NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Galyatetői Nagyszálló

A galyatetői Nagyszálló Magyarország legmagasabban fekvő nagy szállodája, magaslati üdülőhely öt hektáros parkkal, vadaskerttel. Az eredeti uszodát modern wellness-részleggel is kiegészítették. Története A 130 szobás nagyszálló a második világháború előtti háborús konjunktúra idején, 1937-39 között épült állami luxusberuházásként. Fő építőanyaga a Mátra jellegzetes vulkáni kőzete, az andezit volt. Napfényes délkeleti frontján erkélyek sorakoznak, ahonnan kitűnő kilátás nyílik a Kékesre. Zárt lőpályát is építettek hozzá. Az épület és a vendégek alapvető szükségleteinek áramellátását szükség esetén generátorral is biztosítani lehet, amire 2014 decemberében, a nagy jégkárok idején is napokig szükség volt. A galyatetői kis római katolikus templom a Nagyszállóval összefüggésben épült, a vendégek lelki igényeinek kielégítésére. 1942-ben szentelték fel. Számos híres, rendszeres vendége volt nem csak a politikai és a gazdasági, hanem a kulturális elit köréből is, mint Karády Katalin és Kodály Zoltán. A zeneszerző Amerikából hazatérve 1942 tavaszát Galyatetőn töltötte. A második világháború után szakszervezeti kezelésbe került, SZOT-beutalóval lehetett igénybe venni. 1948. júniusától „Közép-Európa legfényesebb üdülőjében” élmunkások üdülhettek itt, közülük is elsőbbséget élveztek a vasasok és a bányászok. 1954-től azonban inkább gyógyszállóként működött, és fokozatosan újra egyre inkább az elit használatába került. 1954-ben a Szakszervezetek Országos Tanácsa utasította az üdülő vezetőségét, hogy a 108-as és az abból nyíló 107-es erkélyes szobákat tartsa fenn Kodály Zoltán és felesége pihenése céljaira. Évente többször is üdültek itt, egy-egy alkalommal általában tíz napot. Az 1990-es években a Hunguest Hotels vállalat tulajdonába került, és négycsillagos wellness-szállóvá alakították. 2009-ben modern konferencia-központot is kialakítottak benne. 2014 decemberében a szálló parkjában is nagy károkat okozott a jeges eső utáni jégtörés, csakúgy, mint a Mátrában általában és országszerte sokfelé. 2020 márciusában bezárták a koronavírus miatt, majd áprilisban úgy döntött a Hunguest Hotels, hogy felújítják, el is kezdték, de végül nem folytatták. 2021 nyarán a Hunguest Hotels eladta a Nagyszállót. Az új tulajdonos 2023-as állapot szerint egyelőre nem folytatta a felújítást. Így azóta Kodály Zoltán Emlékterem kivételével minden helyiség üresen áll. A szálló végső tulajdonosa sajtóértesülések szerint a BDPST Group, azaz Tiborcz István, aki feleségével, Orbán Ráhellel együtt többször meglátogatta az építkezést. A kivitelezőkkel folytatott viták miatt az építkezés 2025 őszén leállt. Megközelítése Galyatető Pásztó és Gyöngyös, a 21-es főút és a 24-es főút felől is megközelíthető, a 2408-as számú úton. A Nagyszálló a településen átvezető út felől a Kodály Zoltán sétányon érhető el, amely országos közútként a 24 115-ös számozást viseli és a szálloda előtti buszfordulónál van a végpontja. Képgaléria Jegyzetek Források A nagyszálló hivatalos honlapja Szemelvények a szálló történetéből További információk Galyatetői honlap, sok fotóval 75 éves a Nagyszálló Kapcsolódó szócikkek Lillafüredi Palotaszálló
РТ-23

РТ-23 или РС-22 (обозначение на НАТО SS-24 Scalpel) е тристепенна междуконтинентална балистична ракета с твърдо гориво на Съветския съюз. История Разработена е от конструкторско бюро „Южное“ в края на 1970-те и в началото на 1980-те години в 2 варианта – РТ-23 и РТ-23УТТХ (рус. „РТ-23 с улучшенными тактико-техническими характеристиками“, РТ-23 с подобрени тактико-технически харатеристики). РТ-23 е с ракета 15Ж44 за стационарно (в шахти), а РТ-23УТТХ - с ракета 15Ж52 за мобилно (върху жп вагони) базиране . В края на 80-те и двата варианта са модифицирани и включват ракети 15Ж60 (РС-22 Молодец) и 15Ж61. Всичките модификации са обозначавани от НАТО като SS-24 Skalpel. Източници Външни препратки (((ru))) Межконтинентальная баллистическая ракета „Молодец“ РТ-23УТТХ 15А61 (РС-22В) SS-24 Scalpel – в vs.milrf.ru (((en))) RT-23 / SS-24 SCALPEL – globalsecurity.org
RT-23 Molodets

Le RT-23 (code OTAN SS-24 Scalpel) était un missile balistique intercontinental (ICBM) soviétique conçu et fabriqué par le Bureau d'études Ioujnoïe avant 1991. Lancé verticalement à froid, il pouvait être installé dans un silo ou sur une plateforme ferroviaire. C'était un missile à propergol solide de trois étages, le deuxième étage bénéficiant d'une poussée vectorielle. Le cône, mirvé, contenait 10 ogives nucléaires d'une puissance unitaire de 550 kT. Histoire Le RT-23 Molodets est l'apogée de l'effort soviétique de mise au point d'un missile de taille moyenne propulsé par des moteurs-fusées à poudre et pouvant être lancé depuis un silo ou une plate-forme ferroviaire (une plate-forme automobile fut envisagée et rejetée). Ce dernier scénario rendait la détection du missile nettement plus difficile, puisqu'il était possible de le déplacer à n'importe quel endroit du réseau ferroviaire soviétique. Il devait à terme remplacer le missile, plus ancien et à carburant liquide, SS-19 Stiletto qui était uniquement lancé depuis des silos. L'arme équivalente américaine était le missile MX. Le lanceur fut testé tout au long des années 1980 et les missiles avec ogives furent déployés en 1987. La fabrication était réalisée en Ukraine. Après la dislocation de l'Union soviétique, en 1991, l'Ukraine n'avait plus d'intérêt à les fabriquer et arrêta leur production. Le train qui emportait les missiles était habituellement composé de trois locomotives de la classe M62 (une locomotive diesel standard de cette époque), suivies d'un wagon comportant une génératrice de courant, un wagon de commande, un wagon de support et trois plates-formes ferroviaires servant de pas de tir, le train comportait donc 9 véhicules. La locomotive de tête était conduite par trois officiers, alors que les deux autres locomotives étaient opérées par du personnel militaire. Les plates-formes ferroviaires ressemblaient à des wagons réfrigérés et les voitures de services étaient des voitures de chemin de fer transformées. Juste avant la fin de l'URSS, 92 missiles étaient opérationnels, 36 dans des silos et 56 sur des rails. Les 36, situés en Ukraine, furent désarmés en 1996 puis stockés en attendant la mise au point d'une technique pour les démanteler, alors que les 56 autres en Russie demeurèrent en service. Ils devaient être mis hors service à la ratification du traité START II, qui n'est jamais entré en vigueur. Vers l'an 2000, les 10 missiles restants dans des silos en Russie furent mis hors service. Par la suite, les missiles sur rails furent graduellement mis hors service, les 15 derniers en août 2005. La destruction du dernier SS-24 en Russie fut réalisée en avril 2008. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « RT-23 Molodets » (voir la liste des auteurs). Annexes Liens externes (en) « Russian nuclear forces, 2005.(NRDC Nuclear Notebook) », Bulletin of the Atomic Scientists, mars 2005 (en) « RT-23 / SS-24 SCALPEL », sur Global Security Portail de l’histoire militaire Portail du nucléaire Portail de l'Union soviétique
RT–23 Mologyec

Az RT–23 Mologyec (NATO-kódja: SS–24 Scalpel) szovjet interkontinentális ballisztikus rakéta, melyet az 1980-as évek végére fejlesztettek ki és állítottak hadrendbe, a napjainkban is még szolgálatban álló UR–100N folyékony hajtóanyagú rakéták leváltására. A három fokozatú, szilárd hajtóanyagú, tolóerővektor-irányítású rakéta MIRV-fejrésze 10 darab 550 kilotonnás atomtöltetet tartalmaz. A rakéták egy részét hagyományos módon, rakétasilóba telepítették, másik részüket különleges vasúti szerelvények, a BZSRK-k hordozták, melyek mozgékonyságuk miatt jobban elrejthetők voltak. A BZSRK betűszó (БЖРК – Боевой Железнодорожный Ракетный Комплекс) a Katonai Vasúti Rakétakomplexum rövidítése. A rakéta egy leszerelt példányának tubusa Kecelen, a Haditechnikai parkban van kiállítva. Jegyzetek Források RT–23 Mologyec, Raketnaja tyehnyika További információk
RT-23 Molodets

RT-23 Molodets (ryska: РТ-23 Мо́лодец "duktig pojke", Nato-rapporteringsnamn: SS-24 Scalpel) var en sovjetisk interkontinental ballistisk robot utvecklad under 1980-talet. Robotsystemet togs i bruk 1987 och fram till Sovjetunionens sammanbrott producerades ett hundratal robotar. Roboten fanns bland annat placerad på tågvagnar som ständigt var i rörelse för att undgå att bli upptäckta av väst. Roboten hade en maximal räckvidd på 11 000 km och var bestyckad med 10 stycken kärnstridsspetsar. Efter Sovjets sammanbrott ärvde Ryssland samtliga robotar. Ukraina som under kalla kriget hade producerat robotarna ville dock inte leverera reservdelar åt Ryssland och 2005 togs den sista missilen ur bruk. Källor Global security[1]
Páduai Szent Antal-templom (Vértestolna)

A Páduai Szent Antal-templom 1746-1748 között épült római katolikus plébániatemplom a Győri egyházmegye legkeletibb fekvésű településén, a tatai espereskerülethez tartozó, három egyházmegye határán fekvő Vértestolnán. Barokk stílusú, műemlék épület. Története A templom utcasorban elhelyezkedő, szabadon álló, egyhajós, poligonális szentélyzáródású építményként épült, a szentély felett kontyolt nyeregtetővel, 1746-1748 között. Délnyugat felé néző főhomlokzata és homlokzati középtornya 1788-ban nyerte el mai formáját, Grossmann József tervei alapján, Gött Antal kivitelezésében. Jelenleg a templom műemléki védelem alatt áll, 2646 törzsszámon és 6500 KÖH azonosítószámon. A szentély északi oldalához a későbbiekben sekrestye is épült. A vértestolnai templom legutóbbi átfogó felújítása 2011-ben zajlott, részben pályázati támogatásból; a felújított épületet advent első vasárnapján szentelte újra Pápai Lajos győri püspök. Berendezése A templom főoltára 1752-ben készült, az oltárkép Páduai Szent Antalt ábrázolja, kezében az Oltáriszentséggel; szószékkel 1760 óta rendelkezik a templom. Egy manuálos, nyolc regiszteres orgonáját Josef Loyp bécsi orgonakészítő mester építette, 1858-ban. Az oltár jobb oldalán Szent Sebestyén, bal oldalán Szent Vendel szobra áll, ezek mellett a templomban látható még Szűz Mária, Jézus Szentséges Szíve és Páduai Szent Antal szobra is. A keresztúti stációk képei alatt német nyelven olvashatók az egyes állomások nevei. A torony harangjai közül a legnagyobbat Szlezák László öntötte Budapesten 1950-ben, míg a kisharangot és a lélekharangot F. V. Rincker öntötte az Ecclesia Harangművek Részvénytársaság csepeli öntödéjében 1925-ben. A templom jelene Vértestolna egyházközségének 2011-ig helyben lakó lelkésze volt, Markó Gyula személyében. A plébános azonban 2011. augusztus 1-jével nyugállományba vonult, azóta a tolnai hívek lelki gondozását oldallagosan a tatai Szent Imre-plébánia mindenkori plébánosa látja el. Források Vértestolna temploma a Műemlékek.hu honlapon Archiválva 2015. június 27-i dátummal a Wayback Machine-ben Vértestolna a tatai plébánia honlapján
Gangl Borászat

A Gangl Borászat a soproni borvidék borpincészete, melyet a Gangl testvérek működtetetnek. Történet A Gangl család közel másfél évszázada foglalkozik szőlészettel és borászattal. A család a Fertő tavat körülölelő dombokon termesztett szőlőt, melyből mára kialakult egy kisebb borászati és turisztikai vállalkozás. Termőhelyük a Steinhofer, a Kogl, a Spitz steiner, a Kohlenberg és a Fertőpart. A készített borok a Kékfrankos, a Merlot, a Zweigelt, a Cabernet sauvignon, a Sauvignon blanc és a Kékfrankos rozé. A Sopron belvárosától negyedórára található pincerendszert kétszáz éve kezdték el kialakítani. Mára már vinotékával rendelkező és a turisták fogadására is alkalmas vendéglátó hely lett. Hegybe vájt pincével rendelkeznek, mely mintegy kétszáz éves. Boraik (kékfrankos, cuvée) korábban több helyi és nemzeti megmérettetésen szerepeltek kiemelkedően. Technológia A borászat a Gangl testvérek, Zoltán és Szabolcs által vezetett, nyolc hektáron gazdálkodó családi vállalkozás. Nem nagy területen gazdálkodnak és nem tartoznak a borvidék modern vezető borászataihoz sem. A pincéjükben megőrzött muzeális tárgyak látványa is inkább a régi időket idézi. Borászatuk ötvözi a klasszikus és a modern technológiát. A fehér és rozé borok reduktív technológiával, a vörösborok érleléssel készülnek. Specialitásuk a Soproni Kékfrankos és a Soproni Kékfrankos Rozé. Borok és eredmények 2010. Syngenta Borverseny Nagy Arany minősítés: Soproni Kékfrankos 2008-as válogatás 2013. Prestitge reserve best buy: Soproni Kékfrankos 2009-es válogatás 2014. Legjobb borok lista 2014: 2006-os Soproni Cuvée Jegyzetek Források "Gangl Borászat és Vinotéka honlapja" (magyar nyelven). ganglbor.hu. Hozzáférés: 2014. szeptember 8.. "Gangl Borászat" (magyar nyelven). soproniborvidek.hu. 2014. szeptember 8. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2014. szeptember 8..
Civitas Fortissima Múzeum

A balassagyarmati Civitas Fortissima Múzeum a város egyik múzeuma, ami fő profilként az 1919-es balassagyarmati felkelést mutatja be. Története A Civitas Fortissima Múzeumot Matúz Gábor hozta létre. A megvalósítás feltételeinek megteremtéséhez több balassagyarmati magánszemély is csatlakozott. Az intézményt Navracsics Tibor miniszterelnök-helyettes, közigazgatási és igazságügyi miniszter adta át ünnepélyes keretek között 2011. január 28-án, a csehkiverés 92. évfordulójának előestéjén (a Múzeum első kiállítása a helyi Madách Filmszínház külön erre a célra felújított részében nyílt meg). 2015-ben – több oldalú megállapodás eredményeképpen – a Múzeum átköltözött az Ady Endre út és Széchenyi utca sarkán található Huszár-villába, amely egyik korábbi lakójáról nyerte közkeletű elnevezését (a „csehkiverésben” városparancsnoki teendőket ellátó Huszár Aladár lakott itt néhány évig). A villát az Ipoly Erdő Zrt. vásárolta meg és újította fel, majd egy részét a Múzeum rendelkezésére bocsátotta, amit azóta a balassagyarmati önkormányzat működtet. Források "Civitas Fortissima Múzeum nyílt Balassagyarmaton" (magyar nyelven). Múlt-kor történelmi portál. 2011. január 31. Hozzáférés: 2017. szeptember 23.. "Civitas Fortissima Múzeumot hoznak létre Balassagyarmaton" (magyar nyelven). nosza.info. 2014. január 29. 2014. augusztus 12. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2017. szeptember 23.. "Új Civitas Fortissima Múzeum lesz Balassagyarmaton" (magyar nyelven). nosza.info. 2014. április 15. 2014. augusztus 11. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2017. szeptember 23.. "Megkezdték a Huszár-villa felújítását" (magyar nyelven). Ipoly Erdő Zrt. 2014. április 15. 2017. október 2. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2017. szeptember 23..
Lurdy Ház

A Lurdy (teljes nevén a Lurdy Bevásárló-, Iroda- és Rendezvényközpont) 1998 őszén nyílt meg Budapesten. Az épületkomplexum Budapest egyik legismertebb kereskedelmi és szolgáltató központja, egyszerre bevásárlóközpont, irodaház és rendezvényközpont, amely Lurdy-Ház Kft. tulajdonában van. Fekvése Budapest IX. kerületében található, a Könyves Kálmán körút és a Mester utca sarkán. A ház közel 1220 férőhelyes felszíni- és mélygarázs parkolóhellyel rendelkezik. Története 1998-ban nyílt meg. Az épületet Rudolf Walther német üzletember építtette. Források Külső hivatkozások A Lurdy weboldala Az építéséről szóló weboldal Az építéséről szóló hír https://www.betonujsag.hu/userfiles/lapszam/175/pdf/199712.PDF
Dr. Török Béla Egységes Gyógypedagógiai Módszertani Intézmény, Óvoda, Általános Iskola, Szakiskola, Készségfejlesztő Iskola, Fejlesztő Nevelés-Oktatást Végző Iskola és Kollégium

A Dr. Török Béla EGYMI (hivatalosan Egységes Gyógypedagógiai Módszertani Intézmény, Óvoda, Általános Iskola, Szakiskola, Készségfejlesztő Iskola, Fejlesztő Nevelés-Oktatást Végző Iskola és Kollégium) a hallássérült gyermekek oktatásával és fejlesztésével foglalkozó intézmény Budapest XIV. kerületében. Fogyatékkal élő gyermekek számára óvodát, általános iskolát, szakiskolát, illetve kollégiumot tart fent, emellett az intézményben szakorvosi és audiológiai ellátás is elérhető. Gyógypedagógusoknak szurdopedagógiai módszertani intézményként szolgál. Az intézmény felépítése Az intézmény jelenleg egy központi és két kihelyezett egységben működik. XIV. kerület, Rákospatak utca 101. (központ): intézményvezetés, óvoda, általános iskola, egységes gyógypedagógiai módszertani intézmény, kollégium, Nagyothalló Gyermekekért Alapítvány XIV. kerület, Szőnyi út 26/b: óvoda, általános iskola, fejlesztő nevelés-oktatás, kollégium XIV. kerület, Újváros park 1.: szakiskolai nevelés-oktatás, készségfejlesztő iskolai nevelés-oktatás kollégium, Nagyothallók és Siketek Baráti Klubja (Nasiba Klub) Az intézmény története Az intézmény névadója, Török Béla, aki fülorvosi munkájának köszönhetően nagy tekintélyre tett szert Budapest vezetése előtt, céljául tűzte ki az addig szétszórtan működő fővárosi nagyothallóképzés egy önálló iskolába koncentrálását. Ezt a tervét 1925-re sikerült megvalósítania. A mai intézmény elődje Nagyothallók Iskolája névvel az év december 19-én nyílt meg az I. kerületi Toldy Ferenc utcában, igaz, Török akkor már néhány hete halott volt. 1934-ben vette fel az iskola megálmodója nevét. A következő év hozta az intézmény első költözését, a Rökk Szilárd utcába került, majd 1946-ban a Gyáli útra, 1950-ben a VII. kerületbe költöztették, előbb a Kazinczy utca 27.-be, 1954-ben a Dohány utca 65.-be, az állandó névváltoztatások közepette ekkor Török doktor neve lekerült a tábláról, és Nagyothalók Fővárosi, később Általános Iskolája lett a hivatalos név. Az 1960-as években már előkészítették az országos intézménnyé válást, Bárczi Gusztáv vezetésével teljesen új pedagógiai módszereket vezettek be. 1965-ben költözhetett az iskola jelenlegi, Zalaváry Lajos tervezte épületébe. Az általános iskola új egységekkel bővült. A kollégiumi rész lehetővé tette a vidéki tanulók felvételét, az óvoda a képzés „lefelé” bővítését. Az intézmény napjainkban is működik, tagja az EGYMI Országos Egyesületének. A 2014/2015-ös tanév első tanügyi műhelyfoglalkozásának 2014. október 8-án. a Dr. Török Béla Óvoda, Általános Iskola, Speciális Szakiskola, EGYMI és Kollégium Újváros parki tagintézménye adott otthont. Szakmai összejövetelükön az intézmény igazgatóhelyettese, Dr. Farkasné Kovács Beáta tartott előadást „Igények, utak az SNI szakképzésben” címmel, az előadást vita és megbeszélés követte. Jegyzetek Források Hivatalos weboldal Az intézmény az Oktatási Hivatal honlapján Fotók az intézmény épületeiről és diákrendezvényeiről Az intézmény Facebook oldala
Szent Imre-templom (Tata)

A Szent Imre-templom, köznapi nevén tóvárosi kapucinus templom római katolikus plébániatemplom a Komárom-Esztergom vármegyei Tata Tóváros nevű városrészében, amely egyházi közigazgatás szempontjából a Győri egyházmegye kötelékébe, ezen belül, a tatai espereskerületbe tartozik. Külsőleg igen szerény megjelenésű, ám igen díszes, barokk stílusú templombelsőt rejtő, műemlék épület. Története Tata városában a 18. század derekán települtek le a kapucinus rend képviselői, Eszterházy József hívására, templomuk alapkövét 1743. május 5-én tették le, ugyanekkor iktatták be első helyi szerzeteseiket is. A kivitelezéssel Kuttner József komáromi építőmestert bízták meg, aki Fellner Jakab egykori tanítványa volt. A templom alig három év alatt el is készült, ünnepélyes átadása 1746. július 27-én zajlott. A második világháború és az azt követő évtizedek nem kedveztek a templomnak, ebben az időszakban sok kegytárgy is eltűnt innen. A templom épülete A templom egyhajós, huszártornyos épületére, a külső megjelenését illetően a tudatosan vállalt szerénység, jóformán teljesen dísztelen kivitelezés jellemző, a mívesen megmunkált bejáratot, a mellette álló kőkeresztet és az ajtó fölötti homlokzatrészen látható festményt leszámítva szinte semmi sem mutatja a járókelő vagy az utcában közlekedő számára, hogy templom mellett halad el. Az épületbe belépő elé azonban pompás barokk kivitelű templombelső tárul, melynek ékessége az egész oltárt kitöltő, mívesen faragott főoltár, de méltó párjai ennek a diadalív mellett kétoldalt álló mellékoltárok is. A templom berendezése A templom főoltárképe Szent Istvánt ábrázolja, amint Szűz Mária oltalmába ajánlja Magyarországot, fia, Szent Imre jelenlétében; az 1890-ben készült kép alkotója Müller Ferenc volt. A főoltár és a mellékoltárok kialakítását Josef Beckert bécsi szobrász tervezte meg, kivitelezőjük a kapucinus rend egyik, asztalos hivatást űző tagja, Jácint testvér volt, míg a mellékoltárok festményeit Carl Auerbach és Casper Reisner alkotta. A szembemiséző oltár, a szentélyben lévő székek és a húsvéti gyertyatartó Cs. Kiss Ernő tatai faragó művész munkái; ugyanő alkotta a mellékoltárok előtt látható, Árpád-házi Szent Erzsébetet és Szent Imrét ábrázoló szobrokat is, Virágh János, az utolsó tóvárosi kapucinus plébános kérésére. A templom jelene A templom 2007-ig tartozott a kapucinus rend fennhatósága alá, azóta az itteni templomi szolgálatot a Győri egyházmegye egyházmegyés papjai látják el. A Szent Imre-templom mindenkori plébánosa látja el oldallagosan az agostyáni és (2011 óta) a vértestolnai egyházközségeket is. A templom papjai Jelenleg Plébános: Kovács Csaba Albert (2015. augusztus 1. - ) Segédlelkész: Kovács Gábor (2025. augusztus 1. - ) Korábban a minorita rend papjai látták el az itteni templomi szolgálatot. Források A templom a Győri egyházmegye honlapján A templom a tatai plébánia honlapján A templom a Műemlékem.hu honlapon
Gilitka-kápolna

A Gilitka-kápolna vagy Szent Anna kápolna egy műemléki védelem alá tartozó római katolikus kápolna, mely a Gilitka-patak völgyében található, a Bükki Nemzeti Park területén, a Heves vármegyei Bélapátfalva és Szarvaskő közötti Országos Kéktúra útvonala mentén. A kegyhely, amely 1750 óta búcsújáró hely, az Egri főegyházmegyéhez tartozik. Nevének eredete A hagyomány szerint elsőként a völgy kapta a Gilitka nevet, a Bél nemzetségbeli II. Kilit egri püspökről, aki 1232-ben a közelben alapította meg a ciszterciek bélháromkúti apátságát. A Gilitka szó ennek becéző, népies változata. Szent Anna tisztelete a 18. század közepén honosodott meg ezen a vidéken. Története A Szarvaskő várát Bélapátfalvával összekötő régi országút mellett, a Gilitka-forrás közelében lévő kápolnát, eredetileg Baranyi István mikófalvi remete építette azon a helyen, ahol a legenda szerint Szent Anna megjelent. Az 1700-as évek közepén Androvics Miklós az egri szeminárium rektora barokk stílusban felújíttatta, és titulusaként ekkor kapta a Szent Anna nevet. A kápolna az 1800-as évek második felében még jó állapotban volt. 1879 májusában Zsasskovszky József érseki megbízott, apátfalvai plébános engedélyt kapott az egri érsektől a kápolna tetőszerkezetének felújítására, amelyet Rubai Kovács János mónosbéli lakatos, molnár és ácsmester végzett el. 1880 júniusában Csuhay Antal kőművessel, apátfalvi lakossal szerződés készült a kápolna külső-belső kőműves munkáinak elvégzésére. A kegyhely a második világháborúig helyi búcsújáró hely volt. Főként Bélapátfalva, Szarvaskő, Mikófalva, Balaton, Felnémet és Bükkszentmárton lakossága zarándokolt Szent Anna napján (július 26.), szervezett körmenettel, az erdőben lévő kápolnához. A kápolna a háborúban megsérült, a búcsújárás pedig szünetelt. A kápolna és környezetének állapota az utóbbi évtizedekben sokat romlott. Seregély István egri érsek hozzájárulásával Csuhány Béla okleveles építészmérnök kezdeményezésére és irányításával 2004-ben helyreállítási munkálatok kezdődtek, melyek 2006-ra, a külső területrendezéssel együtt 2007-re fejeződtek be. A kápolnát 2007. július 29-én, a Szent Anna búcsú alkalmából újra felszentelték. Megközelítése Szarvaskőből: az Eger felől érkezők (vonat, autóbusz, gépkocsi, egyéb), a község központi parkolójából indulhatnak gyalogosan a szarvaskői várat is érintő Országos Kéktúra útvonalán, melyen kb. 5300 m után érhető el a kápolna. Bélapátfalváról: gyalogosan, vagy kerékpárral Bélapátfalváról, a Bartók Béla útról indulva, a Telekessy út mentén, autóval is el lehet jutni az ún. Telekessy-parkolóig, s innen kb. 2100 m erdei út után juthatunk el a kápolnához. Jegyzetek Források MAGYARORSZÁG MŰEMLÉKJEGYZÉKE, HEVES MEGYE ↑ Ipolyvölgyi: Ipolyvölgyi Németh J. Krizosztom (1991). Búcsújárók könyve, In: Gilitka-kápolna. Novitas b. 38. o. ISBN 963-02-9090-1. ↑ Kat. Lex.: Zudor Gábor. "Bélapátfalva-Gilitka kápolna". Magyar Katolikus Lexikon. ↑ Geocaching: "Szt. Anna kápolna". Magyar Geocaching Közhasznú Egyesület.