NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bakoňský les

Bakoňský les (maďarsky Bakony nebo Bakonyerdő) je krasové pohoří v západním Maďarsku, v župách Veszprém a Győr-Moson-Sopron. Název Název je může být odvozen od slovanského slova bukovina, a být do maďarštiny převzat jako přejímka. Podle jiných teorií je odvozen od slova názvu vesnice Bokon. Poloha a vodstvo Pohoří se táhne od jihozápadu na severovýchod v délce zhruba 110 km. Jižně od pohoří leží jezero Balaton. Pohoří má rozlohu 4000 km². Nejvyšší horou Bakoňského lesa je Kőris-hegy je vysoká 709 m n. m. Pohoří se dělí na dvě části, a to na severní a jižní Bakoňský les; dělicí linie je mezi městy Várpalota-Veszprém-Ajka-Devecser. V centrální části pohoří leží město Zirc s muzeem Bakoňského lesa. Pohořím neprotéká žádná větší řeka, pramení zde ale nespočet potoků, které se buď vlévají na severní straně do přítoků Dunaje nebo na straně jižní do jezera Balaton. Mezi uvedené potoky patří například Cuha, Gaja-patak, Gella-patak, Gerence-patak, Bakony-patak, Nádor-patak, Veszprémi-séd a další. Klimatické poměry Pohoří leží přesně kolmo k typickému regionálnímu směru větru. V důsledku toho je nejvíce srážek typických v severozápadních oblastech pohoří (místy přesahují 800 mm za rok), zatímco jihovýchodní část, zejména náhorní plošina okolo města Veszprém, je suchá (se srážkami s úhrnem pod 600 mm). Průměrná roční teplota v severní části pohoří číní 8,5 °C, v jižní se blíží 10 °C. Na svazích nad Balatonem převládají vlivy středomořského podnebí, takže léto je zde ještě teplejší a zima o něco mírnější. Obyvatelstvo Pohoří je osídleno. Do roku 1945 se zde nacházelo německé obyvatelstvo, které bylo později vyhnáno (tzv. Dunajští Švábové). Geologie Hory jsou tvořeny většinou vápencem a dolomitem. Pohoří vzniklo vulkanickou činností před 3,8 miliony let. V jižních částech Bakoňského lesa se nachází také čediče. Vzhledem k přítomnosti vápence a specifické erozi se zde nachází větší počet jeskyň, celkem 15 jich zde je chráněných a významných. Doprava Pohořím je vedena řada dopravních tahů, většinou v severo-jižním směru. Mezi takové patří například trať z Győru do Veszprému nebo trať z Veszprému dále na západ do vesnice Boba. Mimo jiné jeden z vlaků InterCity nese název Bakony. Mezi silnice celostátního významu překonávající Bakoňský les, patří č. 8, 82 a 83. Hospodářství V pohoří se nachází doly na hnědé uhlí, bauxit a mangan. Vzhledem k těmto ložiskům surovin se rozvinul i navazující průmysl v Ajce a Veszprému. Velká část oblasti dnešního pohoří se také využívá pro zemědělství a rovné plochy slouží jako pole. Na jihovýchodním svazích jsou vinohrady. Leží zde vinařská oblast Badacsony. Pohoří je velmi hustě turisticky značeno. Je tudy vedena národní modrá stezka (maďarsky Országos Kéktúra). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Bakonjska šuma na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bakoňský les na Wikimedia Commons Túra Bakonský les (Bakony) – Čertova hať (Ördӧg gát) (slovensky)
Bakonywald

Der Bakonywald bzw. das Bakonygebirge (ungarisch Bakony [ˈbɒkoɲ-]) ist eine Hügellandschaft in Zentralungarn im Komitat Veszprém nördlich des Plattensees, die vor etwa 3,8 Millionen Jahren durch vulkanische Aktivitäten entstand. Im Bakonywald liegt das Weinbaugebiet Badacsony. Die Region, die Teil des Ungarischen Mittelgebirges ist, war bis 1945 vor allem von Donauschwaben bewohnt. Sie nannten die Region auch Buchenwald. Einige Städte im Bakonywald sind Veszprém (Wesprim, Weißbrunn), Ajka (Eikau), Várpalota, Zirc und Mór (Moor). Das Gebirge besteht vorwiegend aus Kalkstein und Dolomit. Ferner kommen Bauxit, Mangan und Braunkohle vor. Höchste Erhebung ist mit 704 m der Kőris. An einigen Stellen gibt es noch alte Eibenbestände. Literatur Bakony. In: Révai Nagy Lexikona. Band 2. Budapest 1911, S. 461–462. Weblinks Bakony. Lage des Bakonywaldes. In: OpenStreetMap. Abgerufen am 3. September 2024
Bakony

Bakony (Hungarian pronunciation: [ˈbɒkoɲ]) is a mountainous region in Transdanubia, Hungary. It forms the largest part of the Transdanubian Mountains. It is located north of Lake Balaton and lies almost entirely in Veszprém county. The Bakony is divided into the Northern and Southern Bakony through the Várpalota-Veszprém-Ajka-Devecser line. (706 m) high Kőris-hegy in the Northern Bakony is the highest peak of the range. Other high mountains are Som-hegy (649 m), Középső-Hajag (646 m), Öreg-Futóné (576 m) in the Northern Bakony, and Kab-hegy (599 m), Üsti-hegy (536 m) and Agár-tető (511 m) in Southern Bakony. Zirc is often called the Capital of the Bakony because it is located in the center of the Northern Bakony. The Bakony Museum is located there and introduces visitors to the animals, plants and minerals of the Bakony. Gallery References External links Aerial photography of Bakony
Montes Bakony

Bakony ([ˈbɒkoɲ-] en alemán: Bakonyerwald) es una región montañosa en la Transdanubia, Hungría. Forma la mayor parte de las Montañas de Transdanubia media. Se encuentra al norte del lago Balatón y queda casi completamente dentro del condado de Veszprém. Los Bakony se dividen en dos partes: los Bakony meridionales y los Bakony septentrionales, a través de una línea trazada por Várpalota-Veszprém-Ajka-Devecser. El Kőris-hegy, de 706 m s. n. m., en los Bakony septentrionales, es el pico más alto de la cordillera. Otras montañas altas son Som-hegy (649 m), Középső-Hajag (646 m), Öreg-Futóné (576 m) en Bakony septentrional, y Kab-hegy (599 m), Üsti-hegy (536 m) y Agár-tető (511 m) en Bakony meridional. A menudo se llama a Zirc la "capital de los Bakony", debido a que se encuentra en el centro de Bakony septentrional. El Museo Bakony se encuentra allí y explica a los visitantes la flora, fauna y minerales de los Bakony. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Montes Bakony. Bakony (en húngaro)
Bakony

Les monts Bakony (prononcé en hongrois : [ˈbɒkoɲ]) sont un massif montagneux karstique de Hongrie. Géographie Les monts Bakony sont situés dans l'Ouest de la Hongrie, et font partie de la région montagneuse de la Transdanubie. S'étalant sur une surface d'environ 4 000 km2, ils sont situés entre la petite plaine de Hongrie (au nord) et le lac Balaton (au sud). Ils se situent presque entièrement dans le comté de Veszprém. Le point culminant est le Kőris-hegy à 709 mètres d'altitude. La région contient des gisements miniers de bauxite, lignite et manganèse. Notes et références Voir aussi Camembert du Bakony Portail de la Hongrie Portail de la montagne
Bakonjska šuma

Bakonjska šuma (mađ. Bakony), nisko gorje u Mađarskoj. Zemljopisni položaj Pruža se u pravcu jugozapad − sjeveroistok u dužini od 110 kilometara. Nalazi se sjeverozapadno od južnog dijela Blatnog jezera. Najviši je vrh Kőris-hegy na 713 metara nadmorske visine. Građa Gorje je građeno uglavnom od vapnenca i dolomita. Gospodarstvo Rudnici lignita, boksita i mangana. Zbog tih nalazišta razvila se industrija u Ajci i Vesprimu. Veliki dio površine danas je poljodjelski iskorišten. Dio je za stočarske namjene odnosno pod pašnjacima je. Većina površine je obrađena. Vinogradi su na jugoistočnim padinama. Biljni pokrov Nekad šumovit kraj. Danas je samo djelimice pod šumskim pokrovom. Većina površine danas je obrađena, ili su pašnjaci. Izvori
Bakony

Bakony is het grootste heuvelgebied in de regio Transdanubië van Hongarije en vormt het grootste onderdeel van het Transdanubisch Middelgebergte. De Bakony strekt zich aan de gehele noordzijde van het Balatonmeer, begint oostelijk van de lijn Tapolca-Pápa en eindigt tot aan het Pilisgebergte in het oosten en de westelijke heuvels van Boedapest. In het noorden eindigt het gebergte met uitlopers tot aan de Donau. De Bakony is verdeeld in twee gebieden; de Noordelijke en de Zuidelijke Bakony worden van elkaar gescheiden door de lijn Várpalota-Veszprém-Ajka-Devecser. De Kőris-hegy (704 m) in de Noordelijke Bakony is de hoogste top. Andere hoge toppen zijn de Som-hegy (649 m), Középső-Hajag (646 m), Öreg-Futóné (576 m) in het noordelijke deel en de Kab-hegy (599 m), Üsti-hegy (536 m) en de Agár-tető (511 m) in het zuidelijke deel. Nabij Tapolca ligt de Szent György-hegy (Sint Joris-heuvel) met zijn 126 meter hoogte. Het Bakonygebergte is sterk begroeid, daarom spreekt men ook van het Bakonywoud. De Szent György-hegy ligt meer landinwaarts van het Balatonmeer, nabij Tapolca, en heeft op zijn top een groot aantal basaltpieken die zo dicht bij elkaar staan, dat zij de indruk van een machtig orgel maken. Het plaatsje Zirc wordt vaak de 'Hoofdstad van de Bakony' genoemd omdat het diep in de heuvels is gelegen. Hier is ook het Bakony-museum waar een overzicht wordt gegeven van de dieren, planten en mineralen die in de Bakony te vinden zijn.
Las Bakoński

Las Bakoński (552.1; węg. Bakony) – niskie pasmo górskie na zachodzie Węgier, na północ od jeziora Balaton. Długość pasma wynosi 100 km, najwyższy szczyt to Köris–hegy (704 m n.p.m.). Zbudowany jest głównie z wapieni i dolomitów, liczne wystąpienia bazaltów z odsłoniętym ciosem kolumnowym. Rozwinięte zjawiska krasowe.
Bakony

Bakony, även Bakonyskogen och Bakonybergen (ungerska: Bakony-hegység), är en bergskedja i västra Ungern och utgör en del av de Transdanubiska bergen. Den ligger i det historiska landskapet Transdanubien, till största del i provinsen Veszprém. Bergskedjan sträcker sig över 4 000 kvadratkilometer mellan Balatonsjön och Kisalföld. Den högsta punkten i Bakonybergen är Kőris-hegy (709 meter över havet). Bakonyskogen är en platå 400–500 meter över havet, huvudsakligen bestående av mesozoiska kalkstenar som på flera ställen genombryts av basalt. Endast i mellersta delen täcks kalken av tertiära lager och lössjord, här finns gammal jordbruksbygd. I övrigt är området magert och vattenfattigt. Djupa bok- och ekskogar täcker sluttningarna. Basaltberget Kab-hegy har sin högsta topp 601 meter över havet. Bakonyskogen var tidigare känd som ett tillhåll för rövare. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Bakony.﻿
Ержбет (мост)

Ержбет (на унгарски: Erzsébet híd) е мост, който се намира в Будапеща и свързва двата бяга на река Дунав – Буда и Пеща. Именуван е на Елизабет Баварска известна и като Сиси - императрица на Австрия и кралица на Унгария чрез брака си с император Франц Йосиф I. Понастоящем представлява висящ мост с дължина 378,6 m и височина 27,1 m. Оригиналният мост За построяването на моста е обявен международен конкурс през 1893 г. В него участва и българският архитект Петко Момчилов Мостът е построен между 1897 и 1903 г. и се слави с голям корупционен скандал при началното му изграждане. По време на Втората Световна война този мост е разрушен при отстъпването на германската армия, както почти всички други мостове по река Дунав. Новият мост Мостът е построен наново през 1961 – 1964 г., но не е запазен оригиналният вид. Дизайнер на моста е Пал Саволи. Проектът е базиран на моста Мюлхайм (немски: Mülheimer Brücke, англ.: Mülheim Bridge), който се намира в град Кьолн, Германия. Новият мост страда от някои грешки в проектирането, тежкотоварният трафик е забранен през 1971 г. поради появили се пукнатини в основите. Има по 3 ленти за автомобили във всяка посока, като 1 от тях е само за автобуси от обществения транспорт, както и тротоари за пешеходци и велосипедисти. Източници
Erzsébet híd

Le pont Élisabeth (en hongrois, Erzsébet híd) est un pont suspendu de Budapest au-dessus du Danube. Situation Le pont franchit le Danube entre Buda et Pest, à hauteur du mont Gellert et relie le quartier de Tabán, dans le 1er arrondissement, au quartier de Belváros, dans le 5e arrondissement. Prolongeant l'axe formé par les avenues Rákóczi et Kossuth, il constitue une infrastructure presque entièrement destinée à la circulation automobile, permettant notamment une traversée rapide entre l'est et l'ouest de la ville. Histoire Le pont mince, constitué de câble blanc, a été construit à cet emplacement où le Danube est moins large entre 1961-1964, car le gouvernement n'avait pas les moyens de construire entièrement de nouvelles fondations pour un nouveau pont. Les câbles du longeron principal du pont sont hexagonaux en coupe transversale, composée de milliers de fils d'acier primaire de sept diamètres différents, en partie parce que les premiers ordinateurs ont été incapables de fournir la solution pour un lot de section circulaire du câble principal. La conception originale, conçue par Pál Sávoly, était une première en Europe centrale et non pas sans faiblesses. La circulation du tramway a dû être arrêtée et les lourdes pistes qu'elle nécessitait ont dû être retirées du pont en 1973, après que des signes de fissures soient apparues dans la structure. L'éclairage spécial du Erzsébet híd a été créé par le célèbre designer japonais d'éclairage Motoko Ishii et le Japon a contribué à hauteur de 120 millions de forints (450.000 euros) pour soutenir le coût des travaux. Le conseil municipal de Budapest a, pour sa part, payé 150 millions de forints pour le projet. C'est sous le pont que se jette l'Ördög-árok dans le Danube. En mai 2002, le pont est bloqué pendant deux jours par des manifestants qui soutiennent Viktor Orbán, dont ils ne reconnaissent pas la défaite aux élections législatives. Finalement délogés par la police, ils exigeaient le recomptage des voix en échange de leur départ. Notes et références Portail de Budapest Portail des routes Portail des ponts Portail des lacs et cours d'eau
Ponte Elisabetta

Il Ponte Elisabetta (in ungherese Erzsébet híd) è il terzo ponte più recente di Budapest e collega Buda e Pest passando sopra il Danubio. Il ponte si trova nel punto più stretto del Danubio nell'area di Budapest, dove la larghezza è di soli 290 metri, e prende il nome da Elisabetta di Baviera, la famosa imperatrice austro-ungarica assassinata nel 1898 la cui statua in bronzo si trova a Buda. Le due estremità del ponte sono: Piazza 15 marzo, dove si trova la Chiesa parrocchiale del Centro-città, la più antica chiesa di Pest risalente al XIII secolo, Piazza Döbrentei a Buda dove svetta la statua monumentale di San Gerardo sulla collina Gellért e una scultura della Imperatrice Elisabetta. Nelle vicinanze si incontrano le terme Rác e Rudas. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte Elisabetta Collegamenti esterni (EN) Ponte Elisabetta, su Structurae.
Elisabethbrug

De Elisabethbrug (Erzsébet híd) is een hangbrug over de Donau in de Hongaarse hoofdstad Boedapest. De brug dateert oorspronkelijk uit 1903, maar werd in de Tweede Wereldoorlog verwoest, vervangen door de huidige, modernere brug. Deze brug werd ontworpen door Pál Sávoly en dateert uit 1964. De oorspronkelijke brug werd gebouwd tussen 1898 en 1903 op de plek waar de Donau het smalst is: 290 meter. De brug overspande deze afstand in één keer. De brug kreeg de naam van koningin Elisabeth ("Sisi"), die in 1898 in Genève was vermoord. Op 18 januari 1945 werd de brug evenals de andere Donaubruggen opgeblazen door terugtrekkende Duitse troepen. De brug werd pas tussen 1961 en 1964 herbouwd, waarbij de oorspronkelijke pijlers werden gebruikt. De kettingen werden vervangen door dikke, zware kabels. Het is de enige herbouwde brug die een modern uiterlijk kreeg. Tot 1973 was er tramverkeer over de brug. Als men over de brug naar Boeda rijdt ziet men op de Gellértberg het standbeeld van bisschop Gellért (Gerardus) die de stad zegent. Aan de andere kant van de brug, in Pest, ligt de brug aan het 15 Maartplein, het begin van een luxe winkelgebied. Trivia Met Nieuwjaar gaan veel Hongaren op de brug wachten tot het nieuwe jaar om 12 uur begint, om van daaruit dan de stad in te gaan.
Most Elżbiety w Budapeszcie

Most Elżbiety (węg. Erzsébet híd) – jeden z najbardziej rozpoznawalnych mostów w Budapeszcie. Łączy V. dzielnicę Pesztu z I. dzielnicą w Budzie. Pierwszy most zbudowano w latach 1897–1903, niedługo po wybudowaniu Mostu Wolności. Nazwany imieniem węgierskiej królowej Elżbiety. Po zburzeniu w 1945 roku zbudowano nowy most w 1964 roku. Stary most z 1903 roku Pierwszy most powstały w tym miejscu w 1903 roku i istniejący do 1945 roku wywołał po wybudowaniu niemałą techniczną sensację – jako jedyny most łańcuchowy na świecie o przęśle łączącym brzegi rzeki odległe aż 290 metrów. Pierwsze miejsce w tej kategorii zajmował 23 lata, do 1926 roku. Na projekt mostu zorganizowano międzynarodowy konkurs, na który zgłoszono 43 opracowania. Zatwierdzono projekt stalowego, bogato zdobionego mostu łańcuchowego według projektu Alberta Czekeliusa i Antala Kherndla. Na moście utworzono jezdnię o szerokości 11 m, (początkowo wykładaną drewnianymi belkami), z dwoma chodnikami o szer. 3,5 m i dwoma przystankami tramwajowymi w pobliżu pylonów. Ruch tramwajowy rozpoczął się na moście dopiero 14 sierpnia 1914 roku, kiedy pogodzono dwa towarzystwa tramwajowe w sporze o prawa do przewozu osób przez Dunaj. Nowy most z 1964 roku W czasie drugiej wojny światowej wycofujące się wojska niemieckie zniszczyły przeprawę przez rzekę. Ocalał na brzegu po stronie peszteńskiej pylon, stojący aż do 1960 roku. Znaczny wzrost ruchu miejskiego przyczynił się do decyzji o wybudowaniu nowego i bardziej przepustowego mostu. Obecny most nadal nazwany imieniem królowej Elżbiety, skonstruowano według projektu Pála Sávoya w tym samym miejscu, jest szerszy, zaprojektowano 4 pasy jezdni oraz tory dla tramwajów. Most użytkowany jest od 21 listopada 1964 roku. Tramwaje kursowały mostem do 31 grudnia 1972 roku. Ruch samochodowy 6 pasami odbywa się nadal. Zobacz też Most Łańcuchowy w Budapeszcie Most Wolności w Budapeszcie Linki zewnętrzne Tramwaje Homonnai.hu. homonnai.hu. [zarchiwizowane z tego adresu (2006-03-05)].
Ponte Erzsébet

Ponte Elisabeth ("Erzsébet híd" em húngaro) é uma ponte que atravessa o Rio Danúbio, em Budapeste, ligando a cidade de Buda com Peste. A ponte é nomeada assim em homenagem a uma rainha popular, Isabel da Áustria, a imperatriz da Áustria-Hungria, que foi assassinada em meados de 1898. Há uma grande estátua de bronze da rainha em um pequeno parque em Buda. A ponte original foi uma ponte de suspensão e juntamente com muitas outras pontes em todo o país, foi explodida no final da Segunda Guerra Mundial. Esta é a única ponte em Budapeste que não podia ser reconstruída na sua forma original. O monumento de pé fino, branco, foi construído no mesmo local entre 1961-1964, porque o governo não podia dar ao luxo de construir bases inteiramente novas para a ponte. Nas últimas décadas, muitos motoristas têm sido permanentemente feridos ou mortos na curva acentuada que segue imediatamente a ponte. Depois de um terrível acidente em 2004, que matou uma família, um limite de velocidade de 40 km/h foi lançado para as pistas de ligação oeste. Referências
Елизабетин мост

Елизабетин мост (мађ. Erzsébet híd) је мост у Будимпешти који повезује Будим са Пештом преко Дунава. Смештен је на најужем делу Дунава у Будимпешти, а без кракова дужине је 290 м. Име је добио по Елизабети Баварској, популарној краљици и царици Аустроугарске, које је убијена 1898. године. Велика бронзана статуа Елизабете налази се поред моста у малој башти, на страни Будима. Првобитни мост на овом простору грађен је између 1897. и 1903. године, уништен је током Други светски рат, а знатно поједностављена бруталистичка верзија без икаквих украса, односно данашњи мост, зидан је у периоду од 1961. до 1964. године. Мост повезује Трг 15. марта са најстаријом црквом у Пешти из 13. века и чувени ресторан Матијас Пинс, са Тргом Добретеј у Будиму на брду Гелерт. Историјат Првобитни стални украсни мост грађен је од 1897. до 1903. године услед корупцијског скандала. Будимски крај моста се протеже до подножја брда Гелерт, што је захтевало компликовано уређење путева и њихово повезивање са мостом. Мост је направљен тако што је богати племић, члан Градског већа био власник одређеног дела обале. Желео је да заложи своје богатство продајом дела замеље за потребе изградње моста, подмићујући остале одборнике града и инжењере. У време коњских запрега, питање геометрије се није сматрало значајним и резултатирало је прекорачењем трошкова, тако да није покренут поступак. У последњим деценијама, многи возачи аутомобила су повређени или погинули на мосту због његовог лошег пројектовања. Након несреће из 2004. године у којој је погинула читава породица, ограничење брзине од 40 километара на час важи за западну траку моста. Стари мост Ерсебет, заједно са многим другим мостова широм земље подигнут је крајем Другог светског рата након повлачења Вермахта. Ово је био једини мост у Будимпешти који није могао да се обнови у изворном облику. Слике и неколико декоративних елемената је спашено са старог моста који је бомбардован и могу се видети на трави испред Музеја саобраћаја у Градском парку. Садашњи мост изграђен је на истој локацији између 1961. и 1964. године на темељу старог, јер Влада у том периоду није могла да приушти да се изгради потпуно нови мост. Нови дизајн осмислио је Пал Саволи, са којим су трамвајске шине уклоњене са моста 1873. године након што су се на конструкцији појавиле пукотине. Специјалну расвету за Елизабетин мост креирао је јапански дизајнер расвете Мотоко Иси, а Јапан је донирао 120 милиона форинти за трошкове, док је Градско веће Будимпеште платило 150 милиона форинти за пројекат. Галерија Референце Спољашње везе Елизабетин мост на веб-сајту Structurae Фотографије моста Мостови Будимпеште - Елизабетин мост Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (23. новембар 2020)
Els 13 màrtirs d'Arad

Els 13 màrtirs d'Arad (Aradi vértanúk) van ser els tretze generals honvéd hongaresos rebels que foren ajusticiats el 6 d'octubre de 1849 a la ciutat d'Arad a l''Imperi austríac (actualment a Romania), després de la Revolució Hongaresa de 1848. Acabà amb les tropes de l'Imperi Austríac i la Rússia Imperial van restablir el control dels Habsburg sobre la zona. L'execució va ser ordenada pel general austríac Julius Jacob von Haynau. Referències
Aradští mučedníci

Aradští mučedníci je označení pro skupinu třinácti vyšších důstojníků maďarské revoluční armády, kteří byli popraveni za vzpouru proti císaři v roce 1848 a 1849. Soud i popravy probíhaly na hradě ve městě Arad a popravy byly vykonány 6. října 1849. Všichni kdysi sloužili v císařské armádě a všichni až na jednoho byli generálové (ten poslední byl plukovník). Většina byla oběšena a zbytek zastřelen. Seznam Důstojníci popravení v Aradu 6. října 1849: Vilmós Lázár (plukovník, je řazen mezi generály, protože na konci války velel samostatné armádě) Károly Knezić József Nagysándor János Damjanich György Lahner Lajos Aulich Ernő Poeltenberg Károly Leiningen-Westerburg József Schweidel Aristid Dessewffy Ernő Kiss Ignác Török Károly Vécsey Již dříve, 22. srpna 1849, byl v Aradu popraven Norbert Ormai. Dne 6. října 1849 byl v Pešti popraven první maďarský premiér Lajos Batthyány. Dalším důstojníkem souzeným v Aradu byl János Lenkey (zbláznil se, a proto nemohl být popraven, zemřel v roce 1850). Zvyk Legenda vypráví, že zatímco byli revoluční vůdci popravováni, rakouští vojáci popíjeli pivo a arogantně spolu cinkali svými půllitry na oslavu porážky Maďarska. Maďaři se proto zařekli, že po 150 let nebudou cinkat sklenicemi při pití piva. Ve skutečnosti však o této události neexistují vůbec žádné informace a historici se domnívají, že k ní nedošlo. Historik Róbert Hermann spekuloval, že tradici popularizovali producenti vína, kteří doufali, že zvýší své zisky. Zatímco slib Maďarů údajně vypršel 6. října 1999, v praxi se tato tradice sporadicky praktikuje dodnes. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Aradi vértanúk na maďarské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Aradští mučedníci na Wikimedia Commons