NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Velencei-tavi madárrezervátum Természetvédelmi Terület

A Velencei-tavi madárrezervátum Természetvédelmi Terület a nemzetközi jelentőségű vadvizek jegyzékébe Dinnyés és Velence név alatt bejegyzett védett terület (ún. Ramsari terület) északi részét alkotó vizes élőhely Gárdony Dinnyés nevű városrésze és Pákozd nagyközség között. Jellemzői A Velencei-tó 26 km² területével hazánk harmadik legnagyobb tava, átlagos vízmélysége 1,5 méter. A 19. században, Herman Ottó idejében, ahogy ezt műveiből tudjuk, még az egész tó területén szinte háborítatlanul éltek a vízimadarak. Mostanra a turizmus, a hétvégi házak a vízimadarak fészkelő területét a tó területének nyugati sarkába, alig több mint 4,2 km²-re szorították vissza. Ezt a nyugati részt a Magyar Madártani Intézet javaslatára 1958-ban nyilvánították védett természeti területté, és 1989-ben került fel a Ramszari egyezmény által védett területek közé. A Velencei-tavi madárrezervátumot a Dinnyési-fertő Természetvédelmi Területtől a 7-es főút és a 6213-as út, illetve a Budapest–Murakeresztúr-vasútvonal választja el. A két természetvédelmi terület együttesen képezi a Velence és Dinnyés ramsari területet. Az öreg nádasok legfontosabb fészkelő madarai a nagy kócsag, a kanalasgém, a búbos vöcsök, a kis vöcsök és a nyári lúd. A növényvilág tekintetében természetvédelmi szempontból a legjelentősebb az eredeti lápi vegetáció, az úszóláp fenntartása, védelme. Kiemelten védett növénye ennek a lápi vegetációnak a hagymaburok és a tengermelléki káka. Források Hegyi Zoltán és Csihar László (2006. június 8.). "Information Sheet on Ramsar Wetlands" (PDF). Duna-Ipoly Nemzeti Park. Hozzáférés: 2018. december 25.. Kiss Péter. "http://dinp.nemzetipark.gov.hu/velencei-tavi-madarrezervatum-tt". Duna-Ipoly Nemzeti Park. Hozzáférés: 2018. december 25.. : External link in |title= (súgó)
Kathedrale von Kalocsa

Die Kathedrale St. Mariä Himmelfahrt in der ungarischen Stadt Kalocsa ist die Bischofskirche des römisch-katholischen Erzbistums Kalocsa-Kecskemét. Bereits 1050 wurde hier eine erste Kirche errichtet, die jedoch über die Jahrhunderte mehrmals zerstört wurde. Die Pläne für das heutige barocke Gebäude auf den Resten der Vorgängerbauten stammen wahrscheinlich von Andreas Mayerhoffer. Die Bauzeit der Kirche ist zwischen 1735 und 1754 anzusetzen. Die von zwei Türmen flankierte Fassade zeigte ursprünglich die Statuen der Jungfrau Maria sowie der Apostel Petrus und Paulus. 2007 wurden die beiden Apostel entfernt. Die Ausstattung der Kirche zog sich bis 1770 hin, musste aber nach einem Feuer bereits 1816 restauriert werden. Die Stuckarbeiten an der Decke stammen von italienischen Meistern, das Hochaltarbild, das die Himmelfahrt Marias zeigt, wurde von Leopold Kupelwieser aus Wien gefertigt. Die Figuren vor dem Hochaltar stellen die Könige Stephan I. und Ladislaus I. dar. Die originale Orgel, auf der auch Franz Liszt spielte, wurde von der Firma Angster aus Pécs installiert. Während des Ersten Weltkriegs musste sie für militärische Zwecke abgebaut werden und erst 1985 erfolgte eine Rekonstruktion. Sie hat 64 Register bei 3 Manualen und 4668 Pfeifen. Maße des Doms: Höhe der Türme: 65 m Länge: 64 m Breite: 24 m Literatur Balázs Dercsényi u. a.: Katholische Kirchen in Ungarn. Verlag Hegyi & Társa, Budapest 1991, S. 205–208, 278f Weblinks puszta.com (englisch)
Kalocsa Cathedral

The Assumption Cathedral (Hungarian: Nagyboldogasszony Főszékesegyház) also called Kalocsa Cathedral is a religious building of the Catholic church that serves as the cathedral of the Archdiocese of Kalocsa-Kecskemét, located in the city of Kalocsa, in Hungary. History In 1050 the first church was built; it was destroyed several times over the centuries. The current cathedral was built on the remains of the previous churches, and was built between 1728 and 1774 in Baroque style. Most of the documents were lost eighteenth century, and the architect's name is uncertain. The cathedral was probably designed by Andreas Fischer Emanuel Mayerhoffera or Josef von Erlach, though it may have been designed by someone else. Part of the baroque church burned down in the late eighteenth century. The stucco on the ceiling was made by Italian masters, while the altarpiece of the Assumption is the work of Leopold Kupelwieser, a native of Vienna. Figures in front of the main altar represent kings Stephen I and Ladislas I. See also Roman Catholicism in Hungary List of cathedrals in Hungary References
Catedral metropolitana de la Asunción (Kalocsa)

La catedral metropolitana de la Asunción​ o simplemente catedral de Kalocsa​ (en húngaro: Nagyboldogasszony-főszékesegyház) es una iglesia católica de Hungría erigida en la ciudad de Kalocsa que sirve como catedral de la arquidiócesis de Kalocsa-Kecskemét,​​ En 1050 se construyó la primera iglesia que fue destruida varias veces a lo largo de los siglos. La catedral actual, la cuarta iglesia en el sitio, se construyó en estilo barroco sobre los restos de las iglesias anteriores. Los palanos son de 1728 y la primera piedra fue colocada el 2 de junio de 1735, siendo consagrada parcialmente en 1738 y acabada en 1774. La mayor parte de los documentos del siglo XVIII se perdieron y el nombre del arquitecto es incierto, probablemente diseñado por Andreas Mayerhoffera o Josef Emanuel Fischer von Erlach, o por otra persona. Parte de la iglesia barroca se quemó a finales del siglo XVIII. El estuco en el techo fue hecho por maestros italianos, el retablo de la Asunción es la obra de Leopold Kupelwieser nativo de Viena. Las figuras en frente del altar mayor representan a los reyes Esteban I y Ladislao I. Véase también Arquitectura de Hungría Catedral de la Asunción Referencias
Cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine (Kalocsa)

La cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine (in ungherese: Kalocsai Nagyboldogasszony főszékesegyház) è la chiesa cattedrale dell'arcidiocesi di Kalocsa-Kecskemét. Si trova nella città di Kalocsa, in Ungheria. Storia Nel 1050 fu costruita la prima chiesa, distrutta più volte nel corso dei secoli. L'attuale cattedrale è stata realizzata sui resti delle precedenti chiese ed è stata costruita tra il 1728 e il 1774 in stile barocco. La maggior parte dei documenti del XVIII secolo è andata perduta e il nome dell'architetto è incerto. Il tempio è stato probabilmente progettato da Andreas Mayerhoffera o Josef Emanuel Fischer von Erlach o da qualcun altro. Parte della chiesa barocca è bruciata nel tardo Settecento. Gli stucchi sul soffitto sono stati realizzati da maestri italiani, la pala della Assunta è opera di Leopold Kupelwieser originario di Vienna. Le figure di fronte all'altare maggiore sono i re Stefano I e Ladislao I. Note Voci correlate Chiesa cattolica in Ungheria Cattedrali in Ungheria Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine Collegamenti esterni (EN) Cattedrale dell'Assunzione di Maria Vergine, in GCatholic.org. Sito ufficiale della cattedrale di Kalocsa, su szekesegyhaz-kaposvar.hu. URL consultato il 21 gennaio 2014 (archiviato dall'url originale il 28 dicembre 2012).
Katedra Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny w Kalocsy

Katedra Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny w Kalocsy (węg. Kalocsai Nagyboldogasszony főszékesegyház) – główna świątynia rzymskokatolickiej archidiecezji kalocko-kecskeméckiej na Węgrzech. Mieści się w Kalocsy, przy ulicy Hunyadi. Historia Kalocsa jest siedzibą arcybiskupstwa co najmniej od czasów Beli II Ślepego (XII wiek). Na miejscu obecnej katedry stały wcześniej dwa lub trzy kościoły, wszystkie pod wezwaniem św. Pawła. Pierwszy pobudowano przed 1050 rokiem. W 1602 roku kościół i znajdujący się obok pałac biskupi został spalony przez protestanckich hajduków, w odwecie za prześladowania protestantów na Węgrzech. W 1728 roku, na polecenie arcybiskupa Imre Csaky’ego rozpoczęto projektowanie nowego kościoła. Po śmierci Csaky’ego, budową zajmował się jego następca, arcybiskup Gábor Patachich. Autorem projektu był prawdopodobnie Andreas Mayerhoffwer (niektórzy badacze podają jako prawdopodobnych projektantów Johanna Bernharda Fischera von Erlach, Antonego Erharda Martinelliego lub Johann Battistę Carlone). Kamień węgielny położono w 1735 roku. W tym samym roku odbyła się pierwsza konsekracja kościoła. W 1738 była gotowa część nawy z dwiema bocznymi kaplicami, dwie zakrystie, prezbiterium i oratorium. Wtedy konsekrowano kościół ponownie. W 1754 kościół poświęcono Najświętszej Marii Pannie. Budowa trwała do 1774 roku (z przerwą w latach 1741–1745, spowodowaną brakiem funduszy). W 1795 roku w kościół uderzył piorun, powodując zniszczenie dachu, iglic i dzwonnic z dzwonami. Dzwonnice odbudowano w latach 1799–1800, w stylu klasycystycznym. Nowe dzwony ufundował arcybiskup László Kollonich. Katedrę przebudowywano w latach 1908–1912. W trakcje prac dodano kryptę pod prezbiterium, połączono korytarzem zakrystie, dobudowano krużganki i bramy w elewacjach północnej i południowej, podwyższono konstrukcję dachu. Wstawiono też nowy ołtarz z baldachimem. Wykonano też marmurową podłogę. Architektura Katedrę wybudowano w stylu barokowym. Nawa główna podzielona jest na 4 części. Po obu stronach nawy są po cztery kaplice boczne. Prezbiterium niższe od nawy, na planie połowy dziesięcioboku, składa się z dwóch części przykrytych sklepieniami żaglowymi, którego części rozdzielone są krzyżulcami, wspartymi na półkolumnach korynckich. Kościół otacza pięć kaplic absydowych. Późnobarokowa fasada główna jest bogato zdobiona. Wejście główne obramowane jest kolumnami jońskimi. Nad wejściem znajduje się kamienny balkon. Wnętrze ozdobione stiukami i obrazami, głównie pochodzącymi z XVIII wieku. Również z XVIII wieku pochodzi umeblowanie: Tron biskupi, intarsjowane ławy prebendarzowe i złocona, rzeźbiona ambona. Przypisy Bibliografia Tamás. Tóth: A Kalocsa-Bácsi Főegyházmegye 18. századi megújulása Patachich Gábor és Patachich Ádám érsekek idején (1733-1784). Budapeszt: Magyar Egyháztörténeti Enciklopédia Munkaközösség, 2014, s. s. ISBN 978-963-89957-1-1. (węg.).
Palacio de Festetics

El palacio de Festetics (en húngaro: Festetics-kastély) es un palacio barroco situado en la ciudad de Keszthely, condado de Zala, en Hungría. Su construcción, iniciada por Kristóf Festetics en 1745, duró más de un siglo, durante el cual el palacio, construido en un principio sobre los cimientos de un castillo en ruinas, se triplicó en tamaño, en dos campañas sucesivas de construcción, más recientemente, en la década de 1880, bajo el diseño de Viktor Rumpelmayer, que vivía en Viena. Cuando Rumpelmayer murió en 1885, el trabajo fue concluido por los arquitectos Gusztáv Haas y Paschkisch Miksa.​ El resultado es una de las tres mayores casas de campo en Hungría. Véase también Familia Festetics Referencias . 2.Salcedo Mendoza, José Enrique, El arte en Hungría, 2017. https://sites.google.com/view/arteenhungria Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Palacio de Festetics.
Budapesti Harisnyagyár

A Budapesti Harisnyagyár egy megszűnt ipari létesítmény Budapest III. kerületében a Bogdáni út és a Ladik utca találkozásánál. Története A gyár Filatorigáti Textilművek néven jött létre 1923-ban, majd miután ezt egyesítették a pestszentlőrinci fonodával, és az új Filtex nyomóvállalat nyomóüzeme lett. Később a Viktória Kötő és Szövőgyár egyik telephelyeként funkcionált, majd a Viktória telephelyeinek egyesítésével 1951-től működött Budapesti Harisnyagyár néven. 1961-ben beleolvasztották a Vihar és Raktár utcák találkozásánál lévő Óbudai Harisnyagyárat is (korábbi nevén Guttmann és Fekete Budapest Harisnyagyár), és több más üzemet is. A Budapesti Harisnyagyár a szocializmus időszakának egyik legnagyobb és legtöbb gyárral rendelkező kötőipari nagyvállalata volt. Az 1990-es években lehanyatlott a működése, 1994-ben fel is számolták. 2024-2025 között lebontották. A műemlék épületeit meghagyták a telephelyen, az H5-ös HÉV Filatorigát megállóhelye mellett. Galéria Források https://welovebudapest.com/2014/09/24/obudai-harisnyagyar-a-galambfeszektol-az-aktkepekig/ http://egykor.hu/budapest-iii--kerulet/budapesti-harisnyagyar/3019 További információk Budapest lexikon I–II. Főszerk. Berza László. 2., bőv. kiad. Budapest: Akadémiai. 1993. ISBN 963-05-6409-2 Benyó Gergely: Ipartörténeti érték Óbudán: 100 évvel ezelőtt épült fel a Budapesti Harisnyagyár elődje Egyéb képek [1], [2] Kapcsolódó szócikkek Budapesti gyárak listája
Felső-kiskunsági-tavak

A Solti-síkságon, zömében Fülöpszállás és Szabadszállás határában elterülő Kiskunsági Nemzeti Park védett törzsterületei a Felső-kiskunsági-tavak. Sok apró, időszakos tavacska mellett 4 nyílt vízfelülettel is bíró szikes tóból (Büdös-szék, Zab-szék, Kelemen-szék, Böddi-szék) és 3 nagyobb nádasból (Szántó-szék, Kis-rét, Fehér-szék) áll össze. Ezek zöme nagyon sekély időszakos víz, nem is igazán nevezhetők tónak, inkább a tengerparti süppedékes ökoszisztémákkal rokon vizenyős területek. Ez a Duna–Tisza köze legnagyobb kiterjedésű szikes tórendszere. Az itt megőrzött kiskunsági szikes süppedékek, szikes tavak, szikes mocsarak és szikes rétek víztani és természetvédelmi szempontból a pannon biogeográfiai régió kontinentális szikes tavi ökoszisztémájának felbecsülhetetlen értékei. A terület otthont biztosít fontos növényi társulásoknak és endemikus növényeknek mint pl. a pozsgás őszirózsa. A kiskunsági szikes tavak madártani szempontból kiemelt jelentőségű vizes élőhelyek (ramszari területek). A tavak parti zónájában költ a gulipán és a küszvágó csér. Késő ősszel és kora tavasszal a madárvonulások idején a piroslábú cankók és a kormos cankók vonuló csapatai is hosszabb pihenőt tartanak itt. A mocsarak és csatornák nádasaiban költ a nyári lúd, a búbos vöcsök, a barna rétihéja és sok nádi énekesmadár. A Kelemen-széket az 52-es Solt – Kecskemét főútvonal mellett található Borda tanyától induló Cankó tanösvényen érdemes megtekinteni. A tanösvény végén levő madárlesből minden évszakban megfigyelhetők a gyepeken, vagy a sekély vizű tó vizén a madarak. A Kelemen-szék mesterséges szigetein csérek és sirályok (dankasirály és szerecsensirály) költenek. Források "Felső-Kiskunsági tavak". Kiskunsági Nemzeti Park. 2014. május 20. 2019. január 14. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2019. január 20.. Unyi Miklós, Dóka Richárd. "A Kelemen-széki élőhely-rekonstrukció főbb hidrológiai vonatkozásai" (pdf). Kiskunsági Nemzeti Park. Hozzáférés: 2019. január 20..
Mol Campus

A MOL Campus a MOL cégcsoport székháza Budapest XI. kerületében, Nádorkert városrészben, a Lágymányosi-öböl északi partján, a Kopaszi-gát és az Infopark mellett. A kampusz a 2018-ban elkezdett BudaPart projekttel együtt valósult meg. Átadására 2022. december 8-án került sor. Mérete A Foster + Partners által tervezett torony 28 emeletes, a laposabb, pódium része 5 emeletes. A legmagasabb, ember által igénybe vehető része 120 méter magasságban van. Erre épült rá az épület teteje az antennákkal és egyéb műszaki részekkel, gépészeti berendezésekkel együtt. Az összességében 143 méter magasságú toronyház Magyarország legmagasabb irodaépülete. A városképi szempontból domináns hatású torony megépítését az építész szakma és a közvélemény részéről egyaránt éles esztétikai és urbanisztikai viták kísérték. A felhőkarcoló besorolás ugyanakkor kérdéses, mert míg egyes források szerint 100, addig mások szerint 150 méter, avagy 40-50 emelet felett számít egy épület felhőkarcolónak. Képtár Jegyzetek További információk A MOL Campus hivatalos honlapja
MOL Campus

MOL Campus je neomoderna poslovna zgradba in sedež skupine MOL, ki stoji v Budimpešti na Madžarskem, zasnovali pa so jo v britanski arhitekturni skupini Foster and Partners. Stolp je od izgranje leta 2022 najvišja stavba v Budimpešti in na Madžarskem. Poslopje sestavlja 30-nadstropni stolp s podestom in tako ustvari enoten kampus. Galerija Sklici Zunanje povezave Predstavnosti o temi MOL Campus v Wikimedijini zbirki
МОЛ Кампус

МОЛ Кампус (мађ. MOL Campus) је седиште МОЛ групе у Будимпешти, у XI округу, у градској четврти Надоркерт, на северној обали Лађмањошког залива, поред Копаси-гата и Инфопарка. Кампус је реализован заједно са пројектом BudaPart, који је започет 2018. године. Предаја на употребу обављена је 8. децембра 2022. године. Димензије Торањ, који је пројектовала архитектонска фирма Foster + Partners, има 28 спратова, док нижи, подијумски део има 5 спратова. Највиши део доступан људима налази се на висини од 120 метара. Изнад тога је изграђен кров зграде са антенама и другим техничким деловима и машинском опремом. Са укупном висином од 143 метра, овај торањ је највиша пословна зграда у Мађарској. Изградњу торња, који има доминантан утицај на градски пејзаж, пратиле су оштре естетске и урбанистичке расправе како у стручним круговима, тако и у јавности. Класификација зграде као облакодера је, међутим, упитна, јер се према неким изворима зграда сматра облакодером ако је виша од 100 метара, док други наводе висину од 150 метара или више од 40-50 спратова. Галерија Напомене Референце Спољашње везе Званични веб-сајт МОЛ Кампуса
Mil Mi-2

Le Mil Mi-2, code OTAN : « Hoplite », est un petit hélicoptère de transport léger de conception soviétique, fabriqué par la société Mil au début des années 1960. Premier hélicoptère soviétique à être propulsé par des turbomoteurs, il peut accomplir des missions d'appui aérien rapproché quand il est armé de roquettes de 57 mm et d'un canon de 23 mm. Production Le Mi-2 a été uniquement produit en Pologne, dans l'usine de WSK PZL-Świdnik. Quand la production fut stoppée, en 1985, environ 7 200 exemplaires avaient été fabriqués. Dans l'armée polonaise, l'hélicoptère était désigné SM-2. Construction Fuselage La structure du fuselage se divise en trois parties : l'avant où est disposée la cabine, la partie centrale pour l'habitacle des passagers et enfin l'arrière avec la poutre de queue servant de stabilisateur. Groupe motopropulseur Cabine Habitacle Le Mi-2, comparé aux autres hélicoptères à missions multiples Pays utilisateurs Versions Mi-2 : Version de base produite en URSS, elle était utilisée pour des missions de reconnaissance. Mi-2 LSK : Version produite sous licence en RDA, copie conforme de son homologue soviétique. Mi-2 US : Version armée du Mi-2 de reconnaissance avec un canon automatique NS-23 Mi-2 URN : Version armée du Mi-2 de reconnaissance avec un canon automatique NS-23 et une nacelle de 32 roquettes S-5. Mi-2 URP Salamandra : Version polonaise du Mi-2 armée d'un canon automatique NS-23 et de 4 ATGM 9K11 Malyutkta. Mi-2 URP-G Gniewosz : Version polonaise du Mi-2 armée d'un canon automatique NS-23, de 4 missiles antichars 9K11 Malyutka et de 4 missiles antiaériens Strela-2. Mi-2 au cinéma Au début du film soviétique Mimino, Valentine Konstantinovitch Mizandari décolle à bord de l'hélicoptère Mi-2. Malgré son aspect très peu futuriste, le Mi-2 est souvent utilisé dans le film fantastique Un dieu rebelle. À la fin du film Rien que pour vos yeux, le général Gogol utilise cet appareil pour rencontrer James Bond au monastère. Notes et références (ru) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en russe intitulé « Ми-2 » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Mil Moscow Helicopter Plant Liens externes « Galerie photos du Mi-2 » « Helicopter Database » Portail de l’histoire militaire Portail de l'Union soviétique Portail des hélicoptères
Mi–2

A Mi–2 könnyű, többcélú szállító helikopter, amelyet a moszkvai Mil tervezőiroda fejlesztett ki az 1960-as évek elején. Sorozatgyártása kizárólag Lengyelországban, a WSK „PZL–Świdnik” repülőgépgyárban folyt. Elsősorban polgári célokra készített helikopter, katonai alkalmazása főleg felderítő, szállítási és futárfeladatok ellátására korlátozódik, de 23 mm-es gépágyúval és 57 mm-es földi célok elleni nemirányított rakétákkal felszerelt változatai korlátozott mértékben a földi csapatok támogatására is alkalmasak. A sorozatgyártás 1985-ös beszüntetéséig mintegy 7200 db készült. Típusváltozatok A típus húsz éves sorozatgyártása alatt mintegy huszonöt féle változatát állították elő. Közülük a legjelentősebbek: Mi–2URP Szalamandra – Felfegyverzett változat. Fegyverzetét egy 23 mm-es NSZ–23 gépágyú, 7,62 mm-es géppuska, négy db 9M14M Maljutka páncéltörő rakéta, valamint 2 db Grad rakétarendszer alkotja. PZL Kania – A legjelentősebb modernizáción átesett változat, amelyet Allison C20B gázturbinával szereltek fel. Rendszeresítő államok Afganisztán Albánia Algéria Azerbajdzsán Bulgária Csehország Csehszlovákia Dzsibuti Észak-Korea Észtország Etiópia Ghána Grúzia Indonézia Irak Jugoszlávia Kuba Lengyelország Lesotho Lettország Líbia Litvánia Magyarország 4 db üzemel Mexikó Mianmar Németország Nicaragua Oroszország Örményország Románia Szíria Szlovákia 6 db van szolgálatban Szovjetunió Ukrajna Balesetei Magyarországon napjainkig 15 Mi–2-es helikopter zuhant le a következő dátumok alkalmával és helyeken (nem minden esetben ismert a helyszín): 1983. augusztus 13., (Sopron), 1986. május 14., (Pécs), 1986. augusztus 22., (Pécel), 1987. április 2, (egyelőre nem ismert helyen), 1988. (egyelőre nem ismert helyen), 1993. december 15., (Tiszaújváros), 1994. április 24., (Soltvadkert), 1994. október 22. (Orosháza), 1995. február 24., (Délegyháza), 1996. május 18., (Pákozd), 1999. december 28., (Börgönd), 2002. augusztus 19., (Felsőgöd), 2003. szeptember 30., (Röszke), 2005. március 31. (Pécs), 2012. május 12. (egyelőre nem ismert helyen). Ezek közül a legsúlyosabb baleset az 1994. október 22. 14:57-kor bekövetkezett tragédia volt, mely Orosházán következett be. A HOREX Kft. helikoptere lezuhant, miután a hajtómű üzemanyag-ellátása megszűnt. A pilóta és kilenc utasa életét vesztette a tragédiában. A baleset vizsgálata kimutatta, hogy az ukrán személyzetnek nem volt személyszállítási engedélye és a gép a megengedett 7 utas helyett kilenc fővel szállt fel. Jegyzetek További információk A gyártó PZL-Świdnik honlapja Mi-2 HOPLITE – A FAS.org típusismertetője Ми-2 – az Ugolok nyeba repülő-enciklopédia cikke (oroszul) Ми-2М – az Ugolok nyeba repülő-enciklopédia cikke (oroszul) The Mil Mi-1 "Hare", Mi-2 "Hoplite", & Mi-4 "Hound" – Az Air Vectors típusismertetője
Mil Mi-2

De Mil Mi-2 (Russisch: Ми-2) (NAVO-codenaam: Hoplite) is een kleine lichtgepantserde transporthelikopter, die ook gevechtsondersteuning kan geven vanuit de lucht aan grondtroepen (luchtsteun), als hij bewapend is met 57mm-raketten en een 23mm-kanon. Hij werd voor het eerst in de Sovjetluchtmacht geïntroduceerd in 1965. De Mi-2 werd exclusief geproduceerd in Polen. De productie stopte in 1985 nadat er ongeveer 7.200 waren gemaakt. De Mi-2 is vooral in gebruik in voormalige sovjetlanden, maar ook in Duitsland, Mexico en Myanmar. Momenteel is de Mi-2 nog steeds in gebruik bij de Tsjechische luchtmacht. Vijf exemplaren worden door LOM Praha, in opdracht van het Tsjechische ministerie van defensie, gebruikt voor vliegtraining van helikopterpiloten. Specificaties Rotordiameter: 14,60 m Ontwerpvolgorde Mi-1-Mi-2-Mi-3-Mi-4-Mi-5 Referenties