Veszprémi Petőfi Színház

A Veszprémi Petőfi Színház a város színházainak egyike. Főépülete (tervezője: Medgyaszay István) a belvárosban, az Óvári Ferenc utcában, a Színházkert északi végében található, műemléki védettség alatt áll, szecessziós stílusú. Felújítása és korszerűsítése az 1980-as években történt meg. Az épület műemléki jelentőségét tekintve gondos, szakmai vitáktól sem mentes feladatot jelentett. A rekonstrukciós munkákra 1977 és 1988 között került sor. A felújítási terveket a Középülettervező Vállalat tervezői, Szendrő Péter és Szenes István építész és belsőépítész, valamint további (statikus, gépész, szcenikus stb.) társtervezők – közreműködésével készítették el. A megújult épület több tekintetben is eltér eredetijétől. A Színház 1961 óta rendelkezik önálló társulattal, valamint saját bérletezési rendszerrel, mely a mai napig él. A Veszprémi Petőfi Színházhoz tartozik a Latinovits Zoltánról és Bujtor Istvánról elnevezett Latinovits–Bujtor Játékszín is az Iskola utcában. A színház története Veszprém színháza, létesítésének körülményei és sorsa egyaránt kultúr-, illetve építészet- és művészettörténeti jelentőséggel bír. Ezért nem csodálható tehát az, hogy az 1980-as években végrehajtott bővítés és felújítás munkálatai is élénk közfigyelmet váltottak ki. Születéskori kultúrtörténeti körülmények A magyarországi kulturális és társadalmi élete a 19. század végi megélénkülése a reformkorhoz hasonlóan újabb közösségi funkciókat kiszolgáló épülettípusok megjelenését segítette elő. Ezek közé tartozik a színház is, mint a polgári társasági élet legfontosabb nyilvános színhelye. Magyarországon a legtöbb színház a dualizmus néhány évtizede alatt épült: színházépítési láz vonult végig az országon. A magyar építészek nagy bánatára zömében külföldi versenytársak nyerték a színházak tervezésére vonatkozó pályázatokat. Ez együtt járt a nemzetközi szervezési és tervezési elvek átvételével funkcionálisan, szerkezetileg és stílusban egyaránt. A Fellner és Helmer tervezők által képviselt elvek azonban egyre elavultabbá váltak. A századfordulón már nagyobb hangsúlyt kapott az új színházi rendszerek kialakításának igénye, ezen belül a fejlődését jobban kiszolgáló, az újdonságokat alkalmazó, a nézőtéri adottságokat (jó látás, akusztikai igényesség) javító megoldások alkalmazása. A századforduló korszerű törekvései közt a legjelentősebb hazai próbálkozás Medgyaszay István vasbetonból épített veszprémi színháza volt, melynek színvonalát az egy évvel későbbi soproni színház átalakítása során sem tudta túlhaladni. A város színházkultúrája A városban a színházkultúra a 19. század elejétől folyamatosan jelen volt. A vándorszínjátszás második nagy hulláma idején – az 1870-es évektől – évente több társulat is felkereste a várost. Nagy jelentőségű a „Székesfehérvári Nemzeti Színjátszó Társaság” rendszeres vendégszereplése, továbbá, hogy a városban az ország legkiválóbb művészei is (Blaha Lujza, Jászai Mari, Kűry stb.) játszottak, és Veszprémnek is voltak ez időbeli színész szülöttei (Bánóczy, Tamássy, Szigeti stb.). A századfordulón egyre szélesebb helyi társadalmi mozgalom bontakozott ki, hogy a régi, „nagy korcsma kocsiszínéből”, a Korona Szálló tűzveszélyes nagyterméből a színjátszás új otthonba költözhessék. 1905-ben Szeglethy György polgármester és dr. Óvári Ferenc képviselő szervezésével Színpártoló Egyesületet alapítottak állandó színház létesítése és a színházi élet fellendítése érdekében. Az új színház elhelyezésére kezdetben a Piac téren álló ez időben már elavult Úri Kaszinó helyét szemelték ki, de később a Korona Szálló melletti Püspökkertre esett a választás. Itt egy érdekes, az akkori város nagyságához igazodó többfunkciós együttes létrejöttének programja alakult ki, melyben helyet kapott a meglévő szálló, egy hozzá kapcsolódó új kaszinóval, valamint a többfajta társasági rendezvény befogadására alkalmas színház. Tervezésére Medgyaszay István (1877–1959) kapott megbízást. A színház tervezése és élete Medgyaszay családi hagyományt követve vált építésszé. Bécsi, budapesti, párizsi tanulmányok és tervezői gyakorlat, a Malonyai Dezső-csoporttal végzett székelyföldi népművészeti gyűjtőút tapasztalatai, Hennebique vasbeton-építési praxisának ismeretei álltak ekkor már rendelkezésére ahhoz, hogy a tervezési feladatot új szellemben sajátos szecessziós stílusban teljesítse. Első vázlatait még párizsi tartózkodása alatt (1907) készítette: a színházat úgy kellett megterveznie, hogy az kapcsolódjék az áttervezendő Korona Szállóhoz, az étterem és a nézőtér azonos szintre kerüljön, a terem vetítésekre és bálok rendezésére is alkalmas legyen. Meghatározták azt is, hogy a főbejárat a Megyeház felőli püspökkerti részre kerüljön, sőt az épület másik végén is (mai Óvári F. u.) megközelíthető legyen. Medgyaszay elismert újítási hajlama mellett a megadott feszes tervezési programnak is komoly szerepe volt abban, hogy a kor legizgalmasabb megoldása született. A programban megadott igényeket kielégítő tervének alapkoncepciója az, hogy a nézőtér alatt alakítja ki az előcsarnokot, a bejáratot pedig a színpad alatt helyezte el, s a főlépcső az épület ellentétes végére került. Az épület szerkezete stílusa Az épület – a körítő falaktól eltekintve – teljes egészében vasbetonból készült, így az első vasbeton szerkezetű magyar színházként tartjuk számon, s ez nemzetközi viszonylatban is nagy feltűnést keltett. Tervezője egy 1908-ban tartott bécsi konferencián építészeti, szerkezet- és stílusalakítási elveit e színházon alkalmazott megoldásaival illusztrálta. Lényege az, hogy a vasbetont, mint új, korszerű szerkezeti anyagot, „szilárdsági viszonyait minél világosabban jellemezzük, művészeink a mai népünk formanyelvén beszéljenek és azokban a mi korunk gyermekeinek lelke, a mai világnézetünk tükröződjék”. Ezt Medgyaszay a már említett sajátos alaprajzi rendszer mellett számos, itt alkalmazott újításával érte el. Ilyenek: a páholysort tartó, népi formaelemeket alkalmazó, előre gyártott vasbeton konzolgerendák, az ugyancsak népművészeti ihletésű vasbeton ablakok, a sajátos, felfekvési helyen elvékonyodó oszlopok, a központi fűtő-szellőzőrendszer stb. Épületének varázsát, a külső és belső megjelenést egyaránt meghatározó lágy, gömbölyded hatás, él nélküli tömegalakítás, felfelé sudarasodó falsíkok, az ellentétek hatására építő, az alkalmazott elemeket díszítés rangjára emelő építészeti formálás adja meg. A színházépület kortársak által is elismert értékeit nagymértékben növelik Nagy Sándor (1869–1950) Veszprém vármegyei születésű művész alkotásai: a Megyeháza felőli homlokzaton „Hunor és Magor” című sgrafittója, illetve a főlépcsőház ovális színes üvegablaka: „A népművészet dicsérete”. A megépült színház élete A színház Veszprém legjelentősebb szecessziós stílusú épülete, mely korának szakmai élvonalába került. Funkcióalakítás, az alkalmazott szerkezetek sajátosságaiból kiinduló tér- és építészeti forma képzés, díszítés, és képzőművészet ritkán sikerült egységének megnyilvánulása, melyet az 1984–88 között végrehajtott rekonstrukció során döntő mértékben sikerült megóvni. Az a kívánság, hogy a színház „komoly, nemes hivatásával” valóban a felnőttek főiskolájának helyét foglalja el, a megépültekor, 1908-ban, de még sok éven át csak óhaj maradt. Változó társulatok, ingadozó színvonalú, egyre gyérülő előadások jellemezték évtizedekig a színi-kultúrát. Az építkezések fennmaradt adósságainak csökkentése érdekében mozielőadások, hangversenyek és gyűlésrendezvények váltották egymást falai között. 1920-ban vette fel a Petőfi Színház nevet. Végül 1961-ben jött létre az önálló társulat, a színházkultúra megteremtése érdekében, különösen az ifjúság nevelését elősegítendő céllal. Az épület hányatott sorsa, az építéskor felhasznált gyenge minőségű anyagok, továbbá a korszerű színháztechnika igénye a nyolcvanas évekre megérlelte az épület rekonstrukcióját és átalakítását. A színházépület rekonstrukciós felújítása A felújítás az épület műemléki jelentőségét tekintve gondos, vitáktól nem mentes feladatot jelentett. A munkálatokat 1977-ben kezdték meg, a teljes rekonstrukciót 1988-ban fejezték meg. A terveket a Középülettervező Vállalat tervezői, Szendrő Péter és Szenes István készítette el a társtervezők – statikus, gépész, szcenikus stb. – közreműködésével. A megújult épület több tekintetben eltér eredetijétől. Legjelentősebb, hogy míg az 1908-ban megépült színház egy többcélú épületegyüttes elemeként született, a mai funkcionálisan és építészetileg önállósult létesítmény. Másik jelentős változás méretének növekedésében nyilvánul meg. A korszerű technika és működés területigényei csak egy félig földbe süllyesztett üzemi szárny hozzáillesztésével voltak kielégíthetők. A belső funkcionális kapcsolatok bővülése és átértékelése, de a környék időközben megváltozott városépítészeti körülményei is visszahatottak az eredeti alaprajzi rendszerre, s annak átalakítását eredményezték. A nézőtér, az előcsarnok és a kettőt összekötő lépcsőház eredeti megoldását megőrizve, a volt Püspökkert (ma Színházkert) felőli bejárat kialakítására került sor. A földszint büfével, stúdiószínpaddal bővült, teljesen megújult a színpadtechnika és az épületgépészet is. A társművészetek jelenléte A látogató ma a Színházkertben kialakított téren át közelít az épülethez. Itt – mintha a színházba igyekezne – Marton László Petőfi-szobra áll. Az előcsarnok tágas terének építészeti érdekességei a sajátos fejezetű pillérek, a mennyezetről csüngő lámpatestek (Horváth Márton és Simai Lajos), a szecessziós utánérzésű falburkoló kerámia (Szekeres Károly). Az előcsarnokhoz építészetileg szervesen kapcsolódik a díszlépcső, melyet Nagy Sándor eredeti színes üvegablaka, Horváth Márton és Simai Lajos lámpakompozíciói és Albert András korlát- és ötvösmunkái gazdagítják. A nézőtér felújítása során a tervezők a leghűségesebb, eredeti térélményre törekedtek a korszerű színpadtechnikai elemek egyidejű alkalmazása mellett. A nézőtér kétség kívüli gazdagítását eredményezte a Medgyaszay tervből eddig meg nem valósult oldalfal-díszítés, (Gönczi András és Szenes Zsuzsa textil faliképei) és a korábban már említett, itt akusztikai szerepet is játszó kerámia falburkolat. A Veszprémi Petőfi Színház jelentősége napjainkban Állandó színtársulata 1961. október 13-án tartotta első előadását, amikor Jókai Mór és Földes Mihály A kőszívű ember fiai című drámáját vitték színpadra. 1971-ben Latinovits Zoltán volt a színház rendezője. A színházat születésekor az építészeti, művészeti igényesség, korszerűség jellemezte. Napjainkban ehhez a történelmi hűséghez való olyan törekvés társul, mely a kor színháztechnikájának befogadására is képessé teszi az épületet. A népességszámában, városi és regionális funkcióiban meggazdagodott város pezsgő színházi élete ma már méltóan csatlakozik a színház építészeti- és társművészeti gazdagságához. A Veszprémi Petőfi Színház kiemelt színházként működik a királynék városában. Veszprém városának és a megyének legjelentősebb kulturális attrakciója, hiszen átlagban évadonként 100 ezer néző fordul meg színvonalas, feltöltést kínáló előadásainkon. Két kiemelt fesztiválja – Veszprémi Rátonyi Róbert Operettfesztivál, Lélektől-lélekig Színház Gyógyító Erejének Fesztiválja – hagyományosanm minden évben megrendezésre kerül, melynek látogatottsága jelentős. Évről-évre egyre több nézőt fogadnak szerte az országból és határon túlról egyaránt előadásaik során. 2021 nyarától kezdődően Balatonalmádiban, a Vörösberény Kolostor kertjében és a Kerényi Imre Kult-Magtár termében és pincéjében is kiemelt kedvezménnyel, feltöltő előadásokkal és zenés estekkel várják nézőiket. Minden évadban új kínálattal 5 nagyszínházi-, 5 játékszíni-, 2 gyermek- és az ifjúsági korosztálynak szóló bemutatókkal készülnek. Előadásaikról bővebben honlapjukon lehet olvasni: https://www.petofiszinhaz.hu/Eloadasok/Aktualis-evad A Veszprémi Petőfi Színház jellegzetessége, hogy alaptevékenységén túl társadalmi szerepvállalása is nagyon élénk. Szlogenükhöz hűen – Minden helyzetben közösségben a közönséggel – a legfőbb törekvésük a közönség igényeinek magas színvonalú kiszolgálása, a kultúra közvetítése, a színház gyógyító, feltöltő erejének átadása. A Veszprémi Petőfi Színház igazgatói Szilágyi Albert 1961–1962 Lendvai Ferenc 1962–1964 Turián György 1964–1966 Pétervári István 1966–1981 Hegyeshalmi László 1981–1991 Vándorfi László 1991–2000 Kolti Helga 2000–2005 Rácz Attila 2005–2007 Majzik Tímea 2007–2008 (mb. igazgató) Bujtor István 2008–2009 Horváth Lászlóné 2009–2010 (mb. igazgató) Oberfrank Pál 2010– A Veszprémi Petőfi Színház örökös tagjai Bakody József színművész, Aase-díjas Benczédi Sándor színművész Dobos Ildikó színművész, Jászai Mari-díjas Dr. Völgyesi Jánosné Gyöngyi zenei vezető-korrepetitor Háromszéki Péter színművész Hegyeshalmi László igazgató Horváth Katalin súgó Joós László színművész, Jászai Mari-díjas Majczen Mária színművész, Jászai Mari-díjas Meszléry Judit színművész, Jászai-díjas, Érdemes művész Perlaki Róbert díszlettervező, Magyar Arany Érdemkereszt kitüntetettje, Alapító tag Petrik János lakatostár vezető, "VESZPRÉM MEGYÉÉRT" KITÜNTETŐ JELVÉNY ARANY FOKOZAT Szoboszlai Sándor színművész, Jászai-díjas, Kiváló és Érdemes művész Társulat (2025/2026) Vezetés Igazgató: Oberfrank Pál Igazgató helyettes: Kellerné Egresi Zsuzsanna Gazdasági vezető: Nyul Krisztina Színészek Bemutatók Jegyzetek Források és szakirodalom Kiss Tamás: Veszprém, Megyeház-Színház-Múzeum (TKM könyvtár) – Budapest OMF-Veszprém VT. – ISBN 963-555-680-2 Szerk. B.: Színházépítés Veszprémben 1908-1988. – Veszprém, Petőfi Színház, 1988 – ISBN 963-718-502-X Gerle-Kovács-Makovecz: A századforduló magyar építészete – Budapest, 1991, Szépirodalmi – ISBN 963 15 42785 Szerk. Németh L.: Magyar Művészet 1890-1919. – Budapest, 1981, Akadémiai – ISBN 963-05-2542-9 Szerk. Éri-Jobbágyi: A Golden Age – Art and society in Hungary 1896-1914 – 1989. október 25. London (Barbican); Miami (C. Fine Arts) – ISBN 0-946372-15-2 Moravánszky Ákos: Építészet az Osztrák–Magyar Monarchiában 1896-1918. – ISBN 963-13-2096-0 Merényi Ferenc: Magyar Építészet 1867-1967. Műszaki, Budapest, 1970 További információk A Petőfi Színház hivatalos oldala A Petőfi Színház társulata