NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vadása-tó

A Vadása-tó egy valójában két tóból álló mesterséges tóegyüttes neve Vas vármegye déli részén, az Őrségben. Kedvelt üdülő- és horgászhely. Leírás A két tó közigazgatásilag Hegyhátszentjakabhoz tartozik, földrajzilag a Hegyhátszentjakab, Őrimagyarósd és Szőce alkotta háromszög középpontjában fekszik. A tavak és a körülöttük kialakult, üdülőövezeti jellegű községrész egyaránt vagy Hegyhátszentjakab központjából érhető el, a Nádasd és Felsőjánosfa között húzódó 7447-es útról északkelet felé letérve, vagy az Őrimagyarósd és Szőce közötti útról délre letérve. A tavakat a Vadása-patak felduzzasztásával hozták létre, a gátak a déli oldalukon találhatók. Vizüket összesen 12 forrás táplálja. A déli, nagyobb tó 3, az északi 1 hektáros területű. Az átlagos mélység 1,8 méter (a keleti oldal felé általában mélyebb), a fenék kavicsos és iszapos. Idegenforgalmilag a délebbi tavat hasznosítják, ennek keleti partján működik nyáron a fizetős strand is, a tőle nyugatra elhaladó út mentén pedig nyaralók és vendéglátóegységek sorakoznak. Keleti oldalán halad el a sárga turistajelzés is. Az északi tó, az előtározó nincs ennyire kiépítve, ezt teljesen erdő veszi körül, vizéből pedig tuskók állnak ki. Élővilág A tó vizében előforduló leggyakoribb halak a ponty, az amur, a keszegfélék, a süllő, a balin és a kárász. A madárvilág is gazdag, megtalálható itt a kontyos réce, a nagy kócsag, a szürke gém, a törpegém, a vízityúk és a szárcsa is. A tavakat erdő veszi körül. Jellegzetes növények a tó térségében a tőzegpáfrány és a harmatkása. Története Az első tavat 1968-ban duzzasztották fel a helyi lakosok Solymár Lajos helyi néprendező kezdeményezésére[forrás?] a Vadása-patakon, innen kapta a nevét is. A patak neve egy népietimológia-szerű magyarázat szerint onnan származik, hogy a környéken élő sok róka a mederben lyukakat ásott, így kapta a vad-ásta nevet, amiből a mai név is származik. Az északi tavat később alakították ki. 2018 júniusában özönvízszerű eső rongálta meg a tó gátját, így közel egy évig a helyszín nem volt látogatható. A helyreállítási munkák során külön kihívást jelentett, hogy a partok mentén élő védett tőzegpáfrányok élőhelyét ne károsítsák. Végül 2019 nyarán adták át újra a helyreállított tavat. A tó az irodalomban Érintőlegesen szerepel a tó Bödőcs Tibor humorista első regényében, a zalai vidéki helyszínek sokaságát felvillantó Meg se kínáltak című kötetben (a 43. fejezetben). Jegyzetek
Velvyslanectví České republiky v Budapešti

Velvyslanectví České republiky v Budapešti je hlavním českým diplomatickým zastoupením v Maďarsku. Nachází se v budově na adrese Rózsa utca 61, v VI. obvodu hlavního města Budapešti. Původně vzniklo jako velvyslanectví Československa, po rozdělení země roku 1993 byly dvě budovy velvyslanectví rozděleny mezi objektu českou a slovenskou diplomatickou misi. Od roku 2023 vykonává funkci ambasadorky Eva Dvořáková. Historie Po rozpadu Rakouska-Uherska a vzniku Československa koncem roku 1918, a následně pak po signaci Trianonské mírové smlouvy Československou a Maďarském v čevnu 1920, v rámci které Maďarsko uznalo nezávislost Československa, byly zahájeny vzájemné diplomatické vztahy. V Budapešti bylo zřízeno velvyslanectví, které od roku 1922 sídlilo v budově ulici Rózsa, kterou pro tyto účely čs. stát zakoupil. Vzájemné vztahy pak byly přerušeny dočasným zánikem Československa následkem Mnichovské dohody a následnou německou okupací Čech, Moravy a Slezska, a k jejich obnovení došlo až po druhé světové válce. 18. ledna 1954 byla zdejší diplomatická mise povýšena na velvyslanectví. Budova velvyslanectví Nemovitost na ulici Rózsa byla Československem pro potřeby zastupitelského úřadu zakoupena v roce 1922. Přestože byla během druhé světové vílky zabavena a po roce 1945 Československu navrácena, velvyslanectví zde mohlo fungovat jen několik měsíců a k jeho oficiálnímu znovuotevření je v roce 1947. Telefonní seznam z roku 1948 uvádí adresu ambasády na 22-24 Stefánia utca (tehdy Vorosilov, poté Népstadion utza), konzulát a obchodní kancelář pak zůstaly v budově na Rózsa utca. Když se Československo v roce 1993 rozdělilo, byly rozděleny i pozemky a budovy: na základě dohody, dle které bude dle národnosti velvyslance přidělena české či slovenské straně. Vzhledem k tomu, že tehdejší československý velvyslanec v Maďarsku Rudolf Chmel byl slovenské národnosti, hlavní budova v ulici Stefánia se stala ambasádou Slovenska a budova v ulici Rózsa se stala sídlem českého velvyslanectví. Česká konzulární úřad se nachází u bočního vchodu stejné budovy, na adrese Szegfű utca 4. V Budapešti rovněž působí České centrum v Budapešti. Vedoucí mise 1993–1994 Michal Černý (správce) 1994–1998 Richard Pražák 1998–2002 Rudolf Jindrák 2002–2006 Hana Hubáčková 2006–2010 Jaromír Plíšek 2010–2014 Helena Bambasová 2014-2019 Juraj Chmiel 2019-2023 Tibor Bial 2023-? Eva Dvořáková Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Csehország budapesti nagykövetsége na maďarské Wikipedii. Literatura TÓTH, Andrej. Trianonská mírová smlouva a politika Budapešti (prosinec 1919 – červen 1920). Historický obzor, 2010, 21 (9/10), s. 208-218. ISSN 1210-6097. Související články Česko-maďarské vztahy Maďarské velvyslanectví v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu velvyslanectví České republiky v Budapešti na Wikimedia Commons Oficiální stránky Oficiální stránky - České centrum v Budapešti[nedostupný zdroj]
Csehország budapesti nagykövetsége

Csehország budapesti nagykövetsége (csehül: Velvyslanectví České republiky v Budapešti) Magyarország és Csehország kapcsolatainak kiemelt intézménye. A képviselet 1993. január 1-jén, Csehszlovákia szétválását követően vált cseh misszióvá, korábban Csehszlovákia budapesti nagykövetségeként működött. Az intézmény Budapest VI. kerületében, a Rózsa utca 61. szám alatt található, a konzuli hivatal ugyanannak az épületnek az oldalbejáratánál, a Szegfű utca 4.-ben van. Történelmi előzmények Az Osztrák–Magyar Monarchia 1918-as szétbomlása után jött létre Csehszlovákia. 1939-ig állt fenn ez az államalakulat, ekkor a cseh területeket, a Szudétavidéket, valamint Morvaországot Németország megszállta és Cseh–Morva Protektorátus néven a Harmadik Birodalomhoz csatolta. A fennmaradó területekből Felvidék Magyarországhoz került, létrejött a Tiso-féle első Szlovák Köztársaság, valamint egy rész Lengyelországhoz került. A második világháborút követően szövetségi köztársaságként ismét létrejött Csehszlovákia, mely 1992 utolsó napjáig maradt együtt: ekkor bomlott fel Cseh és Szlovák Köztársaságra. A nagykövetség épülete A Rózsa utcai ingatlan a közintézménnyé válása óta cseh, vagy csehszlovák érdekeket szolgált, 1922-ben meg is vásárolták. Bár 1945 után visszakapták az ingatlant, a követség legfeljebb néhány hónapig működhetett itt, mert újranyitásának dátuma 1947. szeptember 17., de az 1948 márciusi telefonkönyvben már a Stefánia (akkor: Vorosilov, majd Népstadion) út 22-24. szám alatt szerepelt, a Rózsa utcában a konzulátus és a kereskedelmi kirendeltség maradt. 1954. január 18-án nagykövetségi szintre emelték a képviseletet. Csehszlovákia rendszerváltás utáni szétválás során az volt a megállapodás, hogy ahol cseh nemzetiségű a nagykövet, ott az ingatlan Csehországé lesz, ahol szlovák diplomata szolgál, ott az épület is Szlovák tulajdonba kerül. Mivel Rudolf Chmel akkori csehszlovák nagykövet szlovák nemzetiségű volt, így a Stefánia úti ingatlan került szlovák, a Rózsa utcai épület pedig cseh tulajdonba. Nagykövetek 1993–1994 Michal Černý ügyvivő 1994–1998 Richard Pražák nagykövet 1998–2002 Rudolf Jindrák nagykövet 2002–2006 Hana Hubáčková nagykövet 2006–2010 Jaromír Plíšek nagykövet 2010–2014 Helena Bambasová nagykövet 2014–2019 Juraj Chmiel nagykövet Jegyzetek
Fasori Evangélikus Gimnázium

Das Fasori Evangélikus Gimnázium (wörtlich etwa „Evangelisches Gymnasium an der Allee“, deutsch manchmal als Budapester Lutheraner-Gymnasium und ähnlich bezeichnet) ist ein traditionsreiches Gymnasium in Budapest. Die Schule wurde 1823 durch die lutherische Kirche Ungarns gegründet. Zunächst war die Schule am Deák Ferenc tér lokalisiert, 1864 wurde sie in die Sütő utca verlegt und erhielt 1904 gemeinsam mit der neuen evangelischen Kirche ihren endgültigen Platz an der heutigen Adresse Városligeti fasor. Die Schule hatte eine humanistische Ausrichtung und die Unterrichtssprache war Deutsch. Zu den Schülern zählten Angehörige verschiedener Konfessionen, insbesondere viele Söhne aus dem jüdischen Bürgertum. Das Gymnasium musste unter der kommunistischen Herrschaft 1952 schließen, wurde jedoch 1989 nach deren Ende als ungarisches Gymnasium wiedereröffnet. Traditionell zählte es zu den besten Schulen Ungarns und hatte viele bedeutende Wissenschaftler und Künstler als Schüler: Eugene Paul Wigner (Nobelpreisträger für Physik 1963) John Harsanyi (Nobelpreisträger für Wirtschaftswissenschaften 1994) John von Neumann (Mathematiker und Informatik-Pionier) György Faludy (Dichter) Emmerich Kálmán (Komponist) – für fünf Jahre Kálmán Kandó (Erfinder) Sándor Petőfi (Dichter) – für zwei Jahre Thomas Sebeok (Semiotiker) Edward Teller (Physiker) Jenő Ábel (Altphilologe) Unter den früheren Studenten und Lehrern waren Georg Lukács, Theodor Herzl, Antal Doráti, László Rátz (der Lehrer und Förderer Neumanns und Wigners), Alfréd Haar, Miksa Fenyö, Gyula Szepesy, Adolf Fényes, Miksa Falk, Aurél Stein und Vilmos Tátrai. Einzelnachweise
Fasori Gimnázium

Fasori Gimnázium (lit. "secondary school on the tree-lined avenue"; fasori=tree lined, gimnazium=secondary school), also known as Fasori Evangélikus Gimnázium ("Fasori" Lutheran Secondary School), official name: Budapest-Fasori Evangélikus Gimnázium, is a famous secondary school in Budapest, Hungary. It is located near the City Park. It is noted, together with Minta and the Piarist gymnasiums, for a number of talented students. History The school was founded by the Lutheran Church in 1823. It was originally situated at Deák Ferenc square, but moved to Sütő utca in 1864, and finally to its current location in Városligeti fasor ("Tree lined Avenue to the City Park") in 1904, receiving its present nickname. In the first decades of its existence it operated as a German-language institution, and in 1847 Hungarian became the language of instruction It had to close in 1952 under Communist pressure. The Fasori Gimnázium re-opened in 1989. Notable faculty László Rátz, teacher of mathematics, gymnasium director from 1909 to 1914 Mikola Sándor, teacher of physics between 1897 and 1935 János Renner, teacher of mathematics and physics from 1911, director between 1945 and 1948 Károly Böhm, philosopher, teacher between 1873 and 1896 Zoltán Peskó, organist and musicologist, music teacher in the 1930s Dezső Kerecsényi, teacher of literature in the 1930s Notable alumni Julius Elischer, architect György Faludy, poet Miksa Fenyő, writer and politician Alfréd Haar, mathematician John Harsanyi, Nobel Prize winner economist György Pásztor, ice hockey player, Order of Merit of the Republic of Hungary Thomas Sebeok, linguist and semiotician John von Neumann, mathematician Eugene Wigner, Nobel Prize winner physicist and mathematician Kálmán Kandó, mechanical engineer Gábor Kornél Tolnai, inventor See also List of notable secondary schools in Hungary References External links Website (in Hungarian)
Fasori Gimnázium

Fasori Gimnázium znane również jako Fasori Evangélikus Gimnázium, zaś jego oficjalna nazwa brzmiała: Budapesti Evangélikus Gimnázium. Jest to najsłynniejsze gimnazjum Budapesztu i Węgier. Pierwszy budynek (1823) znajdował się przy Deák tér, kolejny (od 1864) przy Sütő utca, a jego dzisiejsza siedziba mieści się od 1904 blisko parku miejskiego. Jego założycielem był protestancki kościół luterański. Wśród jego absolwentów znajduje się wielu sławnych uczonych, laureatów nagrody Nobla, kompozytorów i pisarzy. Niektórzy z nich to: Eugene Wigner (noblista fizyk i matematyk) János Harsányi (noblista ekonomista) John von Neumann (matematyk, fizyk, wynalazca komputera) György Faludy (poeta) Imre Kálmán (kompozytor) Kálmán Kandó (wynalazca) Sándor Petőfi (poeta) Dalsi uczniowie i nauczyciele to: György Lukács, Theodor Herzl, Antal Doráti, Alfréd Haar, Miksa Fenyő, Gyula Szepesy, Adolf Fényes, Miksa Falk, Aurel Stein i Vilmos Tátrai. László Rátz był tam legendarnym nauczycielem matematyki, jego imieniem nazwano później medal za szczególne osiągnięcia. Fasori Gimnázium zostało zamknięte przez władze komunistyczne w 1952 r., wznowiło działalność dydaktyczną po upadku komunizmu w 1989. Linki zewnętrzne Strona internetowa Gimnazjum (węg.)
Гімназія Фашорі

Гімназія Фашорі (угор. Budapest-Fasori Evangélikus Gimnázium, досл. «євангелістська середня школа на алеї», також відома як Лютеранська середня школа Фашорі) — відома угорська середня школа, розташована в Будапешті. Її будівля знаходиться недалеко від міського парку. Примітки Література Pálma, Selmeczi. A budapesti Evangélikus Gimnázium Arany János Köre Könyvtárának rövid története // Könyv és nevelés. — 2003. — Січень. Frenkl Róbert. Fasori Gimnázium újraindítása // História. — 2002. — Січень. Gyapay Gábor. A Budapesti Evangélikus Gimnázium. — Budapest : Tankönyvkiadó, 1989.
Újszalonta

Újszalonta es un pueblo ubicado en el distrito de Sarkad, en el condado de Békés, Hungría.​​ Superficie Posee una superficie de 20,83 kilómetros cuadrados.​ Demografía Hasta 2019 la población era de 99 habitantes,​ con una densidad de población de 4,753 habitantes por kilómetro cuadrado.​ Referencias
Újszalonta

Újszalonta – wieś i gmina w południowo-zachodniej części Węgier, w pobliżu miasta Sarkad. Miejscowość leży na obszarze tzw. Kraju Zacisańskiego (węg. Tiszántúl), będącego częścią Wielkiej Niziny Węgierskiej. Administracyjnie należy do powiatu Sarkad, wchodzącego w skład komitatu Békés i jest jedną z jego 11 gmin. Zobacz też podział administracyjny Węgier Bibliografia Węgierski Urząd Statystyczny
Újszalonta

Újszalonta este un sat în districtul Sarkad, județul Békés, Ungaria, având o populație de 112 locuitori (2011). Demografie Conform recensământului din 2011, satul Újszalonta avea 112 locuitori. Din punct de vedere etnic, majoritatea locuitorilor (90,91%) erau maghiari, cu o minoritate de români (9,09%). Nu există o religie majoritară, locuitorii fiind reformați (43,75%), persoane fără religie (8,04%), ortodocși (3,57%) și atei (3,57%). Pentru 41,07% din locuitori nu este cunoscută apartenența confesională. Note
Ујсалонта

Ујсалонта (мађ. Újszalonta) је село у Мађарској, у источном делу државе. Село се налази у региону велике јужне равнице, бекешке жупаније у шаркадском јарашу.. Географија Ујсалонта је насеље које се налази у жупанији Бекеш, североисточно од Шаркада, у североисточном насељу Мехкерек. Са становишта физичке географије, налази се на југоисточној ивици Киш-Шаррета. Суседна насеља су: Мезеђан на северу, Мехкерек на југозападу и Шаркадкерестур на западу. Граничи се са Румунијом на истоку, углавном са подручјима која припадају Нађсалонти. Историја Ујсалонта је најмање насеље у жупанији Бекеш, са популацијом испод 140 људи. Током историјске Мађарске, припадала је салашком свету Нађсалонте. Када су повучене Тријанонске границе, Ујсалонта је припојена Румунији, али је 1922. године, због пограничног насеља, враћена Мађарској. Од 1924. године је независно насеље, са именом Нађсалонта. Након Бечке одлуке село је, а родни је град Јаноша Арања, враћен Мађарској и добило је име Ујсалонта, које носи од тада. Насеље је задржало своју структуру која се развила у 18. веку до краја 1940-их, јер је било једно од ретких насеља које није имало „унутрашњи простор“. Педесете године 20. века донеле су велике промене у животу села, како економски тако и културно. Основане су организације социјалног осигурања и државна фарма. У то време, број сталних становника се приближио 600 људи. Шездесетих година 20. века, политика пропадања руралних подручја стигла је и до Ујсалонте, током које је државна фарма престала да постоји, а људи који су тамо радили су се одселили. То је са собом донело и економски и културни пад. Године 1976, Ујсалонти је укинута независност и она је припојена селу Кетеђан. Након промене режима, мештани су се борили да село поново постане независно и да људи који овде живе сами одлучују о својој судбини. Демографија Године 2001, 90% становништва насеља изјаснило се као мађарско, 7% румунско, 2% јерменско и 1% немачко порекло. На попису из 2011. године, 99% становника изјаснило се као мађарско, 1% јерменско, 9,9% румунско, 1% словачко (1% се није изјаснио; због двоструког идентитета, укупан број може бити већи од 100%). Верска расподела је била следећа: римокатолици 10,9%, калвинисти 48,5%, гркокатолици 1%, неконфесионалне 12,9% (22,8% се није изјаснило). Године 2022, 84,9% становништва изјаснило се као мађарско, 10,5% као румунско, 1,2% као словачко, 1,2% као друго, недомаће национално порекло (11,6% се није изјаснило; због двоструког идентитета, укупан број може бити већи од 100%). Према својој вероисповести, 39,5% су били реформисани, 14% римокатолици, 10,5% православни, 2,3% гркокатолици, 1,2% остали хришћани, 10,5% неконфесионални (22,1% није одговорило). Референце Литература Спољашње везе Веб-сајт локалне самоуправе (језик: мађарски) Ујсалонта на fallingrain.com Ујсалонта на hunmix.hu (језик: мађарски) Регионални атлас – Жупаније, срезови и насеља (језик: мађарски) Dánielisz Endre − Nagyszalonta évszázadai (језик: мађарски)
Cave Bath

The Cave Bath (Hungarian: Barlangfürdő [ˈbɒrlɒŋkˌfyrdøː]) is a thermal bath in a natural cave in Miskolctapolca. The thermal water (temperature: 30°C/86°F) is reputed to reduce joint pain, and since it has a lower salt content than most thermal waters (around 1000 mg/liter), people can bathe in it for much longer, practically an unlimited amount of time. The Cave Bath can be visited all year long, except for January. In September 2024 the entrance building caught fire due to an electric short circuit. The bath is currently closed, but it's scheduled to be reopened by early summer 2025. The city's other main attraction, Diósgyőr Castle is also closed, as it's being renovated; this makes the reopening of the bath an urgent matter as tourism is a major income source. The cave and the thermal spring have been known since ancient times, but Tapolca became a popular bathing place only after the Ottoman occupation of Hungary (16th-17th century). During this time the area belonged to the Greek Orthodox abbey of Görömböly; the development of Tapolca into a bathing place was the idea of the abbot in 1711. He also brought doctors from Kassa, today Košice, Slovakia to examine the beneficial effects of the water. Three pools and an inn were constructed in 1723. The cave itself was not used yet, as the pools were outside. The water was colder than it is now, because the cold water springs of Tapolca (which now play an important role in providing Miskolc with drinking water) were used too. By the mid-18th century, after a short period of popularity, the bath was neglected and by the 19th century the buildings were in ruins. In 1837, the new abbot of Görömböly had the buildings restored and expanded. He also had the first indoor pool (though still outside the cave) built, but only for wealthy guests. In the early 20th century, the growing city of Miskolc bought the area from the Greek Orthodox Church not only because of the thermal water but also because of the drinking water source (which now provides half of the city's water supply). In the following years, new public baths were built. In 1934, Tapolca was officially recognised as a spa town. In 1939, the construction of a new bathing house began. During the construction, several archaeological findings were unearthed, and a new, previously unknown water spring was found with a water temperature of 31.5°C. The thermal bath was opened in 1941 but the Cave Bath itself was opened only on 14 May 1959. Since then, the bath complex has been expanded several times. The outdoor pool and the characteristic, seashell-shaped roof before it were built in 1969. In the 1980s, new rooms and corridors were built, and warmer pools (34°C and 36°C) were constructed. The newest expansion of the bath complex started in 1998. External links Official site (English version) Archived 2020-02-18 at the Wayback Machine (also in Hungarian, German, Polish, Slovakian) Short article (Hungarian and German) Miskolctapolca's official site (Hungarian only) The Cave Bath on the official tourist website of Miskolc (in Hungarian, English, German, Polish, Russian, and Slovak)
Thermes troglodytiques de Miskolctapolca

Les Thermes troglodytiques de Miskolctapolca (en hongrois : Miskolctapolcai barlangfürdő) ou Barlangfürdő sont un établissement thermal situé dans le quartier de Miskolctapolca, à Miskolc. Ils sont en partie aménagés dans la roche. Voir aussi Articles connexes Liste de grottes Liens externes (hu + en + de + pl) Official site (English version) (hu + en + de + pl + ru + sk) The Cave Bath on the official tourist website of Miskolc Portail de l’eau Portail de la Hongrie
Toplice u stijeni u Miškolcu

Toplice u stijeni u Miškolcu (mađarski: Barlangfürdő, engleski: Cave Bath) termalno je kupalište u prirodnoj špilji u Miskolctapolci, koje je dio grada u Miškolca, u Mađarskoj. Jedine slične toplice u špilji postoje još u mjestu Sklene Teplice u Slovačkoj. Termalna voda u Miškolcu (temperatura: 30 °C/ 86 °F) poznata je kao djelotvorna pri ublažavanju boli u zglobovima, a jer ima niži sadržaj soli od većine termalnih voda (oko 1000 mg po litri), ljudi se mogu mnogo duže kupati, praktično neograničeno vrijeme. Špiljska kupka može se posjetiti tijekom cijele godine, osim u siječnju. Špilja i termalno vrelo poznati su još od davnina, ali je Tapolca postala popularno kupalište tek nakon osmanske okupacije Mađarske (16. – 17. stoljeće). Za to vrijeme područje je pripadalo grčkoj pravoslavnoj opatiji Görömböly; razvoj Tapolce u kupalište bila je zamisao opata 1711. godine. Također su pozvali liječnike iz Košica u Slovačkoj, kako bi ispitali blagotvorne učinke vode. Godine 1723. izgrađena su tri bazena i gostionica. Sama špilja još se tada nije koristila, jer su bazeni bili vani. Voda je bila hladnija nego što je sada, jer su se koristile i hladne vode Tapolce (koje sada igraju važnu ulogu u snabdijevanju Miškolca pitkom vodom). Sredinom 18. stoljeća, nakon kratkog razdoblja popularnosti kupka je zanemarena, a do 19. stoljeća zgrade su bile ruševine. Od tada, kompleks kupelji proširen je nekoliko puta. Vanjski bazen i karakteristični krov u obliku školjke izgrađeni su 1969. godine. Godine 1980. izgrađene su nove prostorije i hodnici te topliji bazeni (34 °C i 36 °C). Najnovija ekspanzija kompleksa kupelji započela je 1998. godine.