Vígszínház

A Vígszínház a legnagyobb múltú, legnépszerűbb budapesti színházak egyike. Négy játszóhelye (a nagyszínpad, a Házi Színpad nevű stúdió, kamarája, a Pesti Színház és a 2024-ben nyílt Víg Szalon) összesen több mint 1700 ülőhellyel rendelkezik. A színház a modern magyar polgári dráma bölcsőjeként is ismert, híres szerzői voltak Heltai Jenő, Bródy Sándor, Szomory Dezső, Lengyel Menyhért, Szép Ernő, Hunyady Sándor, Herczeg Ferenc. A 21. században világszerte jellemző, hogy a nagyobb nézőterű színházak többsége elvesztette közönségének jó részét. A Vígszínház premierjei ezen tendencia ellenére sikeresek, előadásai szépszámú közönség előtt zajlanak. A színház Budapesten, a Szent István körút Újlipótváros felőli oldalán található. Története 1896–1945 1896. május 1-jén nyitott meg a főváros új színháza, Jókai Mórnak az eseményre írt, A Barangok, vagy a peoniai vojvoda című darabjával. A színház alapításának terve már évekkel előtte felvetődött, ennek köszönhetően alapították meg már 1894-ben a Vígszínház Rt.-t. Első igazgatója Ditrói Mór volt, aki Kolozsvárról érkezett Budapestre, hogy a magával hozott művészekkel együtt igazi modern együttest hozzon létre. Játszottak klasszikus darabokat, kortárs műveket, és sikerre vittek francia vígjátékokat is. 1897-ben elindította a Vígszínház színésziskoláját, ami 1903-ig működött, amikor is megalakult belőle a Országos Színészegyesület Színészképző Iskolája. Az első világháború után a színház gazdasági helyzete megromlott. A korábban az intézményt létrehozó és fenntartó Faludi Gábor egy amerikai üzletembernek, Ben Blumenthalnak adta el a színházat (1920). A színház élére Roboz Imre került igazgatóként (1939-ig), művészeti igazgatóként pedig Jób Dániel. Utóbbi a Ditrói által megkezdett munkát hasonló igényességgel folytatta, miáltal neves színházi alkotók kerültek ki a Vígből, pl. Molnár Ferenc. Az amerikai tulajdonos az őt ért támadások következtében 1926-ban távozott. Ebben a korszakban tűntek fel olyan tehetséges fiatalok, mint Tolnay Klári, Dajka Margit vagy Mezey Mária. 1935-ben Pesti Színház néven új kamaraszínháza lett az intézménynek a Révay utcában. Az 1939-es fajvédő törvények következtében Roboz Imre és Jób Dániel sem dolgozhatott tovább. Az igazgató székbe Harsányi Zsolt került, aki előbb Bókay Jánost, majd Hegedűs Tibort kérte fel dramaturg-igazgatónak. Harsányi korai halála (1943) után Hegedűs Tibor került az igazgatói székbe. Működése alatt a pincében üldözött színészeket bújtattak (pl. Várkonyi Zoltánt, a későbbi igazgatót). 1945. január 16-án bombatalálat érte az épületet. A tetőzete teljesen beszakadt. Miközben az év tavaszán még romokban állt, Jób Dániel elkezdte a társulat újraszervezését. Az első bemutató, ami májusban így a Rádius mozi (ma Thália Színház) színpadán zajlott le, Gorkij: Éjjeli menedékhely című műve volt. A korszakban hazai vagy nemzetközi ősbemutatóként bemutatott fontosabb darabok Molnár Ferenc: Az ördög (1907), Liliom (1909), A testőr (1910), Farsang (1916), Az üvegcipő (1925), Egy, kettő, három (1929) Bródy Sándor: A tanítónő (1908) Kálmán Imre: Tatárjárás (1908), Zsuzsi kisasszony (1915) Lengyel Menyhért: Taifun (1909) Szomori Dezső: Györgyike, drága gyermek (1912), Hermelin (1916) Heltai Jenő: Tündérlaki lányok (1914) Barta Lajos: Szerelem (1916) Anton Pavlovics Csehov: Ványa bácsi (1920), Három nővér (1922), Ivanov (1923), Cseresznyéskert (1924) Herczeg Ferenc: Kék róka (1917) Mikszáth Kálmán–Harsányi Zsolt: A Noszty fiú esete Tóth Marival (1926) Móricz Zsigmond: Úri muri (1928) Bertolt Brecht-Kurt Weill: Koldusopera (1930) Hunyady Sándor: Feketeszárú cseresznye (1930), Lovagias ügy (1935), A három sárkány (1935), Kártyázó asszonyok (1939) László Miklós: Illatszertár (1937) G. B. Shaw: Pygmalion (1914), Warrenné mestersége (1943) Luigi Pirandello: Hat szerep keres egy szerzőt (1943) Somogyi–Eisemann: Fekete Péter (1943), Mesebeszéd (1944) Thornton Wilder: A mi kis városunk (1945) A korszakban a színházban játszó művészek Varsányi Irén, Makay Margit, Gombaszögi Frida, Hegedűs Gyula, Szerémy Zoltán, Törzs Jenő, Mály Gerő, Somló István, Rajnai Gábor, Lázár Mária, Csortos Gyula, Somlay Artúr, Darvas Lili, Gaál Franciska, Dénes György, Gárdonyi Lajos, Kende Paula, Makláry Zoltán, Hajmássy Miklós, Ladomerszky Margit, Vértess Lajos, Dajka Margit, Kovács Károly, Peti Sándor, Ráday Imre, Békássy István, Jávor Pál, Sulyok Mária, Ajtai Andor, Karády Katalin, Tolnay Klári, Perczel Zita. 1945–1989 1951 és 1961 között – amikor a Magyar Néphadsereg Színháza néven működött – öt igazgatója volt Ladányi Ferenc, Horváth Ferenc, Goda Gábor, Somló István és Magyar Bálint személyében. 1961-ben visszakapta a Vígszínház nevet, és ettől az évtől a híres Várkonyi Zoltán lett a színház igazgató-főrendezője. 1967. szeptember 30-án nyílt meg a Vígszínház kamaraszínháza, az 560 személyes Pesti Színház, a Váci utcában. A színházat Gogol: Egy őrült naplója című művének Sylvie Luneau és Roger Coggie által dramatizált darabjával nyitották meg, Horvai István rendezésében, Darvas Ivánnal a címszerepben. A teátrum az 1970–es és 1980-as évtizedekben kortárs külföldi és magyar ősbemutatók mellett a következő eredeti magyar musicalekkel vonzott magához új közönségrétegeket: Képzelt riport egy amerikai popfesztiválról; Harmincéves vagyok; Jó estét nyár, jó estét szerelem!; Kőműves Kelemen, majd a 2024-ben is telt házakat vonzó A padlás című népszerű mesemusical. A vígszínházi siker-repertoár másik meghatározó darabja a Játszd újra, Sam! volt, amely több mint 40 éve folyamatosan műsoron van. 1981. április 23-án adták át a Házi Színpad nevű játszóteret, ahol a kortárs drámaírók: Enda Walsh, Martin McDonagh, Vaszilij Szigarjev, Kárpáti Péter, Esterházy Péter színdarabjait mutatták be. A nyitódarab Franz Xaver Kroetz: Vadászat című darabja volt, melyet Marton László rendezett, a főbb szerepeket pedig Mádi Szabó Gábor, Pap Éva, Pap Vera és Gáspár Sándor alakították. A korszakban hazai vagy nemzetközi ősbemutatóként bemutatott fontosabb darabok Friedrich Dürrenmatt: Az öreg hölgy látogatása (1959), A fizikusok (1965) Tennessee Williams: Orfeusz alászáll (1961), Macska a forró bádogtetőn (1967) Milan Kundera: Zárt ajtók mögött (1965) Arthur Miller: Közjáték Vichyben (1965), Alku (1969) Nyikolaj Vasziljevics Gogol – Roger Coggio – Sylvie Luneau: Egy őrült naplója (1967) Neil Simon: Furcsa pár (1968) George Bernard Shaw: A hős és a csokoládékatona (1970) Szakonyi Károly: Adáshiba (1970) Gyurkovics Tibor: Az öreg (1970), Nagyvizit (1972), Fekvőtámasz (1987) Eugene O’Neill: Eljő a jeges (1971) Örkény István: Macskajáték (1972), A holtak hallgatása (1973), Vérrokonok (1974), Pisti a vérzivatarban (1979), Forgatókönyv (1982) Presser Gábor: Képzelt riport egy amerikai popfesztiválról (1973), Jó estét nyár, jó estét szerelem (1977), A padlás (1988) Csurka István: Eredeti helyszín (1976), Versenynap (1977), Házmestersirató (1978), Deficit (1979) Ken Kesey – Dale Wasserman: Kakukkfészek (1977) Witold Gombrowicz: Operett (1978) Peter Shaffer: Equus (1980), Amadeus (1982) Ivánka Csaba – Szörényi Levente – Bródy János: Kőműves Kelemen (1982) Woody Allen: Játszd újra, Sam! (1983) Weöres Sándor: A kétfejű fenevad (1984) Nádas Péter: Találkozás (1985) Pataki Éva: Edith és Marlene (1986) Kornis Mihály: Körmagyar (1989) A korszakban a színházban játszó művészek Páger Antal, Bilicsi Tivadar, Sulyok Mária, Deák Sándor, Szatmári István, Koncz Gábor, Bulla Elma, Várkonyi Zoltán, Gobbi Hilda, Pethes Sándor, Latinovits Zoltán, Ruttkai Éva, Tábori Nóra, Darvas Iván, Kozák László, Bárdy György, Tomanek Nándor, Csákányi László, Farkas Antal, Bánki Zsuzsa, Miklósy György, Szatmári Liza, Bitskey Tibor, Tanai Bella, Schubert Éva, Földi Teri, Harkányi Endre, Garas Dezső, Tordy Géza, Pap Éva, Halász Judit, Szegedi Erika, Szilágyi Tibor, Balázs Péter, Tahi Tóth László, Szombathy Gyula, Venczel Vera, Lukács Sándor, Bánsági Ildikó, Kern András, Reviczky Gábor, Kútvölgyi Erzsébet, Hegedűs D. Géza, Gálffi László, Pap Vera, Hernádi Judit, Igó Éva, Szarvas József, Pápai Erika, Rudolf Péter, Kaszás Attila, Eszenyi Enikő 1989– 1990. május 9-én Károly herceg és felesége Diána nézőként meglátogatta a színházat, ahol Shakespeare: Lear király című darabját tekintették meg. 1993 – 1994 között teljes körű rekonstrukciót kapott az épület. A művészek a Vígszínházi búcsú című előadással hagyták el az épületet. A munkálatok ideje alatt a társulat a Nyugati pályaudvar Podmaniczky utca felöli oldalán, a mai Eiffel tér helyén ideiglenesen felállított sátorban játszott. A felújított épületet 1994. október 22-én, ünnepélyes keretek között adták át Békés Pál: Össztánc című darabjának díszbemutatójával. A felújított Házi Színpadot 1995. április 28-án nyitották meg az Alföldi Róbert által rendezett Trisztán és Izolda című darabbal, amelynek címszerepeit Kálid Artúr és Murányi Tünde játszották. Ez volt Alföldi első rendezése. A színház folytatta az eredeti magyar zenés darabok bemutatását. 1996. január 18-án mutatták be A dzsungel könyve című musicalt, melynek szövegét Békés Pál, zenéjét Dés László, dalszövegeit pedig Geszti Péter írták. A bemutató hatalmas sikert aratott, mely napjainkig töretlen sikerrel szerepel a színház repertoárján. A másik nagy sikerű zenés darab a Molnár Ferenc regénye alapján készült A Pál utcai fiúk című darab volt, melynek szövegét Grecsó Krisztián írta, a zenét és a dalszövegeket pedig (hasonlóan A dzsungel könyvéhez) Dés és Geszti. A 2016. november 5-én bemutatott darab nagy sikert aratott, népszerűsége a mai napig töretlen, a színház folyamatosan játssza. 1979-ben – Várkonyi Zoltán halála után – Horvai István lett az igazgató, akit 1985-ben Marton László követett. Az ő utódaként pedig – 2009. február 1-jétől – Eszenyi Enikő lett a társulat vezetője, akinek megbízatása 2020. június 30-áig szólt. 2020 márciusában Rudolf Pétert bízták meg az intézmény vezetésével 2021. december 31-ig, majd 2021 augusztusában öt éves állandó kinevezést kapott. 2024. szeptember 3-án, a júliusban elhunyt Király Levente helyére Hegedűs D. Gézát választották maguk közé a Nemzet Színészei, ezzel ő lett a Vígszínház első művésze, aki megkapta a Nemzet Színésze címet. A korszakban hazai vagy nemzetközi ősbemutatóként bemutatott fontosabb darabok Presser Gábor-Sztevanovity Dusán-Horváth Péter: A padlás (1988) Kárpáti Péter: Az út végén a folyó (1990), Országalma (1995), Pájinkás János (2002) Arthur Schnitzler: A Bernhardi-ügy (1991) Ingmar Bergman: Jelenetek egy házasságból (1992) Füst Milán: A néma barát (1993) Tony Kushner: Angyalok Amerikában (1993) Békés Pál: Össztánc (1994) Dés László – Geszti Péter – Békés Pál: A dzsungel könyve (1996) Esterházy Péter: Búcsúszimfónia (1996), Rubens és a nemeuklideszi asszonyok (2008) Spiró György: Dobardan (1996), Elsötétítés (2002), Príma környék (2012) Martin McDonagh: Leenane szépe (1997), Alhangya (2002), Vaknyugat (2004) Michael Tremblay: Sógornők (1997) Marius von Mayenburg: Haarmann (2006), A kő (2021) David Eldridge: Az ünnep (2006) Tracy Letts: Augusztus Oklahomában (2009) Bartis Attila: Romlás (2009), Rendezés (2017) Hadar Galron: Mikve (2010) Yasmina Reza: Az öldöklés istene (2011) Elfriede Jelinek: Téli utazás (2014) Dés László – Geszti Péter – Grecsó Krisztián: A Pál utcai fiúk (2016) Vecsei H. Miklós – Vörös Róbert – Eszenyi Enikő: A diktátor (2018) Kovács Adrián-Vecsei H. Miklós-ifj. Vidnyánszky Attila: A nagy Gatsby (2019) Franz Kafka: A kastély (2022) A korszakban a színházban játszó művészek Szabó Imre, Tolnay Klári, Benkő Gyula, Bajka Pál, Bicskey Károly, Kenderesi Tibor, Pándy Lajos, Palócz László, Hetés György, Bárdy György, Farkas Antal, Bánki Zsuzsa, Mádi Szabó Gábor, Gyimesi Pálma, Barta Mária, Miklósy György, Kovács Mária, Tábori Nóra, Szatmári Liza, Földi Teri, Fonyó József, Harkányi Endre, Garas Dezső, Hetényi Pál, Halász Judit, Kertész Péter, Rajhona Ádám, Dengyel Iván, Tahi Tóth László, Szombathy Gyula, Venczel Vera, Benedek Miklós, Lukács Sándor, Kern András, Reviczky Gábor, Kútvölgyi Erzsébet, Hegedűs D. Géza, Gados Béla, Udvaros Dorottya, Kovács Nóra, Gáspár Sándor, Pap Vera, Igó Éva, Borbiczki Ferenc, Hirtling István, Szarvas József, Rudolf Péter, Pápai Erika, Kőszegi Ákos, Kaszás Attila, Eszenyi Enikő, Alföldi Róbert, Nagy Mari, Méhes László, Hullan Zsuzsa, Kerekes József, Seress Zoltán, Hegyi Barbara, Nagy-Kálózy Eszter, Stohl András, Börcsök Enikő, Hevér Gábor, Igazgatói Társulat (2025/2026) A színház vezetése Igazgató: Rudolf Péter Gazdasági igazgató: Pánczél Sándor Produkciós igazgató: Sánta György Zenei vezető: Presser Gábor Művészeti tanácsadó: Valló Péter Társulati tagok Egyetemi hallgatók László Rebeka Laczkó Bálint Rigó Mária Steenhuis Raul Évadok 2017/2018-as évad 2018/2019-es évad Bemutatók Kapcsolódó díjak Varsányi Irén-emlékgyűrű Ajtay Andor-emlékdíj Ruttkai Éva-emlékdíj Roboz Imre-díj Harsányi Zsolt-díj A kiscsillag is csillag díj Vígszínház-díj Hegedűs Gyula-emlékgyűrű Az épület A Vígszínház 1896-ban, egy év alatt épült fel, a bécsi Fellner és Helmer iroda tervei alapján. Az épület mögött akkoriban még mocsaras terület húzódott. Körülötte szempillantás alatt épült ki a káprázatos századfordulós Budapest, és a polgárság új központja, a Lipótváros, majd az Újlipótváros. Az épület a késő historizmus jellegzetes alkotása. A városi környezetben a legszembetűnőbb az épület hármas tömegalakítása: magas színpadi traktus, amely magába foglalja a zsinórpadlást, alacsonyabb nézőtéri és egy kupolás-tornyos lefedésű, magas előcsarnokrész. Ezt a megoldást főképpen 1881 után alkalmazták. A tagolt tömegalakításnak megfelelően a homlokzati díszítés is barokk­i­zá­ló, hangsúlyos kocsifelhajtóval. A nagy méretek, a sok díszítés kétségtelenül ünnepélyességet és emelkedettséget kölcsönöznek a színházaknak, amelyek így felhívják magukra a figyelmet az általában szerényebb épületekből álló városi kontextusban. A Fellner és Helmer építészpáros a színházépület belsejében is bevezetett egy olyan strukturális megoldást, amely egyrészt megkülönbözteti az épületeiket a korábbi színházaktól, másrészt alkalmas volt a 19. század vége társadalmi reprezentációs igényeinek a kielégítésére. Ez a közönségforgalmi helyek kialakítására vonatkozott. A díszes, bőségesen aranyozott földszinti előcsarnokból sugaras megoldással több lépcső visz a nézőtérre: az első emeletre, a legfontosabb és leggazdagabban díszített páholysorhoz pihenőszintekkel ellátott, központi elhelyezésű lépcsősor vezet, így a pihenők szintjén lehetőség van a sétálgatásra, társalgásra, az első emeleti foyer pedig teret ad az elit társasági életének. Ezáltal a társadalmi hierarchia a színházépületen belül is tökéletesen kifejeződött. A nézőtér is a hagyományos hármas páholysorral készült. Az oszlopokat kariatidák helyettesítik, s rengeteg az aranyozás, ami szintén növeli az ünnepélyességet, valamint erősíti a belső fényt. A színházépületet a második világháború utolsó hónapjaiban bombatalálat érte, ezután újra felépítve 1951-ben nyílt meg a Magyar Néphadsereg Színháza néven. Eredeti és ma is használatos nevét csak 1960. szeptember 8-án kapta vissza. Az épület 1974-ben kapott műemléki védettséget. 1992-ben a magyar országgyűlés kétmilliárd forintot hagyott jóvá a Vígszínház rekonstrukciójára. A munkálatokat 1993 tavaszán kezdték el. Ekkor még folytak az előadások. A társulat csak a következő évadot töltötte az épületen kívül, amikor a Nyugati pályaudvar mellett felállított sátorszínházban játszottak. A felújítást Siklós Mária építész (KÖZTI) és Schinagl Gábor belsőépítész vezették. Az átépítés arra irányult, hogy visszaadja a színház századfordulós hangulatát, ezért több helyen ismét páholyokat létesítettek. Újra helyére került a másfél tonnás csillár – amely az eredeti hasonmása. Bár a színháztechnikai eszközök szempontjából a Vígszínház mindig az egyik legkorszerűbbnek számított, az épületben nem volt díszlet- és jelmeztár, sem pedig stúdiószínpad, ezért megnövelték a régi épület hasznos területét. A tervezők U alakban új emeletet illesztettek a színház Pannónia utcai, Vígszínház utcai és Ditrói Mór utcai oldalain lévőkre, illetve beépítették a tetőteret is. A színház tetejét vörösréz lemezzel borították, mely 1994-ben az Év Tetője pályázaton különdíjban részesült. 1994. október 22-én a köztársasági elnök nyitotta meg a színházat. 2013-ban az Új Széchenyi Terv keretében napelemes rendszert telepítettek az épület tetőszerkezetére, jelentős mértékben csökkentve az épület közműhálózatról levett villamosenergia szükségletét. Korábbi neves társulati tagok Égi társulat Jegyzetek Források A színház weboldala Patkós Emese: A Vígszínház története Interjú Eszenyi Enikővel Fidelio, 2012. szeptember 24. A Vígszínház története 1920-1949 További információk Magyar színházművészeti lexikon Hegedüs Gyula: Emlékezések a Vígszínház első huszonöt évére; ill. Balázsffy Rezső; Légrády, Bp., 1921 Berczeli A. Károlyné: A Vígszínház műsora. 1896–1949. Adattár; Színháztudományi Intézet–Országos Színháztörténeti Múzeum, 1960 (Színháztörténeti füzetek) Magyar Bálint: A Vígszínház története alapításától az államosításig. 1896–1949; Szépirodalmi, Bp., 1979 Mészöly Tibor: Színház a század küszöbén. Ditrói Mór és a Vígszínház stílusforradalma; Múzsák, Bp., 1986 (Szkénetéka) Vígszínház; Vígszínház Igazgatósága, Bp., 1986 A száz éves Vígszínház. Mozaikok tíz évtized történetéből, 1896–1996; szerk. Mészöly Tibor, Radnóti Zsuzsa; Vígszínház Igazgatósága, Bp., 1996 Bukásra ítélt siker. A Vígszínház élén, 1955–1958. Egy polgár egy nem-polgári korban; sajtó alá rend. Siklós Olga; Mundus, Bp., 2004 (Mundus – emlékiratok) Szabálytalan portrék Várkonyi Zoltán Vígszínházából. 110 éves a Vígszínház; szerk. Kővári Orsolya, Radnóti Zsuzsa, fotó Keleti Éva; Vígszínház, Bp., 2006 Színház az egész élet. A Vígszínház nagy generációja. Szántó Erika beszélgetései; Saxum, Bp., 2021 Heltai Gyöngyi: Pesti magánszínházak a két világháború között. Transzatlanti hatások, lokális érdekvédelem; L'Harmattan, Bp., 2021 (Humaniórák) Hullan Zsuzsa: Víg szín házon belül; 3. bőv., jav. kiad.; MA-MI-IS Bt., Bp., 2022 A 125 éves Vígszínház épületének története; szerk. Illyés Ákos; Vígszínház Nonprofit Kft., Bp., 2022 Víg125; Négyrészes dokudráma a Vígszínház történetéről, rendező: Paczolay Béla, 2024