Fővárosi Csatornázási Művek

A Fővárosi Csatornázási Művek Zrt. egy budapesti vállalat, amely a magyar főváros csatornahálózatának és árvízvédelmi rendszerének üzemeltetését látja el. Székhely 1087 Budapest, Asztalos Sándor út 4. Története Előzmények A mai Budapest területén korábban több település, elsősorban Buda, Óbuda, és Pest osztozott. A legkorábbi csatornázási nyomok Óbuda területéről, a római Aquincumból kerültek elő. Később, a középkor folyamán más, független csatornarendszerek épültek, ezek azonban a legtöbb esetben nyitottak voltak, csak járványok idején fedték be őket. Az első pesti csatornázási terv 1840-ben, az első csatornázási szabályrendelet 1847-ben készült. Ezt követően elkezdték a csatornák kiépítését, majd 1869-ben két főgyűjtő csatorna kiépítését határozta el a város. A bal parti, 26,3 km hosszúságú főcsatorna 1889-re épült ki 11 millió koronás beruházással, ekkor adták át a Ferencvárosi szivattyútelepet is. 1893-ban a Soroksári szivattyútelepet, 1896-ban a Nagykörúti és a Dunaparti főcsatornát adták át. 1916-ban újabb, a Hungária körút felől induló csatornázási tervek készültek. Buda és Óbuda csatornázást megnehezítették az emelkedő terepviszonyok, itt nagy szerep jutott a természetes vízelvezetőknek (Ördög-árok, Szépvölgyi-árok). A budai főgyűjtő csatornát csak 1913-ban kezdték el építeni a Zsigmond téri szennyvízátemelő teleppel együtt. A kelenföldi szivattyútelep 1933–1935-ben, az angyalföldi az 1940-es években épült ki. A Fővárosi Csatornázási Művek létrejöttétől A második világháború alatt a budapesti csatornázási rendszer súlyosan, 150 helyen, összesen körülbelül 3300 méter hosszúságban megsérült, a Soroksári szivattyútelep pedig teljesen elpusztult. Az újjáépítésre alakult meg 1945-ben a Székesfővárosi Csatornázási Művek. 1949-től Községi Vállalatként működött tovább. Az 1950-es városegyesítéskor számos olyan települést csatoltak Budapesthez, amelyek csatornázási viszonyai sok kívánnivalót hagytak maguk után. A következők években ezeknek a településeknek a csatornázási kiépítése zajlott. Ebben az időben az egész főváros kb. 75%-a volt csatornázva, de ez a belső területéknél 97%, míg a külsőknél alig 31-32%-ot jelentett. 1964-ben kezdte meg működését a nagy Dél-pesti szennyvíztisztító telep napi 30.000 m3-es teljesítménnyel. 1974-ben indult meg a Palotai-sziget szennyvíztisztító telepének kiépítése, amely az előbbinél is jóval nagyobb, napi 560.000 m3 víz megtisztítását tette lehetővé. Az újabb fejlesztéseknek köszönhetően az 1990-es évekre a következő viszonyok jellemezték Budapest csatornázását: 3 db szennyvíztisztító telep 10 db szivattyútelep 119 db átemelőállomás 100.102 db csatornabekötés Ez a 2020-as évekre a következőre módosult: 3 db szennyvíztisztító telep 9 db szivattyútelep 226 db átemelőállomás 822 db beemelő telep A vállalat napjainkban a környezetvédelem kérdését tartja fontos területnek, telephelyein pedig előre egyeztetett időpontokban fogad látogatókat. Szolgáltatási kör A következő szolgáltatásokat biztosítja: Szenny- és csapadékvíz-elvezetés Szennyvíztisztítás Csatornarekonstrukciók Bioenergia-termelés Ár- és belvízvédelem Nyilvános illemhelyek üzemeltetése Szerveshulladék-kezelés Laboratóriumi szolgáltatások Házi csatornával kapcsolatos szolgáltatások Telepei Források Budapest lexikon I. (A–K). Főszerk. Berza László. 2., bőv. kiad. Budapest: Akadémiai. 1993. 456. o. ISBN 963-05-6410-6 "A budapesti csatornázás története". fcsm.hu. Hozzáférés: 2022. január 20.. "Szolgáltatások". fcsm.hu. Hozzáférés: 2022. január 20.. "Műszaki adatok". fcsm.hu. Hozzáférés: 2022. január 20.. Kiss Katalin: Ipari műemlékek, Budapest Főváros Önkormányzata Főpolgármesteri Hivatala, Budapest, 1993, ISBN 963-8376-16-3, 22-23. o. Egyéb irodalom (szerk.) Lesenyei József: Magyarország csatornázása és szennyvízkezelése, Magyar Mérnök és Építészegylet, Budapest, 1943 Mattyasovszky János – Dr. Gőbel József – Párnay Zoltán: Budapest csatornázása. Pest város 1847. évi csatornázási szabályrendeletének 125 éves évfordulójára, Fővárosi Csatornázási Művek, Budapest, 1972 (szerk.) Mattyasovszky János – Dr. Paizs Iván – Párnay Zoltán: Budapest csatornázása 1972–1986, Fővárosi Csatornázási Művek, Budapest, 1986 (szerk.) Mattyasovszky János – Ódor István – Rymorz Pál: Budapest csatornázása 1987–1996, Fővárosi Csatornázási Művek, Budapest, 1996 Dubecz István: Budapest – Csatornázás-történeti Gyűjtemény, TKM Egyesület, Budapest, 1989, ISBN 963-555-654-3 (Tájak–Korok–Múzeumok Kiskönyvtára-sorozat) Zaitz László: Budapest csatornázása, Budapest Székesfőváros Statisztikai Hivatala, Budapest, 1937 (Statisztikai közlemények- sorozat)