NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Fogaskerekű vasút

Fogaskerekű vasút je ozubnicová dráha v Budapešti. Je provozována budapešťským dopravním podnikem BKV. Dráha byla otevřena v roce 1874. Vede ze stanice Városmajor na vrch Széchenyi hegy v Budínských vrších. Původně byla provozována jako parní, od roku 1929 je elektrifikovaná stejnosměrným proudem o napětí 550 V, od rekonstrukce v roce 1973 zvýšeným na 1500 V. Je plánováno její prodloužení o tři stanice do stanice Normafa. Ve stanici Széchenyi-hegy lze přestoupit na dětskou železnici procházející dále Budínskými vrchy. Odkazy Reference Související články Budapešť Městská hromadná doprava v Budapešti Železniční doprava v Maďarsku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fogaskerekű vasút na Wikimedia Commons BKK.hu – Menetrendek (jízdní řády) (anglicky) (maďarsky)
Fogaskerekű

Le Fogaskerekű, ligne 60 du tramway de Budapest, train à crémaillère de Budapest (en hongrois : Budapesti Fogaskerekű Vasút, [ˈbudɒpɛʃti ˈfogɒʃkɛɾɛkyː ˈvɒʃuːt]) ou train de Sváb-hegy (en allemand : Schwabenbergbahn) circule entre Városmajor et Széchenyi-hegy. Histoire Ferenc Házmán, dernier maire de Buda, signe un contrat en mai 1873, pour la construction d'un chemin de fer à crémaillère, avec la société suisse Gesellschaft für Bergbahnen, peu de temps avant la création de la ville de Budapest, réalisée durant cette même année 1873, par la fusion de trois localités Obuda, Buda et Pest. Le chantier de construction ouvre le 3 juillet 1873. Pour s'élever de 250 m d'altitude la ligne nécessite une voie longue de 2 883 m un aménagement spécifique permet le croisement du train montant avec le train descendant. Au deux extrémités on construit une gare en bois de plusieurs étages. Ce chemin de fer à vocation touristique est inauguré le 24 juin 1874 et le service débute le 25. Les premières années c'est une attraction touristique ouverte du 15 avril au 15 octobre. Le 15 mai 1890 la ligne est prolongée de 850 m mettant le nouveau terminus à 3,7 km de la gare d'origine et à une altitude de 327 m. Ligne et stations Ligne Liste des stations Exploitation Notes et références Voir aussi Articles connexes Budapest Tramway de Budapest Métro de Budapest Liste des stations du métro de Budapest Liens externes (ho) « Budapest », sur /www.urbanrail.net, 2011. Portail du chemin de fer Portail de Budapest Portail des transports en commun
Ferrovia a cremagliera di Budapest

La ferrovia a cremagliera di Budapest (in ungherese Budapesti Fogaskerekű Vasút) è una ferrovia a cremagliera urbana della città di Budapest, in Ungheria. Storia Dal 1868 sul percorso tra Lánchíd a Zugliget era entrata in funzione una ippotranvia della Budai Közúti Vaspálya Társaság (la società dei trasporti pubblici di Buda). L'interesse destato dalla costruzione in Svizzera della prima linea a cremagliera d'Europa, la Vitznau-Rigi, aperta nel 1871 e progettata da Niklaus Riggenbach spinse le autorità interessate a dargli l'incarico di studiarne l'attuazione anche in Budapest, adottando lo scartamento normale, con una lunghezza complessiva del percorso di 2.883 m per superare un dislivello di 264 m. La costruzione ebbe inizio nell'estate del 1873 e fu terminata l'anno successivo. L'inaugurazione avvenne il 24 giugno 1874 con capolinea attestato a Városmajor. Il successo riscontrato fece maturare la decisione di prolungare a 3.700 m la linea nel 1890 con partenza dal monte Széchenyi . Nell'estate del 1929, con l'elettrificazione, la frequenza delle corse venne aumentata con partenze ogni 15 minuti. Nel 1973 la ferrovia venne ricostruita con immissione di nuovi rotabili dal 20 agosto dello stesso anno. Oggi vi sono progetti di un ulteriore prolungamento. Caratteristiche Percorso Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su ferrovia a cremagliera di Budapest Collegamenti esterni 125º anniversario del treno a cremagliera, su bkv.hu. URL consultato il 12 ottobre 2010 (archiviato dall'url originale il 22 ottobre 2015). trasporti pubblici di Budapest, su metros.hu.
Зубчатая железная дорога в Будапеште

Зубчатая железная дорога в Будапеште официально называется «Трамвайный маршрут номер 60». История Начиная с 1868 года в Будапеште регулярно ходили конки, работа которых была организована Budai Közúti Vaspálya Társaság (~ Ассоциация общественного транспорта Буды). Никлаусу Риггенбаху (конструктор первой европейской зубчатой железнодорожной линии Вицнау — Риг, которая была открыта в 1871 году) со своими коллегами-представителями Internationale Gesellschaft für Bergbahnen было поручено представить проект зубчатой железной дороги в городе. Разрешение на строительство было выдано 3 июля 1873 года, строительство линии началось сразу же. В эксплуатацию дорога была введена уже в следующем году. Первый пробный трамвай вышел из депо в 16:00 24 июня 1874 года, а регулярное движение началось на следующий день после этого. Поскольку работа зубчатой железной дороги оказалась успешной, был поднят вопрос о продлении линии. План продления был принят в 1890 году. Линия была проложена дальше в сторону горы Сечени, и теперь её длина в целом составляла 3700 метров. Муниципальная транспортная компания BSzKRt получила железную дорогу в свою собственность в 1926 году. Начиная со 2 июля 1929 года новые электротрамваи ходили каждые 15 минут. В 1973 году на линии была проведена полная реконструкция, после которой вся она была переведена на зубчатое зацепление системы Strub, тогда же были поставлены новые трамваи. Железная дорога и по сей день является частью общественного транспорта Будапешта. Галерея Примечания Ссылки Схема маршрута
Будапештська зубчаста залізниця

Будапештська зубчаста залізниця (угор. Budapesti Fogaskerekű Vasút) або (Трамвайна лінія № 60 міста Будапешт) — одноколійна зубчаста залізниця в Будапешті, столиці Угорщини. Вона діє від станції Варошмайор, біля Площа Кальмана Селла до кінцевої зупинки на горі Сечені. Залізниця інтегрована у систему громадського транспорту міста Будапешт під назвою трамвайної лінії № 60. Експлуатується Будапештською транспортною компанією BKV Історія створення Дозвіл на будівництво зубчастої залізниці Будапешта було отримано 3 липня 1873 року, будівельною компанією Нікласа Ріггенбаха. Будівництво розпочалося відразу, і вже через рік залізниця була введена в експлуатацію. 16:00 24 червня 1874 року почав рух перший потяг Будапештської зубчастої залізниці, регулярний рух розпочався вже наступного дня. Вся залізнична лінія базувалась на принципі роботи приводу із зубчастим колесом Ріггенбаха, що монтувалось на вісь локомотиву. Залізниця працювала на паровій тязі. Ширина колії становила 1435 мм, довжина — 2883 м. Перепад висот залізниці між станціями становив 264 м. У 1880 роках через активне використання Будапештської зубчастої залізниці постало питання про її розширення. В 1890 році це завдання було виконано, довжина залізниці зросла до 3700 м. У 1929 році відбулась електрифікація залізниці. Потяги рухались між початковою та кінцевою станціями кожні 15 хвилин. 1973 року проведено реконструкцію та заміну потягів зубчастої залізниці Будапешту, через зношуваність обладнання. Цю подію було приурочено до 100-річчя об'єднання міст Буди, Пешта та Обуда в Будапешт. Було знято старі зубчасті системи із потягів, що працювали на системі Нікласа Ріггенбаха на систему стійки Еміля Страба. Підведено більшу напругу до електромоторів локомотивів — 1500 В (було 550~600 В). Галерея Корисна інформація про трамвай № 60 Маршрут зубчастого трамвая № 60: від Варошмайор (Városmajor) до гори Сечені (Széchenyi-hegy). Час роботи: трамвай ходить за розкладом, який вивішено на кожній зупинці. Від Варошмайор перший трамвай відходить о 4:57 ранку, а останній у 23 годині. Вартість проїзду: оскільки трамвай відноситься до системи громадського транспорту, то діє звичайний квиток (350 форинтів разова поїздка). Як дістатися до Варошмайор: На трамваї — № 4 і № 6, які йдуть до площі Széll Kálmán tér (для них ця кінцева зупинка); на метро — M2 (червона лінія) доїхати до станції з такою ж назвою — Széll Kálmán tér; на автобусі — № 22, № 22а, № 39, № 91, № 116, № 128, № 129, № 149, № 155, № 156, № 222. Джерела The «Cog» of Budapest [Архівовано 23 березня 2016 у Wayback Machine.] Зуб даю, понравится — самый необычный трамвай Будапешта [Архівовано 3 квітня 2016 у Wayback Machine.] Транспорт в Будапеште [Архівовано 10 березня 2016 у Wayback Machine.]
École supérieure de communication et de commerce de Budapest

L'École supérieure de communication et de commerce de Budapest (hongrois : Budapesti Kommunikációs és Üzleti Főiskola, BKF ; anglais : Budapest College of Communication and Business) est une école supérieure hongroise située à Budapest et fondée en 2001. Histoire Les origines Le développement actuel Organisation Fonctionnement Sites Enseignement et recherche Formation Échanges internationaux Relations internationales Vie étudiante Bibliothèque Internats et collèges Vie associative Autour de l'école Instituts et institutions liées à l'école Sociétés Partenariats Financements Personnalités liées à l'école Eszter Vitályos (1979-), personnalité politique et avocate hongroise. Voir aussi Articles connexes Lien externe Portail des universités Portail de Budapest
Ancienne Chambre des représentants de Hongrie

L'Ancienne Chambre des représentants (en hongrois : Régi Képviselőház) est un édifice situé dans le 8e arrondissement de Budapest. Articles connexes Parlement hongrois Institut culturel italien de Budapest Liens externes (it + hu) Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de Budapest
Istituto Italiano di Cultura di Budapest

L'Istituto Italiano di Cultura di Budapest si è estende nel rione VIII in via Sándor Bródy 8. L'Istituto italiano di cultura per l'Ungheria è stato creato per sviluppare dei contatti culturali fra l'Italia ed Ungheria in 1937. All'Istituto si può assistere ai corsi d'italiano, visitare la biblioteca, dell'esposizioni provvisorie, dei concerti e dei film italiani. Esso si occupa anche di competizioni, di borse e di possibilità di lavori. L'edificio L'edificio appartiene alla proprietà dell'Italia dal 1942. Inaugurato il 21 giugno 1943 nel palazzo dell'architetto Miklós Ybl, già sede del Parlamento ungherese (1865-1902). Ospita un capiente teatro dove hanno luogo rappresentazioni e concerti. Direttori I direttori dell'Istituto in ordine cronologico: B. Giuliano, Aldo Bizzarri, Rodolfo Mosca, Maurizio Fiore, Ezio De Chiffre, Giuseppe Racca, Eustachio Porsia, Giuseppe Manica, Giovanna Gruber (incaricata), Giuseppe Manica, Gabriele Brustoloni (incaricato), Giorgio Pressburger, l'ambasciatore Giovan Battista Verderame (incaricato), Piero Sollazzi (incaricato), Arnaldo Dante Marianacci, Gian Luca Borghese. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Istituto Italiano di Cultura di Budapest Collegamenti esterni Sito ufficiale Archiviato il 13 giugno 2007 in Internet Archive. Disegni dell'edificio (HU), su mnl.gov.hu.
Будаэрш (аэропорт)

Аэропорт Будаэрш (венг. Budaörsi Repülőtér) (ИАТА: QHU, ИКАО: LHBS) расположен в XI районе Будапешта и назван в честь прилегающего к нему одноимённого городка. Ранее Будаэрш являлся единственным международным аэропортом во всей Венгрии; в настоящее время используется авиацией общего назначения. История Необходимость в строительстве аэропорта Будаэрш впервые возникла в 1931 году, однако из-за мирового экономического кризиса его проектирование началось лишь в 1935 году. В 1936 году был проведён конкурс на разработку проекта аэровокзала, а его победителями стали сразу два архитектора: Виргиль Бирбауэр (Борбиро) и Ласло Кралик, представившие концептуально разные решения. В итоге, было объявлено об объединении заложенных ими концептов в один проект, однако за основу были взяты всё же предложения Бирбауэра. Терминал был возведён за 232 дня и открыт 20 июня 1937 года Иштваном Хорти, сыном регента Венгрии Миклоша Хорти. В 1936 году также был объявлен конкурс на проектирование основного ангара — его победителями стали Ласло Цако и Дьёрдь Мехес. Ангар размерами 141 м×41 м, построенный по их чертежам, на тот момент стал самым большим в Европе. Строительство аэродрома было завершено летом 1937 года. Будаэрш сразу же стал главным и единственным международным аэропортом Венгрии на ближайшие 15 лет. Также он стал пунктом базирования авиакомпании «Malert» (предшественницы «Maszovlet», а позднее — «Malév»). Необходимость замены Будаэрша более крупным аэропортом была очевидна уже в 1939 году: окружающие его холмы, нехватка места для расширения и потребность в более длинных взлётно-посадочных полосах с твёрдым покрытием привели к созданию того, что впоследствии стало международным аэропортом Ферихедь. Ферихедь был отстроен к 1943 году, однако бомбардировки в годы Второй мировой войны нанесли ему значительный ущерб. В то же время, Будаэрш пострадал незначительно и продолжил функционировать в качестве основного международного аэропорта Венгрии. Ферихедь был открыт 7 мая 1950 года и вскоре после этого мтановится главной воздушной гаванью страны. Направления В таблице представлены рейсы авиакомпаний через аэропорт Будаэрш по состоянию на лето 1938 года. Текущее состояние В настоящее время Будаэрш является действующим аэропортом авиации общего назначения, где базируется множество легкомоторных самолётов и планеров. Здесь расположено несколько предприятий по организации досуга и лётного обучения, среди них — компания «GOLDTIMER Alapítvány», которая реставрирует и регулярно катает пассажиров на своих старинных самолётах. Здания аэровокзала и главного ангара являются охраняемыми историческими памятниками. Примечания Литература Grey, C.G.; Bridgman, Leonard. Jane's All The World's Aircraft 1938 (англ.). — London: Sampson Low Marston & Company, 1938.
Budaújlaki vízmű

A Budaújlaki vízmű ipari létesítmény Budapesten, a főváros legrégebbi ma is üzemelő vízműve. Megépítésekor a legmagasabb műszaki színvonalat képviselte. Tervezője, Wein János, a természetes vízszűrés alkalmazásával megbízhatóan tiszta, alacsony költséggel kitermelhető ivóvizet juttatott a városnak. A vízmű gépházának III. ker. Árpád fejedelem útja 50/A. sz. alatt álló épülete ma ipari emlék. Történeti áttekintés A fővárosban 1868-ban, két évvel egy nagy kolerajárvány után vette kezdetét az intézményes vízellátás. Már ekkor létesült egy ideiglenes vízmű a pesti Hajós (ma: Kossuth-) téren, a Parlament épületének helyén. Az első végleges, nagy kapacitású vízművet Wein János irányításával Budaújlakon, a Duna frissen kiépített óbudai partján helyezték üzembe 1881-ben. (A gát csak 1884-ben készült el.) Ez ma a Fővárosi Vízművek legrégibb, működő létesítménye. A Dunától néhány méternyire kiképzett kutak, – a főváros számos kútjához hasonlóan, – a parti szűrés elvén működnek, a jó minőségű vizet gyakorlatilag ez biztosítja. A telepet azért éppen itt létesítették, mert a vizet megszűrő természetes kavicsréteg ezen a partszakaszon volt a legmegfelelőbb, a legvastagabb. A vízmű kezdetben napi 21 000 m³ vizet termelt és a környék ellátását biztosította. Vizét később a Margit-hídra erősített csövek segítségével átvezették a pesti oldalra is. Létesítését követően a vízmű évtizedekig gőzgépekkel üzemelt, ezek látták el energiával a szivattyúkat. A gépeket a Láng- és a Röck-féle hazai gépgyárakban készítették és a műszaki fejlődés igényei szerint többször lecserélték. Az 1930-as években a gőzüzemű gépeket villamos erőgépek váltották fel, a 20. század legvégéig ezekből is legalább négy generáció üzemelt. Ma már a vízmű teljesen automatizált, működését számítógépes távirányítás szabályozza. A Fővárosi Vízművek itt, legrégibb telephelyén helyezte üzembe 2004-ben az első UV-fénycsövekkel működő vízfertőtlenítő berendezést, ezzel részben kiváltható a víz klórozása, illetve csökkenthető az ivóvíz klórtartalma. Az épület A gépház építészetileg is értékes alkotás. A Duna mellett hosszában elnyúló, arányos méretű téglaépület minden oldalát szolid dekoratív elemek díszítik. Változatos formájú vakolt ablakkeretei, csipkézett párkányai a homlokzatnak élénk, könnyed hangulatot kölcsönöznek. A gépek, technológiák változtak, de a külső maradt, ma is az eredeti állapotot tükrözi. Az épület szép példája annak a sajátos stílusnak, amely a 19. század utolsó évtizedeinek kisebb ipari létesítményeit egykor jellemezte. Jegyzetek Források A Budaújlaki vízmű a Fővárosi Vízművek honlapján Budapest közműveinek történetéből A budapesti csatornázás történetéből Az index.hu híre az új berendezéséről, 2004-ben.
Buzogánytorony (Budai vár)

A buzogánytorony a mai budai vár déli végének egyik jellegzetes építménye. A vár déli zárófala sarkán, a Tabánból a palota felé vezető Ferdinánd-kapu mellett áll. Henger alakú vékony, teljesen függőleges falát kváderkövekből építették, a „buzogány” fejrészében lőrésekkel ellátott és fazsindely tetővel fedett kis teraszt képeztek ki. A torony teste középkori eredetű, a felső rész azonban teljes egészében a 20. század közepén készült. A torony a szomszédos nagy rondellával együtt a budai városkép messziről látszó, meghatározó része. Történeti áttekintés A második világháborúig a torony alacsonyabb és szélesebb volt, alján a talprész kiszélesedett, tetejét a várfal magasságában szecessziós stílusú mellvéd díszítette. Budapest ostroma idején a Várnegyednek ez a része is súlyos károkat szenvedett. A régészeti feltárás és a helyreállítás során a várfalról lefejtették a későbbi, amúgy is sérült ráépítéseket, mert a középkori részek kiszabadítását és restaurálását részesítették előnyben. Bontáskor a torony belsejében fedezték fel a vékonyabb középkori, viszonylag jó állapotban fennmaradt toronymagot, melynek teteje azonban hiányzott. Az eredeti torony feltehetően Zsigmond (1387–1437) magyar király, később német-római császár uralkodásakor keletkezhetett. Valószínű, hogy az ágyúk széles körű elterjedése idején vastag kőburkolattal látták el, hogy megerősítsék. Barokk kori metszeteken a torony igen széles talpú, kúp formájú építményként látható. A 19-20. század fordulóján, a palota teljes átépítésekor a torony régi burkolatát elbonthatták, helyette új, klinkertégla borítású köpennyel építették körül. Budapest ostroma a toronytestet – a fényképek tanúsága szerint – viszonylag megkímélte, külső köpenyét azonban 1951-ben a középkori mag kiszabadítása érdekében eltávolították. A helyreállításkor ezt az eredeti, középkori toronyrészt kijavították, falát konzerválták, tetejét pedig csonkán akarták meghagyni. A szomszédos rondellát és a várfalat középkori formájában állították helyre, így végül a toronytetőt is a régi középkori várakat idéző „buzogány” fejjel egészítették ki. A Ferdinánd-kapu A torony melletti klasszicista stílusú kapu jóval később, 1838-ban keletkezett, ezt a kapu fölé vésett felirat évszáma is megerősíti: FERD. I. AUST. IMP. HUNG. BOH. REX H. N. V. MDCCCXXXVIII. A kapun át a 19. században kocsifeljáró vezetett a várpalota udvarába, a század végén azonban ezt megszüntették, a kaput pedig befalazták. Az 1950–60-as években a kaput újra megnyitották, a tabáni Szarvas térről ezen át lehet felsétálni a budai várba. Jegyzetek Források A buzogánytoronyról a Klubháló portálon Irodalom Gerő László A helyreállított budai vár Műszaki Kiadó, Budapest, 1980 ISBN 963-10-3138-1
Стадион Јене Бузански

Стадион Јене Бузански (мађ. Buzánszky Jenő Stadion), је стадион у Сегедину, Мађарска. Стадион отворен 1921. године а капацитетом од 12.000 места, служи као домаћи терен ФК Бањас Дорогу. Историја стадиона Стадион је отворен 1937. године. 2007. је предложена реновација и добија садашњи капацитет. Референце Спољашње везе Magyarfutball.hu Стадион На сајту Мађарски фудбал
Bánki-tó

A Bánki-tó 7 hektáron elterülő, átlagosan 4 méter mély tó a Nógrád vármegyei Bánkon, a fürdőzők és a horgászok körében is közkedvelt. Földrajz A tavat fenékforrások táplálják. Felesleges vize egy zsilipen keresztül a medre mellett elvezetett Bánki-patakba folyik, mely a tó sarkánál torkollik a Lókos-patakba, s ezen keresztül éri el az Ipolyt. Történelem A tóra vonatkozó legkorábbi írásos feljegyzés 1820-ból ismert. Ebben a következő található: „Van itt a' falu mellett egy álmélkodásra méltó tó, melyet a' köznép Tenger Szemének nevez”. Az 1970-es évek óta a turizmus kedvelt célpontjaként számon tartott tó vize 1991-re alkalmatlanná vált a fürdésre. A bánki önkormányzat 2001–2002-ben állami támogatással rehabilitálta a tavat: iszapkotrást és partrendezést végeztek, valamint bővítették a tó területét. Turizmus A tó fürdésre és horgászatra is alkalmas. A víz hőmérséklete nyáron a Balatonéhoz hasonló. A Bánki-tó északi partján található az 58 szobás Tó-hotel wellness-szálloda. A déli oldalán 2023-ben készült el a METTRIN Rendezvény- és Művészeti Központ. A szálloda melletti strand főidényben a nappali órákban fizetős, este és főidényen kívül szabadon látogatható. A Marom Klub Egyesület 2009-2025 között (2020 kivételével) minden évben megrendezte a Bánkitó Fesztivált. A vízi színpadon rendszeresen tartanak koncerteket, színielőadásokat, nyári hétvégeken szabadtéri mozivetítéseket. A szállodán kívül egy kemping, számos panzió és magánszállás is kínál szálláshelyeket. Jegyzetek További információk A Bánki-tó Bánk község honlapján (magyarul) Bánkitó Fesztivál Archiválva 2021. március 14-i dátummal a Wayback Machine-ben (magyarul, angolul) Bánki tó étkezési lehetőség
Bányai-ház (Kiskunfélegyháza)

A Bányai-féle ház 1910-ben épült szecessziós épület Kiskunfélegyházán, a Kossuth utcán. Bányai Mór ügyvéd építtette 1910-ben. Tervezői Vas József és Morbitzer Nándor, ugyanazok, akik az ekkor épülő szintén szecessziós stílusú városházát is tervezték. Az épület eredetileg földszintes lett volna, de az építtető 1910-ben a ház emeletesre történő felépítését kérte. Az épületnek fontos szerep jutott a Kossuth utca rendezésében, vonalának egyenessé tételében. Az eredeti telek nem nyúlt ki az utca vonaláig, ezért Bányai az utcavonal és saját telke közé eső részt a várostól átengedni kérte. Kiskunfélegyháza tanácsa ezt engedélyezte, az építési engedélyt azután adta meg. A ház ma nem eredeti formájában áll fenn. Az 1970-es évek elején belsejében jelentős átalakításokat végeztek, megszüntették a szecessziós főbejáratot, feltöltötték a pincét. Később itt rendezték be a Helyőrségi Művelődési Otthont. 2008-ig itt működött a Móra Ferenc Művelődési Központ Ifjúsági- és Közösségi Háza. Ma több nyugdíjas klubnak ad helyet az épület, valamint a helyi kisközösségi rádiónak is itt található a stúdiója és a szerkesztősége. 2007-2008-ban az épületet tatarozták, a földszinti üzlethelyiségek ablakait alakították át, az eredeti kosáríves ablakok egyenes záródásúak lettek. Források Urbán Miklósné: Nevezetes épületek, szobrok.... Kiskunfélegyházán, Kiskunfélegyháza 2005.