Magyar Nemzeti Levéltár Pest Vármegyei Levéltára

A Magyar Nemzeti Levéltár Pest Vármegyei Levéltára (MNL PVL, 2012 előtt Pest Megyei Levéltár, PML) Magyarország állami levéltárainak egyike, Pest vármegye hivatalos levéltára, a vármegye egyik legfontosabb közművelődési és történetkutatási intézménye. 2012 óta a Magyar Nemzeti Levéltárhoz tartozik, mint annak területi illetékességű tagintézménye. Székhelye és kutatóterme Budapest IX. kerületében, a Vágóhíd utca 7. szám alatt található, de van egy kisebb kutatóhellyel rendelkező, különálló részlege Nagykőrösön is. 2001-ben átadott központi épülete azon nagyon kevés, levéltári hasznosítású, hazai létesítmény közé tartozik, amelyek eleve levéltári célra épültek. Története, a vármegyei levéltárak között úgyszólván egyedülállóan több mint 300 évre tekint vissza, legalábbis abban az értelemben, hogy levéltárosi jellegű tevékenységre Pest vármegyéből 1657-től kezdődően vannak adatok, a vármegye maradandó értékű iratanyagát pedig már 1717-ben rendezni kezdték. Története Pest vármegyében olyasmi tevékenységre, ami a megyei archívum anyagában meglévő, korábbi években keletkezett iratoknak a megyei igazgatás működésének elősegítését célzó "előkeresésére" utal, 1657-ből ismert a legkorábbi adat. A kialakuló, fejlődő archívumot 1682. június 5-én súlyos veszteség érte: a megye akkori székhelyéül, iratainak őrzőhelyéül szolgáló füleki várat annak ostroma után felgyújtották, ezáltal az ott őrzött iratanyag nagy része elégett. Megmenteni és a jelenkorig megőrizni csak az 1638-tól kezdődő közgyűlési jegyzőkönyveket és iratokat sikerült. Az azt megelőző évekből kizárólag néhány, véletlenszerűen és töredékesen fennmaradt dokumentum található a levéltári anyagban. Fontos dátum a levéltár történetében az 1717-es évszám: a vármegye ugyanis már ebben az évben elvégeztette régi iratainak rendezését, több mint fél évtizeddel megelőzve a hasonló tárgykörben megszületett első, a vármegyék részére kiadott központi utasításokat. A 18. század jegyzőkönyveiben már rendszeresen találhatók adatok a levéltár gondozására, az abban őrzött iratok használatára vonatkozóan. II. Józsefnek a levéltárak rendezése és védelme érdekében kiadott utasításait is a legelsők között hajtotta végre Pest-Pilis-Solt vármegye vezetése: az 1785. november 29-én kelt határozatával például az országban második vármegyei főhatóságként adott megbízást Balla Gábor regesztrátor számára, hogy a továbbiakban teljes munkaidejében végezze a levéltár iratainak rendezését, szükség szerinti selejtezését és készítsen mutatókat hozzájuk. (E napra azóta is a „születésnapjaként” tekint a Pest Megyei Levéltár.) Jellemző, hogy 1838-1841 között az archívumárára büszke vármegye az újonnan épült székháza legbiztonságosabbnak ítélt épületrészében helyezte el a levéltárát, és az országban szintén egyedülálló módon ebben az időben már allevéltárnokot is alkalmazott. A 18. század végétől megindult nemzeti ébredésnek és ezzel kapcsolatban Pest vármegye élenjáró szerepének az emlékezete fényesen tükröződik a levéltárába került iratokból. Pest megye elöljárósága a 19. század reformmozgalmainak is élenjáró szervezete volt, így a hazai reformkor kutatásának is kimagasló értékű forrásbázisa a vármegyei levéltári iratanyag ezen évtizedekből megőrzött része. A következő évtizedek viszont országszerte bizonyos mértékű hanyatlást hoztak a levéltárak számára: a kötelező előírások miatt tetemes mennyiségű iratanyagot kellett átvenniük, aminek megfelelő elhelyezéséről viszont a legtöbb helyütt már nem tudtak gondoskodni; ezekben az évtizedekben a megyei levéltárak országszerte a megyeházák legeldugottabb, legsötétebb és legnyirkosabb részeibe kényszerültek. Pest megye levéltára sem járt jobban ebben az időszakban: az addig gondosan őrzött iratok pincékbe, már börtönnek sem alkalmas helyiségekbe kezdtek levándorolni, időről időre kíméletlen és szakszerűtlen selejtezések tizedelték az állományukat, miközben a levéltárnokokat napi iratkezelési teendőkkel terhelték. Hiába voltak a vármegyének ebben a korban is kiemelkedő tudású levéltárosai (Kőszeghi Sándor, Rexa Dezső), de még ők sem tudtak sokat tenni e tendencia megállítására. Egy belügyminiszteri utasítás kellett ahhoz, hogy a vármegye az 1920-as évek második felében iratok tartós tárolására alkalmas helyiségeket szabadítson fel és adjon át a levéltárnak (lényegében az akkor kapott raktárakat és berendezéseket használta a megyei levéltár az ezredfordulóig). A vármegyei levéltárosok egy másik akkori kezdeményezése – mely a járási és községi iratok megmentését célozta – még ennél is kevesebb eredménnyel járt: többször kiadott felhívásuk ellenére ezen iratanyag legértékesebb részeinek átvételét nem sikerült elérniük, így aztán az érintett iratok jó része a második világháború során vagy az azt követő években megsemmisült. A második világháborút követő időszakban alaposan megváltozott a korábbi megyei levéltárak szerepe. Ezek az intézmények addig csak a vármegyei elöljáróságok és a közvetlenül alájuk rendelt törvényhatósági szervek iratait gyűjtötték, az 1950. évi 29. számú törvényerejű rendelet viszont közlevéltári státuszba sorolta át őket. Feladatuk így a továbbiakra nézvést kibővült a területi illetékességükön – az 1950-es megyerendezéssel létrehozott Pest megye területén – működö(tt) valamennyi közhatóság, közhivatal, közintézmény, vállalat és jelentős család történeti értékű iratainak összegyűjtésével, rendezésével és őrzésével. Ez értelemszerűen megnövelte a levéltárosok feladatait is – igaz, a létszámuk is duplázódott, 1950–1968 között 9-ről 18-ra. Változott magának a levéltárnak az elnevezése is: 1950-től előbb Pest megyei Állami Levéltár, majd 1952-től Budapesti 2. sz. Állami Levéltár, 1960-tól pedig – miután átmeneti jelleggel átvette Nógrád megye veszélyeztetett levéltári anyagát – néhány évre Pest és Nógrád megyei Állami Levéltár lett az intézmény hivatalos megnevezése. Az 1968-as év a levéltári rendszer újabb alapos átszervezését és az egyes levéltárak átnevezését hozta el, az intézmény neve ekkor lett Pest Megyei Levéltár. Őrzött iratanyagának terjedelme ekkorra meghaladta a 11 000 iratfolyómétert, aminek elhelyezéséhez már külső raktárakat is kénytelen volt igénybe venni. Önálló osztálya nyílt 1973-ban Nagykőrösön – ez azóta is működik –, majd 1979-ben Vácott – ezt a részleget az összes feladatkörével együtt 2004. október 1-jével a város önkormányzata vette át–, sőt 1981–2001 között átmeneti, ideiglenes raktára volt a levéltárnak Aszódon, a Podmaniczky-kastélyban is. Pest Megye Önkormányzata 1997-ben hozott határozatot új, megyei levéltár építésére. A korszerű, modern levéltár épülete 2001-re készült el Budapest IX. kerületében, a Vágóhíd utca 7. szám alatt. A 2000-2001 során végrehajtott költözködés után ebben az épületben került elhelyezésre a volt aszódi raktárban és a Budapesten őrzött valamennyi irat. 2012. január 1. óta a levéltár az akkor megalakított Magyar Nemzeti Levéltár területi tagintézményeként működik, jelenleg használt nevét pedig 2023-ban nyerte el, a vármegyerendszer újraszervezésével párhuzamosan. Díjak, elismerések A levéltár által elnyert díjak A levéltár munkatársai által elnyert főbb díjak Pauler Gyula-díj: Egey Tibor igazgató (2001) Böőr László nagykőrösi fióklevéltár-igazgató (1994) Borosy András főlevéltáros, főtanácsos (1993) Széchényi Ferenc-díj: Borosy András főlevéltáros (2009) Nevezetesebb munkatársai, vezetői Jegyzetek