NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kloster Pilis

Das Kloster Pilis (Pilisium) ist eine ehemalige Zisterzienserabtei nordwestlich von Budapest beim Dorf Pilisszentkereszt, das in den Wäldern des Pilis, Komitat Pest in Ungarn liegt. Geschichte Das Kloster wurde 1184 vom ungarischen König Bela III. an der Stelle eines älteren Benediktinerklosters, dessen Gebäude übernommen wurden, gestiftet und von Kloster Acey in Burgund aus der Filiation der Primarabtei Clairvaux besiedelt. Das bestehende Dorf wurde dabei abgesiedelt. Das im 13. Jahrhundert aufblühende Kloster verfügte über Zolleinnahmen im heutigen Bratislava (Pressburg) und in Győr (Raab). Es betrieb auch Erzverhüttung. Die Kirche wurde um 1233 geweiht. In Pilis wurde die 1213 ermordete Königin Gertrud beigesetzt. Im Tatareneinfall von 1241/1242 wurde das Kloster verwüstet. 1356 wurde ein Abt aus Stift Heiligenkreuz entsandt. Nach der ungarischen Niederlage gegen die Türken wurde das Kloster 1526 geplündert und fand sein Ende. Die Steine wurden für den Ausbau der Festung Esztergom verwendet. Noch bis in das 20. Jahrhundert diente das Kloster als Steinbruch. 1712 wurde das Hofgut wiederhergestellt, aber nicht das Kloster. Gleichzeitig entstand neben dem Kloster das Dorf Pilisszentkereszt. Nach 1814 erfolgte die rechtliche Vereinigung mit Kloster Zirc. Ab 1913 fanden erste Ausgrabungen statt, jedoch wurden die Grundmauern des Klosters erst ab 1967 freigelegt. Bauten und Anlage Die dreischiffige Kirche der mittelalterlichen Anlage lag im Norden, war geostet und fast 57 m lang. Sie wies an den Querarmen je zwei Seitenkapellen auf. Der Kreuzgang schloss sich südlich an, um den die Konventsgebäude lagen. Nördlich lagen vier Höfe und das Torhaus. Literatur László Gerevich: Ausgrabungen in der ungarischen Zisterzienserabtei Pilis. In: Analecta Cisterciensia. Band 39, 1983, ISSN 0003-2476, S. 281–310. Weblinks Website der Certosa di Firenze über das Kloster mit zahlreichen Fotos (italienisch) Hans Jakob Ollig: Das Zisterzienserkloster Pilis im Donauknie/Ungarn. Encyclopædia Cisterciensis, Mai 2007
Abbaye de Pilis

L’abbaye de Pilis est une ancienne abbaye cistercienne, fondée au XIIe siècle et située en Hongrie, dans le comitat de Pest, le district de Szentendre et la commune de Pilisszentkereszt. En 1526, elle est détruite par les Ottomans. Histoire Fondation L'abbaye est fondée en 1184 par le roi Béla III, qui fait venir des moines cisterciens de l'abbaye franc-comtoise d'Acey. Au Moyen Âge La première épouse d'André II, Gertrude de Méran, après son assassinat, est enterrée à l'abbaye de Pilis. Après 1358, un déclin assez notable de l'abbaye est attesté. La fin de l'abbaye Après la bataille de Mohács, l'abbaye est occupée par les Ottomans est en grande partie détruite. Le site de Pilis L'abbaye était construite à flanc de colline, sur une pente descendant d'est en ouest. L'orientation générale des bâtiments n'était pas strictement est-ouest, mais légèrement décalée vers le nord. Le plan général de l'abbaye respectait globalement le plan habituel cistercien. Le cloître central était rectangulaire (vingt mètres sur vingt-cinq environ pour le jardin intérieur, trente mètres sur quarante en comptant le pourtour voûté), et non carré. La particularité de ce cloître était de compter une petite construction faisant saillie vers l'intérieur sur le côté méridional ; probablement une chapelle. L'église abbatiale, d'environ soixante mètres de longueur extérieure pour vingt-cinq mètres de largeur au transept, présentait le plan typique d'une église cistercienne : longue nef (quatre travées principales, huit demi-travées pour les bas-côtés), chœur à chevet plat, entouré de deux chapelles de chaque côté. Filiation et dépendances Pilis est fille de l'abbaye Notre-Dame d'Acey Liste des abbés Notes et références Notes Références Voir aussi Articles connexes Ordre cistercien Abbaye Notre-Dame d'Acey Portail du christianisme Portail du monachisme Portail de la Hongrie
Pilisi ciszterci apátság

A Pilisi ciszterci apátság alapítása III. Béla magyar király nevéhez köthető, aki nem csak magyarországi, de európai szinten is komoly pártfogója volt a ciszterci rendnek. A mai Pilisszentkeresztre a franciaországi Acey-ból hívott szerzeteseket és építőmestereket, akik az Acey-ben ma is középkori állapotában megcsodálható templommal teljesen megegyezőt építettek az új helyen. Az apátság alapítása 1184. május 17-én történt. Az apátság rövid időn belül komoly tekintélyt ért el, amit az is bizonyít, hogy Imre király náluk tette letétbe a keresztes háborúra szánt pénzt. Összesen 41 helyen volt birtoka az apátságnak, melynek tagjaiból alakították 1190-ben a pásztói, 1232-ben a bélháromkúti és 1263-ban az ábrahámi apátságot. II. András magyar király első felesége – IV. Béla király és Szent Erzsébet édesanyja – Gertrúd 1213-ban a pilisi erdőben merénylet áldozata lett, majd a Pilisi apátság templomában lett eltemetve. Valószínűsíthető, hogy síremlékét Erzsébet és férje, IV. Lajos türingiai tartománygróf rendelték, és magyarországi látogatásukkor – 1222-ben – Erzsébet felkereste édesanyja sírját. 1242-ben a tatárok az apátságot felégették, de IV. Béla király 1254. június 28-án minden régi kiváltságát megerősítette, s az újjáépítésre komoly anyagi és kiváltságbeli adományokat adott. 1526. szeptember 7-én a törökök teljesen elpusztították. Köveit az évszázadok alatt elhordták, csak a földben lévő alapok és lehullott kődíszítések maradtak meg. Az apátságot III. Károly állította helyre, ki 1712. október 5-én a velehradi apátsággal egyesítette. II. József a velehradi apátságot 1784. július 16-án megszüntette, így 1787. szeptember 16-ig, a magyarországi ciszterci rend megszüntetéséig, önálló volt. Ferenc király 1802. június 25-én állította vissza a ciszterci rendet, de a pilisi apátságot ekkor a pásztói ciszterci apátsággal egyesítette. Később, 1814. augusztus 19-én Dréta Antal pilis-pásztói apát zirci apáttá való kinevezésével a három apátság egyesült, Zirci apátság néven. Források A kiváltságos Ciszterci Rend zirci, pilisi, pásztói, szentgotthárdi egyesített apátságainak névtára az 1910-1911. iskolai évre. Budapest 1910 A hazai Ciszterci Rend emlékkönyve. Budapest, 1896 Békefi Remig: A pásztói apátság története 1190-1702, ISBN 5990000380705 Benkő, Elek (2017) A pilisi monostor alapítása és építéstörténete. In: Pilisi Gótika – II. András francia kapcsolatai. Memoria Hungariae (3). Ferenczy Múzeum, Szentendre, pp. 99-112. ISBN 9789635088379 További információk "Cisztercita apátság romjai". Műemlékem.hu. Hozzáférés: 2017. május 19.. : Unknown parameter |templatename= ignored (súgó) Ciszterci apátság Pilisszentkereszten; szerk. Horváth Sándor, Legeza László; Mikes, Budapest, 2007 Suba Katalin: 11. századi kőfaragványok a pilisi apátság területéről; Martin Opitz, Budapest, 2021 (Thesaurus mediaevalis B.) Kapcsolódó szócikkek Pásztói ciszterci apátság Zirci apátság Szentgotthárdi ciszterci apátság Pilisszentkereszt
Битка при Мохач (1526)

Битката при Мохач (на унгарски: Mohácsi csata; на турски: Mohaç Muharebesi) е последната битка от Османско-унгарските войни. Тя се води на 29 август 1526 година край град Мохач в Унгария, като на настъпващите османски войски, водени от султан Сюлейман I, се противопоставя армията на Кралство Унгария с помощта на своите съюзници – Хърватия, Чехия, Свещената Римска империя, Бавария, Папската държава и Полша. Битката завършва с решителна победа на османците, която слага край на средновековната унгарска държава, която след това попада под влиянието на османците и Хабсбургите. Източници
Batalla de Mohács (1526)

La batalla de Mohács, lluitada el 29 d'agost de 1526 a prop de Mohács al Regne d'Hongria va significar l'inici de la dominació otomana sobre Hongria. Antecedents Les potències d'Europa occidental estaven ocupades en la guerra italiana. França va buscar per primera vegada aliats a Europa de l'Est contra l'emperador Carles. L'enviat francès Antonio Rincon va visitar Polònia i Hongria diverses vegades entre 1522 i 1525. Després de la batalla de Bicocca de 1522, Francesc I de França va intentar sense èxit aliar-se amb Segimon el Vell de Polònia, i la cort reial hongaresa també va rebutjar l'oferta francesa, a diferència de János Szapolyai, el voivoda de Transsilvània, que va mostrar la voluntat de cooperar amb els francesos. Francesc I de França va ser derrotat en la batalla de Pavia el 24 de febrer de 1525 i després de diversos mesos empresonat es va veure obligat a signar el Tractat de Madrid. En un moment crucial de la diplomàcia europea, Francesc va formar una aliança franco-otomana amb Solimà I el Magnífic contra Carles V. Per alleujar la pressió dels Habsburg sobre França, el 1525 Francesc va demanar a Solimà que fes la guerra a l'Imperi, i el camí el va conduir a través d'Hongria. El jove Lluís II d'Hongria va demanar ajuda als prínceps europeus, però només el rei Enric VIII d'Anglaterra va oferir ajuda i el papa va oferir 50.000 peces d'or, mentre que ni Carles V ni Ferran d'Habsburg (Arxiduc d'Àustria, cunyat del rei hongarès) no van fer res perquè els exèrcits dels Habsburg encara estaven als camps de batalla d'Itàlia. La batalla Les forces del Regne d'Hongria, liderades pel rei Lluís II d'Hongria foren derrotades per les forces de l'Imperi Otomà liderades per Solimà el Magnífic. De fet, el rei hongarès va morir en aquesta batalla. Conseqüències La victòria otomana va provocar el final de la dinastia Jagelló i la partició d'Hongria, durant dècades entre el Sacre Imperi Romanogermànic en virtut dels drets de la germana de Lluís II d'Hongria, entre l'Imperi Otomà, que va dominar la major part del territori, i el principat de Transsilvània sota l'esfera otomana. Les parts d'Hongria que van quedar sota el control austríac van esdevenir l'Hongria Reial. Referències Bibliografia Fernández Álvarez, Manuel. Carlos V Memorias Corpus Documental (en castellà). Cultura Hispánica, 1960. Fernández Álvarez, Manuel. Carlos V, el césar y el hombre (en castellà). Círculo de Lectores, 2001. ISBN 8422689197. Vegeu també Mahmud Tardjuman
Slaget ved Mohács

Slaget ved Mohács (ungarsk mohácsi csata eller mohácsi vész) var et slag udkæmpet den 29. august 1526 nær Mohács i Ungarn. I slaget blev styrker fra Kongeriget Ungarn ledet af Kong Ludvig 2. af Ungarn og Böhmen slået af styrker fra det Osmanniske Rige ledet af Sultan Süleyman 1. Den osmanniske sejr førte til en deling af Ungarn i adskillige årtier mellem det Osmanniske Rige, Habsburgerne og fyrstendømmet Transsylvanien. Ludvig 2. døde, da han flygtede fra kamppladsen; det blev slutningen af det Jagiellonske dynasti, hvis landkrav blev overtaget af habsburgerne ved et giftermål med Ludvigs søster. Kilder Eksterne kilder/henvisninger The Fall of The Medieval Kingdom of Hungary: Mohacs 1526 – Buda 1541 Arkiveret 21. april 2007 hos Wayback Machine
Slag bij Mohács (1526)

De Slag bij Mohács (Hongaars: mohácsi csata of mohácsi vész, Turks: Mohaç Savașı of Mohaç Meydan Savașı) is een veldslag die op 29 augustus 1526 werd uitgevochten tussen het koninkrijk Hongarije onder leiding van koning Lodewijk II van Hongarije en het Ottomaanse Rijk onder leiding van Süleyman I. De slag resulteerde in een Hongaarse nederlaag waarbij koning Lodewijk II om het leven kwam toen hij het slagveld probeerde te ontvluchten. Aanloop Bij het begin van de zestiende eeuw was het Ottomaanse Rijk een belangrijke militaire macht geworden die grote delen van Europa en het Midden-Oosten beheerste. Het kon meer dan 100.000 soldaten mobiliseren, plus grote reserves uit een aanzienlijk aantal onderdanen. De Hongaren konden dit op geen stukken na evenaren. Süleyman I kon zijn strijd tegen de Safawiden niet verder zetten en liet zijn oog vallen op het christelijke Europa. Hij had door Belgrado (1521), Orșova (1522) en Szörény (1524) te bezetten al de Donau in handen, tot aan Belgrado. De Slag De Hongaren vielen aan terwijl Süleymans leger zich nog schijnbaar aan het opstellen was. Terwijl de Ottomaanse troepen zich terugtrokken, werd het Hongaarse leger te gretig en ze zetten de achtervolging in om het af te maken. Ondertussen waren de Ottomaanse kanonnen en musketten in gereedheid gebracht. Het bleek een val en het Hongaarse leger liep er blindelings in. Terwijl de Ottomaanse kanonnen veel Hongaarse slachtoffers maakten in het centrum, rukte de Ottomaanse cavalerie langs beide flanken om hen in te sluiten. De Hongaarse soldaten begonnen in paniek heen en weer te lopen, er was totale chaos. De Ottomaanse cavalerie maakte het werk af. Vandaar dat er maar 1400 slachtoffers zijn langs Ottomaanse zijde terwijl dit 20.000 is langs Hongaarse zijde. Deze veldslag toont duidelijk de superioriteit van de Ottomaanse artillerie en technologie in de middeleeuwen. Lodewijk kon niet op tijd vluchten en werd gedood. Na 150 jaar oorlog was Hongarije niet langer in staat het Ottomaanse Rijk tegen te houden. Nasleep Door de dood van koning Lodewijk II kwam Hongarije in een politiek vacuüm terecht. De troon van Hongarije werd betwist tussen Johan Zápolya en Ferdinand I van Habsburg. Ferdinand werd gesteund door zijn vrouw Anna, de zuster van Lodewijk II en een aantal, veelal lagere, edelen uit het westen en noorden van het koninkrijk. János Zápolya ontving vooral steun van de magnaten en de Transsylvaanse edelen. In 1541 werd het land definitief opgedeeld in een Habsburgs, Turks en Transsylvaans deel. Zie ook Slag bij Mohács (1687)
Batalha de Mohács

A Batalha de Mohács (em húngaro: Mohácsi Csata ou Mohácsi Vész, em turco: Mohaç Savaşı ou Mohaç Meydan Savaşı) foi travada em 29 de agosto de 1526 entre o exército do Reino da Hungria, chefiado por Luís II, e as forças turcas otomanas chefiadas por Solimão, o Magnífico. Já havia muito que os húngaros se opunham à expansão otomana no sudeste da Europa. O casamento de Luís com Maria da Áustria em 1522 aproximou dos Habsburgos o reino, razão pela qual os otomanos consideraram necessário romper esta incipiente aliança. Em junho de 1526 uma expedição militar otomana subiu o rio Danúbio. O campo foi escolhido pelos húngaros: uma planície aberta que terminava no Danúbio, com algumas áreas pantanosas. Os otomanos avançaram sem encontrar oposição de monta; enquanto Luís aguardava em Buda, os turcos assediaram diversas cidades e cruzaram os rios Sava e Drava. O rei húngaro reunira cerca de 26 000 soldados e os otomanos contavam entre 50 000 e 60 000 homens. Os cristãos planejavam tirar vantagem do terreno e dar combate a uma parcela do exército inimigo de cada vez. A batalha em si durou apenas duas horas. As primeiras tropas otomanas a chegar ao campo - o exército rumélio, às 13 horas - foram repelidas por forças húngaras chefiadas por Pál Tomori. Mas a situação mudou com a chegada do contingente principal do exército turco (cerca de 14 horas). O sucesso no flanco direito não foi reforçado a tempo e o avanço húngaro foi exposto, com ondas de soldados e cavalaria húngaros dizimados pelos canhões e mosquetes otomanos. Os que não fugiram foram cercados e mortos ou capturados. Luís retirou-se do campo mas caiu do cavalo num rio em Csele e ali pereceu. As baixas foram de cerca de 16 000 soldados para cada lado. A vitória não garantiu aos otomanos a segurança que desejavam. A batalha resultou no término da independência do Reino da Hungria, mas as forças turcas retiraram-se em setembro e o território foi contestado por Fernando I de Habsburgo, Arquiduque da Áustria, cunhado de Luís e seu sucessor por tratado com Vladislau II da Boêmia e Hungria. Os austríacos ficaram com o terço setentrional do Reino da Hungria e partes da Croácia e os otomanos, com o sudoeste da Hungria e a suserania sobre a semi-independente Transilvânia. Os turcos usaram suas novas possessões na Europa Oriental para avançar contra nobres húngaros independentes no leste e os austríacos no noroeste, o que levou ao cerco de Viena. Suas cavalaria leve e artilharia continuariam a fazer incursões pela Europa Central durante décadas. Sua influência na Hungria, a começar pelo apoio a João Zápolya contra Ferdinando, perduraria até o Tratado de Karlowitz. Esta batalha é por vezes comparada às batalhas de Nicópolis e de Crécy, no século XIV, nas quais cavaleiros lentos com armadura pesada sofreram grandes derrotas nas mãos de forças menos encouraçadas e equipadas com armas de alcance. Referências
Slaget vid Mohács (1526)

Slaget vid Mohács (ungerska: mohácsi csata eller mohácsi vész; turkiska: Mohaç Savaşı eller Mohaç Meydan Savaşı; kroatiska: Bitka na Mohačkom polju) utkämpades den 29 augusti 1526 nära Mohács i Ungern. I slaget besegrades Kungariket Ungerns styrkor som leddes av kung Ludvig II av Ungern och Böhmen av styrkor från Osmanska riket ledda av sultan Süleyman I. Den osmanska segern ledde till en delning av Ungern under flera århundraden mellan det Osmanska riket, den Habsburgska monarkin och Furstendömet Transsylvanien. Ludvig II:s död medan han flydde striden markerade slutet på Jagellonska ätten i Ungern och Böhmen, vars dynastiska anspråk togs upp av Habsburgarna via giftermålet av Ludvigs syster. Historia Den ungerske kungen Ludvig II hade en armé på över 25 000 man som vid Mohács väntade in den osmanska armén, vilken var dubbelt så stor och som leddes av Süleyman I. Det osmanska rikets överlägsenhet i antal soldater ledde till slut till nederlag för Ludvig som dödades i slaget. Süleyman beordrade att inga fångar skulle tas. Efter Belgrads fall 1521 rustade turkarna, under sultan Suleiman I den magnifike, armén ytterligare och 1526 vågade man ta det avgörande steget då man bröt in i det ungerska rikets kärnland med en enorm här om cirka 100 000 man. För att möta det oprovocerade anfallet hade Ludvig II av Ungern kanske bara 20 000-25 000 man, huvudsakligen bestående av bondesoldater. Stora delar av den ungerska och siebenbürgska adeln höll sig på avstånd då man fruktande den turkiska stormakten och Sigismund I av Polen som lovat komma sin ungerske frände till undsättning, var alltför senfärdig med att sända förstärkningar och därför fick Ludvig slåss ensam. Slaget inleddes med en ungersk framgång när de turkiska vasalltrupperna från Rumelien drevs på flykt och den ungerska huvudstyrkan anföll utmed hela linjen. Suleiman lät sina trupper falla tillbaka i en båge och när ungrarna såg ut att ha segern i sin hand föll de överlägsna turkarna över ungrarna från mitten och flankerna. Efter en ursinnig strid, där turkarna utnyttjade sitt moderna artilleri i massverkanseld, drevs ungrarna från slagfältet i största förvirring. Kung Ludvig, sju biskopar, flera hundra ungerska, böhmiska och kroatiska adelsmän, 500 tyska landsknektar och kanske så många som 10 000 bondesoldater låg kvar på slagfältet. Turkarnas förluster uppgick till mellan 500 och 1 000 man döda och kanske lika många sårade. På kort sikt innebar segern att turkarna intog Buda och Pest och att Suleiman tillsatte en lydkonung över det ungerska riket, Johan Zápolya, medan kejsar Ferdinand I av det Heliga Tysk-Romerska riket, som anförvant till den döde Ludvig, hävdade sina tronanspråk på Ungern och Böhmen. På längre sikt blev slagets konsekvenser en tragedi för Ungern, som sedan var under turkisk ockupation fram till efter slaget vid Zenta i september 1697. Platsen för slaget upptäcktes 1975 varefter utgrävningar genomfördes och flera massgravar hittades. En minnespark byggdes på platsen och invigdes 1986, till 460-årsminnet av slaget. Galleri Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Slaget vid Mohács.﻿ The Free Dictionary
Hotel Gellért

Danubius Hotel Gellért (maďarsky Gellért szálló) je luxusní hotel nacházející se na úpatí Gellértovy hory v jedenáctém obvodu maďarského hlavního města Budapešti, zvaném Újbuda. Nedaleko hotelu vede přes Dunaj most Szabadság híd. Budova je postavena v secesním stylu a vyzdobena keramickými obklady od firmy Zsolnay a vitrážemi Bozó Stanisitse s motivy z maďarské mytologie. Projektovali ji architekti Ármin Hegedűs, Arthur Sebestyén a Isidor Sterk, stavba byla zahájena v roce 1912, protáhla se kvůli první světové válce a hotel byl otevřen v září 1918. Byl pojmenován podle svatého Gerarda Sagreda, patrona Budapešti. Za druhé světové války byl poškozen bombardováním, rekonstrukce trvala do roku 1962. Od roku 1981 patří společnosti Danubius Hotels Group (původně státní, od roku 1991 privatizované). Hotel má 234 pokojů, patří k němu termální lázně Gellért fürdő s třemi venkovními a deseti krytými bazény, vířivkou a saunou. Voda je teplá 35–40 °C a obsahuje vápník, sodík, sírany a fluoridy, lázně jsou indikovány především při chorobách pohybového ústrojí. Vyhlášená je i hotelová restaurace, kterou vedl Károly Gundel. Již od roku 2021 a ke květnu 2026 prochází hotel Gellért rekonstrukcí a je mimo provoz. V hotelu se natáčely filmy Šachový turnaj a Akumulátor 1. Každoročně se zde koná slavnostní předávání literární ceny Balassi Bálint-emlékkard. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hotel Gellért na Wikimedia Commons https://www.danubiushotels.com/en/our-hotels-budapest/danubius-hotel-gellert http://www.gellertbath.com/[nedostupný zdroj]
Hotel Gellért

Hotel Gellért er et hotel i Budapest. Hotellet blev bygget ved siden af floden Donau mellem 1916 og 1918 i Art Nouveau (Jugendstil). Hotellet ligger under Gellérthøjen som i flere hundrede år har været kendt for sine helsebringende kilder. I tilknytning til hotellet ligger Gellért bad, som blev bygget samtidig med hotellet. Badet bliver drevet af en stiftelse, men hotellets gæster har gratis adgang til badet. Eksterne henvisninger
Hôtel Gellért

L'hôtel Gellért est un hôtel du 11e arrondissement de Budapest. Situé au pied du Gellért-hegy, sur la rive droite du Danube, à proximité du pont Szabadság híd, il est adossé au complexe thermal Gellért. L'hôtel fut construit dans le style Sécession entre 1912 et 1918 par les architectes Ármin Hegedűs, Artúr Sebestyén et Izidor Sterk ; il a conservé les riches mosaïques, vitraux et ornements sculptés de son décor intérieur Art nouveau. Ce site est desservi par la station Szent Gellért tér : 18 19 47 49. Galerie Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’Art nouveau Portail de l’hôtellerie Portail de Budapest