NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Музей прикладного искусства (Будапешт)

Музей прикладного искусства в Будапеште (венг. Iparművészeti Múzeum) располагается в здании, построенном в стиле сецессиона в 1893—1896 годах по проекту архитекторов Эдёна Лехнера и Дьюлы Партоша. Музей в здании с приметной крышей, выложенной черепицей Жолнаи изумрудного цвета, открылся в 1896 году, в год празднования тысячелетия Венгрии. Экспонаты В музее хранятся уникальные произведения венгерского и европейского искусства начиная с XVI века и вплоть до современности: стеклянные изделия, керамика фабрики «Жолнаи», предметы текстиля, одежды (бархат, парча, шерсть, кружева, кожа), бронза, фарфор, музыкальные инструменты, деревянные резные доски для набивки тканей, ювелирные изделия, столовые приборы, часы, фамильные сокровища семьи Эстерхази. В филиале Музея прикладного искусства во Дворце-музее Надьтетень разместилась экспозиция мебели разных эпох, стран и стилей. В 2013 году в музее прошёл первый день модерна. Литература Будапешт: [путеводитель] / С. Кузьмичева, О. Кузьмичев. — М.: Эксмо, 2008. — 384 с.: ил. — (Оранжевый гид).
Музеј примењене уметности у Будимпешти

Музеј примењене уметности (мађ. Iparművészeti Múzeum) је музеј у Будимпешти, Мађарска. То је трећи најстарији музеј примењене уметности на свету. Архитектура Музеј је изграђен између 1893. и 1896. године, а дизајнирао га је Еден Лехнер у стилу мађарске сецесије. Има зелени кров, а унутрашњост је дизајнирана користећи хиндуистички, могулски и исламски дизајн. Објекат је потребно реновирати, за шта су урађени планови. Сада је у реновирању. Колекција У музеју се налази колекција металних предмета, намештаја, текстила и стакла. Има и библиотеку. Постоје још две локације: Музеј источне азијске уметности Хоп Ференц и палата Нагитетени. Музеј се налази близу јужног краја Великог булевара у насељу Ференцварош и до њега се може доћи метро линијом 3. Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт Медији везани за Музеј примењене уметности у Будимпешти на Викимедијиној остави
Музей прикладного мистецтва (Будапешт)

Музе́й прикладно́го мисте́цтва в Будапе́шті (угор. Iparművészeti Múzeum) розташовується в будівлі, побудованій в стилі сецесіона в 1893-1896 за проектом архітекторів Едена Лехнера і Дьюли Партоша. Музей в будівлі з примітник дахом, викладеним черепицею Жолнаї смарагдового кольору, відкрився в 1896, в рік святкування тисячоліття Угорщини. По периметру величезного павільйону музею під скляним куполом тераси та балкони ведуть безпосередньо до залів експозиції. У музеї зберігаються унікальні твори угорського й європейського мистецтва, починаючи з XVI століття і аж до сучасності: скляні вироби, кераміка фабрики «Жолнаї», предмети текстилю, одягу (оксамит, парча, шерсть, мережива, шкіра), бронза, порцеляна, музичні інструменти, дерев'яні різьблені дошки для набивання тканин, ювелірні вироби, столові прилади, годинники, фамільні скарби родини Естерхазі. У філії Музею прикладного мистецтва в Палаці-музеї Надьтетень розмістилася експозиція меблів різних епох, країн і стилів. Примітки Література (рос.) Будапешт: [путеводитель] / С. Кузьмичева, О. Кузьмичев. — М.: Эксмо, 2008. — 384 с.: ил. — (Оранжевый гид). Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Музей прикладного мистецтва в Будапешті www.imm.hu — офіційний сайт «Музей прикладного мистецтва». [Архівовано 17 травня 2009 у Wayback Machine.]
Sóház (1886)

A Sóház budapesti kereskedelmi épület a IX. kerületben, amelyet napjainkban oktatási célokra használnak Budapesti Corvinus Egyetem „S” épülete néven. Története A Sóház a nagy Fővámpalota (ma a Budapesti Corvinus Egyetem főépülete) és a Közraktárak között épült 1886-ban. Tervezője Ulrich Keresztély volt. A háromszintes, körülbelül 60 méter hosszú és 30 méter széles épületben a Vámpalota dolgozói részére irodákat hoztak létre, de raktárakat is kialakítottak. A második világháború során súlyos sérüléseket szenvedett az épület. Később számos kisebb újítás történt rajta, de az általános rekonstrukcióra csak 1999-ben került sor. Belsejét teljesen modernizálták. Az épületet ezt követően a Corvinus Egyetem kapta meg és azóta oktatási célokra használja. Képtár Források http://budapest100.hu/house/fovam-ter-13-15/ http://www.kitervezte.hu/epuletek/oktatas/budapesti-corvinus-egyetem-fovamhaz
Sóház (1916)

A Sóház budapesti vasúti épület a VI. kerületben, amelyet napjainkban irodai célokra használnak. A Ferdinánd híd Váci úti feljárójánál, közvetlenül a Westend szomszédságában található. Története A szomszédos (azóta már elbontott) sóraktár miatt tévesen, „Sóház” néven elterjedt épület a Magyar Királyi Államvasutak megbízásából épült 1914 és 1916 között. Tervezője Mezey Sándor volt. Az épület irodaháznak épült a raktárfőnökség részére. A kétszintes irodaház kialakítása a német szecesszió stílusát mutatja, jellemzői az egyszerű díszítés, a téglaarchitektúra, a sarokrizalitok, az oromzatos párkányok, és a magastető. Belsejében nyitott udvar található. Az épülettel kapcsolatban 1992-ben felmerült a bontás gondolata, azonban végül ez nem valósult meg. Napjainkban is irodaként használják, tulajdonosa a West End Sóház Ingatlanhasznosító Zrt. Műemléki védelem alatt áll. Képtár Források http://budapest100.hu/house/vaci-ut-3/ https://www.ceginformacio.hu/cr9311022706 http://www.muemlekem.hu/muemlek/show/771?logsall=1 Egyéb irodalom Tahi–Tóth Nándorné: „Sóház” – A Nyugati Pályaudvar MÁV Raktárfőnökségi épülete (Budapest, VI; Váci út 1-3.), 1998
Mária Valéria-broen

Mária Valéria-broen er en bro over floden Donau, som forbinder byerne Esztergom i Ungarn og Štúrovo i Slovakiet. Broen er ca 500 meter lang og er opkaldt efter ærkehertuginde Marie Valerie af Østrig (1868–1924), datter af kejser Franz Joseph 1. og kejserinde Elisabeth af Østrig-Ungarn. Broen bygges og genopbygges Broen blev i 1893 tegnet og konstrueret af János Feketeházy, som havde tegnet andre broer over Donau. Siden dens indvielse den 28. september 1895 har broen været ødelagt to gange. Den 22. juli 1919 blev broen ødelagt ved en sprængning på den første af dens bropiller i vestenden af broen. Broen blev renoveret og genåbnet i 1922 og færdigrepareret i 1926. Under 2. Verdenskrig blev broen bortsprængt af de tilbagetrækkende tyske tropper den 26. december 1944, i lighed med andre broer nær Esztergom. Årtiers uoverensstemmelser mellem de to kommunistiske regimer i Ungarn og Tjekkoslovakiet gjorde, at broen ikke blev genopbygget før i det nye årtusinde, med indvielse den 11. oktober 2001. Halvdelen af omkostningerne ved broens genopførelse blev betalt som et tilskud fra EU som en del af støtten til lande, der forsøger at tilslutte sig EU. Links Broen omtalt på Hungary starts here Arkiveret 3. september 2009 hos Wayback Machine Henvisninger
Mária Valéria Bridge

The Mária Valéria Bridge joins Esztergom in Hungary and Štúrovo in Slovakia, across the River Danube. The bridge is some 500 metres in length. It is named after Archduchess Marie Valerie of Austria (1868–1924), the fourth child of the Emperor of Austria-Hungary, Franz Josef and Elisabeth. The bridge was designed by János Feketeházy in 1893; he built several bridges on the Danube, including the Liberty Bridge (originally the Franz Joseph Bridge) in Budapest and the Elisabeth Bridge between Komárno and Komárom. In 1920, according to the Treaty of Trianon, Párkány (present-day Štúrovo) became part of the newly formed Czechoslovakia, so the bridge was cut by the border. Since its opening on 28 September 1895, the bridge has been destroyed twice. On 22 July 1919 it was destroyed by a detonation caused by the occupying Czechoslovak Legion at its first pier on its western side, but was renovated in 1922 and completely reconstructed in 1926. During World War II, retreating German troops blew up the bridge on 26 December 1944 along with other bridges near Esztergom. Decades of intransigence between the Communist governments of Hungary and Czechoslovakia meant that the bridge was not rebuilt until the new millennium, finally reopening on 11 October 2001. Half the costs of the project were covered by a 10 million Euro grant from the European Union, as part of the EU PHARE project to assist applicant countries in their preparations to join the EU. The re-opening was marked with the issue of a Slovak stamp. The rebuilding of the bridge helped the local economy in the Ister-Granum Euroregion. As Slovakia and Hungary are part of the Schengen Area there are no border controls on the bridge. Both countries became part of the Schengen Area on 12 December 2007, allowing all immigration and customs checks to be lifted. As a young man, the writer Patrick Leigh Fermor walked from the Hook of Holland to Constantinople in 1933/34. His book A Time of Gifts ends on the bridge and the second volume, Between the Woods and the Water, begins with his crossing into Esztergom. See also List of crossings of the Danube River List of international bridges References External links History of the Bridge Bridgeguard Project
Puente María Valeria

El puente María Valeria une Esztergom en Hungría y Štúrovo en Eslovaquia, a través del río Danubio. El puente tiene unos 500 metros de longitud. Lleva el nombre de la archiduquesa María Valeria de Austria (1868-1924), cuarta hija del emperador de Austria-Hungría, Francisco José e Isabel. Historia El puente fue diseñado por János Feketeházy en 1893; construyó varios puentes sobre el Danubio, entre ellos el puente de la Libertad (originalmente el puente de Francisco José) en Budapest y el puente de Isabel entre Komárno y Komárom. Desde su inauguración, el 28 de septiembre de 1895, el puente ha sido destruido en dos ocasiones. El 22 de julio de 1919 el puente fue destruido por una detonación en su primer muelle del lado occidental, pero el puente fue renovado en 1922 y reconstruido completamente en 1926. Durante la Segunda Guerra Mundial, las tropas alemanas en retirada volaron el puente el 26 de diciembre de 1944 junto con otros puentes cercanos a Esztergom. Décadas de intransigencia entre los gobiernos comunistas de Hungría y Checoslovaquia hicieron que el puente no se reconstruyera hasta el nuevo milenio, reabriéndose finalmente el 11 de octubre de 2001. La mitad de los costes del proyecto fueron cubiertos por una subvención de 10 millones de euros de la Unión Europea, dentro del proyecto PHARE de la UE para ayudar a los países candidatos a prepararse para la adhesión a la UE. La reapertura se celebró con la emisión de un sello eslovaco.​ La reconstrucción del puente ayudó a la economía local de la eurorregión de Ister-Granum. Como Eslovaquia y Hungría forman parte del espacio Schengen, no hay controles fronterizos en el puente. Ambos países pasaron a formar parte del espacio Schengen el 12 de diciembre de 2007, lo que permitió suprimir todos los controles de inmigración y aduana. Cuando era joven, el escritor Patrick Leigh Fermor caminó desde Holanda hasta Constantinopla en 1933/34. Su libro A Time of Gifts (Tiempo de regalos) termina en el puente y el segundo volumen, Between the Woods and the Water (Entre los bosques y el agua), comienza con él cruzando hacia Esztergom. Referencias Enlaces externos Historia del puente Puente Maria Valeria, Esztergom en la página web de Karl Gotsch
Pont Marie-Valérie

Le pont Marie-Valérie (en hongrois Mária Valéria híd, en slovaque most Márie Valérie) est un pont qui traverse le Danube et relie la Hongrie à la Slovaquie, entre Esztergom et Štúrovo. Il doit son nom à Marie-Valérie d’Autriche. Mis en service pour la première fois en 1895, il a été détruit en 1919 et en 1944. Il n’a été reconstruit et remis en service qu’en 2001. On peut traverser le pont en véhicule ou à pied. Voir aussi Article connexe Frontière entre la Hongrie et la Slovaquie Liens externes Ressource relative à l'architecture : Structurae (hu + sk + de + en) Projet Bridge guard Portail des ponts Portail de la Hongrie Portail de la Slovaquie Portail de la Seconde Guerre mondiale Portail des lacs et cours d'eau
Ponte Maria Valeria

Il ponte Maria Valeria unisce la città di Strigonio, in Ungheria, con Štúrovo in Slovacchia, attraverso il fiume Danubio. Il ponte, lungo circa 500 metri, deve il suo nome dall'arciduchessa Maria Valeria d'Asburgo Lorena (1868–1924), quarta figlia dell'imperatore d'Austria-Ungheria, Francesco Giuseppe I d'Austria ed Elisabetta di Baviera. Il ponte è stato progettato nel 1893 da János Feketeházy, già costruttore di altri ponti sul Danubio, tra cui il Ponte della Libertà a Budapest (noto originariamente come Ponte Francesco Giuseppe), e il Ponte Elisabetta tra Komárno e Komárom, due città di confine a circa 50 km a Est dal ponte Maria Valeria. Dopo la sua apertura, il 28 settembre 1895, il ponte è stato distrutto due volte. Nel 22 luglio 1919, il ponte fu distrutto da una detonazione al suo primo molo sul lato occidentale. Ristrutturato nel 1922, fu poi completamente ricostruito nel 1926. Durante la seconda guerra mondiale, le truppe tedesche in ritirata fecero saltare in aria il ponte il 26 dicembre 1944 insieme ad altri ponti vicino a Strigonio. Decenni di intransigenza tra i governi comunisti di Ungheria e Cecoslovacchia hanno impedito la ricostruzione del ponte fino al nuovo millennio, riaprendo finalmente l'11 ottobre 2001. La metà dei costi del progetto è stata coperta da una sovvenzione di 10 milioni di Euro da parta dell'Unione europea, nell'ambito del progetto PHARE dell'UE per assistere i paesi candidati nei loro preparativi per l'adesione all'UE. La riapertura è stata contrassegnata dall'emissione di un francobollo slovacco dedicato. La ricostruzione del ponte ha aiutato l'economia locale nella cosiddetta Euroregione dell'Ister-Granum. Dal momento che Slovacchia e Ungheria fanno attualmente parte dell'area Schengen, non ci sono controlli alle frontiere sul ponte. Entrambi i paesi sono entrati a far parte dell'area Schengen il 12 dicembre 2007, consentendo la revoca di tutti i controlli doganali e di immigrazione. Opere correlate Da giovane, lo scrittore Patrick Leigh Fermor camminò da Hoek van Holland a Costantinopoli nel 1933/34. Il suo libro Tempo di regali finisce proprio sul ponte Maria Valeria e il secondo volume, Fra i boschi e l'acqua, inizia con l'autore che si dirige verso Strigonio.A partire dal 2004 esiste una residenza d'artista che ispirandosi alle vicessitudini del ponte Maria Valeria, si occupa di mantenere viva la connessione tra i due lati del Danubio attraverso il progetto artistico/scientifico Bridgeguard. Nel 2022 il regista Mattia Mura dirige una serie tv per la tv ungherese MTVA intitolata Breakfast over the Bridge, ambientata sul Ponte Maria Valeria, il cui primo episodio si focalizza sulla storia del ponte. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte Maria Valeria Collegamenti esterni Storia del ponte, su vlada.gov.sk (archiviato dall'url originale il 6 dicembre 2007). Progetto Bridgeguard, su bridgeguard.org. Coordinate del Ponte: 47°47′43″N 18°43′49″E47°47′43″N, 18°43′49″E
Marie Valeriebrug

De Marie Valeriebrug (Hongaars: Mária Valéria híd, Slowaaks: Most Márie Valérie) is een meer dan 500 meter lange brug over de Donau, die de Slowaakse stad Štúrovo en de Hongaarse stad Esztergom met elkaar verbindt. De brug is vernoemd naar prinses Marie Valerie van Oostenrijk-Hongarije. De brug dateert oorspronkelijk uit 1895 en is ontworpen door ingenieur János Feketeházy, wiens naam ook aan verschillende andere Donaubruggen is verbonden. Sinds de opening in 1895 werd de Marie Valeriebrug twee keer vernield. De eerste keer was in juli 1919, waarna de brug op aandringen van de Donaucommissie werd herbouwd. De brug was inmiddels op de grens tussen Hongarije en de nieuwe republiek Tsjechoslowakije komen te liggen. Het herstel was in 1927 voltooid. Op 26 december 1944 werd de brug opgeblazen door zich terugtrekkende Duitse troepen. Omdat Tsjechoslowakije en Hongarije tijdens de Koude Oorlog geen overeenstemming wisten te bereiken, duurde het nog bijna 60 jaar tot er met de reconstructie van de Marie Valeriebrug begonnen kon worden. Uiteindelijk werd de brug op 11 oktober 2001 heropend. De Europese Unie stelde in het kader van het PHARE-programma een subsidie van 10 miljoen euro ter beschikking, goed voor ongeveer de helft van de bouwkosten. De reconstructie van de brug heeft een positieve bijdrage opgeleverd voor de lokale industrie en was een stimulans voor de economie in de euroregio Ister-Granum.
Most Marii Walerii

Most Marii Walerii (węg. Mária Valéria híd, słow. Most Márie Valérie, niem. Maria-Valeria-Brücke) – graniczny most drogowy na Dunaju, łączący miasta Štúrovo na Słowacji i Ostrzyhom na Węgrzech. Długość – 500 m. Most łączy słowackie drogi krajowe 63 i 76 z węgierskimi drogami krajowymi 10 i 11. Nazwa mostu pochodzi od habsburskiej księżnej Marii Walerii. Most został otwarty w 1895. W 1919 został zburzony, po czym odbudowano go w 1927. Po raz drugi został zniszczony 26 grudnia 1944 przez wycofujące się wojska niemieckie wraz z innymi mostami na Dunaju. Po II wojnie światowej aż do lat 60. XX wieku nie podejmowano nawet prób odbudowy – powodem był wzajemny brak zaufania komunistycznych rządów Węgier i Czechosłowacji. Pierwsze porozumienia co do odbudowy mostu zawarto w 1964, ale most otwarto ponownie dopiero 11 października 2001. Połowę kosztów budowy (10 mln euro) pokrył fundusz PHARE. Po odbudowie mostu ruch przez przejście graniczne wzrósł kilkunastokrotnie. Do tego czasu funkcjonowała tu wahadłowa przeprawa promowa obsługiwana przez węgierskiego przewoźnika, zaś kontrola graniczna znajdowała się po stronie słowackiej. 21 grudnia 2007 roku po przystąpieniu Słowacji i Węgier do strefy Schengen zniesiono kontrole graniczne. Przypisy
Ponte Maria Valéria

A ponte Maria Valéria (em húngaro: Mária Valéria híd , em eslovaco: Most Márie Valérie) é uma ponte metálica rodoviária e pedonal sobre o rio Danúbio, entre as localidades de Esztergom (Hungria) e Štúrovo (Eslováquia). O seu nome homenageia Maria Valéria da Áustria (1868-1924). A ponte foi inaugurada em 1895, mas foi destruída em duas vezes, em 1919, sendo reconstruída em 1922-1926, e em 1944 foi dinamitada pelas tropas alemãs em retirada. Décadas de impasse entre os governos comunistas da Hungria e da Checoslováquia impediram a reconstrução da ponte. Finalmente, em 11 de outubro de 2011, foi reinaugurada após reconstrução com fundos da União Europeia. Tem 500 m de comprimento. Tanto a Eslováquia como a Hungria fazem parte do espaço Schengen e por isso não há controlos fronteiriços na ponte. Ligações externas (em francês) [http://fr.structurae.de/structures/data/index.cfm?id=s0003741 A ponte Maria Valéria no site Structurae (em húngaro) (em eslovaco) (em alemão) (em inglês) Projet Bridge guard Referências
Podul Maria Valeria

Podul Maria Valeria (în maghiară Mária Valéria híd, în slovacă Most Márie Valérie) leagă orașele Esztergom și Štúrovo, peste Dunăre. Istoric Podul inițial, inaugurat în 1895, a fost aruncat în aer în 1944, de trupele germane aflate în retragere.
Мост Марии Валерии

Мост Марии Валерии (словац. Most Márie Valérie; венг. Mária Valéria híd) — мост через Дунай, соединяющий венгерский город Эстергом и словацкий город Штурово. Длина моста составляет 500 метров. Получил название в честь эрцгерцогини Марии Валерии, дочери императора Австро-Венгрии Франца Иосифа I. Мост между двумя городами, построенный по проекту Я. Фекетехази, был открыт в 1895 году и был дважды разрушен: в 1920 и в 1944 году. 26 декабря 1944 года он был взорван отступавшими немецкими войсками. После этого мост был восстановлен только через 60 лет и открылся 11 октября 2001 года. Ссылки История моста через Дунай (англ.)
Мост Марије Валерије

Мост Марије Валерије (енгл. Mária Valéria Bridge) спаја Острогон у Мађарској и Штуровом у Словачкој, преко реке Дунав. Дугачак је око 500 метара. Име је добио по Марији Валерији из Аустрије (1868—1924), четвртом детету цара Франца Јозефа и Елизабете Баварске. Мост је конструисао 1893. године архитекта који је изградио и неколико мостова на Дунаву, укључујући Мост слободе у Будимпешти и Елизабетин мост између Комарана и Комарома. Од отварања, 28. септембра 1895, мост је уништен два пута. Први пут 22. јула 1919. детонацијом на првом пристаништу са његове западне стране, али мост је обновљен 1922. и потпуно је реконструисан 1926. године. Други пут, током Другог светског рата, повучене немачке трупе су разнеле мост 26. децембра 1944. године заједно са другим мостовима у близини Острогона. Непопустљивост између комунистичких влада Мађарске и Чехословачке узроковао је не обновљеност моста све до новог миленијума, да би се поново отворио 11. октобра 2001. године. Половину трошкова пројекта покрила је Европска унија, десет милиона евра, у оквиру PHARE пројекта за помоћ земљама кандидаткињама у њиховим припремама за придруживање Европској унији. Поновно отварање обележено је издавањем словачког печата. Обнова моста помогла је локалној економији у еврорегиону. Пошто су Словачка и Мађарска део шенгенске зоне, на мосту не постоје граничне контроле. Обе земље постале су део шенгенског простора 12. децембра 2007. године, чиме је омогућено укидање свих имиграцијских и царинских провера. Као младић, путописац Патрик Ли Фермор 1933—34. написао је књигу Време дарова, завршивши је на мосту, а други део, Између шуме и воде, започиње преласком у Острогон. Референце Спољашње везе Историја моста
Mária Valéria-bron

Mária Valéria-bron (ungerska: Mária Valéria híd, slovakiska: Most Márie Valérie) är en bro över floden Donau mellan Esztergom i Ungern och Štúrovo i Slovakien. Den är uppkallad efter kejsare Frans Josef I:s yngsta dotter ärkehertiginnan Marie Valerie av Österrike. Bron konstruerades år 1893 av János Feketeházy, som också har ritat andra broar över Donau, och invigdes den 28 september 1895. Den 22 juli 1919 sprängdes en av bropelarna så att bron förstördes. Den reparerades provisoriskt år 1922 och fyra år senare var den återuppbyggd. Under andra världskriget sprängde retirerande tyska trupper Mária Valéria-bron och andra broar i närheten av den 26 december 1944. Ungern och Tjeckoslovakien var inte överens om hur förbindelsen mellan länderna skulle återupprättas, så resterna av bron var kvar till år 2000. Den återuppbyggdes slutligen med stöd av EU och invigdes 11 oktober 2001. För tung trafik som inte kan köra över bron öppnade år 2016 en färjelinje mellan Esztergom och Štúrovo. Bilder Källor
Міст Марії Валерії

Міст Марії Валерії (словац. Most Márie Valérie; угор. Mária Valéria híd) — міст через Дунай, що з'єднує угорське місто Естерґом та словацьке місто Штурово. Довжина моста становить 500 метрів. Він отримав свою назву на честь ерцгерцогині Марії Валерії (1868–1924), доньки імператора Франца Йозефа. Міст між двома містами, який спроєктував 1893 року відомий архітектор Янош Фекетехазі, був відкритий у 1895 році. Згодом споруда була двічі зруйнована: у 1919 від випадкового вибуху (реконструйований 1922, повністю відновлений за чотири роки) і 1944 року. 26 грудня 1944 року міст Марії Валерії разом і іншими Естерґомськими мостами був підірваний німецькими військами, що відступали. Протягом довгого часу відновлення моста було неможливим через ворожнечу урядів Угорщини і Чехословаччини — ніхто не хотів відбудовувати міст. Спільний проєкт країни розпочали лише у 1999 році, відкриття оновленого моста відбулося 11 жовтня 2001 року. Галерея Посилання Мост Марии Валерии/ Mária Valéria híd[недоступне посилання] (рос.) The Sturovo - Ostrihom Bridge [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] (англ.) Pont Mária-Valéria [Архівовано 22 вересня 2011 у Wayback Machine.] (фр.)
Литер

Литер (на унгарски: Litér) е село в централна Унгария, област Веспрем. Разположено е на 8 km югоизточно от град Веспрем и на 5 km северно от брега на езерото Балатон. Населението му е 2148 души (по приблизителна оценка от януари 2018 г.). Източници
Litér

Litér je obec v Maďarsku v župě Veszprém, spadající pod okres Balatonalmádi. Nachází se asi 6 km západně od Veszprému. V roce 2015 zde žilo 2 168 obyvatel. Dle údajů z roku 2011 tvoří 88,5 % obyvatelstva Maďaři, 0,8 % Němci, 0,8 % Romové a 0,2 % Rumuni, přičemž 11,4 % obyvatel se ke své národnosti nevyjádřilo. Sousední obce Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Litér na maďarské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Litér na Wikimedia Commons