NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Паулины

Орден св. Павла Первого Отшельника, Паули́ны (лат. Ordo Fratrum Sancti Pauli Primi Eremitæ, O.S.P.P.E) — католический монашеский орден, основанный в XIII веке в Венгрии и названный в честь Павла Фивейского, святого IV века, считающегося первым христианским монахом-отшельником. Организация Общее число монахов — 524, из которых 363 священников. Орден объединяет автономные монастыри, живущие по уставу паулинов. По данным на 2014 год, орден насчитывал 71 монастырь, из которых 22 находятся в Польше. Обители ордена находятся также в Венгрии, Хорватии, Украине, Белоруссии, Словакии, Германии, Австралии, Чехии, США, Великобритании, Испании, Литве, Румынии и нескольких африканских странах. В 2013 году к паулинам перешёл старинный монастырь Юсте в Испании, бывший до этого обителью иеронимитов. Юсте стал первым паулинским монастырём Испании. Единственная обитель ордена в Белоруссии находится в посёлке Кореличи, на Украине орден обладает пятью духовными центрами — в Броварах, Каменце-Подольском, Мариуполе, Ружине и Сатанове. Самым известным монастырём и духовным центром ордена паулинов является Ясногорский монастырь в польском городе Ченстохове. Монастырь известен тем, что в нём хранится величайшая христианская святыня — Ченстоховская икона Божией Матери. История Орден паулинов основан в 1250 году венгерским блаженным Евсевием из Грана (ныне Эстергом), который объединил в рамках нового ордена две общины: основанную в 1215 году печским епископом Варфоломеем и общину своих собственных последователей. В обе общины входили монахи, разделявшие идеалы отшельнической жизни ранних христиан, поэтому новый орден получил имя первого монаха-отшельника — святого Павла Фивейского. В 1263 году орден получил первый устав, который был сформирован печским епископом. В 1308 году Святой Престол утвердил создание ордена паулинов и новый устав, базирующийся на правилах св. Августина. Впоследствии орден получил много привилегий, в частности, он был выведен из-под епископальной юрисдикции. Орден быстро рос, сначала в пределах Венгрии, затем по всей Центральной Европе, особенно в Польше, Богемии и Австрии. В 1381 году из Венеции в Венгрию были доставлены мощи св. Павла, покровителя ордена, что способствовало росту значения паулинов. В 1382 году под городом Ченстохова паулинами был основан монастырь Ясная Гора. В XVIII веке паулины подверглись гонениям со стороны властей Габсбургской империи, было закрыто множество монастырей в Австрии, Богемии и Венгрии. Это привело к тому, что сначала в Польшу переместился центр жизни ордена, а впоследствии и все монастыри паулинов. В начале XX века орден находился на грани исчезновения, у него осталось лишь два польских монастыря — Ясная Гора и краковский монастырь «На скалке» с церковью св. Станислава. Однако XX век стал периодом возрождения ордена, увеличилось число польских монастырей, вновь были основаны обители в других странах. Примечания Ссылки Паулины в Польше (мн.)
Pavlinci

Pavlinci, (lat. Ordo fratrum Sancti Pauli Primi Eremitae - kratica OSPPE), so katoliška kongregacija imenovana po Pavlu iz Teb, ustanovljena okoli leta 1250 na Madžarskem. Pavlinci so oblečeni v belo kuto in črn plašč. V drugi polovici 13. stoletja so pavlinci prišli na Hrvaško, kjer je Herman II. Celjski 1400 postavil največji pavlinski samostan na Hrvaškem. Samostan stoji v Lepoglavi. Leta 1664 so se pavlinci iz Lepoglave naselili tudi v samostanu Olimje pri Podčetrtku. V tem edinstvenem pavlinskem samostanu v Sloveniji je nastala ena najstarejših lekarn v Evropi. Danes so pavlinci najbolj razširjeni na Poljskem. Viri Rebić, Adalbert, Bajt, Drago: Splošni religijski leksikon: A-Ž Ljubljana, Modrijan, 2007 (COBISS) Curk, Jože: Samostani na Slovenskem do leta 1780. Maribor, Ostroga, 2008 (COBISS) Glej tudi cerkveni redovi
Орден Отців Паулінів

Пауліни або Орден св. Павла Відлюдника (лат. Ordo Sancti Pauli Primi Eremitæ, OSPPE, пол. Zakon Świętego Pawła Pierwszego Pustelnika) — католицький чернечий орден, заснований у XIII столітті та названий на честь Павла Фівейського, святого IV століття, який вважається першим християнським ченцем-самітником. Історія Орден святого Павла Першого Пустельника було засновано в Угорщині у ХІІІ столітті, офіційно затверджений 1308 року. На територію України отці Пауліни прийшли 1658 року, коли Миколай і Уршуля Бєгановські запросили їх до Львова, побудувавши там для них храм і монастир. Після входження Галичини до складу Габсбурзької монархії 1772 року за «Йозефінським скасуванням» Пауліни були змушені залишити Львів. Організація Орден об'єднує автономні монастирі, що живуть за статутом паулінів. За даними на 2007 рік орден налічував 70 монастирів, з яких 17 знаходяться в Польщі. Доми ордену знаходяться також в Угорщині, Хорватії, в Україні, Білорусі, Словаччині, Німеччини, Бельгії, Італії, США, Австралії, Росії та декількох африканських країнах. Загальне число ченців — 509, з яких 317 священиків. Найвідомішим монастирем і духовним центром ордену паулінів є Ясногорський монастир. Відомий тим, що в ньому зберігається найбільша християнська святиня Центральної та Східної Європи —Ченстоховська ікона Божої Матері. В Україні 1991 року отці Пауліни повернулись в Україну. З 1998 року Пауліни душпастирюють у Кам'янці-Подільському. На сьогодні в Україні налічується п'ять парафій отців Паулінів, в яких працює із десятка священиків: Кам'янець-Подільський, Сатанів (Кам'янець-Подільська дієцезія), Бровари та Ружин (Київсько-Житомирська дієцезія), Маріуполь (Харківсько-Запорізька дієцезія). Джерела Пауліни в Польщі Статистика ордену Коротка довідка[недоступне посилання з липня 2019]
Kerényi Jenő szoborpark

A Kerényi Jenő szoborpark egy közterület Szentendrén, az egykori Kerényi Jenő Emlékmúzeum körüli parkban. A park névadója Kerényi Jenő szobrász, akinek néhány alkotása látható a parkban. Más szobrok is a kiállítás részei, így pl. Csíkszentmihályi Róbert 1975-ben készült felszabadulási emlékműve. A többi szobor is ezidőtájt került a parkba. A szoborpark a Czóbel park másik oldalán lévő kiállítás részének is tekinthető. Források Szentendre város honlapja
Понор

Понори или губилища са дълбоки, почти отвесни шахти или комини, които се образуват в карстовите местности, обикновено по дъната на въртопите и са във връзка с отделни добре очертани пукнатини (диаклази). В тях обикновено биват поглъщани (понират) постоянно течащи (реки, потоци) или временно събиращи се (при интензивни валежи) надземни води. Техният диаметър може да достигне 1 – 2 m, а дълбочините са най-различни – от 3 до 186 m. Сухите понори са известни още с името карстови фунии (карстови кладенци) или още пропастни ями. Понорите са преходните форми между надземния и подземния карст. Много често те дават началото на подземна река, която, преминавайки през подземни кухини и тунели, отново излиза на повърхността с голям дебит. Често подземните води издълбават пещери на няколко етажа. В България такива са Темната дупка, Дяволското гърло, Ягодинска пещера и др. В България понори има в Западна Стара Планина – (Понор планина край Лакатник и Чиренския подрайон), в Западните Родопи, в Шуменския карстов район, както и на много други места. Източници Вижте също Карстови води Карстов извор
Ponor (propadání vodního toku)

Ponor je místo, kde se vodní tok zanořuje do podzemí, nejčastěji krasového. Termín pochází ze srbštiny. V Moravském krasu se tento jev zpravidla nazývá propadání. Ponory se vyskytují v mnoha rozsáhlejších krasových oblastech. Povrchový vodní tok se v místě ponoru mění v podzemní řeku, tzv. punkvu. Punkva v Moravském krasu je nejznámější českou punkvou. Po průchodu podzemím může řeka ústit přímo do nějaké vodní nádrže nebo moře, případně opět pokračovat v pozemním korytě. Začátek nadzemního vodního toku se nazývá vyvěračka. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu ponor na Wikimedia Commons
Ponor

En ponor er en naturlig åbning, hvor overfladevand løber ind i underjordiske gange; de kan findes i karstlandskaber, hvor geologien og geomorfologien typisk er domineret af porøse kalksten. Ponorer kan dræne vandløb eller søvand kontinuerligt eller kan til tider fungere som kilder, svarende til estaveller. Morfologisk kommer ponorer i form af store gruber og huler, store sprækker og huler, netværk af mindre revner og sedimentære, alluviale dræn. Etymologi Navnet på karstformationen ponor kommer fra slovensk. Det stammer fra det proto-slaviske ord nora, der betyder grube, hul, afgrund; det engelske ord narrow har sandsynligvis samme oprindelse. Flere steder i Sydøsteuropa (Bulgarien, Kroatien, Tjekkiet, Ungarn, Rumænien, Montenegro, Slovenien) bærer navnet Ponor på grund af tilhørende karståbninger. Beskrivelse Hvor et jordfaldshul (doline) er en fordybning af overfladetopografien med en pit eller et hulrum direkte nedenunder, er en ponor en slags portal, hvor en overfladestrøm eller sø flyder enten delvist eller helt under jorden ind i et karst grundvandssystem. Konstant vanderosion kan have dannet eller forstørret portalen i (hovedsageligt kalksten) sten, i et konglomerat eller i løsere materialer. Karst-terræner er kendt for tab af overfladevand gennem små ponorer og dets genopblussen efter at have rejst gennem store underjordiske systemer. Udbredelse Ponorer findes over hele verden, men kun i karstområder. Hele Adriaterhavets vandskel i Bosnien-Hercegovina ligger på dinariske karst, med talrige udforskede og sandsynligvis mange flere uudforskede ponorer og underjordiske strømme. Der er betydelige geologiske ponorer i Karpaterne, de Dinariske Alper, Grækenland, Tyrkiet og dele af det sydlige USA. Dæmninger og reservoirer i karst Reservoirer i karst er tilbøjelige til tab på grund af lækage gennem ponorer. Opførelsen af dæmninger til at opmagasinere vand i karst-terræner kan udgøre en stor økonomisk risiko trods indledende undersøgelser og grundige tætningsbehandlinger. Det var først i det tyvende århundrede, at de første dæmninger i karst blev bygget, hvoraf nogle berømt mislykkedes. Kilder og henvisninger
Ponor

A ponor is a natural opening where surface water enters into underground passages; they may be found in karst landscapes where the geology and the geomorphology is typically dominated by porous limestone rock. Ponors can drain stream or lake water continuously or can at times work as springs, similar to estavelles. Morphologically, ponors come in forms of large pits and caves, large fissures and caverns, networks of smaller cracks, and sedimentary, alluvial drains. Etymology The name for the karst formation ponor comes from Serbo-Croatian and Slovene. It derives from the proto-Slavic word *nora, meaning pit, hole. Several places in southeast Europe (Bulgaria, Bosnia and Herzegovina, Croatia, Czech Republic, Hungary, Romania, Montenegro, Serbia, and Slovenia) bear the name Ponor due to associated karst openings. Description Whereas a sinkhole (doline) is a depression of surface topography with a pit or cavity directly underneath, a ponor is kind of a portal where a surface stream or lake flows either partially or completely underground into a karst groundwater system. Steady water erosion may have formed or enlarged the portal in (mainly limestone) rock, in a conglomerate, or in looser materials. Karst terrains are known for surface water losses through small ponors and its resurgence after having traveled through vast underground systems. Prevalence Ponors are found worldwide, but only in karst regions. The entire Adriatic watershed within Bosnia and Herzegovina sits on Dinaric karst, with numerous explored and probably many more unexplored ponors and underground flows. There are significant geological ponors in the Carpathian Mountains, the Dinaric Alps, Greece, Turkey, and parts of the southern United States. Dams and reservoirs in karst Reservoirs in karst are prone to losses due to leakage through ponors. The construction of dams to capture water in karst terrains may pose a great financial risk despite initial investigations and thorough sealing treatments. It wasn't until the twentieth century that the first dams in karst were built, some of which famously failed. See also Karst spring Losing stream References
Pónor

Un pónor es una abertura natural en el terreno, que puede ser encontrada en lugares donde la geología y la geomorfología están caracterizadas por algún tipo de karst. Mientras que una dolina es una depresión con un hoyo o cavidad conectado hacia el subsuelo, un pónor es una abertura por la que una corriente superficial o lago, fluyen total o parcialmente hacia un sistema kárstico de agua subterránea. La erosión por el flujo continuo de agua forma o agranda la abertura en la roca (principalmente caliza). Los pónores se encuentran en todo el mundo en regiones kársticas. Existen varios lugares en países en centro y sureste de Europa (Croacia, República Checa, Hungría, Rumania, Montenegro) con el nombre de «Ponor» debido a que están asociadados con estas aberturas kársticas. Hay importantes pónores en los montes Cárpatos, en los Alpes Dináricos, Grecia, Turquía y en varios estados del sur de los EE. UU. El término pónor se ha instituido como un término geológico internacional para una gran entrada de agua hacia el subsuelo en terrenos kársticos. La palabra pónor deriva de nora, del idioma protoeslavo, que significa fosa u hoyo. Bibliografía Lexikon der Geowissenschaften Band 4 Nord bis Sib.Spektrum Akademischer Verlag Heidelberg & Berlin 2001 ISBN 3-8274-0423-1 (en alemán) Hans Murawski und Wilhelm Meyer: Geologisches Wörterbuch. 10. Aufl., 278 S., Ferdinand Enke Verlag, Stuttgart 1998 ISBN 3-432-84100-0. (en alemán) Enlaces externos Sitio de fenómenos kársticos (en alemán) Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ponor.
Ponor

Un ponor est un élément du relief karstique. C'est un orifice naturel situé au fond d'un poljé par lequel une eau de surface disparaît (cours d'eau ou eau de pluie) et devient souterraine. Il n'y a généralement qu'un seul ponor actif par poljé. Étymologie Le mot ponor (« abîme », « cavité », « lavabo », etc., en français) dérive du proto-slave nora (« fosse, trou, abîme »). Il a été donné à de nombreuses localités dans les Balkans. C'est le terme international pour perte s'il s'agit d'un cours d'eau. Il est alors synonyme de chantoire en Belgique. En France, l'embut est un ponor particulier, qui absorbe les eaux de pluie, comme l'embut de Caussols. Un aven (ou doline) peut aussi être un ponor, ainsi qu'emposieux dans le Jura suisse. Exemple en France En Franche-Comté, le Creux-sous-Roche situé dans le marais de Saône est un bel exemple de ponor car il recueille les eaux de plusieurs ruisseaux qui convergent dans l'entonnoir formé par la dépression. Références Voir aussi Articles connexes Inversac Perte (hydrologie) Chantoire Aven Liens externes [vidéo] « L'embut de Caussols (Alpes-Maritimes) », Bureau d'études H2EA, Nice, 2010 G. Tennevin, « L’embut et les inondations du poljé de Caussols », annales du Muséum d’Histoire Naturelle de Nice, XXVI, sur www.h2ea.fr, 2011, p. 165-187 G. Tennevin, « L’embut de Caussols », article de vulgarisation scientifique, sur www.h2ea.fr, 2011 Portail de la géologie Portail de la spéléologie Portail des lacs et cours d'eau
Ponor

Ponor je otvor u reljefu kroz koji površinske vode iz potoka, rijeka ili jezera prodiru u zemlju i nastavljaju teći podzemljem. Jedna su od glavnih značajki krškog krajolika stvorenog u poroznoj i lako topljivoj vapnenačkoj stijeni. Pojavljuju se na dnu ili pri rubu depresija u kršu kao jame i špilje, veće ili manje napukline povezane u dubini, ali i kao sediment sposoban procjeđivati vodu. Rijeke ponornice nestaju u ponorima i pojavljuju se na izvorima u geografski naizgled odvojenim područjima. Neki ponori, ovisno o hidrološkim prilikama, ponekad postaju izvori vode tj. ponašaju se kao estavele. U međunarodnu znanost o Zemlji ime ponora ušlo je iz proučavanja krških oblika u Sloveniji; riječ dolazi od staroslavenskog nora za rupu. Ponori su prisutni posvuda u krškom terenu, od Karpata i Dinarida do gorja u Grčkoj i Turskoj kao i na jugu Sjedinjenih Američkih Država. Vode jadranskog sliva u Bosni i Hercegovini leže na dinarskom kršu i dosta ih se kroz procjeđuje kroz ponore i pojavljuje na izvorima u Hrvatskoj; tako na primjer vode rijeke Trebišnjice poniru u Popovom polju i pojavljuje se kao rijeka Ombla pokraj Dubrovnika. Zbog promjena klime ili krških procesa neki ponori izgube svoju ulogu pa postaju špilje ili vertikalne jame; špilja Vranjača u podnožju Mosora bila je ponor dok vode s planine nisu sebi podrovale drugi put. Ponori često ograničavaju mogućnosti gradnje vodosprema i brana u kršu jer mogu dovesti do značajnih gubitaka vode u podzemlje, čak i nakon temeljitih ispitivanja terena i mukotrpnog zaptivanja. U nekim je slučajevima radi bržeg isušivanja poplavljenih polja pokušavano čišćenje i proširivanje ponora, no takvi postupci često nisu povećavali njihovu propusnost jer ona ovisi i o sposobnosti cijelog podzemnog sustava da proguta vodu. Premda je gradnja brana počela prije gotovo dva milenija, prve brane u kršu izgrađene su tek u dvadesetom stoljeću: 1922. godine u Tennesseeju, 1927. u Španjolskoj, 1941. u Kentuckyju. U dinarskom su kršu u SFR Jugoslaviji prve akumulacije izgrađene pedesetih godina na rijeci Trebišnjici kod Bileće u BiH (Bilećko jezero na 400 mnm), na Nikšićkom polju u Srbiji i na Buškom Blatu u BiH (700 mnm) iz kojeg vodu za rad dobiva hrvatska hidroelektrana Orlovac (300 mnm). Gradnja akumulacija i retencija zbog ponora i otjecanja vode u podzemlje često mijenja hidrološku i okolišnu sliku u širokom području: dok na jednom mjestu može smanjiti poplave, omogućiti proizvodnju hidroenergije i dostupnost pitke vode, drugdje može dovesti do nestanka izvora vode ili pogoršanja njihove kvalitete, pojačane seizmičnosti, urušavanja vrtača i pojave odrona zemlje. Izvori
Töbör

A töbör (ponor, debrő, dolina) az egyik leggyakoribb és legjellegzetesebb felszíni karsztforma. Kerekded, zárt szintvonalú mélyedés. Átmérője néhány métertől több száz méterig terjed. Egyesek alja sík, másokban határozott mélypont található és esetleg víznyelők vagy zsombolyok nyílnak. Ez utóbbiak gyakran nem a mélypont környékén, hanem a töbör valamelyik lejtőjén. A magyar szaknyelvben időnként dolinaként említik a töbröket, és ez többszörös fogalmi zavart okoz: Egyrészt, mert a szláv nyelvekben a dolina egyszerűen csak völgyet jelent (pl. oroszul a töbrök neve воронҡа = tölcsér) Másrészt, mert ez összemossa az alapvetően korróziós úton keletkező töbröket a főleg eróziósan kialakított vakvölgyekkel, a tulajdonképpeni dolinákkal. Kialakulásuk Régebben a töbröket karsztos üregek beszakadásának tartották, az újabb vizsgálatok kiderítették oldódásos eredetüket. (Ritkaságként akadnak beszakadásosak is.) A bemélyedések gyakran töbörsorokká rendeződnek, ami azonban szintén nem barlangok beszakadásának eredménye, hanem a mészkövet régebben fedő vízzáró rétegeken kialakult völgyek nyomvonalát jelzi. Ahogy a fokozatosan bevágódó völgyek elérik a karsztosodásra hajlamos kőzeteket, a töredezettebb részeken a víz elkezd beszivárogni, s a benne lévő szerves savak oldani kezdik a mészkövet. Ahol a karsztosodásra hajlamos kőzeteket nem fedik vízzáró rétegek, ott a felszínen néhol kaotikus töbörrendszerek alakulnak ki, sok-sok egymás melletti, egymásba ágyazódó töbörből. A töbrök mélyülését az aljukon összegyűlő kitöltés gyakran gátolja – a kitöltő anyag alapvetően az egykori, teljesen elmállott fedő üledékek lehordásából származik; zömmel agyag. Ebben a fiatal, finomszemű üledékben „úsznak” a körüloldott, eredeti helyzetükből elszakadt, kisebb-nagyobb mészkőtömbök. Források -16,5 fokig hűlt a levegő a Mohos-töbörben 2024.11.06.-án (Forrás: Mosthir.hu) Barlangi túravezetői ismeretek: Jegyzet. I. rész. Magyar Karszt- és Barlangkutató Társulat, Budapest, 2000. 35–36. p.
Ponor (geologie)

Een ponor is een plek in een karstlandschap waar water in de ondergrond verdwijnt. Het woord "ponor" komt voor in Zuid-Slavische talen waar het dezelfde betekenis heeft. Beschrijving Een ponor is een special soort zinkgat. Een zinkgat staat droog, een ponor bevat water. Het water verdwijnt in een gangenstelsel. Hier zal het kalksteen verweren en grotten vormen. Een zinkgat hoeft niet door het oplossen van kalksteen ("karst") ontstaan te zijn. Verschijningsvorm Ponors komen wereldwijd voor, maar alleen in een karstlandschap. Zie ook Verdwijngat Karstbron
Ponor

Ponor (z języka serbskiego – wchłon) – forma terenu właściwa obszarom krasowym, mająca postać otworu lub korytarza wydrążonego przez wodę, nierzadko ukrytego pod warstwą kamieni pokrywających koryto rzeki. Jest to miejsce, gdzie wody strumieni, potoków czy rzek wpływają pod powierzchnię terenu. Niekiedy całe rzeki po minięciu wchłonu płyną na pewnych odcinkach pod powierzchnią ziemi jak np. Kościeliski Potok w Dolinie Kościeliskiej, Sucha Woda Gąsienicowa w Dolinie Suchej Wody Gąsienicowej lub Ljubljanica w Słowenii, a następnie wypływają na powierzchnię poprzez wypływ krasowy, rzadziej jako wywierzysko. Od nazwy jednej z dolin na Wyżynie Krakowsko-Częstochowskiej rzeki znikające w ponorze są czasem regionalnie nazywane łykawicami. Ponor jest elementem systemu wód jaskiniowych. Teoretycznie umożliwia w niektórych przypadkach dostanie się do jaskiń. Wymagałoby to jednak nurkowania jaskiniowego, które w ponorach jest bardzo niebezpieczne, może się bowiem okazać, że powrót jest w ogóle niemożliwy. Z tego powodu nurkowanie w ponorach uzasadnione jest jedynie w wyjątkowych przypadkach. Przypisy
Ponor

Un ponor sau o dolină este o formă de relief, în general o depresiune care apare în zonele calcaroase, determinată de dizolvarea unor roci solubile din subsol precum și din prăbușirea unor caverne subterane. Dacă ponorul este amplasat la capătul unei văi, el reprezintă locul de pierdere al unui curs de apă prin crăpături impenetrabile pentru om, situat, de obicei, la piciorul unui perete de calcar, în care scurgerea apei nu se face cu presiune.
Понор

По́но́р (серб. понор / ponor, хорв. ponor — «пропасть»), катавотра (греч. καταβόθρα) — отверстие в горной породе, поглощающее постоянный или временный водоток, а также карстовая воронка с таким отверстием. Распространённая форма рельефа во многих карстовых районах мира. Вход в значительную часть крупных пещер является понором. В настоящее время, когда большинство открытых входов в пещеры давно найдено, именно раскопки замытых рыхлыми отложениями поноров позволяют спелеологам открывать новые пещеры. Примечания