NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Csontváry Múzeum

Csontváry Múzeum Csontváry Kosztka Tivadar (1853-1919) munkásságának bemutatását szolgálja Pécs belvárosában, a pécsi székesegyház és a világörökséghez tartozó ókeresztény sírkamrák közvetlen közelségében, a Janus Pannonius u. 11. alatt. A képek csak csodával határos módon kerülték el a véget, a művész halála után ugyanis árverésre kerültek. Gerlóczy Gedeon építész közbenjárása kellett ahhoz, hogy a képek egyszer eljuthattak Pécsre. Története 1973. október 10-én nyílt meg Csontváry Kosztka Tivadarnak a kiállítása az egykori TIT-székház nagytermében. A hazai múzeumtörténetben is kiemelkedő eseménynek számított Csontváry állandó kiállítása. A megnyitó hónapjában 20 ezren tekintették meg a múzeumot. 1983-ban újjárendezték a Csontváry Múzeumot, amelyben a művek jelentős konzerválási, restaurálási munkát követően kerültek elhelyezésre. 1994-95-ben több városba is eljutott a felújított életmű: Stockholm, Budapest, Rotterdam, München. Csontváry születésének 150. évfordulóján - 2003. július 5-én - újabb 10 évre meghosszabbította az Magyar Nemzeti Galéria tulajdonában lévő Csontváry művek pécsi letétjét. 2003. október 1-jén a Csontváry Múzeum vendége volt Mádl Ferenc köztársasági elnök és felesége, valamint Stjepan Mesić horvát köztársasági elnök és felesége. Egy regény helyszíne A Csontváry Múzeumban játszódik több jelenet A Csontváry-kód, avagy nem esik messze a macska a fájától című szatirikus-misztikus krimiben. A történet szerint Csontváry pécsi kiállítását ugyanis olyanok is látogatják, akik nemcsak a művészetében szeretnének gyönyörködni. Sötét céljaik megvalósítása érdekében nem riadnak vissza a képhamisítástól és az emberrablástól sem. Lásd még Pécs kulturális élete Jegyzetek Források a Baranya Megyei Múzeumok Igazgatóságának hivatalos honlapja A pécsi-baranyai múzeumok egy évszázada A pécsi Csontváry Múzeum - Szallas.hu
Museo Csontváry

Il Museo Csontváry (in ungherese Csontváry Múzeum) è un importante museo ungherese situato a Pécs. Il museo Il museo venne fondato nel 1973. Questa galleria mostra l'opera omnia del pittore ungherese Tivadar Kosztka Csontváry. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo Csontváry Collegamenti esterni Dal Muso sul sito Vendégváró Archiviato il 10 gennaio 2010 in Internet Archive. (HU) Il sito Múzeum.hu (HU)
Prämonstratenserpropstei Csorna

Die Propstei Csorna ist eine Niederlassung des Prämonstratenserordens in Csorna (Westungarn). Geschichte Die Propstei in Csorna wurde im Jahr 1180 gegründet. Sie übernahm im 13. Jahrhundert, wie andere Klöster in dieser Zeit auch, unter anderem die Ausstellung von Urkunden für private Rechtsgeschäfte. Die älteste erhaltene Beurkundung durch die Probstei stammt von 1226. Nach der Schlacht bei Mohács (1526) lösten die osmanischen Sieger die Klöster und Propsteien im eroberten Gebiet auf; die Propstei Csorna traf es 1542. Erst als die Osmanen mit dem Friedensschluss von Karlowitz Ungarn verließen, konnte im Jahr 1701 das Prämonstratenserstift wieder eröffnet werden. Während der Josephinischen Reformen 1786 wurde es erneut geschlossen und 1802 wieder zugelassen. Seit dieser Zeit sind die bisherigen Klöster in Türje und Jánoshida in die Propstei Csorna eingegliedert. 1950 wurde das Prämonstratenserstift in Csorna, mit damals 64 Mitgliedern, durch die ungarische Regierung geschlossen. Sieben Prämonstratenser flohen ins Ausland. Sie bildeten im Jahr 1961 ein Noviziat in Orange County (Kalifornien), welches 1984 den kirchlichen Status einer Abtei erhielt. 1990 konnten die Prämonstratenser das Gelände wieder übernehmen. Dort befindet sich heute auch ein Museum zur Geschichte der Stadt Csorna und der Prämonstratenser. Weblinks Website des Klosters (deutsch) Archives of the Norbertine abbey of Csorna History of the abbey of Csorna
Csornai Premontrei Prépostság

A Csornai Premontrei Prépostság Csorna egyik legimpozánsabb épületegyüttese, a 85-ös főút mellett, a város szívében található. A ma is működő rendház és plébániatemplom mellett az épület ad otthont a Csornai Múzeum számára. Története A 13. század elején épült prépostsági templom az 1242, 1401, 1561 évi tűzvészek során többször leégett. 1653-1675 között újból felépítették 1774-1786 között Haubt morva építész tervei szerint megkezdték a templom teljes helyreállítását. 1785-ben készült el a keleti oldalon ernelkedő torony, késő barokk stílusban. Az 1790-ben ismét leégett templom újjáépítése, melynek során 1804-ben a kórus alatt kiszélesedő résszel bővült, a rendház nyugati hornlokzatának elkészültével, 1808-ban fejeződött be. A toronysisak mai alakját 1834-ben nyerte el. Képek Források A prépostság hivatalos oldala A rendről az ujkatolikus.hu portálon A prépostság épületében működő Csornai Múzeum Archiválva 2014. március 6-i dátummal a Wayback Machine-ben
Csákánydoroszlói várkastély

A Csákánydoroszlói vár vagy más néven csákánydoroszlói Batthyány-kastély Körmend városának vonzáskörzetében, a Rába folyó partján fekszik Csákánydoroszló községe, melynek belterületén emelkedik a várkastély. A kastély rövid története A korabeli források szerint a jobbágyfalut 1525-ben szerezték meg a magyar történelemben fontos méltóságokat viselő főnemesi Batthyány család tagjai, akik hozzácsatolták területét a közeli németújvári váruradalomhoz. Mivel a Dunántúl déli tájait tartósan meghódító törökök rablóportyái egyre inkább fenyegették a Rába folyó mentén élő lakosságot, szükségessé vált egy kisebb „castellum” kialakítása. Az itt állomásozó fegyveres katonaság feladatát a folyón átívelő híd őrzése jelentette az ellenséges rajtaütésekkel szemben. Az egykori adatok szerint 1570–1580 között emeletes reneszánsz díszítésű lakóépületet hoztak létre, majd ehhez 1610 körül vaskos kaputornyot csatoltak, amit egyúttal megfigyelőhelyként is használtak. Az épület felső szintjén kulcslyuk alakú lőréseket alakítottak ki, de a kastély udvarát övező palánkfal és mély vizesárok is a védelmi lehetőségek bővítését jelentette. A csákányi uradalomhoz 18 község tartozott, ennek megóvását 30 fő látta el egy 1633-ból fennmaradt zsoldjegyzék szerint. Egy évtized múltán már 50 katonát tartottak fegyverben a Batthyány uraságok. A 17. század közepén fontos lépéseket tett Ádám gróf, dunántúli főkapitány a megerősítésére, és az itáliai Carli hadmérnök tervei alapján, palánkból készített ágyúbástyákkal egészíttette ki a castellum védőműveit. Rövidesen sor kerülhetett a végház ellenálló képességének próbájára is, amikor 1664-ben a török nagyvezír seregének egy része Csákánynál próbált átkelni a folyamon, de ezt a tervüket Batthyány Pál földesúr katonasága a Habsburg-csapatokkal közösen megakadályozta. A 18. században elült a Rákóczi-szabadságharc csatazaja, a szükségtelenné váló külső palánkfalakat és bástyákat fokozatosan lebontották, helyükbe gazdasági épületeket és nagyméretű parkot alakítottak ki. Magát a reneszánsz lakóépületet 1753-ban bővítették ki U alakú nyugati és keleti szárnyakkal, addigra betömték a mély vizesárkot, s megszüntették a rajta átívelő hidat is. A Batthyány főúri család birtokában maradt egészen 1944-ig, amikor a háború elől lakói Nyugatra menekültek, a gazdátlan épületeket pedig kifosztották. Később erdészeti központot, majd szanatóriumot alakítottak ki falai között, ezért manapság zárt területnek számít, nem látogatható. Képgaléria További információk A Wikimédia Commons tartalmaz Csákánydoroszlói várkastély témájú kategóriát.
Csömöri Sírkert és Hamvasztóüzem

A Csömöri Sírkert és Hamvasztóüzem, röviden csömöri krematórium a Budapesti Temetkezési Intézet (BTI) egyetlen működő krematóriuma, mely a Pest vármegyei Csömör település határában található. Története A csömöri krematóriumot 2002-ben építették magánberuházásként. A korszerű technológiával és humánus szemlélettel működő intézmény akkor két hamvasztókemencével és 45 férőhelyes hűtőkamrával rendelkezett. A létesítmény gazdaságosságával elégedetlen tulajdonosok eladták a Budapesti Temetkezési Intézetnek (BTI) a krematóriumot, amely később a BTI 2007. január 1-jén bezárt Új köztemető-beli krematóriuma helyébe lépett. Előtte a BTI 2006-ban kibővítette a létesítményt, a hűtőházat 177 férőhelyesre bővítették és a meglévő két kemence mellé további kettő hamvasztókemencét építettek. 2024-ben a két eredeti kemence lebontásra került. Helyére egy megnövelt kapacitásút építettek, így lehetőség nyílt a túlsúlyos elhunytak kezelésére is. Jellemzői A létesítményben évente kb. 15–16 ezer hamvasztást végeznek. A hamvasztás 800–1100 °C közötti hőmérsékleten zajlik a földgáz-fűtésű kemencékben, a hamvasztandó tetem állapotától függően átlagosan 40–80 percig. A hamvasztás után a hamvakat porítják, majd háromliteres urnába zárják. A folyamat jelentős részben automatizált és számítógép által vezérelt. Az intézményhez tartozik egy 40–50 fő befogadására alkalmas ravatalozó és egy sírkert is, ahol szórásos temetésre és az urnák elhelyezésére is lehetőség van. 2008-ban egy tűzeset miatt leégett a krematórium épületének mintegy 300 m²-es tetőszerkezete. Források A csömöri krematórium kulisszatitkai, in: Helyi Hírek, 2010. június 2. A Csömöri Sírkert és Hamvasztóüzem a BTI honlapján Nagy Attila: A szív hamvad el utoljára, index.hu, 2009. május 16.
Kostel Panny Marie Královny a svatého Gotharda (Mosonmagyaróvár)

Kostel Panny Marie Královny a svatého Gotharda (maďarsky Szűz Mária Királynő és Szent Gotthárd templom) je římskokatolický farní kostel v maďarském Mosonmagyaróváru. Historie Jedná se o barokní kostel ze 17. – 18. století, vystavěný na místě staršího kostela, založeného ve středověku německými řemeslníky a později zničeného Osmany. Svou současnou podobu kostelní věž získala v roce 1820. Habsburská krypta V kostele se nachází krypta, která byla v letech 1934–1936 upravena do podoby hrobky těšínské linie Habsburků. Krypta byla vysvěcena 30. května 1936 biskupem Istvánem Breyerem. V lednu roku 1937 byly do krypty přeneseny z Budína ostatky arcivévodkyně Isabely z Croÿ a Dülmenu a zároveň uloženo tělo jejího manžela Bedřicha Rakousko-Těšínského. Do krypty byly též uloženy svaté ostatky, které byly v držení těšínské linie Habsburků. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Panny Marie Královny a svatého Gotharda na Wikimedia Commons (maďarsky) Stránky římskokatolické farnosti v Mosonmagyaróváru (maďarsky) Habsburg-kripta (Hansági Múzeum)
Linnaeus's flower clock

Linnaeus's flower clock was a garden plan hypothesized by Carl Linnaeus that would take advantage of several plants that open or close their flowers at particular times of the day to accurately indicate the time. According to Linnaeus's autobiographical notes, he discovered and developed the floral clock in 1748. It builds on the fact that there are species of plants that open or close their flowers at set times of day. He proposed the concept in his 1751 publication Philosophia Botanica, calling it the horologium florae (lit. 'flower clock'). His observations of how plants changed over time are summarised in several publications. Calendarium florae (the Flower Almanack) describes the seasonal changes in nature and the botanic garden during the year 1755. In Somnus plantarum (the Sleep of Plants), he describes how different plants prepare for sleep during the night, and in Vernatio arborum he gives an account of the timing of leaf-bud burst in different trees and bushes. He may never have planted such a garden, but the idea was attempted by several botanical gardens in the early 19th century, with mixed success. Many plants exhibit a strong circadian rhythm (see also Chronobiology), and a few have been observed to open at quite a regular time, but the accuracy of such a clock is diminished because flowering time is affected by weather and seasonal effects. The flowering times recorded by Linnaeus are also subject to differences in daylight due to latitude: his measurements are based on flowering times in Uppsala, where he taught and had received his university education. The plants suggested for use by Linnaeus are given in the table below, ordered by recorded opening time; "-" signifies that data are missing. Cultural references to the concept Some 30 years before Linnaeus's birth, such a floral clock may have been described by Andrew Marvell, in his poem "The Garden" (1678): How well the skilful gardener drew Of flow'rs and herbs this dial new; Where from above the milder sun Does through a fragrant zodiac run; And, as it works, th' industrious bee Computes its time as well as we. How could such sweet and wholesome hoursBe reckoned but with herbs and flow'rs!In Terry Pratchett's novel Thief of Time, a floral clock with the same premise is described. It features fictional flowers that open at night "for the moths", so runs all day. Horologium Florae, released in 2023, is the album name of Japanese singer and virtual YouTuber Kyo Hanabasami. See also Floral clock References External links Online text of Philosophia Botanica
Horloge florale de Linné

L'horloge florale de Linné était un plan de jardin hypothétisé par Carl von Linné composé de nombreuses plantes dont les fleurs s'ouvrent et se ferment à des moments particuliers du jour, indiquant précisément l'heure. Il propose l'idée de ce jardin dans Philosophia Botanica (en) en 1751, l'appelant Horologium Florae. Il n'a peut-être jamais planté son jardin, mais l'idée a été tentée par de nombreux jardins botaniques au début du XIXe siècle, avec des succès mitigés. Beaucoup de plantes possèdent un fort rythme circadien, et quelques-unes s'ouvrent à un temps très régulier, mais la précision d'une telle horloge est limitée car la période de floraison est affecté par le temps et les saisons. Les périodes de floraison enregistrées par Linné sont également sujettes aux différences de lumière du jour dues à la latitude : ses mesures sont basées sur les périodes de floraison à Uppsala. Les plantes suggérées par Linné pour son horloge sont données dans le tableau ci-dessous, ordonnées par période de floraison. Le symbole « - » signifie que les données sont manquantes. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Linnaeus' flower clock » (voir la liste des auteurs). Portail de la botanique Portail du jardinage et de l’horticulture
Цветочные часы

Цвето́чные часы́, также Часы́ Фло́ры — декоративные часы из набора травянистых растений, цветки которых распускаются и закрываются в определённое время суток. Впервые цветочные (листовые) часы были составлены в Уппсале Карлом Линнеем. Цветочные часы из тех растений, которые использовал Линней, называют «цветочными часами Линнея». Для каждой местности должны составляться свои цветочные часы, так как время цветения, то есть открытие и закрытие цветков, в разных местностях происходят не в один и тот же час; оно либо запаздывает, либо наступает раньше. Прямые наблюдения показали, что, например, в Инсбруке происходит запаздывание раскрытия растений из цветочных часов Линнея на 1—2 часа, а закрывание запаздывает на 1—6 часов. Чтобы составить цветочные часы, следует произвести многолетние наблюдения над множеством растений и выбрать из них такие, цветение которых совершается в наиболее определённое время. Цветочные часы Линнея Механические цветочные часы Подбор растений для настоящих цветочных часов — занятие кропотливое. Не всегда оно увенчается успехом. Уже с конца XIX века настоящие цветочные часы всё чаще заменялись чисто декоративными композициями на основе механических часов с цветочным фоном или декоративными элементами, созданными из цветущих или декоративно-лиственных растений. Ссылки Цветочные часы // Франкфурт — Чага. — М. : Советская энциклопедия, 1978. — (Большая советская энциклопедия : [в 30 т.] / гл. ред. А. М. Прохоров ; 1969—1978, т. 28). Ростовцев С. И. Цветочные часы // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
Квітковий годинник Карла Ліннея

Квітковий годинник Карла Ліннея — клумба з квітів, які закривалися і відкривалися згідно з певним положенням сонця над горизонтом, що відповідало певним годинам дня . Цю концепцію запропонував Карл Лінней у 1751 році у праці Philosophia Botanica, назвавши її Horologium Florae ("квітковий годинник"). Лінней ніколи не створював такої клумби, але ця ідея була втілена у декількох ботанічних садах на початку 19-го століття. Багато рослин мають сильний циркадний ритм, і лише деякі з них відкриваються у досить звичайний час, але точність такого годинника зменшується, через те що час цвітіння значною мірою залежить від погоди. Час цвітіння, записаний Ліннеєм, також змінюється в залежності від широти: його вимірювання засновані на часі цвітіння в Упсалі, де він викладав та здобув вищу освіту. У таблиці подані рослини, які використав Карл Лінней для створення квіткового годинника: Для кожної місцевості можуть бути складені свої квіткові годинники, тому що час цвітіння, тобто відкриття і закриття квітів, у різних місцевостях відбуваються не в один і той же час; воно або запізнюється, або настає раніше. Прямі спостереження показали, що, наприклад, в Інсбруку відбувається запізніле розкриття вищезгаданих рослин на 1-2 години, а закривання запізнюється на 1-6 годин. Для того щоб скласти квітковий годинник, треба зробити багаторічні спостереження над безліччю рослин і вибрати потім такі з них, цвітіння яких відбувається в найбільш визначений час. Примітки Посилання Philosophia Botanica(англ.)
National Theatre of Pécs

The National Theatre of Pécs is the main theatre of Pécs, Hungary. History Theatrical plays became a regular attraction in the city from the beginning of the 19th century in German and Hungarian language. Most often they were arranged in larger dancing halls, inns, the small stage of Tettye or the Elefánt-house Inn. While being continuously planned from 1815 onwards, the first theatre opened only in 1840 in the Mária street. Demolished in 1890, only a sketch of the facade remained from this building. To meet the demand for a high-quality structure, the city council set up a committee, led by mayor János Aidinger to coordinate the planning. The design competition of 1890 was won by Adolf Lang and Adolf Steinhardt, who, in cooperation with the renowned Fellner-Helmer duo, and 10 000 Ft granted by the county council, started the construction. The premiere was held on 5 October 1895 with the play Bánk bán. The theatre became nationalized between 1949 and 1989. The chamber theatre was opened, which was transformed to a children's theatre from 1965. After the theatre building's deterioration worsened in the middle of the 1980s, a 5 year long reconstruction started in 1986, equipping the theatre with a modern orchestra pit and new machinery. Sources Győző, Bezerédy. Száz pécsi évad : a Pécsi Nemzeti Színház száz éve. Pécs : Baranya Megyei Könyvtár, 1995. ISBN 978-963-7272-90-5 [1] National Theatre of Pécs in the Hungarian Theatrical Lexicon (György, Székely. Magyar Színházmuvészeti Lexikon. Budapest: Akadémiai Kiadó, 1994. ISBN 978-963-05-6635-3), freely available on mek.oszk.hu External links Official website of the National Theatre of Pécs Panoramic view of the front of the theatre on virtualpecs.hu
Teatro nacional de Pécs

El Teatro nacional de Pécs (en húngaro: Pécsi Nemzeti Színház) es el teatro principal de Pécs, en Hungría. Las obras de teatro se convirtieron en una atracción regular en la ciudad desde el comienzo del siglo XIX en alemán y en húngaro. Muy a menudo se organizaron espectáculos en salas de baile más grandes, posadas, y otros escenarios. Mientras que era continuamente planeado desde 1815 en adelante, el teatro abrió por primera vez sólo en 1840 en la calle María. Derribado en 1890, sólo una pequeña parte de la fachada de este edificio se mantuvo. El estreno tuvo lugar el 5 de octubre de 1895 con la obra Bánk bán. El teatro se convirtió en teatro nacional entre 1949 y 1989. Después del deterioro del edificio su situación se agravó a mediados de la década de 1980, por lo que se llevó a cabo una reconstrucción de 5 años que se inició en 1986. Véase también Cultura de Hungría Teatro Referencias Győző, Bezerédy. Száz pécsi évad : a Pécsi Nemzeti Színház száz éve. Pécs : Baranya Megyei Könyvtár, 1995. ISBN 978-963-7272-90-5 National Theatre of Pécs in the Hungarian Theatrical Lexicon (György, Székely. Magyar Színházmuvészeti Lexikon. Budapest: Akadémiai Kiadó, 1994. ISBN 978-963-05-6635-3), freely available on mek.oszk.hu
Théâtre national de Pécs

Le Théâtre national de Pécs (hongrois : Pécsi Nemzeti Színház [ˈpeːtʃi ˈnɛmzɛti ˈsiːnhaːz], PNSz) est un théâtre situé dans le centre de Pécs, dans le quartier de Belváros sur Perczel utca. Liens externes (hu) Site officiel Ressources relatives au spectacle : Carthalia European Theatre Architecture Portail de la Hongrie Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Teatro Nazionale di Pécs

Il Teatro Nazionale di Pécs (in ungherese Pécsi Nemzeti Színház) è il principale centro teatrale della città ungherese. Storia Le rappresentazioni teatrali divennero un'attrazione regolare nella città all'inizio del XIX secolo, dove venivano realizzate opere in lingua tedesca e ungherese. Il più delle volte erano sistemati in sale da ballo più grandi, o locande, come il ristretto palcoscenico di Tettye o la locanda Elefánt. Mentre venivano programmati spettacoli costantemente dal 1815 in poi, il primo, e vero e proprio teatro, fu allestito nel 1840, nell'attuale via Mária, ma venne successivamente demolito nel 1890; di quest'edificio è rimasto solo un bozzetto della facciata. Per soddisfare la richiesta della cittadinanza di una struttura teatrale di alta qualità, il consiglio comunale istituì un comitato, guidato dal sindaco János Aidinger per coordinarne la pianificazione. Il concorso indetto per la costruzione del nuovo teatro nel 1890 fu vinto da Adolf Lang e Adolf Steinhardt, che, in collaborazione con il rinomato duo Fellner e Helmer, e 10.000 fiorini concessi dal consiglio di contea, diedero inizio al progetto. La prima teatrale fu tenuta il 5 ottobre 1895 con la commedia Bánk bán. Il teatro fu nazionalizzato tra il 1949 e il 1989. Dopo un lungo periodo di abbandono e degrado a metà degli anni '80 si avviò un restauro di cinque anni (dal 1986), che permise di dotare il teatro di una moderna orchestra e di nuovi macchinari. Fonti (HU) Székely György, Magyar Színházmuvészeti Lexikon, Budapest, Akadémiai Kiadó, 1994, ISBN 978-963-05-6635-3. (HU) Bezerédy Győző, Száz pécsi évad: a Pécsi Nemzeti Színház száz éve, Pécs, Baranya Megyei Könyvtár, 1995, ISBN 978-963-7272-90-5. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Teatro Nazionale di Pécs Collegamenti esterni (HU) Sito ufficiale, su pnsz.hu. Teatro Nazionale di Pécs, su archINFORM. (HU) Visione panoramica della facciata del teatro, su virtualpecs.hu. URL consultato il 29 agosto 2018 (archiviato dall'url originale il 1º gennaio 2009).