NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vámosszabadi híd

A vámosszabadi híd avagy medvei híd (szlovákul: Medveďovský most) a Duna egyik hídja a folyam magyar-szlovák határszakaszán az 1806,4 folyamkilométernél. A híd az E575-ös európai út részét képezi (magyarországi szakaszán, hazai útszámozás szerint a 14-es főút halad végig). Története A híd fontos folyami átkelőhelyen fekszik. Erre utal a közelben fekvő Vámosszabadi község neve is. A két partot korábban komp illetve révhajó kötötte össze. Már az első világháború előtt felmerült egy állandó híd megépítésének ötlete, a trianoni döntés azonban meghiúsította a terveket. Az első bécsi döntés után a Magyarországhoz visszakerült Csallóköz és a Dunántúl között csak a Komáromi hídon lehetett száraz lábbal átkelni. A határrevízió után a kormányzat gyors döntést hozott a Vámosszabadi híd megépítését illetően. 1939-ben a győri Magyar Wagon- és Gépgyár Rt. irányításával kezdődött az építkezés, 1942-ben pedig már az állandó forgalom is megindult a hídon. A második világháborúban a hidat több támadás is érte. 1944-ben többször is megkísérelték lebombázását, majd egy úszó akna okozott károkat. A kegyelemdöfést a visszavonuló németek adták meg, 1945 márciusában felrobbantották a hidat. Magyarország és Csehszlovákia megállapodása után a híd újjáépítése a magyar fél feladata volt. A híd négy évig tartó újjáépítés után 1973-ban nyílt meg ismét. A helyreállítási munkák költsége 88 millió Ft volt és a Ganz-MÁVAG végezte. Műszaki adatok A híd egy folytatólagos, három nyílású alsópályás, két főtartós rácsos gerendahíd. Két 3,00 m-es közúti sávot és a főtartókon kívül mindkét oldalon járdát hord. A középső, legnagyobb nyílás támaszköze 133 m, a híd teljes hossza 361 m. Az acél rácsos főtartók magassága megközelítőleg 13 m, távolságuk 9,20 m. A híd teljes szélessége 12,40 m. Az acélszerkezet teljes tömege 1660 t. Képek Jegyzetek Források Iványi, M. (ed.): Bridges on the Danube. Catalogue (Technical University of Budapest, 1993) Külső hivatkozások A medvei Dunahíd – Képek. Panoramio.com
Kiosque du jardin du Château

Le Kiosque du jardin du Château (en hongrois : Várkert-kioszk) ou palais du jardin du Château (Várkert palota), entre 1992 et 2008 casino du jardin du Château (Várkert kaszinó) est un édifice situé dans le 1er arrondissement de Budapest sur Ybl Miklós tér, à proximité du bazar du jardin du Château. Construit entre 1875 et 1883 en contrebas du Château de Buda selon les plans de Miklós Ybl, il est entièrement restauré en 1992 afin d'en faire un casino puis en 2014 dans le cadre d'un vaste plan d'embellissement du quartier du Château et de ses abords. Ce site est desservi par la station Döbrentei tér : 19 41. Galerie Liens externes Portail de Budapest Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Városháza (Budafok)

A budafoki városháza az egykor önálló Budafok település önkormányzatának központi hivatala volt, ma Budapest XXII. kerülete (Budafok-Tétény) adminisztrációs központja a Városház téren. Története A mai Városház téren a 19. században épült egykori szappangyárban 1901-ben kezdte meg termelését a Brázay-féle sósborszeszgyár. Az egymás mellett álló két épületet Brázay Kálmán felajánlását elfogadva (aki gyárát Budapestre költöztette) a helyi önkormányzat 1926-ban megvásárolta. Budafok abban az évben emelkedett rendezett tanácsú várossá. Kezdetben nem volt ötletük a hasznosítására, de a friss városi rang, valamint a folyamatosan növekvő település jelentette adminisztrációs terhek növekedése egyre szűkebbé tette az akkor még a Kossuth utcában működő községháza épületét, ami megfogalmazta egy új irodaház felépítésének szükségességét. A probléma megoldására a már a tulajdonukban álló, de még nem hasznosított gyárépületeket irodaházzá alakíttatták (mindkettő kapott egy-egy emeletet), a két épület összekötésére pedig a Városház tér felőli oldalra néző főhomlokzattal egy szép, két tornyos összekötő épületszárnyat emeltek. Az építkezés tervezője a helyi építész, Bathó Lajos, kivitelezője pedig a szintén helyi vállalkozó, Reiber Lőrinc volt; 1928-1929-ben készült el; 1929-ben Záborszky Nándor, a város első polgármestere már az új, kéttornyos szárnyban kialakított díszteremben (ami ma az ő nevét viseli) nyithatta meg az az évi képviselőülést. A város, majd 1950. január 1-je után kerület képviselő-testülete azóta is ebben az épületben tartja az üléseit. Eredetileg ide tervezték a helyi járásbíróságot és hozzá a fogdát, a tűzoltóságot, valamint egy vegyvizsgálati állomást is. Az három, együtt U alakot formázó épületszárny meghatározó, fő homlokzata a Városház tér felé néz, kialakításában az akkori századforduló jellegzetes motívumait használták. Lábazata terméskőből készült, nyílásai (ablakok, ajtók, illetve a kőből készült erkély rácsozata) kivétel nélkül boglyaíves formájúak. Az áthidaló szárny két szélén két aprócska, egymással szimmetrikus torony található. A kőerkély tulipános díszítése köszön vissza a díszterem falfestésén is. A mára szépen felújított épület műemléki védettség alatt áll. Források adatlapja a műemlékem.hu-n (hozzáférés: 2012. június 29.) Budafoki városháza, Magyar Nemzet, 2001. október 15. Városháza Archiválva 2015. október 3-i dátummal a Wayback Machine-ben, budapestcity.org (hozzáférés: 2012. június 29.)
Hôtel de ville de Kiskunfélegyháza

L'Hôtel de ville de Kiskunfélegyháza (en hongrois : Kiskunfélegyházi Városháza) abrite l'administration municipale de Kiskunfélegyháza. Conçu par József Vas et Nándor Morbitzer, il s'agit d'un bel exemple du style Sécession en Hongrie. Notes et références Portail de la Hongrie Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’Art nouveau
Városháza (Kiskunfélegyháza)

A kiskunfélegyházi városháza városi közigazgatási épület, amelyet 1909 és 1911 között építettek szecessziós stílusban Vas József és Morbitzer Nándor tervei alapján, a régi városháza helyére. Története Az építés kérdése először 1902-ben vetődött fel, mivel a városi közigazgatás nem fért el az épületben, a 200 fős képviselőtestület például nem tudott leülni a díszteremben. Az építésre 1903 decemberében tervpályázatot írtak ki, amelyen tizenkét építész vett részt. A pályaműveket Lechner Ödön és Pecz Samu bírálták el, de egyiket sem ítélték kivitelezhetőnek. A város ezért másodszorra is tervpályázatot írt ki, amely ismét sikertelen volt, de a város kiválasztotta Vas József tervét, s megkérték az építészt a részletes tervek kidolgozására. Vas a terveket többször átdolgozta, mire a város végleges döntése az építkezés elrendeléséről 1908 novemberében megtörtént. 1909-ben nyilvános pályázat útján Merbl Arnold temesvári vállalkozó kapta a megbízást a kivitelre. Merbl helyi alvállalkozókkal szerződve 1911-re fejezte be az építkezést. 1910 januárjában Vas József hirtelen elhunyt. Az építkezést rokona és vállalkozótársa, Morbitzer Nándor vette át, aki módosított a terveken. Új tornyot tervezett, s az épület ornamentikáján, a közgyűlési terem díszein is változtatott. Az avatóünnepséget 1911. október 16-án tartották meg. Leírása A délkeleti sarkán toronnyal ellátott, kétemeletes, reprezentatív épület attikáját és oromzatait Zsolnay kerámia díszíti. A Szent János térre néző oromzaton látható a város címere is. Az épület dísztermét és a díszterembe felvezető lépcsőt stukkóból készült, gazdag növényi ornamentika díszíti. A földszinten, a bejárati csarnokban két fekete márvány emléktábla látható, amelyek a város nevezetes dátumait tartalmazzák, illetve a végrendeletével a városra jelentős összeget hagyományozó özv. Kalmár Józsefnének állít emléket. Ez utóbbit a kommunista diktatúra alatt a falba befordították, az 1990-es évek elején állították ünnepélyesen helyre. A díszteremben látható Kossuth Lajos és Holló Lajos nagyméretű állóalakos portréja. Napjainkban Az épületben a mai napig a Kiskunfélegyházi Polgármesteri Hivatal működik. Kiskunfélegyháza Város Önkormányzata testületének üléseit a díszteremben tartják, ahol házasságkötések is történnek. Galéria Források Iványosi-Szabó Tibor (szerk.): Olvasókönyv Kiskunfélegyháza történetéhez, Kecskemét, 1984. Mészáros Márta: Félegyháza anno…, Kiskunfélegyháza, 2009. Gerle János – Bagyinszky Zoltán: Alföldi szecesszió, h. n., 2008. Gerle János – Kovács Attila – Makovecz Imre: A századforduló magyar építészete, Bp., 1990. Bánkiné Molnár Erzsébet (szerk.): Kiskunfélegyháza helyismereti könyve, Kiskunfélegyháza, 1998 (2. kiad. 1999) Urbán Miklósné: Nevezetes épületek, emlékművek, emléktáblák, egyéb emlékművek Kiskunfélegyházán, Kiskunfélegyháza, 2005. Brunner Attila: A kiskunfélegyházi városháza építésének, stílusának és recepciójának néhány kérdése. In: Első Század. Tudományos Folyóirat 2013/tavasz Online elérés: 2014. február 2.
Városháza (Sátoraljaújhely)

A sátoraljaújhelyi városháza, egykori vármegyeháza Sátoraljaújhely központjában, a Kossuth tér 5. szám alatt álló barokk stílusú épület, a város egyik legjelentősebb műemléke. Az épület Az egyemeletes főépület a városközpont dísze. Barokk stílusú kapuzata fölötte kis kiugró erkély, innen mondta el Kossuth Lajos első szónoklatát 1831-ben. A főhomlokzat közepén nyíló három magasított ablak mögött található a hajdani megyegyűlés díszes terme, fából készült festett karzatával. Az északi épületszárny emeletén alakították ki Zemplén vármegye levéltárát, 1776-ban készült barokk szekrénysora ma is használatban van. A levéltárban dolgozott éveken át Kazinczy Ferenc, emlékét őrzi a városháza belső udvarán felállított mellszobra, Pátzay Pál alkotása. Történeti áttekintés A 18. század közepén Sátoraljaújhely Zemplén vármegye székhelye lett. A megyeháza építését Salvator Aprilis olasz építész tervei szerint 1754-ben kezdték el és 1768-ban fejezték be. 1770-ben a vármegye már itt köszönthette az erre utazó II. Józsefet, itt fogadták 1809-ben és 1814-ben a Napóleon ellen vonuló orosz sereget. Falai között működtek a vármegye hivatalai, itt volt a főispán és az alispán székhelye, az udvar végében börtön is állt. Az északi épületszárnyban Zemplén levéltára kapott helyet, mely jelenleg is ott található. A megyeháza épületét 1832-ben felújították és átalakították. A törvényszéket és az új börtönt az 1859-ben emelt háromszintes hátsó épületszárnyban rendezték be; az épületrészt 1928-ban lakóépületté alakították, majd az 1980-as években lebontották. A városháza eredetileg nem itt, hanem 1894-től a Kazinczy Ferenc Múzeum mai épületében működött. Miután Zemplén vármegye megszűnt, 1950-ben a városi tanács hivatalait ide költöztették át, a műemléki felújítást 1966–1974 között végezték el. Az épület 1999 óta a városi önkormányzat székháza. Források Kováts Dániel (1986). Sátoraljaújhely, a 725 éves város. Sátoraljaújhely Város Tanácsa. ISBN 9630324466.: CS1 karbantartás: numerikus név: szerzőfelsorolás (link) 27–28. oldal "A Városháza és a Zemplén Levéltár". Sátoraljaújhely honlapja. 2009. augusztus 31. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2009. május 10.. "Műemlék épületek". Sátoraljaújhely honlapja. 2008. december 24. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2009. május 10..
Városi Sportcsarnok (Békéscsaba)

The Városi Sportcsarnok (English: Municipal Sports Hall) is a multi-use indoor stadium in Békéscsaba, Hungary. The arena, which has an oval shape, very similar to the Colosseum, was opened in 1988, and has been modernized and renovated for the 2004 European Women's Handball Championship, to fulfil the strict criteria of the European Handball Federation. It is the home ground of the local sports clubs, from which the best known is Békéscsabai Előre NKSE, that usually play in a sold-out arena. The sports hall also hosts martial art events, futsal matches, galas, expos, balls, dance competitions and motocross races. In the building of the arena runs the Sport Hotel, which offers rooms in all comfort levels with additional services such as gym, massage, sauna and solarium. Two internationally recognized gastronomic events, the Beer Festival and Knuckle Parade and the Sausage Festival also takes place in the Városi Sportcsarnok and in the surrounding area in every year. References External links Beer Festival and Knuckle Parade Official Website Sausage Festival Official Website
Vártemplom (Szolnok)

A szolnoki Magyarok Nagyasszonya templom, ismertebb nevén vártemplom római katolikus templom a Szent István téren. Története Az egykori vár területén áll a Magyarok Nagyasszonya katolikus vártemplom. A templom külső megjelenése korának klasszicista stílusjegyeit viseli, de belül a főoltár, a szószék, a padok és az áldoztató rács empire stílusú. A közelben álló romos török mecset és a középkori templom maradványainak köveiből, Homályossy Ferenc építész tervei alapján, 1822–24-ben épült. 1919-ben, a román támadás idején Szolnok hosszú heteken át a magyar és román csapatok ütközőzónáját képezte, amit a templom is rendkívül megsínylett. Annyira károsodott, hogy a templom tornya mindenestül bezuhant a belső térbe, közvetlenül magára az oltárra. Innen menekítette haza az Oltáriszentséget Galgóczi Erzsébet, aki később élete végéig hordta Jézus Urunk sztigmáit, és életét a Máriaremete-i Kegytemplom melletti parókián élte le elvonultan. A két világháború között az épületet teljesen renoválták, és ma is jó állapotban van. A templom előtt 2001-ben állították fel Gacsári-Kiss Sándor c.prépost ,kanonok plébános kezdeményezésére Szent István szobrát. Külső hivatkozások Miserend Fotó Fotó Fotók
Vérmező

Vérmező (Krvavé pole) je městský park v Budapešti o rozloze 14 hektarů. Leží ve čtvrti Krisztinaváros v I. obvodu pod kopcem Várhegy. V blízkosti parku se nachází nádraží Budapest-Déli pályaudvar a stejnojmenná stanice metra. Ve středověku se v této lokalitě nacházela vesnice Logod na břehu potoka Ördög-árok (Ďáblův příkop), který byl později sveden do podzemí. Pak bylo místo součástí ochranného pásma Budínského hradu (glacis), což zabránilo jeho zastavění. Armáda zde zřídila cvičiště a sklízela seno pro koně, oblast byla proto známa jako General-Wiese (Generálská louka). Dne 20. května 1795 se zde konala poprava sedmi příslušníků hnutí uherských jakobínů, které vedl Ignác Martinovics, podle toho dostalo místo nový název Krvavé pole. Na prostranství se konala různá velká slavnostní shromáždění, jako byla oslava dvoustého výročí osvobození Budína v roce 1886, milénium příchodu Maďarů v roce 1896 nebo přehlídka k patnácti letům vlády Miklóse Horthyho v roce 1934. V letech 1900 až 1904 byla na severovýchodní straně přiléhající k Attilově ulici vybudována promenáda. Za obléhání Budapešti na konci druhé světové války sloužilo pole jako nouzové letiště. Po druhé světové válce proběhla úprava plochy na veřejný park a byly vysazeny okrasné dřeviny jako cypřišek Lawsonův, javor stříbrný, ampák Danielův, liliovník tulipánokvětý nebo jedle kavkazská. U příležitosti Mezinárodního roku dítěte 1979 bylo v parku zřízeno hřiště. V roce 1986 byl odhalen pomník Bély Kuna od Imreho Vargy, který byl roku 1991 přemístěn do muzea Szoborpark. Dalšími známými sochami na Vérmező jsou Vážka Istvána Kisse nebo pomník Mihálye Babitse, který vytvořil László Marton. Populární atrakcí parku je restaurace umístěná ve vyřazeném železničním vagonu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vérmező na Wikimedia Commons Pesti László - Tarjányi Ferenc: Parkok és kertek Pesten és Budán
Park Vérmező

Vérmező – park, który znajduje się w Budapeszcie, w Dzielnicy Zamkowej. Do parku przylega dworzec Budapest Déli. Historia Teren obecnego parku należał w przeszłości do szerszego obszaru, przez środek którego płynęła rzeka Ördög-árok. W 1476 roku na tym terenie z okazji zaślubin Macieja Korwina z Beatrycze odbył się festyn. W 1752 roku teren ten został wydzielony jako obszar obronny i oddany pod administrację wojskową. W 1769 roku zezwolono na budowę domów na tym terenie pod warunkiem rozebrania ich na rozkaz wojska. Warunek ten spowodował, że nikt nie podjął się budowy. W 1784 roku teren został wyłączony spod administracji wojskowej i przekazany pod budowę 224 domów, zaś trawiasta część należała do władcy zamku. 20 maja 1795 roku stracono na tym terenie Ignjata Martinovicia i jego towarzyszy, stąd też obszar ten zaczęto określać jako Vérmező (Pole Krwi). W latach 20. XIX wieku teren został zagospodarowany, a później służył jako poligon wojskowy. W 1848 roku zgromadziły się w tej okolicy oddziały powstańcze, które walczyły później w bitwie pod Pákozd. Pod koniec XIX wieku odbyły się na tym terenie dwie duże publiczne uroczystości: w 1886 roku z okazji 200 rocznicy odzyskania Zamku Królewskiego z rąk Turków, a dziesięć lat później – z okazji obchodów milenijnych. W latach 20. teren był przeznaczony dla wojska i arystokracji. W 1936 roku miały miejsce uroczyste obchody z okazji piętnastej rocznicy rządów regenta Miklósa Horthyego. W 1944 roku stacjonowali tu żołnierze Otto Skorzenyego. Po II wojnie światowej na terenie parku prowadzono badania archeologiczne, które zaowocowały odkryciem średniowiecznej wsi Logod. Prace nad budową ogrodu podjęto pod koniec lat 40. XX wieku. Jego projektantką była Józsefné Hetessy, a za realizację odpowiadał Antal Katonai. Park wyróżniał się dużą kolekcją bylin, które wprowadził do parku László Farkas. W 1977 roku na obrzeżach parku otwarto stację metra Déli pályaudvar. W 1979 roku w parku postawiono plac zabaw, który został odnowiony i ogrodzony w 1996 roku. Charakterystyka Powierzchnia parku wynosi 14 ha. W parku znajdują się m.in. ławki, restauracja i pomniki. Spośród roślinności wyróżnić można takie gatunki, jak jodła kaukaska, cedr atlaski, cyprysik Lawsona, modrzew, cis, klon srebrzysty, klon francuski, grab karłowaty, judaszowiec, ostrokrzew, wiśnia wawrzynowa, jukka, tulipanowiec, liliowiec, korkowiec amurski, morwa wielkolistna i inne. Przypisy
Vodárenská věž (Segedín)

Vodárenská věž ve městě Segedín v jižním Maďarsku je památkově chráněná stavba. Stojí na Svatoštěpánském náměstí. Postavena byla roku 1904. Navrhl ji Szilárd Zielinski. Vodárenská věž byla v tehdejším Zalitavsku historicky druhá, která vznikla z železobetonu. Realizace tohoto projektu byla ve své době vnímána jako velký úspěch. Aby město uspokojilo rostoucí poptávku po vodě, rozhodlo se vybudovat síť vysokotlakých a nízkotlakých vodovodů. Její součástí byla zmíněná věž. Stavba je v provozu již od svého dokončení v roce 1904. Nepoškodila ji ani první, ani druhá světová válka. V letech 1959 až 1960 byla opravena fasáda budovy. Roku 2003 se stala památkově chráněným objektem a v letech 2005 až 2006 se uskutečnila rekonstrukce objektu, k ní navazovala i renovace souvisejícího náměstí. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Víztorony (Szeged) na maďarské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodárenská věž na Wikimedia Commons
Vörös Sün Ház

A Vörös Sün Ház Budapest ma is használatban lévő legrégibb épülete, amely nevét a benne egykor működött fogadóról kapta. Alapadatai Település: Budapest I. kerület, Budai Várnegyed Törzsszáma: 15038 Helyrajzi száma: 6587 Címe: 1011 Hess András tér 3., Fortuna u. 1., Táncsics M. u. 2. Védettsége: II. kategóriás védett műemlékegyüttes Története Ma is fennálló épületét 1260 körül emelt, több korai gótikus, középkori lakóházból a 18. században egyesítették. Az 1300-as években Konth Miklós nádor (a Pálffy grófi család ősapja) is a ház tulajdonosa volt. 1686-ban az épület előtt esett el Buda utolsó török kormányzója, Abdurrahmán Abdi Arnaut. Sokáig ez volt a Budai Várnegyed egyetlen vendégfogadója. 1764-ben az épület korábbi kertjében tánctermet építettek, majd Felix Berner osztrák színigazgató javaslatára színpadot is kialakítottak benne. Az 1760-as években itt tartottak Budán elsőként színházi előadást, majd ez a ház adott otthont a Verner Színház néven működött első magyar gyermekszínháznak. A társulatot alkotó 6–14 éves gyermekek nemcsak az épület nagytermében játszottak, hanem sikeres vidéki turnékat is bonyolítottak. 1773-ban Nöpauer Máté budai építőmester vásárolta meg az ingatlant. Azonnal kérelmet nyújtott be Habsburg Albert főherceghez, hogy a kertjében 9 évvel azelőtt épített tánctermet nyilvános bálok céljaira használhassa. 1776-ban kérelmét elutasították, mivel a budai városi tanács véleménye szerint Budán nem volt szükség több redoute-ra (vigadóra). 1783-ban határozta el az uralkodó a kormányszékek Pozsonyból Budára telepítését. Mivel a Vár egyetlen fogadója – a Vörös Sün – ekkora forgalomhoz hét szobájával kicsi volt és korszerűtlen, a magisztrátus felszólította a tulajdonost az épület bővítésére, de az nem tudott, vagy nem akart a felszólításnak eleget tenni. Ekkor a fogadó működtetési jogát Heinrich Bulla bérelte tőle. Meyer Johann fogorvos 1789-ben meghirdette Pestről Budára költözését a Vörös Sün fogadó 8. sz. szobájába, ahol jobb körülmények között fogadhatja pácienseit. 1798-ban ő és Karl testvére (szintén nagy gyakorlattal rendelkező fogász) ezen a címen rendelt, vagyis a rendelőben így ketten dolgoztak. A vár első fogadójaként a ház 1805-ig funkcionált. 1820-ban helyezték el az épület homlokzatán a Vörös Sün domborművet, a „ZUM ROTEN IGL” fogadó cégérét. A 20. század elején kabaré, nyilvánosház is működött az épületben, amelyet 1959-ben felújítottak. Jegyzetek Források, további információk Első magyar gyermekszínház Vörös sün-dombormű Budapest nevezetességei műemlékem.hu: Vörös Sün vendégfogadó Séta ódon utcákon – a budai vár St. George Residence a budai Várban Gy. Balogh Ágnes: Nöpauer Máté élete és munkássága Dr. Arányi Lajos: A budai emléktáblák ügyében / Vasárnapi Újság Pest, 1866. január 21. Mire használták a Vörös Sün házat?; BBC History Magazin, 2017. január, 92. oldal
Székesfehérvári SZC Vörösmarty Mihály Technikum és Szakképző Iskola

A Székesfehérvári SZC Vörösmarty Mihály Technikum és Szakképző Iskolát 1954-ben alapították. 2004-ben volt az iskola 50. jubileuma. Létrejötte után az iskola fő profilja a Fejér Megyei Állami Építőipari Vállalat szakember utánpótlásának biztosítása volt. Az intézmény elsődlegesen építőipari szakmák képzésére specializálódott. Az iskola a korszerűen felszerelt tanműhelyek mellett 15000 kötetes könyvtárral rendelkezik, amely CD és video tárral van felszerelve. A képzési rendszerben helyet kapnak az idegen nyelv, az OKJ-s szakmák, az érettségi vizsgára való felkészítés és a technikusi vizsgára való felkészítő oktatás. Jegyzetek További információk Székesfehérvári SZC Vörösmarty Mihály Technikum és Szakképző Iskola
Waldbott-kastély

A Waldbott-kastély a 18. században épült barokk stílusban, ma Sátoraljaújhelyen található, a Széchenyi István tér 10. alatt. A kastély építészete és története A Waldbott-kastély a 18. században építette Szirmay Antal. Az épület barokk stílusban épült, ezután a Waldbott család tulajdona lett. A földrajzi adottságok miatt az utcai hosszanti homlokzati oldalon két szintes, míg a kert felőli oldalon földszintes. A tető szerkezete mandzártető. A főhomlokzaton található tagozott osztópárkány és díszes főpárkány. Az alagsori négyzetes ablakok kőkerítésűek, a felső felső ablakok szintén kőkerítésüek, de ezen kívül az összes ablak kerete vakolatból van kialakítva. Az alsó szint dongaboltozatát a század elején porosz-süvegboltozatra építették át. A lakószinti szobák boltozata teknőboltozatos, a középrizalit mögötti nagyteremben ma síkfödém és párkány van. Jelenlegi szerepe A Waldbott kastély napjainkban öregek napközi otthonaként szolgál. Források Utisúgó Műemlékem