NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Széll-kastély (Rátót)

A rátóti Széll-kastély a nemzeti örökség részét képező, 1890 körül elkészült épület. Vas vármegyében, az osztrák határtól 12,5 km-re található. Korábbi tulajdonosa Széll Kálmán egykori miniszterelnök volt. A kastély története 1865-ben vásárolt Rátóton birtokot Széll József, melyen egy földszintes udvarház állt. Ezt fia, Széll Kálmán 1890-ben Hauszmann Alajos tervei alapján reprezentatív, 18 szobás kastéllyá építtette át. Gyakran megfordult itt Deák Ferenc is, aki a hagyomány szerint 13 fát ültetett az aradi vértanúk emlékére. A Láhn-patak partján álló fák közül mára már öt elpusztult, helyükre újakat ültettek. A kastély jól átvészelte a második világháborút, de ezután az ország többi kastélyához hasonló sorsra jutott. Hatalmas könyvtárát, levelezési anyagait, berendezését nagyrészt széthordták. Előbb gépállomás, majd kultúrház, később iskola működött benne. 2003-ban vásárolta meg a kastélyt egy befektető cég, és teljesen felújította az épületet. A rátóti Széll Kálmán kastélyban, jelenleg klinika-hotel működik. Jegyzetek
Szígyártó-ház

A Szígyártó-ház a szecessziós polgáriház-építészet egyik alkotása a szegedi Lechner téren. Az épületet Szígyártó Albert, ipariskolai tanár építtette 1903-ban, aki később a szegedi második ("Szeged") szabadkőműves páholy alapító tagja és főmestere volt. A háznak területet adó telket Szígyártó tanártársával, Raffay Lászlóval közösen vásárolta. A telket hamarosan kettéosztották, a szomszédban a szintén Kótay által tervezett szecessziós Raffay-ház épült fel. A Szígyártó-ház a város azon területén fekszik, amelynek szintjét az 1879-es nagy árvíz után meg szándékoztak emelni, ezért elvárták, hogy az épületek a megállapított talajszinthez képest épüljenek meg. Az épület emiatt furcsa, másfél-emeletes kivitelben épült. A jelenlegi földszintet eredetileg pincének szánták, lakáscélú használatára csak a feltöltésig kaptak engedélyt. (A terület feltöltése azóta sem valósult meg.) Az épületet látványos homlokzati díszekkel látták el. A téglával kirakott homlokzat középvonalában pávatollakat idéző zöld színű kerámiadíszítés fut körbe. Az épület főhomlokzatán (Lechner tér felé néző oldal) napjainkban már hiányoznak az ablakok tetejét díszítő mázas kerámialevelek, ezek már csak az Imre utca felé tekintő oldalhomlokzaton láthatóak. Az Szígyártó-ház másik szembeötlő dísze a tető alatti párkányon végigvonuló cikkcakkos tégladíszítés. Az épületet a Nemzeti Kulturális Örökség Minisztériuma 2006. május 9-én védett műemlékké nyilvánította. Források A Wikimédia Commons tartalmaz Szígyártó-ház témájú kategóriát. "Szígyártó-ház" (magyar nyelven). Nemzeti Kulturális Örökség Elektronikus Oktatási Könyvtára. Hozzáférés: 2011. április 19.. "Szígyártó-ház" (magyar nyelven). Műemlékem.hu. Hozzáférés: 2011. április 20..
Gyáli úti székesfővárosi kislakásos bérházak

A Gyáli úti székesfővárosi kislakásos bérházak, vagy a közbeszédben „Nyolcház” egy nagy méretű, több házból álló lakótömb Budapest IX. kerületében a Gyáli út mentén. Története A telep 1909–1910-ben épült Bárczy István kislakás- és iskolaépítési programja keretében a Budapesti Honvéd Helyőrségi Kórház (ma: Merényi Gusztáv Kórház) közvetlen szomszédságában a mai Gyáli út – Osztag utca – Réce utca – Füleki utca által határolt területen. A telek mindegyik oldalán 2-2 épület épült, dísztelen, modern kivitelezéssel. A téglalap alakú telek két végén, a Gyáli úti és a Réce utcai oldalon rövidebb, az Osztag utcai és a Füleki utcai oldalon hosszabb házak épültek. Az épületek terveit Orczy Gyula készítette. Az épületek közötti térségben napjainkban játszótér működik. Az Osztag utca túlsó oldalára (Osztag utca 25/a-b.) ugyanebben az időben, a Bárczy-program alapján két részből álló iskola is épült, amelyet Löllbach Kálmán tervezett. Érdekesség, hogy „Nyolcház”-nak nevezték a Kerepesi úti MÁV tisztviselői lakóházak telepét is. Képtár Források Kabdebó Gyula: Budapest székesfőváros kislakás és iskola építkezései; Pátria Nyomda, Budapest, 1913 (A Magyar Építőművészet külön füzete) https://www.darabanth.com/hu/gyorsarveres/300/kategoriak~Kepeslapok/Magyarorszag~300005/Budapest-IX-Gyali-uti-Nyolchaz-munkaslakasok-Ifj-Weisz-Rudolf-kiadasa-fl~II1554170 https://www.darabanth.com/hu/gyorsarveres/410/kategoriak~Kepeslapok/Magyarorszag~1500005/1941-Budapest-IX-Gyali-ut-Nyolchaz-trafik-EK~II2551135 Kapcsolódó szócikkek Budapest 1945 előtti lakótelepszerű létesítményeinek listája Gyáli út
Kelemantia

Kelemantia (o Celemantia, i actualment Leányvár) és un antic campament militar romà emplaçat en el territori de l'actual municipi de Iža a Eslovàquia, a uns 4 km a l'est de Komárno. La construcció d'aquest campament fortificat (o castellum) es va iniciar a la segona meitat del segle primer i posteriorment va ser conquerit durant la Guerra de Marcòmanes (166-180 dC) i cremat per les tribus germàniques. Va deixar d'existir al voltant de l'any 400 dC, coincidint amb l'inici de la invasions bàrbares. Les ruïnes es van trobar a finals del segle xviii, però des de llavors la gent ha utilitzat les pedres per construir els edificis i la fortalesa de Komárno. Segons una llegenda local, un soldat romà, Valentí, va mantenir les seves amants a la fortalesa. La història fictícia explica l'origen del nom Leányvár, que significa Castell de noies en hongarès. No obstant això, el nom probablement es refereix al fet que les ruïnes del castellum van ser donades pel rei Béla IV d'Hongria a les monges dominiques de Margitsziget que més tard hi van construir una petita fortalesa. El juliol del 2021, Kelemantia es va afegir a la Llista del Patrimoni Mundial de la UNESCO com a part del segment occidental de les Limes Danubianes de l'Imperi Romà Galeria Fotogràfica Referències
Celemantia

Celemantia (česky Kelemantia) je archeologická lokalita na Slovensku u obce Iža v okrese Komárno na břehu Dunaje. Nacházel se zde římský vojenský tábor, který byl součástí Limes Romanus. Na protějším břehu Dunaje ležel legionářský tábor Brigetio, dnes Szőny v Maďarsku. První dřevěné opevnění vzniklo v době markomanských válek a bylo záhy zničeno po germánském útoku v roce 179. Kamenná pevnost byla vybudována nedlouho poté za císaře Commoda. V červenci 2021 byla archeologická lokalita společně s dalšími místy na Slovensku, v Rakousku a Německu zapsána na seznam světového dědictví UNESCO pod společným názvem „Hranice Římské říše - Dunajský limes (západní část)“. Charakteristika Kastel (castrum) v Iži byl jedinou římskou limitní pevností, jež byla na tomto úseku hranic předsunuta na levou stranu Dunaje. Ležela proti legionářskému táboru Brigetio, který stál v římské provincii Panonie. Z bývalého tábora v Kelemantii se do dnešních dní zachovaly pouze zbytky základových zdí, jejichž značná část padla za oběť těžbě stavebního kamene. O tomto starořímském opevnění nejsou žádné zápisy v dochovaných antických písemných zprávách ani v dosud objevených nápisových památkách. Zmiňují se o něm až cestovatelé v 18. a 19. století. První vykopávky zde vedl rodák z Iže János Tóth-Kurucz počátkem 20. století. Další výzkumy se uskutečnily v letech 1932, 1955 a 1957 za účasti prof. Bedřicha Svobody. Od roku 1978 zde Archeologický ústav Slovenské akademie věd prováděl systematický výzkum pod vedením Tita Kolníka, Jána Rajtára a za účasti Kláry Kuzmové. Kastel v Iži patřil do rozsáhlého hraničního pevnostního systému Limes Romanus, který Římané budovali na ochranu provincií proti útokům Germánů ze severu. Od 1. do 4. století na území Slovenska sídlily kmeny Markomanů a Kvádů. Popis Kastel tvořilo jedenáct vojenských kasárenských budov. Všechny měly stejnou orientaci, stejnou stavební konstrukci a dvoutraktové členění. Byly rozmístěny do ulic vedle sebe v pravidelných odstupech 4–4,5 m. Byly 44–48 m dlouhé a 11–12 m široké. Jejich jižní a severní kratší strany byly ukončeny v liniích paralelních s tokem Dunaje. Zdi ze čtvercových nepálených cihel uhnětených z jílovité či pískovité hlíny neměly žádné základy a byly postaveny přímo na původní úroveň terénu. Jejich tloušťka dosahovala 100–125 cm. Jednotlivé vrstvy zdí tvořily tři nebo čtyři vedle sebe v řadách uložené cihly spojované blátovou maltou. Pro vstupy do jednotlivých místností byly ve zdích jednoduše vynechány 90–100 cm široké mezery. Podél vnějších stěn byly vždy vyhloubeny žlaby pro odvod dešťové vody ze střech. Ty pak ústily do větších sběrných kanálů. Většinu podlah tvořila tenká vrstva udupané hlíny. V některých místnostech byla i dlažba z nepálených cihel uložená ve vrstvě žlutého písku. Jednotlivé místnosti byly rozčleněny na menší prostory lehkými příčkami z dřevěných trámků vyplétaných proutím a vymazaných hlínou. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Rímsky vojenský tábor v Iži na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Celemantia na Wikimedia Commons
Celemantia

Celemantia (or Kelemantia; the modern name of the site is Leányvár) was a Roman castellum and settlement on the territory of the present-day municipality of Iža (Hungarian: Izsa), some 5.64 km to the east of Komárno in Slovakia. It is the biggest known Roman castellum in present-day Slovakia. It was a part of the Roman limes, the frontier zone of the Empire. A Germanic settlement, "Celemantia" in this area is mentioned by Claudius Ptolemaios in the 2nd century AD. It could be identical with the remnants of a civil settlement found next to the castellum or with another unknown settlement or, as some historians assume, it is the name of both the castellum and the remnants of the civil settlement. The construction of the castellum started in the 2nd half of the 1st century. It was conquered during the Marcomannic Wars (166–180) and burned down by Germanic tribes, and was rebuilt later. It ceased to exist around 400 (beginning of the Migration Period). The ruins were very well visible up to the late 18th century, but afterward people used stones from the constructions to build the fortress and other buildings in Komárno. According to a local legend, a Roman soldier, Valentin, kept his mistresses in the fortress. The fictitious story explains the origin of the name Leányvár, meaning Girl Castle in Hungarian. However, the name probably refers to the fact that the ruins of the castle were donated by King Béla IV of Hungary to the Dominican nuns of Margitsziget who later built a small fortress among them. In July 2021, Celemantia was added to the UNESCO's World Heritage List as part of the Western segment of the Danubian Limes of the Roman Empire. References External links
Celemantia

Celemantia (o Kelemantia) sorge nei pressi di Leányvár. È stato un forte romano del comune di slovacco di Iža, a circa 4 km ad est di Komárno. Esso faceva parte della zona di frontiera del limes. Storia Presso Celemantia vi sono tracce di un antico centro degli antichi germani, della tribù dei Quadi, come ci ricorda lo storico e geografo Claudio Tolomeo nel II secolo, oltre ad un centro civile romano. Il forte romano costituì la "testa di ponte" della fortezza legionaria a sud del Danubio di Brigetio e fu certamente al centro delle operazioni militari condotte dalle armate romane in territorio germanico tra il 172 ed il 180. Non a caso lo stesso Marco Aurelio potrebbe aver stazionato in questo importante accampamento nel 179, come ci racconta nel suo primo libro dei Colloqui con sé stesso, intitolato sulla Granua, fiume dell'attuale Slovacchia a nord di Brigetio. Il forte La costruzione del forte cominciò durante il periodo delle guerre marcomanniche. Misurava 175 × 176 metri (pari a poco più di 3 ettari) e costituiva da "testa di ponte" in territorio barbaro, quasi di fronte alla fortezza legionaria di Brigetio, dove era dislocata la legio I Adiutrix. Fu distrutto più volte dalle vicine tribù germaniche nel corso del III secolo, a causa delle continue invasioni ad opera dei barbari. Fu abbandonato in modo definitivo solo alla fine IV secolo. Sembra che le rovine del forte fossero molto ben visibili ancora nel XVIII secolo, ma poco più tardi le sue pietre furono utilizzate per la costruzione di altri edifici nella vicina Komárno. Note Bibliografia Fonti primarie Historia Augusta, Marcus, Lucius, Commodus. Cassio Dione, Storia romana, lxxii-lxxiii Erodiano, Storia dell'Impero dopo Marco Aurelio, i-ii Marco Aurelio, Colloqui con sé stesso Fonti moderne A. Birley, Marco Aurelio, trad. it., Milano, 1990. P. Grimal, Marco Aurelio, trad. it., Milano, 2004. M. Grant, The Antonines: the roman empire in transition, Londra, 1994. Graham Webster, The roman imperial army, Londra 1998. AAVV, Il mondo di Roma imperiale - la formazione, Bari 1989. A.Mócsy, Pannonia and Upper Moesia, Londra/Boston, 1974. AAVV, Roma sul Danubio, a cura di M. Buora e W. Wobst, Roma, 2002. AAVV, Autor de la Colonne Aurélienne, Turnhout, Belgium, 2000. AAVV, Dal X al XIX International Congress of Roman Frontier Studies, 1977-2003. Zsolt Visy, The ripa pannonica in Hungary, Budapest 2003. M. Pavan, Dall'Adriatico al Danubio, Padova 1991. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Celemantia
Целемантія

Целемантія (або Келемантія ; сучасна назва місця — Leányvár ) — римський замок і поселення на території сучасного муніципалітету Іжа ( гунн. Izsa ),знаходиться близько 4 км на схід від Комарно в Словаччині . Це найбільший відомий римський замок на території сучасної Словаччини. Він був частиною римського лімеса, прикордонної зони імперії. Німецьке поселення «Целемантія» в цій місцевості згадується Клавдієм Птолемеєм у 2 столітті нашої ери. Воно може бути ідентичним залишкам цивільного поселення, знайденим поряд із кастеллом, іншим невідомим поселенням, або, як припускають деякі історики, це назва як кастеллуму(фортеці або вежі), так і залишків цивільного поселення. Будівництво кастеллуму почалося у 2-й половині І ст. Він був завойований під час Маркоманських воєн (166-180) і спалений германськими племенами, а пізніше відновлений. Він припинив своє існування близько 400 року (початок періоду переселення народів ). Руїни були добре помітні до кінця 18 століття, але потім люди почали використовували каміння із залишків вежі для будівництва інших будівель у Комарно . За місцевою легендою, римський воїн Валентин тримав у фортеці своїх коханок. Вигадана історія пояснює походження назви Leányvár, що угорською означає «Замок дівчини». Однак назва, ймовірно, пов’язана з тим, що руїни замку були подаровані королем Угорщини Белою IV домініканським черницям з Маргітцігету, які пізніше побудували серед них невелику фортецю. У липні 2021 року Селемантія була додана до списку Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО як частина західного сегмента Дунайського Лимеса Римської імперії . Примітки
Kisboldogasszony-templom (Beled)

A római-katolikus Kisboldogasszony-templom Győr-Moson-Sopron vármegyében, Beled településen a Rákóczi Ferenc utca 90. szám alatt, a település központjában, a főút mentén található. A Boldogságos Szűz Mária születésének (szeptember 8.) ünnepéről kapta a nevét, amelyet a népi hagyomány Kisboldogasszonyként említ. 2018-ban a szélsőséges időjárás miatt komoly károk keletkeztek a templomban. 2021 szeptemberére fejeződött be a teljes belső és külső felújítása, így az épület megújult állapotban fogadhatja a híveket. Elhelyezkedése A kisváros főutcáján, a Rákóczi utcában, a városközpontban helyezkedik el. Története Beled templomának első említése 1308-ból való. A Kisboldogasszony tiszteletére szentelt mai plébániatemplomot a korábban leégett régi helyén építették a kegyurak (a Cziráky és az Esterházy család) támogatásával késő klasszicista stílusban, 1861 és 1863 között neogót-romantikus stílusban átalakították, ekkor kapta meg végleges formáját a templom. Jellege A templom egyhajós félköríves záródású szentéllyel. A szentély északi oldalán sekrestye, déli oldalán oratórium csatlakozik. Alapterülete: 540 négyzetméter, tornya 28 m magas. A főhomlokzatot négy fiatorony díszíti. A homlokzatok, ívsorral és pilaszterekkel tagoltak. Az oldalhomlokzaton két oldalt három-három klasszicizmusra jellemző körszeletíves, illetve kettő-kettő hosszú félköríves ablak látható. A sekrestyén és az oratóriumon egy-egy egyenes záródású bejárat nyílik. A templom déli homlokzatán szintén egyenes záródású bejárat nyílik. A bejárati kapuzata csúcsíves, felette szegmentíves, zsalugáterezett ablak, és e főlé helyezkedik el a körablak, amely szintén zsalugáteres. A főhomlokzati, nyolcszög formájú torony összes oldalán ugyancsak csúcsíves, zsalugáterezett hosszúkás ablak helyezkedik el. A torony tetejét csürlős gúlasisak fedi. A torony alján három oldalt fehér számlapos óra helyezkedik el. Belseje A főoltárképen az újszülött Máriát karjaiban tartó apa (Szent Joachim) és mellette az édesanya (Szent Anna) láthatók. A főoltár két oldalán Szent Antal és Nepomuki Szent János szobrai állnak. A mellékoltárok képei az „Angyali üdvözlet” jelenetét és Szent Józsefet ábrázolják. A belső tér legrégebbi ékessége a barokk Madonna-szobor. Az orgona 1864-ben Bécsben készült Carl Hesse gyárában. Harangjai A templom 28 méter magas tornyában három harang lakik, amelyeket Seltenhofer Frigyes és fiai öntötték Sopronban, az 52 kg-os (gisz" hangú) lélekharang 1890-ben, a 300 kg-os (h' hangú) középharang 1882-ben, az 527 kg-os (g' hangú) nagyharang viszont 1938-ban készült. Jegyzetek Források Kisboldogasszony római katolikus templom Oroksegnapok.gov.hu Beled SacraVelo.eu Beled Magyar katolikus lexikon
Aradi vértanúk tere

Az Aradi vértanúk tere a Szeged belvárosának egyik központi elhelyezkedésű, parkosított, forgalom elől részlegesen elzárt, közel téglalap alakú tere. A mai tér létrejötte az 1879-es nagy árvíz után kezdődött meg, ekkor még összeért az egykori Templom térrel. Végleges alakját az 1930-as években nyerte el, amikor megépültek az újonnan kialakított Dóm teret szegélyező épületek az északkeleti oldalán, és a Hősök kapuja a délnyugati oldalán. Közlekedés A tér körüli úthálózat A teret délnyugati irányból a Tisza Lajos körút határolja, amely az összes utcája közül a legforgalmasabb. A tér határán indul ki belőle a Szentháromság utca és a Boldogasszony sugárút, melyek szintén a város fontosabb közlekedési útvonalai közé tartoznak. A körutat leszámítva a teret körülvevő utca egyirányúsított, a déli végén lehet behajtani, és az északin ki. Az északi sarokból indul az autók számára zsákutcává lezárt Jókai utca, amely a közeli Árpád és a Dugonics tér felé vezet. A forgalom túlnyomó része a Zrínyi utca felé halad, amely körút és a rakpart forgalmát a Belvárosi híd felé vezeti. A szomszédos Rerrich Béla és Dóm tér felé csak korlátozottan lehetséges az autóval történő behajtás. A bicikliút-hálózat mindkét irányban kiépített a tér körül. Tömegközlekedés Központi fekvése miatt az Aradi vértanúk tere Szeged egyik fontos tömegközlekedési csomópontja. A tér közepén áll meg a 2-es villamos és a Szeged–Hódmezővásárhely tram-train, amelyek Rókus irányába következő megállója a Somogyi utcai, a Szeged pályaudvar végállomás felé pedig a Bécsi körúti megállóhely. Bár a közelében található több fontos csomópont, magán az Aradi vértanúk tere megállóhelyen csak a Klinikák végállomás felé tartó 8-as és 10-es trolibuszok állnak meg, ráadásul ez a járatok utolsó előtti megállója. Nevezetességei Épületek Raichl-palota, jelenleg SZTE Gyakorló Gimnázium és Általános Iskola Hősök kapuja Egykori DMKE-palota (jelenleg SZTE Irinyi Épület) Egykori piarista gimnázium épülete (ma SZTE Bolyai Épület) Püspöki palota és a Dóm tér épületegyüttesének több tagja Szeged Nagyáruház passzázsa Szobrok II. Rákóczi Ferenc lovasszobra Szőregi csata emlékoszlopa Jegyzetek
Szőnyi úti Stadion

Szőnyi úti Stadion is a sports stadium in Zugló, Budapest, Hungary. The stadium is home to the association football side BVSC Budapest. The stadium has a capacity of 12,000. History On 2 April 2015, three new artificial pitches were inaugurated at the sports centre of the club. One of the pitches is 40 x 60 metres and the two other pitches are 22 x 40 metres in size. The cost of the construction of the new pitches was 150 million Hungarian forints. The investment was financed by the Hungarian Football Federation (70%) and by the Zugló Local Government. Attendance Records Record Attendance: 12,000 BVSC Budapest v Újpest FC, September 1994. References External links Magyarfutball.hu (in Hungarian)
Szőnyi úti Stadion

El Szőnyi úti Stadion es un estadio multiusos ubicado en la ciudad de Zugló de la capital Budapest en Hungría y actualmente es la sede del BVSC Budapest de fútbol y del Budapest Wolves de fútbol americano. Historia El 2 de abril de 2015 se inauguraron tres nuevos campos de juego artificiales en el centro deportivo del club.​ Uno de ellos tiene dimensiones de 40 x 60 metros y los otros dos miden 22 x 40 metros de tamaño. El costo de la remodelación fue de 150 millones de forintos. La Hungarian Football Federation puso el 70% de la inversión y el resto fue del gobierno local. En la temporada 2006-07 el FC Tatabánya jugó de local en el estadio. El récord de asistencia se dio en septiembre de 1994 en el partido entre el BVSC Budapest contra el Újpest FC donde asistieron 12000 espectadores. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Szőnyi úti Stadion. Magyarfutball.hu (en húngaro)
Stade Szőnyi út

Le Stade Szőnyi út (en hongrois : Szőnyi úti Stadion) est un Stade omnisports hongrois, principalement utilisé pour le football, situé à Herminamező, un quartier nord-est de Budapest, la capitale du pays. Le stade, doté de 12 000 places, sert d'enceinte à domicile aux équipe de football du Budapesti Vasutas Sport Club et du FC Tatabánya (de temps à autre), ainsi qu'à l'équipe de football américain des Wolves de Budapest. Il porte le nom de la Szőnyi út, du nom de la route qui longe le stade. Histoire Le record d'affluence au stade est de 12 000 spectateurs lors d'une défaite 4-2 des locaux du Budapest VSC contre l'Újpest FC le 25 septembre 1994. Événements Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail du football américain Portail de Budapest
Szőnyi úti Stadion

A Szőnyi úti Stadion egy labdarúgó-stadion, amely a BVSC-Zugló tulajdona. Története Ez a létesítmény Budapest egyik stadionja, mely számtalan első osztályú labdarúgó mérkőzésnek adott már otthont. 11 000 néző befogadására alkalmas, melyben 10 400 lezárt ülő- és állóhely van. Az egykori NB I-es fővárosi csapat, a BVSC stadionja volt, később bérelte az FC Tatabánya (2007-2008), valamint a Budapest Wolves is, azóta is itt tartják minden évben az amerikai futball HFL-döntőjét. 2014 tavaszától felújításon esett át, 2015 januárjában adták át a megújított, 105x68 méteres futballpályát, ekkor füvesítették be a salakos futópályát is, továbbá a komplexum része lett egy 40x60 méteres, valamint két 22x40 méteres műfüves pálya. Jelenleg NB2-es mérkőzéseket tartanak benne. Adatok Cím: 1142, Budapest, Szőnyi út 2. Telefon: (06-1)273-1426 Fax: (06-1)273-1426 Bérlők: FC Tatabánya, Budapest Wolves AFC Befogadóképessége: 12 000 fő Világítás: van Legutóbbi mérkőzések BVSC-Zugló - Ajka 0-2 BVSC-Zugló - Kazincbarcika 3-0 BVSC-Zugló - Mosonmagyaróvári TE 1-0 Nézőcsúcs 1994. szeptember 24. (BVSC-Újpest 2-4) 12000 néző Jegyzetek Források (sporthirado.hu) magyarfutball.hu
Стадион Сењи ут

Стадион Сењи ут (мађ. Szőnyi úti Stadion) је спортски стадион у Зуглу, Будимпешта, Мађарска. Стадион је дом фудбалске асоцијације БВСЦ Будимпешта. Стадион има капацитет од 12.000 гледалаца. Историја Дана 2. априла 2015. године у спортском центру клуба свечано су отворена три нова вештачка терена. Један од терена је величине 40 x 60 метара, а друга два су величине 22 x 40 метара. Цена изградње нових парцела износила је 150 милиона мађарских форинти. Инвестицију су финансирали Мађарски фудбалски савез (70%) и локална управа будимпештанског округа Зуглоа. Гледаност Рекордна посећеност: 22.000 ФК Будимпешта ВСК и ФК Хонвед, 28. фебруар 1959. 12.000 ФК Будимпешта ВСК и ФК Ујпешт, септембар 1994. Референце Спољашње везе Стадион на Magyarfutball.hu