NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castle of Simontornya

The Castle of Simontornya is a 13th-century Renaissance castle in Simontornya, Hungary. The castle went through several modifications and was owned by a succession of different noble families. It was the scene of several battles, including most notably, Rákóczi's War of Independence and was eventually upgraded into a fortress in the early 18th century and ended up being used as a barn. The name Simontornya means Simon's Tower. History The tower was built in the 13th century by Simon (Son of Salamon) among the swamps of the Sió river. Nearly all owners of the castle made some alterations throughout the centuries. The Lackfi Family built a new gothic wing in the 14th century, altered the old tower, and added an arcaded loggia to the back-front. After the extinction of the House of Garai in 1482, the castle again belonged to Queen Beatrice, wife of Matthias Corvinus. In 1536, the castle became the property of the chief court master Gergely Pöstyéni, who received it from King John Zápolya as a reward. He would be the final Hungarian to own the castle before its capture by the Ottoman Empire. Mózes Buzlay, Marshall of King Ulászló II (1456–1516), improved the castle into a renaissance palace with the help of Italian masters and craftsmen from Buda. After his death the castle was taken over by the Ottoman army in 1543. This event marked the beginning of a new era with an emphasis on military requirements. During the nearly 150 years of occupation, minor alterations and refinements were constantly being made. Although Simontornya did not front the main road leading to the Danube, it was close enough to the strongholds of Veszprém and Várpalota, which at the time were held by the Kingdom of Hungary, which resulted in an increased military presence. Simontornya, the center of an Ottoman-era sandjak was recaptured by Louis William, Margrave of Baden-Baden in 1686. In just two years (1702–1704) major alterations turned the castle into a fortress. During the revolution against the Habsburgs, led by Prince Francis II Rákóczi, Simontornya became the stronghold of the Kuruc rebels in southwest Hungary. The fortress was captured by the Austrian army in 1709, which it then housed to troops until 1717. The castle fortress was later donated to the House of Limburg-Stirum, but, after building a new castle, they turned the old one into a barn. It has been used as a barn by all new owners until 1960, when archeological excavations started. References
Castillo de Simontornya

El Castillo de Simontornya (en húngaro: Simontornyai var) es una fortaleza construida en el siglo XIV, la cual tras diversas remodelaciones a través de los siglos, sobre la base de sus rasgos actuales es clasificable como arquitectura renacentista. El castillo se halla ubicado en ela sentamiento de Simontornya, en Hungría. Historia El castillo descansa en el borde norte de la cadena montañosa de Tolna, en el cual existía un valle pantanoso en la Edad Media, alimentado por el río Sió. Se tiene registros de que en el 1270 había en ese punto una construcción fortificada, propiedad del sub-juez de nobles (en húngaro: alszolgabíró) Simón. En 1324, luego de consolidar su poder, el rey Carlos I Roberto de Hungría le otorgó el castillo a Juan Hencfi. Posteriormente en 1347, la familia Lackfi lo heredó, y a partir de 1397 sus propietarios fueron la familia Kanizsai. El castillo pasó a manos de Pipo Ozorai, quien lo obtuvo como un trueque de propiedades de la familia anterior, y en 1427 la fortaleza fue comprada por familia Garai. El 26 de julio de 1458, Miguel Szilágyi, Ladislao Garai y Nicolás Újlaki tras reunirse en el castillo de Simontornya, se aliaron contra el joven rey Matías Corvino, siendo esta fortaleza escenario de la planificación de la corta confabulación de los descontentos nobles. Tras la desaparición de la familia Garai, el castillo pasó a manos de Gregorio Pöstryéni en 1536. Su época dorada fue en la primera década del siglo XVI, cuando irguieron la torre de ladrillos, junto a ella una nueva torre para guardar la puerta, y las alas del palacio también recibieron extensas reformas renacentistas, siendo modicadas las fachadas y barandas. De esta forma se transformó la fortaleza, en una cómoda y elaborada residencia de aristócratas. Sin embargo, el castillo continuó cumpliendo su papel de fortaleza durante las invasiones turcas otomanas, quienes la ocuparon fácilmente en 1543. Luego de la larga ocupación turca del reino, en septiembre de 1686 el Magrave de Baden, Luis Guillermo avanzó con los ejércitos germánicos y expulsó a los otomanos del reino, rescatando muchas fortalezas, entre ellas la de Simontornya. En el siglo XVIII, los círculos del emperador germánico consideraron derribar la fortificación, pero la familia Styrum-Limburg, leal a los Habsburgo, intercedió y fue dejada intacta. Durante la guerra de independencia de Francisco Rákóczi II contra los Habsburgo, la fortaleza fungió de centro de operaciones para Juan Bottyán, uno de sus comandantes. La restauración del castillo comenzó en 1960 paralelamente con las excavasiones arqueológicas. Véase también Castillo de Shea Castillo de Sherwana Castillo de Siba Castillo de Sidón Bibliografía Várépítészetünk, főszerkesztő Gerő László, Műszaki Könyvkiadó, Budapest, 1975, Enlaces externos Galería fotográfica del castillo Página oficial del museo del castillo de Simontornya Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Castillo de Simontornya.
Somogyszobi VSE

A SVSE a Somogyszobi Vasutas Sport Egyesület labdarúgócsapata. A csapat története A labdarúgó egyesületet 1939-ben, a MÁV dolgozói és tisztviselői alapították meg. A vasútállomással szemben készült el a labdarúgópálya. Kezdetben az állomáson volt az öltöző, később viszont a közmunkásoknak köszönhetően a pálya mellé épült az új öltöző. A játékosok többségét vasúti dolgozók tették ki, ezért lett a csapat neve: Somogyszobi Vasutas Sport Egyesület. 1970-ben át kellett helyezni a pályát, ekkor került kialakításra a jelenlegi pálya a Sport utcában. 1997-ben pedig az önkormányzat és a sportbarátok segítségével megépült az új pálya mellé az új öltöző is. Csapat szereplése a bajnokságban Kezdetben sokáig a járási bajnokságban szerepelt a csapat, majd a MÁV támogatásával feljutott a megyei I. osztályú bajnokságba. Somogyszob labdarúgásának fénykorát jelentették ezek az évek. Majd 1964-ben a csapat kiesett a megyei I. osztályból és 10 éven át a járási bajnokságban szerepelt. 1976-ban újra a megyei I. osztályban szerepelt a csapat, majd ezután a megyei II. osztályban. 1991-ben harmadik alkalommal vissza tudott jutni a megyei I. osztályba. Rövid ideig tartó szereplés után a folytatás a megyei másodosztályba, majd a rossz szereplés miatt 1999-ben a megyei III. osztályba folytatta tevékenységét a csapat. 2009-ben a sok munka meghozta gyümölcsét, az SVSE felkerült a megyei II. osztályba. A csapat jelenleg A megfiatalodott együttes 2009 óta a megyei II. osztályban szerepel. Az átigazolási időszakban egy jó képességű, magasabb osztályban is bizonyított edző érkezett a csapathoz. Vele együtt jött több magasabb osztálybeli játékos is. A felkészülési időszakban jól szerepelt a csapat, és jó előjelekkel nézett a bajnokság kezdetére. Azonban "a puding próbája az evés", ami itt is bebizonyosodott. A bajnoki mérkőzéseken már nem úgy szerepelt a csapat, mint elvárták. A lelkes szurkolótábor egyre halkabban drukkolt az idő múlásával a mérkőzéseken. Az igazi szurkolók mégis kitartottak, a sikertelenségek ellenére is. Az ötödik forduló után az edző lelkesedése is elszállt, a csapatot elhagyta, így új edző után kellett nézni, aki a csapatból került ki. Az őszi szezonban a csapat rapszodikusan szerepelt. Baráti Kör A megyei III. osztályban való sikeres szereplés hatására megalakult a Baráti Kör, ami anyagiakban próbálja támogatni a csapatot a magasabb osztályban való szereplés során. Mivel az Önkormányzat csak részben tudja segíteni a labdarúgókat, nagy szükség van a Baráti Körre. Jelenleg[mikor?] a Baráti Kör 35 fővel rendelkezik. A csapat színei A csapat színei a település színeivel lett megegyező, piros-fekete. Jegyzetek További információk Somogyszob hivatalos oldala SVSE hivatalos oldala
Somogyvámosi pusztatemplom

A somogyvámosi pusztatemplom egy templomrom Somogyvámos község határában. A török háborúk előtt ezen a helyen egy Csopak nevű település állt, melynek csak a temploma maradt fenn. Története Az Árpád-kori Somogy vármegye egy része a pannonhalmi Szent Márton-hegyi apátság birtoka volt, és lelki gondozásukat a bencés atyák látták el. Eddig terjedt a ma is püspöki rangú pannonhalmi főapát egyházmegyéje. A török háborúk alatt a község teljesen elpusztult, neve is feledésbe merült, de a szomszédos Vámos község fönnmaradt, amelynek külső területére esik ma a kora gótikus stílusú templom romja. Képgaléria Kapcsolódó szócikkek Aracsi pusztatemplom Lajosmizsei pusztatemplom Szer pusztatemploma (Ópusztaszer-Monostor) Források Ludwig Emil cikke a somogyvámosi pusztatemplomról A templomrom a Műemlékem.hu-n További információk Képek a somogyvámosi pusztatemplomról Pusztatemplom.lap.hu - linkgyűjtemény
Sopronkőhidai Fegyház és Börtön

A Sopronkőhidai Fegyház és Börtön büntetés-végrehajtási intézet Győr-Moson-Sopron vármegyei Sopronkőhida településen (Sopron városrésze). Költségvetési szerv, jogi személy. Alaptevékenysége a külön kijelölés által meghatározott körben: a letartóztatással, a felnőtt korú férfi elítéltek fegyház és börtön fokozatú szabadságvesztésével összefüggő büntetés-végrehajtási feladatok ellátása. Felügyeleti szerve a Belügyminisztérium, szakfelügyeletet ellátó szerve a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága. Története Az intézet felépítését 1883-ban engedélyezték, felépítéséről 1884-ben rendelkeztek. Az építkezés céljára egy volt cukorgyártelepet vásároltak meg. A tervező Wagner Gyula volt. Alapító okirata szerint 1886-ban létesült, működését ekkor kezdte meg. 1921-ben kiürítették, visszatelepítésére – a terület sorsáról döntő népszavazást követően – 1922 áprilisában került sor. 1928-ban az intézet egyik elkülönített részét szigorított dologházzá jelölték ki. A dologház tervezésére Kauser Andor kapott megbízást. 1944-ben a nyilasok részlegesen kiürítették, hogy ott politikai foglyokat helyezzenek el. 1944 decemberében az intézettel szemközti iskolaépületben végezték ki Bajcsy-Zsilinszky Endrét, Pataki Istvánt és Pesti Barnabást. 1945. március 29-én kiürítették. A szovjet csapatok hadifogolytábort létesítettek a területén, amely a szövetséges hatalmak Bádeni hadbíróságának börtöneként funkcionált. Az intézet visszatelepítésére 1948. március 10-én került sor. 1951 októberében ismét kiürítették, az új betelepítés 1955-ben történt meg. Az elítélteket 1924-től a magánkézben lévő, majd 1955-től a már állami tulajdonban működő Sopronkőhidai Szövőgyárban foglalkoztatták. Az 1960-as években szövödei üzemcsarnok, új kazánház, bástyafal és őrtornyok, az 1980-as években az intézet területének bővítése során sportpálya épült. 1993-ban konyhát és étkezdét 1996-ban új fürdőket alakítottak ki. 2009. március 19-én Pápai Lajos megyés püspök áldotta meg a fegyintézet kápolnáját, amit Szekeres János sopronkőhidai fegyházlelkész, őrkanonok 17 évi börtönpasztorációs munkája eredményeként létesített. Szekeres János atya adománya az oltárkép, 1800-as években készült Utolsó Vacsora jelenet. A kápolna keresztúti stációi Gergely Kosza Attila festőművész adománya. A kápolna építésztervezője Harsányi István, a ferences rend főépítésze. A fogvatartottak munkáltatását jelenleg az intézet mellett működő Sopronkőhidai Ipari és Szolgáltató Kft. biztosítja. Elnevezése 1886-tól Soproni Királyi Országos Fegyintézet, 1929-től Soproni Királyi Országos Fegyintézet és Szigorított Dologház, 1947-től Soproni Országos Büntetőintézet, 1951-től Sopronkőhidai Országos Börtön 1967-től Sopronkőhidai Büntetés-végrehajtási intézet, 1972-től Sopronkőhidai Fegyház, 1981-től Sopronkőhidai Fegyház és Börtön. Jegyzetek Irodalom Lőrincz József – Nagy Ferenc: Börtönügy Magyarországon. Budapest: Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága. 1997. ISBN 963-03-4346-0 20/1997. (VII. 8.) IM rendelet a büntetés-végrehajtási szervek alapító okiratainak kiadásáról, módosításáról
Palais Stefánia

Le Palais Stefánia (en hongrois : Stefánia Palota) est un édifice de style néobaroque, situés dans le 14e arrondissement de Budapest, à proximité du Városliget sur Stefánia út. À l'origine conçu comme un casino, il a été construit entre 1893 et 1895 et s’appelait à l’origine Park Club. Il fait actuellement partie du complexe Palais Stefánia et Centre culturel de la Défense nationale, propriété des Forces armées hongroises. Portail de Budapest Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Szabó Lőrinc Két Tannyelvű Általános Iskola és Gimnázium

A Pasaréti Szabó Lőrinc Magyar-Angol Két Tanítási Nyelvű Általános Iskola és Gimnázium egy két tannyelvű általános iskola és gimnázium Budapest II. kerületében. Története Az iskola a II. kerületben, az Apáthy-szikla alatt létesült 1961-ben. A hatvanas években az intézmény tanulóinak létszáma 1000-1200 körül mozgott, 1992-ig testnevelés tagozatos általános iskolaként működött. A kilencvenes évek elejére a gyerekek létszámának csökkenése olyan mértékűvé vált, hogy az osztályok számát évfolyamonként háromról kettőre kellett csökkenteni. Erre az időszakra esik a testnevelés tagozatos osztályok helyett a nyelvtagozatos csoportok szervezése. A 24 tantermes épület kihasználtsága, - az oktatást igénybe vevők érdeke - és a tantestület irányultságának figyelembe vételével 1995-ben a gimnáziumi tagozat megszervezésével az iskola szerkezetváltást hajtott végre. A szerkezetváltás után A gimnáziumi oktatás bevezetésével egy időben vette fel az intézmény a Bányai Júliáéról a Pasaréten élt költő-műfordító, Szabó Lőrinc nevét. 1999-től – újabb szerkezetváltással – az iskola 13 évfolyamos két tannyelvű általános iskola és gimnáziumként működik, 8+5 osztályos szerkezetben. A gimnázium utolsó négy évében a matematika, földrajztudomány, biológia, történelem, célnyelvi civilizáció és informatika tárgyakat tanulhatják angolul a diákok. További idegen nyelvként választható a német, francia, spanyol és olasz nyelv. Az iskola nagy hangsúlyt helyez a számítástechnika és informatikaoktatásra, az egészséges életmóddal kapcsolatos ismeretek elsajátítására és a környezetvédelmi nevelésre. A 2007/2008-as tanévben összevonásra került sor az addig különálló intézményként működő Fenyves Utcai Általános Iskolával. 2011. október 21-én az iskola első közintézményként a fővárosban a Köztársaság Elnökének Díszoklevele Éremmel elismerésben részesült kiemelkedő két tannyelvű képzéséért és a diákok szintén kiemelkedő eredményeiért az érettségin és a felsőoktatási felvételiken. Jegyzetek Források A Pasaréti Szabó Lőrinc Magyar-Angol Két Tanítási Nyelvű Általános Iskola és Gimnázium honlapja
Szanda vára

A Cserhát 529 méter magas vulkáni csúcsán fekszik Szandavár romja. Szanda központjából jó órányi gyaloglás után érhető el, a községen átvezető 2124-es út felől; Bercel irányából (délkelet felől) egy gépjárművel is járható út, a 2138-as útból kiágazó 21 157-es út vezet a romterület közelében lévő kőbányákhoz, amely út végpontjától a várrom lényegesen rövidebb úton is elérhető. Rövid története Nem tudni, hogy ki és mikor építtethette a kővár korai magját. 1331-ben írtak Széchy Péter királyi várnagyról, aki Szanda várából parancsolt a váruradalomhoz tartozó környékbeli népeknek, akik különböző földesúri szolgáltatásokkal tartoztak a magas kővárban élőknek. Luxemburgi Zsigmond király kedvelt híveinek, a Pásztói családnak adományozta, majd a Csetnekiek kezére jutott. Mivel ők részt vettek Nápolyi László trónkövetelő oldalán a lázadásban, a győztes Zsigmond elkobozta, és feleségének, Cillei Borbála úrnőnek adta át, aki a befolyt jövedelmekből tartotta fenn fényes udvartartását. A 16. században, akkori birtokosa, a Báthory főnemesi család csak kismértékben erődítette meg a jelentéktelen várat, amit 1546-ban könnyedén elfoglaltak az Oszmán Birodalom csapatai. Híres várkapitánya, Hubiár aga a bujáki vár alatti réten vívott párviadalt Kapitán Györggyel, a hollókői parancsnokkal, egy rab váltságdíján való vitájuk eldöntése végett. Tinódi Lantos Sebestyén tollából maradt fenn a párbaj leírása, melyből megtudhatjuk, hogy a szemben álló felek vitézül harcoltak, így végül mindketten a maguk igazát bizonygatva tértek haza saját várukba. A szandai „pogányok” gyakori rablóportyáinak megbosszulására végül 1551-ben a balassagyarmati magyar vitézek – a legenda szerint egy rejtett üregen keresztül – behatoltak a hegyi erősségbe, annak őrségét az utolsó emberig levágva. A győztes keresztény katonaság elvonulása során felrobbantotta falait, hogy többé ne szolgálhasson a „pogány” búvóhelyéül. Azóta egyre romosabb, régészeti feltárása és megóvása még várat magára. Képgaléria Külső hivatkozások A Várhegy: Szanda Archiválva 2010. január 26-i dátummal a Wayback Machine-ben
Arboretum w Szarvas

Arboretum w Szarvas (węg. Szarvasi Arborétum) – arboretum zlokalizowane w Szarvas, w Komitacie Békés, na Węgrzech. Jest największym arboretum w tym kraju. Historia Arboretum o powierzchni 82 hektarów położone jest poza miastem, przy drodze w kierunku Mezőtúr, nad korytem rzeki Keresz. Rośnie w nim około 1600 gatunków roślin w pięciu kolekcjach. Najstarsza część, tzw. Ogród Pepiego (węg. Pepikert), założony został przez hrabiego Pála Bolzę, jako potencjalna konkurencja dla ogrodów wiedeńskiego pałacu Schönbrunn (historia arboretum zaczyna się od włoskiej rodziny Bolza - generał Péter Bolza został właścicielem ziemskim w Szarvas w 1798). Po nacjonalizacji arboretum miało kilku właścicieli, a jego obszar systematycznie się powiększał i powstały nowe kolekcje. Dziś instytucja utrzymuje pięć zbiorów na powierzchni 82 hektarów. Oprócz edukacji i badań prowadzi również działalność turystyczną. W 1985 ogród został przekształcony w niezależny instytut Uniwersytetu Ogrodnictwa i Przemysłu Spożywczego. Instytut funkcjonował pod nadzorem Wydziału Architektury Krajobrazu i Planowania Osadnictwa Uniwersytetu Korwina w Budapeszcie, a od 2016 roku Uniwersytetu Świętego Stefana. Kolekcje Na terenie arboretum znajdują się cztery kolekcje ogólnodostępne i nieuprzystępniona szkółka: najstarsza, "Ogród Pepi", Ogród Mitrowski, Park Leśny, tzw. Ogród kuchenny z roślinami użytkowymi. Park miniatur W ramach arboretum funkcjonuje park miniatur, w którym znajdują się modele m.in. Placu Bohaterów w Budapeszcie, Parlamentu węgierskiego, Mostu Łańcuchowego, bazyliki ostrzyhomskiej, opactwa w Tihany, czy katedry w Segedynie. Galeria Przypisy
Szeged (nádraží)

Szeged je železniční stanice v maďarském městě Segedín, které se nachází v župě Csongrád-Csanád. Stanice byla otevřena v roce 1854, kdy byla zprovozněna trať mezi Kiskunfélegyházou a Temešvárem. Historie Stanice byla otevřena 4. března 1854, kdy byla zprovozněna trať z Kiskunfélegyházy přes Segedín do Temešváru v dnešním Rumunsku. V roce 1869 byla otevřena odbočná trať do srbského Somboru a rok později v roce 1870 byla otevřena odbočná trať do nedalekého města Hódmezővásárhely. Provozní informace Stanice má celkem 3 nástupiště a 5 nástupních hran. Ve stanici je možnost zakoupení si jízdenky a je elektrifikovaná střídavým proudem 25 kV, 50 Hz. Provozuje ji společnost MÁV. Doprava Stanice je hlavním nádražím ve městě. Začíná zde několik párů vnitrostátních vlaků InterCity na trase Budapešť–Segedín a jeden pár expresů v trase Segedín–Miškovec. Dále zde začíná osobních vlaků do Békéscsaby, Budapešti, Gyuly a Kiskunfélegyházy. Tratě Stanicí procházejí tyto tratě: Segedín–Békéscsaba (MÁV 135) Segedín–Subotica (MÁV 136) Cegléd–Kiskunfélegyháza–Segedín (MÁV 140) Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Szeged pályaudvar na maďarské Wikipedii. Související články Segedín Tramvajová doprava v Segedíně Trolejbusová doprava v Segedíně Vlakotramvaj Segedín–Hódmezővásárhely Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Szeged na Wikimedia Commons
Bahnhof Szeged

Der Bahnhof Szeged ist der größte Personenbahnhof der ungarischen Stadt Szeged. Lage Der Bahnhof befindet sich südlich des Stadtzentrums von Szeged auf der rechten Seite der Theiß. Weitere Personenbahnhöfe in Szeged sind Szeged-Rókus und Újszeged. Die Verbindung nach Újszeged ist seit der Zerstörung der Eisenbahnbrücke über die Theiß im Zweiten Weltkrieg unterbrochen. Umgangssprachlich wird der Bahnhof auch Szeged Nagyállomás („Szeged Großbahnhof“) zur Unterscheidung vom Bahnhof Szeged-Rókus bezeichnet. Die Straßenbahn Szeged bedient den Bahnhof mit ihren Linien 1 und 2, die auf dem Vorplatz eine Wendeschleife befahren. Betrieb Über die Bahnstrecke Cegléd–Szeged verkehren stündlich InterCitys nach Budapest, in den Hauptverkehrszeiten zudem Personenzüge nach Kiskunfélegyháza. Über die Verbindungsbahn zum Bahnhof Szeged-Rókus an der Bahnstrecke Oradea–Osijek verkehren stündlich Personenzüge nach Békéscsaba. Bis 2015 bestanden auch Verbindungen ins serbische Horgoš; Verbindungen nach Rumänien bestehen nicht mehr. Über die unterbrochene Bahnstrecke Szeged–Timișoara verkehrten bis Juli 2023 lediglich Personenzüge ab dem Bahnhof Újszeged nach Mezőhegyes, seitdem ruht der Personenverkehr. Weblinks Bilder des Bahnhofes auf vasutallomasok.hu Einzelnachweise
Gare de Szeged

La gare de Szeged (hongrois : Szeged pályaudvar, gare de Szeged, prononcé [ˈsɛgɛd ˈpaːjɒudvɒɾ]) est la gare ferroviaire de Szeged. Elle permet la desserte de Budapest, Békéscsaba et Subotica. Situation ferroviaire Histoire Service des voyageurs Accueil Desserte Intermodalité Notes et références Voir aussi Articles connexes Transport ferroviaire en Hongrie Lien externe (hu) Site de la compagnie hongroise de transports de voyageurs Portail du chemin de fer Portail de la Hongrie
Stazione di Seghedino

La stazione di Seghedino (Szeged pályaudvar in ungherese) è la principale stazione ferroviaria della città ungherese di Seghedino. Storia Una prima stazione provvisoria fu costruita nel 1854, anno in cui Seghedino verrà raggiunta dalla ferrovia. Sarà solamente quattro anni più tardi, con l'apertura della linea per Temesvár, che verrà costruito un edificio vero e proprio. Quest'ultima struttura sarà sostituita da quella attuale, progettata dall'architetto Ferenc Pfaff su incarico delle ferrovie di stato ungheresi, nel 1902. L'edificio ha subito importanti restauri nel 1964 e nel 2006. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Seghedino Collegamenti esterni Sito ufficiale, su mavcsoport.hu.
Szeged (stacja kolejowa)

Szeged (węg. Szeged pályaudvar) – stacja kolejowa w Segedynie, w komitacie Csongrád, na Węgrzech. Położona jest w centrum miasta, na Indóház tér. Historia Linia kolejowa do Segedynu powstała w 1854, ale budynek dworca powstał 4 lata później, gdy wybudowano linię w kierunku Timișoary. W 1902 roku powstał nowy reprezentacyjny budynek według projektu Ferenca Pfaffa, który był głównym architektem MAV. Budynek powstał w stylu historyzmu. Budynek przeszedł dwukrotnie generalny remont. Pierwszy w 1964, a drugi w 2006, kiedy przywrócono mu oryginalną formę. Linie kolejowe Linia kolejowa 135 Szeged – Békéscsaba Linia kolejowa 136 Szeged – Subotica Linia kolejowa 140 Cegléd – Szeged Transport publiczny Stacja jest obsługiwana przez: 2 linie tramwajowe (Szegedi Közlekedési Kft) kilka linii autobusowych (Tisza Volán) Galeria Przypisy