently, entering the island without permission or hunting within a 2 km radius of the island is prohibited. History Throughout its history, Melrakkaey has been used as a source of food by locals. The ocean surrounding the island provided fish and fishing outposts were built on the island, many bird species call the basalt cliffs of Melrakkaey home, providing a stable source of meat and eggs. Furthermore, the Island was used as a larder by locals. Melrakkaey was a possession of the Setberg since the 14th century. Setberg came into the ownership of Melrakkaey when a local elderly woman lost her two sons at sea and pledged the island to the church. The reverends of Setberg used the island to farm hay every summer and a house was built on the island to accommodate workers. Due to the island being a possession of Setberg, Danish sailors called the island "The Reverend’s Island". In 1971, Malrakkaey became a protected area to protect the bird population on the island. References Sources "MELRAKKAEY". nat.is. Retrieved July 28, 2020. "Melrakkaey". ust.is (in Icelandic). Retrieved July 28, 2020. "Information about Melrakkaey". guidetoiceland.is. Retrieved July 28, 2020.
Melrakkaey

Melrakkaey är en ö i republiken Island. Den ligger i regionen Västlandet, i den västra delen av landet. Ön är inte privat egendom men är skyddad och ingen kan resa till den utan tillstånd från miljöministeriet. Det är inte heller tillåtet att jaga inom en radie på 2 km från ön. Historia Under hela sin historia har Melrakkaey använts som födokälla av lokalbefolkningen. I havet som omger ön fångas fisk och på basaltklipporna på Melrakkaey finns många fågelarter, vilket är en stabil källa till kött och ägg. Dessutom användes ön som skafferi av lokalbefolkningen. Melrakkaey innehades av Setberg sedan 1300-talet. Setberg kom i Melrakkaeys ägo när en äldre kvinna förlorade sina två söner till sjöss och pantsatte ön till kyrkan. De boende i Setberg använde ön för att odla hö varje sommar och ett hus byggdes på ön för att hysa arbetare. 1971 blev Malrakkaey ett skyddat område för att skydda fågelpopulationen på ön. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Melrakkaey, 3 augusti 2021. Noter
ГЕС Búðarháls

ГЕС Búðarháls – гідроелектростанція на південному заході Ісландії. Входить до складу каскаду у сточищі річки Тйоурсау (Þjórsá), в якому знаходиться між ГЕС Hrauneyjafoss (на лівій притоці Тйоурсау річці Тунґнаа) та ГЕС Sultartangi (розташована вже на самій Тйоурсау). До появи станції Búðarháls, введеної в експлуатацію у 2014 році, відпрацьована на Hrauneyjafoss вода скидалась у природне русло Тунґнаа, при цьому до водосховища Sultartangalón ще залишався перепад висот 40 метрів. Для використання останнього відвідний канал перекрили кам’яно-накидною греблю висотою 25 метрів та довжиною 170 метрів. Через сотню метрів північніше починається друга гребля такої ж висоти, проте значно більшої довжини – 1100 метрів. Вона перегороджує долину правої притоки Тунґнаа річки Kaldakvísl, основний ресурс з якої раніше вже був штучно спрямований через дериваційну систему до Тунґнаа, проте провадиться перепуск певної частини води до старого русла. Ці дві споруди утворюють водосховище Sporðalda із площею поверхні 7 км2, яке займає переважно долину Kaldakvísl. Звідси прокладено тунель довжиною 4 км, що досягає східного берега водосховища Sultartangalón, де розташований машинний зал. Останній обладнаний двома турбінами типу Каплан потужністю по 47,5 МВт, які забезпечують виробництво 585 млн кВт-год електроенергії на рік. Примітки
Nesstofa

Nesstofa, huset på Nes är idag ett museum, längst ut på Seltjarnarnes udde ut från Reykjavík och var från början på 1700-talet, byggt som Islands första medicinska centrum. Huset sägs vara Islands näst äldsta stenhus, bara presidentpalatset är äldre. Det som också är speciellt med huset är att det är delat på längden och att den yttre halvan, västra delen, mot havet har haft betydelse för isländsk 1900-talskonst och därför är avbildat i ett flertal isländska konstverk. Ursprung Huset byggdes 1761–1763, enligt ritningar av Jacobs Fortling, för Islands första överläkare och kirurg. Några år senare flyttade Islands första apotekare in i den andra delen av huset. Båda flyttade till Reykjavik 1833. På bottenvåningen fanns ett apotek och Nationella hälsovårdskontoret, och på övervåningen fanns läkare och apotekare-bostäder. Frun på Näset Den västra delen av huset köptes 1866 av Olafur Þórðarsson (1801-1876) som flyttade in på Nes. Hans dotter Kristin Olafsdottir (1860-1945) ärvde det och gifte sig med Gudmundur Einarsson (1858-1906) som ägde fiskefartyg. Kristin Olafsdottir var "damen på näset" som Ásgrímur Jónsson (1876-1958) målade porträtt av som Halldór Laxness (1902-1998) sa att det var hans enda bra målning (hon tog hand om konstnärer på dekis, som därför målade av gården och husets värdinna). Modern tid De sista invånarna i Nes var bodde i den västra delen av Nesstofa fram till 1997, då hon dog, medan i den östra delen av byggnaden fanns på 1980-talet ett medicinskt museum. Under 2009 slutfördes omfattande renoveringar av byggnaden, som utfördes av Islands nationalmuseum och Húsfriðunarnemðn under ledning av arkitekten Þorstein Gunnarsson. Vid renoveringarna lades stor vikt vid att återställa byggnaden till sin ursprungliga form och synliggöra de ursprungliga byggnadsdelarna igen. Nesstofa är betraktad som kulturbyggnad är listad över bevarade hus på Island. Idag är markerna till Nes förorter till Reykjavík i en egen kommun Seltjarnarnes. Här är en frisk vy över havet västerut. Museum Nesstofa är öppet för besökare under sommaren och presenterar byggnadens arkitekturhistoria. Tidigare var det ett museum för medicinska reliker och visade olika artefakter. Referenser Externa länkar Broschyr om Nesstofa .is/media/fraedslusvid/Nesstofa_islenska_290609.pdf Arkiverad 2013-01-23 Húsasafn vid Islands nationalmuseum.
Oddastaðavatn

Oddastaðavatn är en insjö i den sydöstra delen av halvön Snæfellsnes norr om den långsträckta dalen Hnappadalur i Västlandet på Island. Sjön är nästan 3 km² stor med ett största djup av 18 meter och den ligger 57 meter över havet. Två små öar, med ett rikt fågelliv, ligger mitt ute i sjön. Sjöns viktigaste tillflöden är älvarna Hraunholtsá, som kommer från Hlíðarvatn i öster, och Arná, som rinner ner från sjön Svínavatn i norr. Sjöns utlopp är den för sitt goda laxfiske kända älven Haffjarðará (vars nordligaste del brukar kallas Höfðaá). Fisket i Oddastaðavatn rör främst röding och öring. Se även Lista över insjöar på Island Referenser
Gelgjutangi

Gelgjutangi är en udde i republiken Island. Den ligger i regionen Höfuðborgarsvæði, i den sydvästra delen av landet, 3 km öster om huvudstaden Reykjavík. Terrängen inåt land är lite kuperad. Havet är nära Gelgjutangi åt nordväst. Runt Gelgjutangi är det tätbefolkat, med 397 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Reykjavík, 2,9 km väster om Gelgjutangi. I omgivningarna runt Gelgjutangi växer i huvudsak barrskog. Kommentarer Källor
Smáeyjar

Les Smáeyjar, en français « Petites îles » sont un petit archipel inhabité constitué de trois îles escarpées situées à l'ouest de Heimaey, l'île la plus grande de l'archipel des îles Vestmann qui forme une municipalité du Sud de l'Islande, dans l'océan Atlantique Nord. Géographie Les Smáeyjar sont situées en Islande, dans l'archipel des îles Vestmann, à l'ouest de Heimaey, l'île principale et la seule habitée de cet archipel. Les Smáeyjar sont composées de trois petits îles, Hani, Hæna et Hrauney, ainsi que des récifs de Grasleysa et Jötunn. Ces îles au relief escarpé sont inhabitées. Histoire Les Smáeyjar, de même que le reste de l'Islande, sont toutes d'origine volcanique. Elles se seraient formées il y a 10 000 à 20 000 ans au cours d'une unique éruption volcanique, faisant d'elles un volcan monogénique. Les Smáeyjar ont probablement été découvertes en même temps que le reste de l'Islande soit au Moyen Âge, au moins avant l'An Mil. Références Voir aussi Articles connexes Îles Vestmann Stack (géologie) Portail de l’Islande Portail des îles
Smáeyjar

Smáeyjar är fyra små obebodda öar i ögruppen Västmannaöarna. Öarna ligger väster om Hemön och består av berghällar och holmar. Den största holmen heter Hani och har en kulle som kallas Hana Head och vars högsta punkt ligger 37 meter över havet. Den sydligaste ön heter Hen (eller Hæna) och är 57 meter hög. Där finns en grotta som heter Kafhellir. Det två övriga öarna som räknas till Smáeyjar heter Hrauney och Grasleysa. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från isländskspråkiga Wikipedia, Smáeyjar, 4 april 2015. Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från franskspråkiga Wikipedia, Smáeyjar, 4 april 2015. Noter
Hergilsey

Hergilsey (pronounced [ˈhɛrcɪlsˌeiː] ) is a small, uninhabited Icelandic island in Breiðafjörður. The island is most noted for having been home to Ingjald, his wife, Thorgerda and their disabled son Helgi Ingjaldsson. Ingjald sheltered Gisli while he was an outlaw. References
Hergilsey

Hergilsey är en ö i republiken Island. Den ligger i regionen Västfjordarna, i den västra delen av landet, 150 km norr om huvudstaden Reykjavík. Arean är 0,20 kvadratkilometer. Terrängen på Hergilsey är platt. Öns högsta punkt är 25 meter över havet. Den sträcker sig 0,6 kilometer i nord-sydlig riktning, och 0,7 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Höskuldsey

Höskuldsey är en ö i republiken Island. Den ligger i regionen Västlandet, i den västra delen av landet, 120 km nordväst om huvudstaden Reykjavík. Arean är 0,15 kvadratkilometer. Terrängen på Höskuldsey är mycket platt. Öns högsta punkt är 8 meter över havet. Den sträcker sig 0,6 kilometer i nord-sydlig riktning, och 0,4 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Húsavíkurkirkja

The Húsavíkurkirkja ([ˈhuːsaˌviːkʏrˌcʰɪr̥ca]) is an early 20th century church in Húsavík, Iceland. The wooden church was built in 1907 by Icelandic architect Rögnvaldur Ólafsson. The church hosts marriages, baptisms, funerals, and an annual general meeting. References See also List of churches in Iceland
Vesturbæjarlaug

Vesturbæjarlaug, also known as Sundlaug Vesturbæjar, is a swimming pool in the Vesturbær district in Reykjavík, the capital of Iceland. It has a 12.5×25 m geothermally heated outdoor swimming pool with depth ranging from 0.9 to 3.9 m. There is also an adjacent playpool, several hot tubs, a cold tub, outdoor showers, a steam room and saunas. The pool was opened on November 25 1961. It had two "firsts" for Icelandic swimming pools: the large playpool for children, and the spiral-shaped hot tubs, with dimensions based on the pool of Snorri Sturluson in Reykholt. These design elements were reused on a larger scale by architect Einar Sveinsson for the much larger Laugardalslaug, which opened in 1968, and the design of the hot tubs was widely copied by other Icelandic swimming pools over the next years. The pool house was designed by architect Bárður Ísleifsson, but the hot tub and outdoor area was designed by Gísli Halldórsson. The pool reception area was initially decorated with wall paintings by British-Icelandic artist Barbara Árnason, who drew inspiration from the saga Harðar saga ok Hólmverja, where Helga Haraldsdóttir saved her two sons by swimming across Hvalfjörður. Most of these decorations were removed in 1995, but a small part remains on the ceiling. Vesturbæjarlaug was the first swimming pool in Iceland that was designed for leisure, and not just swimming. Since it opened it has been a popular hub for the neighborhood where people meet and chat. References
Viðeyjarstofa

Viðeyjarstofa è un edificio storico di Reykjavík che si trova sull'isola di Viðey e risale alla metà del XVIII secolo. Storia Skúli Magnússon fu un funzionario pubblico islandese spesso definito il padre di Reykjavík poiché il re Federico V di Danimarca donò la tenuta di Reykjavík alla società Innréttingar di Magnússon, evento considerato fondamentale nello sviluppo moderno dell'Islanda. Skúli Magnússon costruì Viðeyjarstofa come sua residenza sull'isola Viðey. L'edificio venne completato nel 1755 e così risulta essere la più antica casa in muratura d'Islanda. Nel 1774 Skúli fece costruire accanto alla sua residenza anche una chiesa. Alla sua morte l'immobile passò a Ólafur Magnússon Stephensen, un avvocato impiegato presso la Corte Suprema che visse a lungo a Viðey e abitò nella casa sino alla morte nel 1812. L'edificio fu comprata dal figlio Magnús e rimase alla sua famiglia fino alla fine del secolo. Descrizione L'edificio si trova sull'isola di Viðey, appartenente al territorio di Reykjavík. Si tratta della più antica casa in muratura d'Islanda. Presenta una facciata bianca che si inserisce nel paesaggio naturale dell'isola. All'interno vi sono ospitate mostre che illustrano parte della storia dell'Islanda. Alla sua sinistra si trova la piccola chiesa di Viðey, anch'essa una delle più antiche del paese, aperta al pubblico e quindi visitabile. Note Bibliografia (EN) Belinda Dixon, Alexis Averbuck, Carolyn Bain, Jade Bremner, Pocket Reykjavík & Southwest Iceland : top sights, local experiences, Carlton, Victoria, Lonely Planet Global Limited, 2019, OCLC 1090438953. (EN) The mini rough guide to Reykjavik, London, Rough Guides, 2023, OCLC 1378622981. Voci correlate Hegningarhúsið Ásmundarsafn Höfði Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul Viðeyjarstofa Collegamenti esterni (EN) Viðey Hiking trail, su erdamalastofa.is. URL consultato l'11 aprile 2026. (EN) Videy House, su icelandholidays.com. URL consultato l'11 aprile 2026. (EN) Percorso: Viðeyjarstofa (235953821), su openstreetmap.org. URL consultato l'11 aprile 2026.
Kleppur

Kleppur or Kleppsspítali is an Icelandic psychiatric hospital that is operated by The National University Hospital of Iceland. The first laws concerning Kleppur were nr. 33/1905, accepted by Christian IX on 20 October. The institution was opened in 1907, originally housing 50 patients. Kleppur was the first medical institution that was constructed and ran completely on public funds. The institution's administration consisted of the Icelandic Director of Health and individuals appointed by the Icelandic government. At the time of the hospital's founding, mental illness was a big issue. Mentally ill individuals were commonly mistreated and their quality of living was worse than that of healthy people. The year 1901, a census was done to count the number of mentally ill individuals in the country. The census found 133 mentally ill individuals, 124 of which lived in rural areas. The hospital changed a lot, although it could not take in everyone that needed it, as the Director of Health at that time told Alþingi. The hospital's methods of operation have changed drastically of the years with the introduction of new and improved therapeutics. Today, Kleppur's operations mainly consist of rehabilitation and various treatments for people with mental health problems, such as schizophrenia, bipolar disorder, anxiety, depression and addiction. Kleppur now has a polyclinic, one psychiatric rehabilitation ward, a security ward, and a forensic unit. A rehabilitation center adjacent to the hospital is in use for patents and outpatients. Gallery The pictures are of the hospital's building, taken in March 2006. Sources Grein um störf löggjafans á Heimastjorn.is, archived from the original on 12 March 2017, retrieved 11 March 2017 Um deild 11 - Kleppi á www.landspitali.is, archived from the original on 6 October 2007, retrieved 11 March 2017 Um deild 12 - Kleppi á www.landspitali.is, archived from the original on 6 October 2007, retrieved 11 March 2017 Um deild 13 - Kleppi á www.landspitali.is Um deild 14 - Kleppi á www.landspitali.is, archived from the original on 6 October 2007, retrieved 11 March 2017 Um deild 15 - Kleppi á www.landspitali.is, archived from the original on 6 October 2007, retrieved 11 March 2017 Um göngudeild Kleppi á www.landspitali.is, archived from the original on 6 October 2007, retrieved 11 March 2017 Stjórnartíðindi A, 1905-1907, bls. 212. Alþingistíðindi B, 1905, bls. 1125-1144. Alþingistíðindi B, 1907, bls. 2683.
Álftavatn

Le lac des Cygnes (en islandais Álftavatn), est un lac glaciaire de l'Islande. Il se trouve sur le chemin de la Laugavegur, non loin de la vallée glaciaire de Þórsmörk. Géographie Annexes Notes et références Article connexe Portail des lacs et cours d'eau Portail de l’Islande
Vatnsmýrin Nature Reserve

The Vatnsmýrin Nature Reserve (Icelandic pronunciation: [ˈvassˌmiːrɪn], "water marsh") is a protected moorland in Reykjavík, Iceland. The reserve provides a water source for Tjörnin Lake and is a nesting ground for birds. It borders the Nordic House and the University of Iceland. The area within the Reserve including drains and fences, and measures 37,026 square metres (398,540 sq ft). Eighty-three species of vascular plants are documented. Biodiversity has been inhibited due to invasive animals and plants as well as industrial waste. History Parts of what is now Vatnsmýri had been used as agricultural fields since the 19th century. In the 20th century, building activity encroached into the area. As the area had been known for its importance for wetland nesting birds, Vatnsmýri was designated a Nature Conservation area in 1981. The lake and parts of the wetland were established as a nature reserve in 1984 by the Reykjavík City Council. A general conservation plan, particularly for activities related to the nesting area of birds, was developed for the period of 1990–2001 by the City Council. A master plan for the period 2001–2024 was subsequently developed with detailing for pond areas, fencing, walkways, and bridges. Consequently, to filling the pond area, the water level in the canals rose by 2.75 metres (9 ft 0 in) with corresponding rise of ground water levels by 3.2 metres (10 ft). In 2012, the Nordic House promoted an exhibit on Vatnsmýrin. Vegetation A floral survey was carried out in 2003 which identified species of vascular plants in the reserve. Swamp vegetation is the common flora. This is characterized as wetland vegetation, vegetation on an old excavation area, as well as vegetation on embankments. A report of 83 species vascular plants, itemized 65 as original Icelandic flora. Varied soil conditions in the reserve are attributed to the large floral diversity. The vascular plant species identified are the following: Conservation As a result of deterioration noted in the wetlands of Vatnsmýrin Reserve in recent years, the number of birds reported in the lake demonstrates a declining trend. This is attributed to the lack of adequate nesting grounds, though as a reserve, the nesting area has lacked adequate protection for nearly a decade as result of invasive plant species and animals. Chervil and thistle, which have grown dense, preclude birds from nesting. Action plans have been initiated jointly by the Nordic House, the University of Iceland, and City Council to improve the conditions in the reserve by removing invasive species, replacing these with wetland vegetation, building embankments, building sedimentation ponds in the main stream to improve the flow through the moors, and de-silting the lake. References External links Official website Archived 29 July 2013 at the Wayback Machine (Icelandic language)