NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Flugplatz Grundarfjörður

Der Flugplatz Grundarfjörður (isländisch Grundarfjarðarflugvöllur, IATA-Code: GUU, ICAO-Code: BIGF) liegt in der Gemeinde Grundarfjörður im Westen von Island. Ab 1960 gab es einen Flugplatz mit einer Landebahn in Nord-Süd-Richtung etwa 3 km südlich dicht neben der Küste. Er diente der Krankenversorgung und wurde Juni 1982 stillgelegt. Auch die neue Start- und Landebahn ist geschottert und verläuft Ost-West-Richtung. Zwischen 1980 und 1990 unterhielt die Fluggesellschaft Arnarflug eine regelmäßige Flugverbindung zum Flughafen Grundarfjörður. Inzwischen wird er nicht mehr von Isavia betrieben. Er wird aber weiter genutzt. Nächstgelegen sind der Flugplatz Rif in 32 km Entfernung und der Flugplatz Stykkishólmur (39 km). Es gibt Pläne, den Flughafen weiter auszubauen. Der Flughafen Grundarfjörður liegt im Breiðafjörður an der Nordküste der Halbinsel Snæfellsnes. Aus der Stadt Grundarfjörður erreicht man den Flughafen über den Snæfellsnesvegur und den Framsveitarvegur auf der Halbinsel Framsveit zwischen dem Grundarfjörður und Urtuvalafjörður / Kolgrafafjörður. Weblinks Flughafendaten im Aviation Safety Network (englisch) GUU - Airport Flughafen Grundarfjörður, Wetter Einzelnachweise
Grundarfjörður Airport

Grundarfjörður Airport (IATA: GUU, ICAO: BIGF) is an airport serving Grundarfjörður, Iceland. The airport is on a peninsula 8 kilometres (5.0 mi) north of the town. See also Transport in Iceland List of airports in Iceland References Google Earth External links OurAirports - Grundarfjörður OpenStreetMap - Grundarfjörður Grundarfjörður Airport
Aeroportul Grundarfjörður

Aeroportul Grundarfjörður (IATA: GUU, ICAO: BIGF) este un aeroport din Vesturland⁠(d), Islanda ce deservește zona Grundarfjarðarbær⁠(d)​. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 5 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Flugplatz Mývatn

Der Flugplatz Mývatn (isländisch Mývatnsflugvöllur, IATA-Code: MVA, ICAO-Code: BIRL) ist ein Flugplatz im Nordosten von Island. Geschichte Der Flugplatz am Mývatn liegt etwa 20 m oberhalb des Ortes Reykjahlíð. Er wurde 1956/57 mit zwei etwa 330 m langen Start- und Landebahnen errichtet, eine in Nord-Süd- und die andere in Nordost-Südwest-Richtung. Im Jahr wurde die erste auf 600 m verlängert und um 1990 asphaltiert. Die Fluggesellschaft Mýflug gründete sich hier 1985 und errichtete 1987 einen Hangar westlich der Landebahn. Sie bietet Rund- und Charterflüge an und betreibt eine Flugschule. Weblinks Flughafendaten im Aviation Safety Network (englisch) MVA - Airport Flugplatz Mývatn, Wetter Einzelnachweise
Mývatn Airport

Mývatn Airport (IATA: MVA, ICAO: BIRL) is an airport serving Reykjahlíð, Iceland. The Lake Mývatn area is a nature preserve of volcanic origin. Statistics Passengers and movements See also Transport in Iceland List of airports in Iceland Notes References Google Earth External links OurAirports - Reykjahlíð Mývatn Airport OpenStreetMap - Reykjahlíð
Aeroportul Mývatn

Aeroportul Mývatn (IATA: MVA, ICAO: BIRL) este un aeroport din Reykjahlíð⁠(d), Norðurland eystra⁠(d), Islanda ce deservește zona Reykjahlíð⁠(d)[[Reykjahlíð (village)|​]]. Aeroportul a fost tranzitat în 2019 de 22 de pasageri. Situat la o altitudine de 308 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Flugplatz Ólafsfjörður

Der Flughafen Ólafsfjörður (isländisch Ólafsfjarðarflugvöllur, IATA-Code: OFJ, ICAO-Code: BIOF) lag im Nordosten von Island. Er lag in der Gemeinde Fjallabyggð nur 500 m westlich der Stadt Ólafsfjörður. Jetzt verläuft der Siglufjarðarvegur hinter den Héðinsfjarðargöng aus Siglufjörður kommend quer über die frühere Start- und Landebahn. Der 10,5 km lange Tunnel wurde zwischen 2006 und 2010 gebaut. Durch den Tunnel ist der nächstgelegene Flugplatz in Siglufjörður etwa 13 km entfernt. Weblinks Flughafendaten im Aviation Safety Network (englisch) OFJ - Airport Flugplatz Ólafsfjörður, Wetter Einzelnachweise
Aeroportul Ólafsfjörður

Aeroportul Ólafsfjörður (IATA: OFJ, ICAO: BIOF) este un aeroport din Norðurland eystra⁠(d), Islanda ce deservește zona Ólafsfjörður⁠(d)[[Ólafsfjörður (village in Iceland)|​]]. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 10 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Sel (Island)

Der Museumshof Sel (Hütte) liegt im Skaftafell-Nationalpark im Südosten von Island. In dem Gebiet gibt es noch drei Höfe. Bölti am Berghang oberhalb des Campingplatzes bietet Übernachtungsmöglichkeiten. Wenn man dem Weg folgt, liegen an der rechten Seite die drei kleinen Giebel des Torfhofes Sel. Die Gebäude stammen aus dem Jahr 1912 und waren bis 1946 bewohnt. Zu sehen sind dort nur die kargen Häuser mit niedrigen Räumen. Unter der Baðstófa (Schlaf-)Stube ist der Stall. So wird die Wärme des Viehs noch genutzt. Eine Heizung gab es nicht. Südlich des Weges sind Schuppen zum Baustil der Häuser rekonstruiert worden. Sel wird jetzt vom Nationalmuseum betreut. Am Ende des Weges liegt der noch bewohnte Hof Hæðir. Þórður Tómasson, der Gründer des Skógar-Museums, beschrieb 1980 in seinem isländischen Buch Skaftafell - Þættir úr sögu ættarseturs og atvinnuþátta das frühere Leben in diesem Gebiet. Wenige Außenaufnahmen für den Film Atomstation nach Halldór Laxness wurden hier 1984 aufgenommen. Siehe auch Liste der Museen in Island Liste von Freilichtmuseen Einzelnachweise
Сюртсей

Сюртсей (на исландски: Surtsey) е необитаем вулканичен остров на Исландия в Атлантическия океан. Той е най-южната точка на страната. През ноември 1963 г. моряците от риболовен кораб край югозападното крайбрежие на Исландия забелязват сред морето висок стълб дим. Помислят, че е избухнал пожар на някой от риболовните кораби в района, но всъщност се оказват свидетели на раждането на вулканичния остров Сюртсей. По-късно същия ден морето избълва огромни кълба дим и лава, а във въздуха се извисява стълб пара, висок 3600 m. Само за няколко дни над водата се появява остров, висок около 40 m и дълъг близо 550 m. Към края на януари 1964 г. Сюртсей вече има височина 150 m и площ 2,5 km2. По-късно площта спада на около 1,5 km2. Последното изригване става през 1967 г. На исландски език Сюртсей означава „остров на Сурт“. В скандинавските митове Сурт е бог-гигант, пазител на Муспелхайм – страната на огъня. Според тези митове след Рагнарьок – последната битка между старите богове на Асгард и великаните, Сурт щял да премине през 9-те свята и да ги опожари. Източници Външни препратки Топография на Сюртсей Архив на оригинала от 2006-10-25 в Wayback Machine.
Surtsey

Den vulkanske ø Surtsey steg op fra havet 33 km syd for Island den 14. november 1963. Den er nu naturreservat. Den er opkaldt efter jætten Surt, der ifølge den nordisk mytologi sætter verden i brand med sit flammesværd, når ragnarok indtræffer. Den 14. november 1963 så besætningen på en fiskekutter røg på havet. De troede, at det var et skib, der brændte, og de sejlede derhen for at hjælpe. Men da de kom derhen, var der ikke noget skib. Havet kogte og buldrede, røgsøjler kom op af vandet, og det stank af svovl. Fiskerne så, at der kom glødende lava op af havet. Røgsøjlerne voksede og kom op i seks km højde. En måned efter skete der et nyt udbrud på havbunden, kun et par km fra Surtsey. Det så ud, som om en ny ø skulle dukke op, men den kom ikke. Surtsey blev skabt ved et undersøisk vulkanudbrud, der begyndte i 130 meters dybde. I de første fire måneder kom der 40 kubikmeter aske og lava ud på havbunden hvert sekund. Inden udbruddet stoppede, var der kommet 1,1 mio. kubikmeter aske og lava ud af vulkanen. Det dannede øen Surtsey, som er 2,8 kvadratkilometer stor. Fordi vulkanudbruddet skete så tæt på Vestmannaøerne og Islands hovedstad Reykjavik, blev øens udvikling studeret grundigt. Vulkanologer fra hele verden strømmede til for at se den. Blandt andet opdagede de, at udbruddene blev stærkere eller svagere, alt efter om der var nymåne eller fuldmåne. Da øen dukkede op, blev den hele tiden ødelagt af bølgerne igen, fordi det hovedsageligt var aske og pimpsten, der kom ud af vulkanen, men da der for alvor begyndte at komme lava op, blev øen så solid, at den kunne holde til vandmassernes nedbrydende virkning. I dag mener man, at øen fortsat vil eksistere. Udbruddet varede i næsten fire år. Allerede inden udbruddet stoppede, var der fyldt med turister på øen. Turisterne kom dertil med fiskerbåde og andre skibe. Den islandske regering var nødt til at frede øen, for ikke at forstyrre naturens gang, bl.a. med hensyn til vegetationens udvikling uden menneskelig påvirkning. I perioder har det dog været nødvendigt med vagter på øen for at holde nysgerrige turister væk. De første planter begyndte meget hurtigt at komme op. Først mosarter, men senere kom også græs og blomster. I 2008 erklærede UNESCO øen for et verdensarvsområde, i anerkendelse af dens store videnskabelige værdi. Noter Eksterne henvisninger All you need to know about Westman Islands (engelsk) Surtsey Arkiveret 17. september 2007 hos Wayback Machine (engelsk) Plantesamfund og –succession på Surtsey (engelsk) Dyrelivet på Surtsey (engelsk)
Surtsey

Surtsey is een onbewoond vulkanisch eiland voor de zuidkust van IJsland en maakt deel uit van de Vestmannaeyjar. Het eiland is verboden gebied voor het publiek. Ontstaan Het eiland is ontstaan door een vulkaanuitbarsting die begon vóór 14 november 1963 en duurde tot 5 juni 1967. Op dat moment was het eiland 2,6 km² groot, maar sindsdien is het eiland door wind en golferosie afgekalfd tot 1,3 km² in 2012. Surtsey bestaat namelijk uit lava en sintelkegels die niet competent genoeg zijn om de golferosie lang te weerstaan. Biologische kolonisatie Gedurende zijn ontstaan werd het eiland intensief bestudeerd door vulkanologen, vervolgens raakten biologen en ecologen zeer geïnteresseerd in de kolonisatie van het aanvankelijke kale, warme en nieuwe eiland door planten en dieren. In 1965 kende het eiland één plantensoort, twee in 1966, zes in 1971 en elf of twaalf vanaf 1972. Vanaf dan ontstond er een dynamisch evenwicht, met soorten die opdoken en soorten die verdwenen maar wel een gelijk aantal soorten. Dit veranderde vanaf de helft van de jaren 1980 nadat er zilver- en kleine mantelmeeuwen begonnen te broeden op het eiland. Hun uitwerpselen zorgden voor nieuwe niches voor immigratie door planten en in de jaren 1990 werden er bijna vijftig plantensoorten geteld. Tomatenplant In de zomer van 1969 werd een onverwachte ontdekking gedaan: Er werd een 15 centimeter hoog plantje op het eiland gevonden dat men aanvankelijk niet kon determineren. Het bleek een tomatenplant te zijn, gegroeid in een hoopje menselijke ontlasting dat iemand daar blijkbaar illegaal had achtergelaten, en waarin deze dus ook een tomatenpitje had laten vallen. Het plantje, inclusief de mest, is verwijderd om de natuurlijke kolonisatie van het eiland niet te verstoren. Etymologie Surtsey is naar de vuurreus Surt uit de Noordse mythologie vernoemd (Eiland van Surt, de tussen-s duidt de genitief aan). Zie ook Jólnir
Surtsey

Surtsey (în islandeză Insula lui Surtr) este o insulă vulcanică situată la sud-sud-vest de coasta sudică a Islandei. Având coordonatele 63.303°N 20.6047°V﻿ ()63.303; -20.6047 este de asemenea punctul cel mai sudic al Islandei. Insula a fost formată ca rezultat al unei erupții vulcanice care a început la 130 metri sub nivelul mării și a atins suprafața oceanului la 14 noiembrie 1963. Erupția a durat până la 5 iunie 1967, când insula a atins suprafața sa maximă de 2,7 km2. De atunci, eroziunea provocată de vânturi și valuri a cauzat diminuarea continuă a suprafeței sale, care era, conform unei determinări din anul 2002, de circa 1,4 km2. Note Legături externe Aerial photos, maps and volcanic geology of Surtsey. Visit Westman Islands Surtsey Topography Arhivat în 28 ianuarie 1999, la Wayback Machine. The Surtsey Research Society, which administers the island A notice from the Environmental & Food Agency declaring Surtsey a protected area is Explore North site illustrates postage stamps. Extensive information about plant and bird life on the island
Harpa

Harpa és una de la sala de concerts i conferències a Reykjavík, Islàndia. El concert d'obertura es va dur a terme el 4 de maig del 2011. Harpa va ser dissenyat per la firma danesa Henning Larsen Architects en col·laboració amb l'artista danès-islandès Olafur Eliasson, que van guanyar el Premi d'Arquitectura Contemporània Mies van der Rohe de 2013. L'estructura consta d'un marc d'acer revestit amb panells de vidre en forma geomètriques de diferents colors. L'edifici va ser originalment part d'una reordenació de la zona Austurhöfn anomenat World Trade Center Reykjavík, que va ser abandonat parcialment a causa de la crisi financera. El projecte pretenia incloure un hotel de 400 habitacions, apartaments de luxe, locals comercials, restaurants, un aparcament i la nova seu del banc islandès Landsbanki. Galeria Referències Enllaços externs Web oficial (islandès) Web oficial Arxivat 2016-05-02 a Wayback Machine. (anglès) Harpa Concert Hall in arkitekturbilleder.dk Picture Gallery from islandsmyndir.is Arxivat 2014-12-03 a Wayback Machine. Rowan Moore, "Harpa Concert Hall - in pictures: A stunning new concert Hall in Reykjavik is the result of a collaboration between Henning Larsen Architects and the artist Olafur Eliasson", The Guardian 28 August 2011.
Harpa (koncerthus)

Harpa er et koncert- og operahus i Islands hovedstad Reykjavík. Byggeriet huser Islands symfoniorkester og den islandske opera. Harpa åbnede i maj 2011 og er tegnet af det danske arkitektkontor Henning Larsen Architects i samarbejde med kunstneren Olafur Eliasson som tegnede den karakteristiske facade i stål og glas. Da Island blev ramt af en økonomisk krise i oktober 2008 blev byggeriet standset, men efter nogle måneder blev opførelsen genoptaget marts 2009. I en periode var Harpa det eneste offentlige byggeprojekt på hele øen. Referencer Eksterne henvisninger Harpas hjemmeside Arkiveret 2. maj 2016 hos Wayback Machine "Harpa Concert Hall - in pictures" fra TheGuardian.com
Harpa (Reykjavik)

Harpa est une salle de concert et un centre des congrès situé à Reykjavik, capitale de l'Islande. Le concert inaugural a eu lieu le 4 mai 2011. Historique Originellement, Harpa devait faire partie d'un ensemble de nouveaux immeubles (hôtel, appartements, centre commercial, restaurants, parking, ainsi que le nouveau siège de Landsbanki) situé sur Austurhöfn (le port de l'est, ou vieux-port). En raison de la crise financière qui a touché l'Islande à partir de 2008, la construction d'Harpa, le premier des bâtiments de l'ensemble, s'est arrêtée. Le gouvernement islandais a alors décidé de ne terminer que celui-ci. Son nom a été choisi le 11 décembre 2009, jour de la fête de la musique islandaise. Jusque-là, le bâtiment était nommé « Salle de concert et centre des congrès de Reykjavík » (islandais : Tónlistar- og ráðstefnuhúsið í Reykjavík). En 2014, la statue du violoncelliste Erling Blöndal Bengtsson par Ólöf Pálsdótti est déplacée du Háskólabíó cinema à Harpa. En 2015, alors que le conseil de l'Arctique effectue son assemblée annuelle à Harpa, la construction d'un hôtel 5 étoiles avoisinant le bâtiment est annoncée. En mai 2018, 20 employés du bâtiment démissionnent pour protester contre le salaire élevé du directeur du bâtiment, Svanhildur Konráðsdóttir, alors que les employés ont vu leur salaire décroître. La chanteuse Ellen Kristjánsdóttir s'est jointe à ce mouvement de protestation. Description Le cabinet d'architecture danois Henning Larsen a dessiné le bâtiment, en coopération avec l'artiste danois Olafur Eliasson et Einar Þorsteinn Ásgeirsson. Le bâtiment est constitué d'un cadre en acier revêtu de panneaux de verre de formes irrégulières et de différentes couleurs. Situé sur le port, Harpa est comme posé sur la mer. Sa façade de verre en nid d'abeilles rappelle les orgues basaltiques. L'orchestre symphonique d'Islande et l'opéra d'Islande y sont rattachés. En plus de la grande salle de concert (de 1 800 places) et des salles de conférence, un restaurant, un bar et une boutique se situent dans l'enceinte. Le gérant d'Harpa est Portus, un établissement détenu par le gouvernement islandais et la ville de Reykjavik. Distinctions 2013 : Prix Mies van der Rohe décerné par l'Union européenne et la fondation Mies van der Rohe. 2016 : Top 5 des plus belles salles de concert au monde par CNN Style. Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Harpa (concert hall) » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Einar Þorsteinn Ásgeirsson Ólafur Elíasson Liens externes Site officiel (en islandais) Site officiel (en anglais) Portail de l’Islande Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la musique
Harpa

Harpa (ufficialmente Harpa Concert Hall and Conference Center) è una sala concerti e centro congressi di Reykjavík, capitale dell'Islanda. La distintiva facciata è stata accostata al tipico panorama costiero islandese ed è considerato un simbolo della ripresa dalla crisi finanziaria del 2008-2011. Nel 2013 l'edificio ha vinto il premio Mies van der Rohe. Storia I primi progetti per la costruzione di una sala concerti a Reykjavík risalgono al XIX secolo, tuttavia furono messi da parte in favore di altri edifici. Tra gli anni '80 e '90 del XX secolo si iniziò a cercare un sito adatto alla costruzione. I lavori di costruzione iniziarono nel 2005 e prevedevano un grande ampliamento e ammodernamento dell'Austurhöfn, il porto orientale di Reykjavík, con la costruzione di una sala concerti, un albergo da 400 stanze, appartamenti di lusso, negozi, ristoranti e un parcheggio oltre che la nuova sede della Landsbanki, uno dei maggiori istituti di credito dell'Islanda. Nonostante i progetti, ci fu una brusca interruzione a causa della crisi finanziaria che colpì l'Islanda nel 2008; furono pertanto cancellati gran parte dei progetti, inclusa la nuova sede della banca che dal 2008 è in liquidazione coatta amministrativa. Dopo vari dibattiti il governo scelse tuttavia di far ripartire i lavori per la costruzione della sala concerti nel 2009 e scelse inoltre di affibbiare al complesso il nome di Harpa. Il primo concerto si tenne il 4 maggio 2011 con l'Orchestra Sinfonica Islandese diretta da Vladimir Davidovič Aškenazi e accompagnata dal pianista Víkingur Ólafsson. L'evento è stato inoltre trasmesso dall'emittente Ríkisútvarpið su tutto il territorio nazionale. L'inaugurazione ufficiale dell'edificio è avvenuta il successivo 13 maggio. Descrizione La vetrata, strutturata per rassomigliare un caleidoscopio, è frutto di una figura geometrica sviluppata dall'architetto islandese Einar Thorsteinn e soprannominata "quasi parallelepipedo". Le celle si presentano come un poliedro da 12 facce esagonali e romboidali. La versione tridimensionale è stata applicata alla facciata meridionale, mentre le altre tre sono state disegnate con la versione bidimensionale. Nella cultura di massa L'edificio, prima della fine della costruzione e sotto il nome di Tónlistarhús, appare nel romanzo Gæska: Skáldsaga di Eiríkur Örn Norðdahl dove è tramutato in moschea con tanto di minareti. È apparso inoltre in un episodio della serie Netflix Sense8 e in un episodio Crocodile della serie Black Mirror. Nella trasmissione Eurovision: Europe Shine a Light, l'Harpa è stato l'edificio scelto dall'Islanda per il segmento Europe Shine a Landmark, durante il quale la facciata è stata illuminata con la scritta "Hello Europe". Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Harpa Collegamenti esterni (IS, EN) Sito ufficiale, su harpa.is. (EN) Harpa Reykjavík Concert Hall and Conference Centre, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. Harpa, su archINFORM. (EN) Harpa, su Structurae. (EN) Harpa, su setlist.fm.
Harpa (Reykjavik)

Harpa is een groot concert- en congrescentrum in de IJslandse hoofdstad Reykjavik. De naam betekent harp, maar geldt ook als een symbool van hoop. Het gebouw is ontworpen door de Deense architect Henning Larsen in samenwerking met Olafur Eliasson. De grote concertzaal Eldborg in het gebouw telt 1800 zitplaatsen. De hoofdbespeler is het IJslands Symfonieorkest. Met de bouw werd begonnen in 2006, maar door de kredietcrisis die IJsland in 2007-2008 extra hevig trof, werd de bouw stilgelegd en het zag ernaar uit dat de grote bouwput in het centrum bij de haven voorgoed leeg zou blijven. Uiteindelijk werd besloten het prestigieuze gebouw toch te voltooien. Het openingsconcert werd gehouden op 4 mei 2011. Vladimir Ashkenazy dirigeerde het IJslands Symfonie Orkest in de Negende symfonie van Beethoven. Het gebouw werd in gebruik genomen op 13 mei 2011. Harpa wordt geëxploiteerd door het bedrijf Portus, dat eigendom is van de IJslandse rijksoverheid en de gemeente Reykjavíkurborg. In 2013 werd aan Harpa de Mies van der Rohe-prijs voor eigentijdse architectuur van de Europese Unie toegekend. Externe link (en) Website Harpa
Harpa (konserthus)

Harpa är ett konsert- och operahus i Reykjavik i Island och inhyser Islands filharmoniska orkester och Islands opera. Harpa började byggas januari 2007 och invigdes i augusti 2011. Det ligger i hamnområdet Austurhöfn, vars ombyggnadsutveckling i övrigt stannade upp efter den finansiella kris i Island som startade 2008. Harpa hade då byggts till 40 %, och bygget återupptogs efter ett par månaders uppehåll. Harpa är ritat av Henning Larsen Arkitekter i Danmark och isländska Batteríið i samarbete med konstnären Olafur Eliasson. Det är 43 meter högt. Huset är byggt i stål, med en fasad som består av omkring 10 000 oregelbundet formade prismaliknande fönster i olika färgnyanser. Harpa tilldelades 2013 Mies van der Rohe-priset. Källor Svenska Dagbladet 2008-08-21, Kultur sidan 4 Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Harpa (konserthus). Officiell webbplats