NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Szeged Plaza

A Szeged Plaza egy modern építészeti stílusú bevásárlóközpont, amely 2001-ig a Dél-Alföld legnagyobb és legmodernebb bevásárlóközpontja volt. 2011-ig Szegeden a legnagyobb területű bevásárlóközpont volt.[forrás?] Története Régen, amikor még a Búvár-tó nagyobb volt, a Szeged Plaza mai helyét teljesen lefedte. Szeged legnagyobb tava volt a helyén, majd 1994-ben a nádas nagy területet kezdett elborítani a Búvár-tó déli részén, és ennek hatására alkalmas hely lett volna egy bevásárlóközpont építéséhez. A kormány úgy gondolta, hogy a Szeged Nagyáruház már nem elég Szeged teljes kiszolgálására, rádöbbentek, hogy kéne egy új, modernebb bevásárlóközpont Szegedre. A területet kiválasztásakor a választás erre a helyre esett. 1996 februárjában röppent fel a hír, hogy a „napfény városában”, Szegeden az ECE cégcsoport 756 millió forint értékű fizetésösszeggel elkezdi építeni Magyarország harmadik Plaza üzletközpontját. 1997 októberében hirdették ki a komplexum külső homlokzatának kialakításával megbízott fővállalkozót, aki a budapesti Szántó és Mikó Építész Kft. volt. A bevásárlóközpont külsejével igazodik a hely szelleméhez, s őrzi a Búvár-tó néhány arról készült festményét is. Magát az üzletközpontot 1996 januárjában kezdték építeni, majd 2000 szeptemberében adták át a vásárlóközönségnek. Elhelyezkedése A Szeged Plaza a Kossuth Lajos sugárút és a Rókusi körút kereszteződésében helyezkedik el. A hátsó részén gyönyörű kilátás nyílik a Búvár-tóra és annak vadregényes környékére, ráadásul itt még vadkacsákat is lehet etetni. Közúton több irányból is megközelíthető, tömegközlekedési szempontból kiemelkedően jó helyen fekszik. Szolgáltatások A Szeged Plaza első szintjén mintegy 40 üzlet található, illetve egy 862 férőhelyes mélygarázs is üzemel az épület alatt. A nyugati oldalán egy Aldi szupermarket található. Az északi oldalon hazai és nemzetközi divatcégek képviseltetik magukat, az emeleten egy 3000 négyzetméteres és 9 termes Cinema City mozi mellett könyv- és cipőáruház, illetve gasztronómiai különlegességeket értékesítő vendéglátóipari egység van. Felújítás A bevásárlóközpont többször esett át kisebb homlokzati felújításokon, viszont 2019-től 2021 novemberéig teljeskörű modernizáción ment keresztül. Első ütemben a belső terek újultak meg, beleértve a világítást, burkolatokat és mosdókat, valamint bővítették az ételudvart. A második ütemben a külső homlokzat kapott modern megjelenést, élőlámpákkal és lecserélt logóval. A beruházás célja egy modern, a mai trendekhez igazodó, szórakoztatóközpont létrehozása volt, ezáltal jelentősen megváltozott az üzletkínálat is. Megjelentek olyan boltok is mint a House, Sinsay, vagy a Cropp, mind a lengyel LPP vállalat részei. Sorsa Ezt az üzletközpontot egyre inkább leváltja az Árkád Szeged és a közelében elhelyezkedő Tesco Extra hipermarket is. Népszerűségét egyedül a vadregényes környezete és a 9 mozitermes Cinema City tartja fenn. Üzletek https://szegedplaza.hu/uzletek/ További információk Honlap
Csendőrségi palota (Balassagyarmat)

A balassagyarmati Csendőrségi palota (más néven Államrendőrségi és Csendőrségi Palota, vagy Csendőrpalota) egy 1928-ban Kotsis Iván tervei alapján, Magos Dezső által épített épület. A 2017-es felújítása után a Balassagyarmati Járási Hivatal számos osztálya kap itt helyet. Története Az 1920-as trianoni béke határvárossá tette Balassagyarmatot, ami miatt szükségesebbé vált egy nagyobb csendőr laktanya. Az Államrendőrségi és Csendőrségi Palotát 1928-ban építették meg a gróf Tisza István és a Scitovszky utcák kereszteződésében úgy, hogy az szorosan kapcsolódott az 1881-ben épült honvéd laktanyához. A Csendőrpalotába 1951-ben költözött be a határőrség, a Balassagyarmati Határőr Kerület, majd a Határőr Igazgatóság. A városi rendőrkapitányság 1996-ban költözött ki, és foglalta el jelenlegi helyét az egykori Pénzügyi palotában. A 2007-es schengeni egyezményhez csatlakozás után, 2008-ban a határőrség beleolvadt a rendőrségbe, ezzel együtt Balassagyarmaton megüresedett a határőrség egykori épülete. A következő tíz évben az épület több felhasználási lehetősége is felmerült többek között a városi rendőrkapitányság visszaköltöztetése, a börtöni cellák kialakítása előzetesen fogvatartottak számára, illetve a tűzoltóság és a mentőszolgálat ideköltöztetése, azonban egyik sem valósult meg. 2015-ben merült fel, hogy a Balassagyarmati Járási Hivatal osztályait egy épületben összpontosítsák. Erre a célra két épület tűnt alkalmasnak: az önkormányzati tulajdonú vármegyeháza és az állami tulajdonú Csendőrségi palota. A választás az utóbbi épületre esett, a munkálatokat 2017 nyarán meg is kezdték. Az első két járási osztály 2018 júliusában költözött be a felújított épületbe. Források "Mi lesz a Csendőrpalota sorsa?" (magyar nyelven). Nyugat-nógrádi Napok. 2015. február 19. Hozzáférés: 2017. október 1.. Andó Ákos (2016. szeptember 28.). "Megújuló és hatékonyabb kormányhivatali épületek" (magyar nyelven). Nógrád Megyei Kormányhivatal. Hozzáférés: 2017. október 1.. Szilágyi Norbert (2016). "Megújuló kormányhivatali épületek". Gyarmati Hírek. XIII. (8.). Balassagyarmat: Runner Média: 3. ISSN 1786-0148. Hozzáférés: 2017. október 1.. : Unknown parameter |month= ignored (súgó) "Közös helyen a hivatalok Balassagyarmaton" (magyar nyelven). Nógrád Megyei Hírlap. 2017. szeptember 22. Hozzáférés: 2017. október 1.. "Balassagyarmat egyik tekintélyes épülete újul meg a kormányhivatal beruházásában" (magyar nyelven). nograd24.hu. 2017. szeptember 28. 2019. szeptember 3. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2017. október 1..
Kaposvári sportcsarnok

A kaposvári sportcsarnok Kaposvár egyik fontos sportlétesítménye. A közvetlenül a Kaposvár Aréna mellett álló modern, konstruktivista épület kör alaprajzú, vasbeton vázas, amfiteártumszerű csarnok, huszonnégy főtartója közé eredetileg kopolitüvegből készült, ferde síkú falat építettek be. Dobozszerű bejárati részének szélén két lépcsőházi építmény van, az ezek között húzódó szalagablakos részt korábban két vékony oszlop támasztotta alá. Külső megjelenése azonban 2017-es felújítása során teljesen megváltozott. Története A Lenin utca (ma: Szent Imre utca) északi végénél, az egykori téglagyár helyén az 1970-es években kezdtek el sportlétesítményeket kialakítani. A sportcsarnokot azonban eredetileg nem ide, hanem az uszoda mellé akarták felépíteni, és 1972-re tervezték az átadását. Még „téglajegyeket” is kibocsátottak, amelyek megvásárlásával támogatni lehetett az építkezést, azonban a tervek nem valósultak meg. Végül 1983-ban, a téglagyári gödörben valósult meg a kivitelezés. Ünnepélyes megnyitását különböző források szerint április 29-én vagy 30-án tartották: az avatóbeszédet Buda István, az Országos Testnevelési és Sporthivatal elnöke mondta, majd előadások következtek. Fellépett többek között a Somogy Táncegyüttes, a Vikár kórus, 80 általános iskolás diák és a Munkácsy Mihály Gimnázium tánccsoportja is. Hevesi András, a Csiky Gergely Színház karnagya szignált is komponált az alkalomra. Év végén, decemberben a bizkózó-úttörőolimpia megnyitóját már ebben az új csarnokban tartották, majd az elkövetkező évtizedekben további számtalan rendezvénynek adott otthont, többek között a helyi röplabdások és a kosárlabdacsapat mérkőzéseinek. Nem csak sport-, hanem például politikai és üzleti rendezvényekre is sor került már itt: 1985 májusának végén választási nagygyűlést tartottak Losonczi Pál részvételével, 1988 novemberében Kulcsár Kálmán igazságügy-miniszter beszélt itt az alkotmány reformjáról, 1989 januárjában pedig Pozsgay Imre tartott előadást Megújulás és értelmiség címmel. 1998-ban Göncz Árpád is ellátogatott ide egy nyugdíjasrendezvényre. 1989 augusztusában országos természetjáró-találkozónak, 1992-től pedig Az Alpoktól az Adriáig nevű vásárnak adott helyt a létesítmény, míg 1996-ban árubörzét rendeztek itt a Magyarországon állomásozó NATO-alakulat számára. 2000-ben a csarnokban tartották az első kaposvári látványsportfesztivált, 2004-ben itt koncertezett a 100 Tagú Cigányzenekar, 2005-ben a Republic, 2013-ban a P. Mobil, 2016-ban pedig a Hooligans. 1993-ban elkészült a csarnoktól a Desedáig tartó kerékpárút, 2015-ben pedig a Kaposvári Tekergő nevű közbringarendszer egyik első állomása is a sportcsarnok mellett épült ki. Jegyzetek
Bodevská pahorkatina

Bodvianska pahorkatina je geomorfologický celek na jihu středního a východního Slovenska. Polohopis HierarchieAlpsko-himálajský systém → Karpaty → Západní Karpaty → Vnitřní Západní Karpaty → Lučensko-košická sníženina → Bodvianska pahorkatina***Rozprostírá se v jihovýchodní části středního a v jihozápadní části východního Slovenska, je rozdělena pásmem Slovenského krasu. Na území Slovenska pak sousedí už jen s Jihoslovenskou kotlinou na západním okraji (podcelek Gemerská pahorkatina ) a s Košickou kotlinou na severním okraji ve východní části (podcelek Abovská pahorkatina). Celý jižní okraj vymezuje státní hranice s Maďarskem. Geomorfologické členění Bodvianska pahorkatina se v rámci geomorfologického členění dělí na 2 podcelky: Abovská pahorkatina – zabírá východní část, situovanou jižně od řek Bodva a Ida Gemerská pahorkatina – zabírá západní část celku, východně od řeky Slaná Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Bodvianska pahorkatina na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bodevská pahorkatina na Wikimedia Commons
Бодвянські пагорби

Бодвянські пагорби (Bodvianska pahorkatina) — геоморфологічна підодиниця Лученсько-Кошицької западини.. Місце розташування — округи Ревуця; Кошиці-околиця і Рожнява. Протікають Губовський потік; Лапша; Конський потік; Непорадзький потік; Нововеський потік; Соградь і Чінча. Примітки
Лама (животно)

Ламата (Lama glama) е вид бозайник от семейство Камилови (Camelidae). Отглежда се за вълна, мляко и месо, както и като товарно животно. В случай че ламата се почувства застрашена, е възможно да започне да плюе, но това не я прави лошо животно, даже напротив. Разпространение Ламите произхождат от централните равнини на Северна Америка от преди 40 млн. години и мигрират в Южна Америка преди 3 млн. години. Традиционно се свързват с Перу и скотовъдството на инките. През 2007 г. ламите и алпаките в Южна Америка са повече от 7 млн., а заради износа им в края на 20 век от Южна Америка, около 158 хил. лами и 100 хил. алпаки обитават САЩ и Канада. Описание Ламите са интелигентни животни, високи са между 1,7 и 1,8 метра и тежат между 130 и 200 килограма. Освен това са социални животни и обичат да живеят в стада. Живеят до 50 – 60 години. Вижте също Алпака Гуанако Викуня Източници
Llama

El o la llama (Lama glama) és una espècie de gran camèlid originària dels Andes (Sud-amèrica), particularment del Perú. Les llames són animals socials i viuen amb els altres com un ramat. La seva llana és suau i només conté una petita quantitat de lanolina. Les llames poden aprendre tasques senzilles després d'unes quantes repeticions. Quan utilitzen una motxilla, poden transportar entre el 25 i el 30% del seu pes corporal durant 8 a 13 km. El nom «llama» (en el passat també s'escrivia "lama" o "glama") va ser adoptat pels colons europeus dels nadius peruans. Llama s'utilitza a vegades, amb un sentit més ampli, per designar qualsevol dels quatre animals sud-americans emparentats de la família Camelidae: el llama, la vicunya, l'alpaca i el guanac. Importància econòmica Abans de la presència espanyola, les llames foren representades en la ceràmica Mochica (200-600 dC) i van constituir els únics animals ungulats domèstics de l'Imperi Inca. Van ser apreciats no solament com a bèsties de càrrega, sinó també per la seva carn i les llanes. Després de l'arribada dels espanyols, les llames foren utilitzades en lloc del cavall, del bou, de la cabra i de les ovelles, animals originaris del Vell Món, però la seva escassa eficiència va fer que fossin ràpidament desplaçades a un segon pla per aquestes espècies després de la conquesta. Eren usades per tots els pobles andins des del sud de Colòmbia a l'Araucanía al sud de Xile. La seva població abans de la conquesta s'estima en 30 a 50 milions d'animals; eren el principal bestiar d'aquestes tribus i nacions, encara que després de la conquesta la seva població es va reduir marcadament, igual que la dels indígenes. Ús La llama continua sent utilitzada pels pobladors andins per la seva llana, carn, i com a transport de mercaderia. La seva fibra s'usa per teixir abrics, els seus intestins per fer cordes i tambors, i els seus excrements com a combustible. Encara avui, al Perú i a les zones andines de Bolívia i del nord-oest de l'Argentina, la seva llana, de bona qualitat, és produïda i comercialitzada. Escuts andins La llama és el símbol patriòtic bolivià que representa el regne animal o fauna autòctona de Bolívia i es troba representada en l'Escut de Bolívia des del 2004, quan substituí l'alpaca. També apareixia en el primer escut del Perú de 1820, si bé després fou reemplaçada per una vicunya. La llama també apareix en l'escut comunal de la ciutat xilena de Calama. Referències
Lama krotká

Lama krotká či lama glama (Lama guanicoe f. glama) je domestikovanou formou druhu lama guanako (Lama guanicoe) z čeledi velbloudovitých (Camelidae). Podobně jako alpaka je chována především v oblasti Altiplána v Bolívii a v Peru, malé populace jsou také v severním Chile, Argentině a Ekvádoru. Pase se na horských svazích a spásá střední až dlouhé trávy. Popis Lama krotká je vysoké robustní zvíře, dosahující výšky 110 až 150 cm a hmotnosti 130 až 155 kg. Uši jsou dlouhé, obličej je ze srsti, nosní část je dlouhá, rovná, špička nosu je okrouhlá. Hřbet je plochý od plece až po záď, ocas se stáčí nahoru a na hřbet. Lamy se poněkud liší podle místa rozšíření hustoty srsti a podle její barvy. Rozlišují se dva typy: Chaku a Qara. Většina (70 – 80 %) andských lam patří k typu Qara (zvaná také bezvlnná lama), který je charakterizován holým obličejem a nízkou srstí. Méně obvyklý je typ Chaku (vlnatá lama), který jak název naznačuje, produkuje víc vlákna a má čelo a uši porostlé srstí. Vyskytují se však také kříženci mezi těmito typy. Lama je cenným zdrojem masa a vlákna. Maso je libové, červené barvy, nemramorované, jateční výtěžnost je 60 %. Kůže se hodí k výrobě sandálů, bot a vaků. Poskytuje asi 2 kg srsti ročně. Vlákno, které se vyskytuje ve škále od bílé po černou, je dlouhé a hrubé. Srst se používá k výrobě provazů, vaků, pytlů, pokrývek i látek k výrobě oděvů, avšak vzhledem k robustní stavbě těla se lama krotká vždy chovala především k účelům soumarským pro transport různého materiálu. Pohybuje se většinou v karavanách. Vyznačuje se vysokou odolností vůči drsným podmínkám prostředí a velkou vytrvalostí v přenášení nákladů o hmotnosti až 40 kg. K tomuto přenášení se většinou používají kastrovaní samci. Lama je symbolem živočišné výroby Bolívie. Chov v Česku Lamy krotké chová většina českých zoologických zahrad, protože jejich chov je poměrně nenáročný a zvíře je vůči lidem (i přes zažitou představu o plivání) poměrně nekonfliktní. Lze je najít například v Zoo Hluboká nad Vltavou, Zoo Ústí nad Labem, v Zoo Olomouc, Zooparku Vyškov či v Zoo Tábor. Na Slovensku je chová Zoo Bratislava, Zoo Košice a Zoo ve Spišské Nové Vsi. V minulosti byly chovány dlouhá léta i v Zoo Bojnice. Odkazy Související články Lama alpaka Guanako Vikuňa Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu lama krotká na Wikimedia Commons Galerie lama krotká na Wikimedia Commons Taxon Llama glama ve Wikidruzích
Ljama

Ljama (Lama glama) je južnoamerička vrsta deve, odomaćena od pretpovijesnih vremena. Narodi Anda koriste ju kao teretnu životinju, izvor mesa i vrlo kvalitetne vune. Odrasla životinja visoka je do vrha glave između 1,7 i 1,8 metara, a može težiti od 130 do 200 kg. Kod koćenja, mladunče teži od 9 do 14 kg. Vrlo su društvene i rado žive u krdu s drugim ljamama. Vrlo su inteligentne i nakon samo nekoliko ponavljanja, razumiju jednostavne komande. Kad ih se koristi za prijenos tereta, mogu nositi 25% do 30% vlastite težine na udaljenost od više kilometara. Rani pisci uspoređivali su ih s ovcama, no brzo je uočena njihova sličnost s devama. Tako ih Linnaeus 1758. u djelu Systema Natura zajedno s alpakom svrstava u rod Camelus. Izvorno, ljame, kao i ostale deve, potječu sa središnjih visoravni Sjeverne Amerike od prije oko 40 milijuna godina. Prije oko 3 milijuna godina migrirale su u Južnu Ameriku. Krajem zadnjeg ledenog doba (prije 10.000 do 12.000 godina) deve nestaju u Sjevernoj Americi. Prema podacima iz 2007. u Južnoj Americi živi više od 7 milijuna ljama i alpaka, a u Sjevernu su iz Južne Amerike uvežene krajem 20. stoljeća, tako da danas u SADu i Kanadi živi više od 158.000 ljama i 100.000 alpaka. Domesticiranje Domesticiranje ljame odvijalo se vjerojatno još u trećem tisućljeću pr. Kr. Općenito se pretpostavlja, da je guanako predak ljama. No postoje i teorije, da je ljama uvijek bila zasebna vrsta, koja je danas u divljini izumrla. Točno porijeklo ljame vjerojatno nikad neće moći biti nedvosmisleno utvrđeno, jer su današnje populacije gotovo sve miješane s guanakom, alpakom i vikunjom, koje se sve mogu međusobno pariti s plodnim potomcima. Izvori
Lhama

A lhama (português brasileiro) ou lama (português europeu) (Lama glama), do quíchua llama, é um mamífero ruminante da América do Sul, da família dos camelídeos, género Lama. É um animal de pelagem longa e lanosa, domesticado para a utilização no transporte de carga e na produção de lã, carne e couro. A lhama é relacionada com o guanaco, a vicunha e a alpaca. Foram domesticadas pelo povo inca, tendo sido muito importantes para o desenvolvimento desse povo. As lhamas vivem na cordilheira dos Andes, onde as temperaturas são baixas. Assim, as pelagens servem para protegê-las do frio, além de arranhões e outros ferimentos. A lhama é conhecida pela sua natureza calma, muitas vezes andando devagar, porém pode se irritar facilmente: por este motivo, foi considerada o oitavo animal mais irritável do mundo segundo o canal Animal Planet. Quando irritada ou para chamar a atenção, espirra seu muco na direção do objeto de sua irritação. As palavras lama e lhama são substantivos uniformes, comuns de dois gêneros, portanto tanto se pode dizer a lhama, o lhama, a lama ou o lama. A Bolívia é o país em que se concentra o maior número de lhamas, com mais de dois milhões de indivíduos. Estes animais conseguem sobreviver em locais onde não são encontrados outros animais. Muitas vezes os lhamas são associados a ovelhas e com elas são colocados para pastar em locais onde não é possível haver agricultura. Além disso, os lhamas são usados para transporte de mercadorias, e também são utilizadas a sua carne, o couro, as fibras e o estrume para cozinhar alimentos e como fertilizante natural. O uso têxtil das fibras retiradas desses animais é cultural e acredita-se que se iniciou há 2 500 anos. Os produtos deste mamífero doméstico constituem o principal meio de apoio para produtores e com a escassez de recursos nos países centrais da América do Sul incluindo Equador, Peru, Bolívia, Argentina e Chile, tornou-se uma fonte de sobrevivência. O uso de fibras produzidas pelos espécimes selvagens ainda é limitado, mas é potencialmente importante para a sobrevivência de algumas populações. Estima-se que a produção de lhamas beneficia 37.000-50.000 famílias de produtores em locais escassos de recursos. No entanto, esta produção ainda não representa uma forma direta de reduzir a pobreza e marginalização dos seus produtores. O lhama tem pelagem longa e lanosa, a coloração varia bastante indo desde o branco, marrom e chegando a tons mais escuros, alimenta-se de capim e mato. Estes animais medem de 1,40 m a 2,4 m contando com a cauda de 25 cm e chegam a pesar 150 kg. A gestação dura 11 meses e nasce normalmente um filhote chegando a pesar 11 kg. Os adultos chegam a viver até 24 anos. Usos na medicina Médicos e pesquisadores determinaram que os lhamas possuem anticorpos que seriam adequados para o tratamento de certas doenças. Cientistas vem estudando de que forma os lhamas poderiam contribuir na luta contra os coronavírus, incluindo MERS e o SARS-CoV-2 que causa o COVID-19. Ver também Guanaco vicunha alpaca Cama (animal) — híbrido de lhama com dromedário Alpama — híbrido de lhama com alpaca Referências
Lamă

Lama este un cameloid, familie care a evoluat acum 40-50 de milioane de ani în America de Nord. Termenul lama este folosit pentru toate cele trei subcategorii din America de Sud: vicuña, alpaca și guanaco. Aceste animale au fost utilizate pe scară largă ca un animal de povară și pentru alimentație de către cultura Andină, cu mult timp înainte de sosirea spaniolilor. În cultura populară lamele sunt în general asociate cu civilizația incașă și Peru. Lama este un animal sociabil care se organizează în turme. Lamele care sunt bine socializate sunt foarte prietenoase si placute să fie în preajmă. Sunt foarte curioase și majoritatea se vor apropia cu ușurință de oameni. Cu toate acestea, lamele suprasocializate de tinere , vor începe sa amenințe oamenii în același mod în care se amenință una pe alta , ceea ce include lovituri si scuipături. Când sunt crescute corect, lamele scuipă rareori la un om. Totuși, lamele sunt animale de turmă foarte sociale iar uneori se scuipă reciproc ca o modalitate de disciplinare a lamelor cu un rang inferior. Clasamentul în ierarhia socială a lamelor nu este niciodată static. Mereu există posibilitatea de a își schimba rangul avand loc diverse lupte între acestea. Acestea sunt purtate deseori doar între masculi. Luptele lor consistă din izbiri piept în piept, lupte cu gâtul , lovituri și scuipări. Vezi și Cămilă Domesticire Legături externe en Llamas: Din Anzii Cordilieri până în Munții Stâncoși - informații generale Arhivat în 29 septembrie 2007, la Wayback Machine. en „Llamapaedia Orgle Sound”. Arhivat din original (AIFF) la 30 octombrie 2007. Accesat în 16 martie 2007. Llamas Close Up Arhivat în 12 octombrie 2010, la Wayback Machine. – slideshow by Life magazine „Llama”. Encyclopedia Americana. 1920.