NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palacio de Biebrich

El palacio de Biebrich (del alemán: Schloss Biebrich) en el distrito municipal de Biebrich de la ciudad de Wiesbaden, Alemania, fue la residencia de los duques de Nassau desde 1816 hasta de 1866. Historia El Conde Jorge Augusto Samuel de Nassau-Idstein, elegido príncipe en 1688, quería una sede de autoridad más impresionante que su palacio en Idstein en el Taunus. Primero se trasladó a Wiesbaden, y más tarde a Biebrich (en ese tiempo un municipio separado de Wiesbaden). Empezó a erigirse un palacio en la inmediata vecindad del Rin, frente al Biebricher Wörth. La estructura fue diseñada por el arquitecto barroco Julius Ludwig Rothweil y fue completada en 1702. Todavía sobrevive como Pabellón Oeste del palacio. Solo cuatro años más tarde, se construyó una estructura duplicada solo a 86 metros al este. Mientras que el Pabellón Oeste estaba reservado para el príncipe y su séquito, el Pabellón Este servía a su esposa. El príncipe Jorge Augusto Samuel empezó a ampliarlo en 1707. El arquitecto barroco Johann Maximilian von Welsch enlazó los dos pabellones con una galería y construyó un salón de baile circular en el centro exacto. La Rotonda fue completada en 1721, dando al palacio de Biebrich su distintiva apariencia. A la muerte de Jorge Augusto Samuel, la Casa de Nassau-Idstein se extinguió y el palacio pasó a la línea Nassau-Usingen. El príncipe Carlos de Nassau-Usingen decidió, después de la inauguración en 1734, trasladar su residencia permanente a Biebrich. Dicha residencia y sede de gobierno exigía nuevas instalaciones, así que el arquitecto barroco Friedrich Joachim Michael Stengel diseñó la actual ala oriental. Solo tres años más tarde, Stengel construyó la idéntica ala oriental. Los jardines fueron diseñados por el paisajista Friedrich Ludwig von Sckell en 1817 a petición del duque Guillermo de Nassau.​ Carlota, Gran Duquesa de Luxemburgo, vendió el palacio al Estado de Prusia en 1935. Gravemente dañado durante la Segunda Guerra Mundial, fue renovado y parcialmente reconstruido entre 1980 y 1982 por el Estado de Hesse. Hoy en día es utilizado por el gobierno del Estado federado de Hesse con propósitos de representación y alberga la agencia del Estado de conservación histórica. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Palacio de Biebrich. (en alemán) Galería fotográfica de la Castillo de Biebrich
Château de Biebrich

Le chateau de Biebrich (en allemand : Schloss Biebrich) est une résidence baroque dans le quartier de Biebrich dans la ville de Wiesbaden, en Allemagne. Construit en 1702 par le prince Georg August Samuel de Nassau-Idstein, elle servit de résidence ducale pour le duché indépendant de Nassau de 1816 jusqu'en 1866. Histoire L'histoire du château de Biebrich a commencé lorsque le comte Georg August Samuel de Nassau-Idstein est devenu prince en 1688. Il voulait un symbole plus impressionnant d'autorité que son palais d'Idstein dans le Taunus. Il s'est d'abord arrêté à Wiesbaden, et plus tard à Biebrich (à cette époque une communauté distincte de Wiesbaden). Dans les environs immédiats du Rhin, il a commencé la construction d'un château. La structure a été conçue par l'architecte Jules baroque Ludwig Rothweil et a été achevé en 1702. Il survit aujourd'hui sous le pavillon de l'ouest du palais. Le prince a commencé le développement ultérieur du château en 1707. L'architecte baroque Johann Maximilian von Welsch lia les deux pavillons avec une galerie et construisit une salle de bal circulaire en son centre. La Rotonde a été achevée en 1721, donnant au château son apparence distinctive. Après la mort de Georg August Samuel, la maison de Nassau-Idstein a été éteint et le château est entré en possession de la ligne de Nassau-Usingen. Le prince Charles de Nassau-Usingen décida, après son inauguration en 1734, de déménager sa résidence permanente à Biebrich ; son fils Charles-Philippe y naquit en 1746. Trois ans plus tard, Stengel construisit l'aile ouest à l'identique. Les jardins ont été conçus par l'architecte paysagiste Friedrich Ludwig von Sckell en 1817 à la demande du duc Guillaume de Nassau. Représentations Désiré Monnier (1788-1867), folkloriste et érudit franc-comtois, a réalisé un dessin du château de Biebrich lors de son voyage en région d'Alsace et au bord du Rhin le 15 octobre 1842. Ce dessin illustre l'album VII des 11 albums du folkloriste conservés à la Bibliothèque municipale de Besançon. (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Biebrich Palace » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressource relative aux beaux-arts : Bildindex Portail de la Hesse Portail des châteaux
Palatul Biebrich

Palatul Biebrich (în germană: Biebricher Schloss, palatul din cartierul Biebrich) a fost construit în stil baroc între anii 1700 - 1750 și a servit ca reședință a familiei nobiliare din Casa Nassau, înainte ca aceștia să se mute în Palatul Wiesbaden. El este amplasat direct la Rin în orașul Wiesbaden în cartierul Wiesbaden-Biebrich. Palatul dispune de un parc impresionant. În fiecare an la rusalii au loc în parcul palatului turnire internaționale renumite de călărie. Vezi și Palatul Wiesbaden Palatul princiar din Wiesbaden Legături externe Informații în mai multe limbi despre Schloss, Biebrich Das Biebricher Schloss in Wort und Bild Filme im Schloss Schloss Biebrich Arhivat în 3 iulie 2009, la Wayback Machine. Der Biebricher Schlosspark in Wort und Bild 50.03758.23416666666677
Бибрихский дворец

Бибрихский дворец (нем. Schloss Biebrich) — барочный дворец в Бибрихе, Висбаден, земля Гессен, Германия. Построен в 1702 году Георгом Августом Нассау-Идштейнским. В 1816—1866 годах служил официальной резиденцией правителя независимого герцогства Нассау. История Граф Георг Август Нассау-Идштейнский стал князем в 1688 году и решил построить себе более внушительную резиденцию, чем старый дворец в Идштайне в Таунусе. Сначала он переехал в Висбаден, а затем в Бибрих. Строительство нового дворца в стиле барокко по проекту архитектора Юлия Людвига Ротвайля было завершено в 1702 году. Четыре года спустя в 86 метрах к востоку была построена его копия. С этого времени первый дворец стал называться западным павильоном, где разместился князь и его приближённые, а второй дворец — восточный павильон — отошёл его супруге, Генриетте Доротее Эттингенской. Георг Август продолжил расширять дворец в 1707 году. Архитектор Иоганн Максимилиан фон Вельш соединил два павильона галереей и точно посередине построил круглый зал. Ротонда была завершена в 1721 году, придав замку Бибрих неповторимый вид. После смерти Георга Августа дом Нассау-Идштейн перестал существовать, и замок перешёл во владение дому Нассау-Узинген. В 1734 году князь Карл фон Нассау-Узинген решил переместить свою постоянную резиденцию в Бибрих. Нужды официальной резиденции требовали дополнительного пространства, поэтому архитектор Фридрих Иоахим Стенгель спроектировал нынешнее восточное крыло. Только через три года Стенгель построил идентичное западное крыло. Сады были спроектированы парковым архитектором Фридрихом Людвигом фон Шкелем в 1817 году по заказу герцога Вильгельма Нассауского. Шарлотта, великая герцогиня Люксембурга, продала дворец государству Пруссия в 1935 году. Сильно поврежденный во время Второй мировой войны, он в 1980—1982 годах был реконструирован и частично перестроен по заказу правительства Гессена. В настоящее время он используется в представительских целях. Примечания
Schloss Biebrich

Biebrich slott är ett slott i stadsdelen Biebrich i Wiesbaden, Tyskland. Det byggdes 1702 efter ritningar av Julius Ludwig Rothweil under överinseende av furst Georg August av Nassau-Idstein. Slottet var residens för Nassaus grevar och hertigar. I slottets rotunda vigdes prins Oscar (senare Oscar II av Sverige) och prinsessan Sofia av Nassau 1857. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Schloss Biebrich.
Kurpark Wiesbaden

Der Kurpark der hessischen Landeshauptstadt Wiesbaden wurde 1852 im Stil eines englischen Landschaftsgartens angelegt. Er erstreckt sich auf einer Fläche von 75.000 m² im Tal des Rambaches vom Kurhaus an der Innenstadt (Kureck) bis an den Ortskern von Sonnenberg. Vom umzäunten Kurparkbereich führt die Kuranlage durch das Rambachtal mit einem weiteren Weiher. Das Aukammtal mündet in das Rambachtal. Seitlich werden der Kurpark und das Rambachtal begrenzt von der Sonnenberger Straße im Norden und der Parkstraße im Süden. An den Hängen um den Kurpark dehnen sich große Villengebiete aus der Gründerzeit aus. Das regelmäßig bepflanzte Blumenbeet am Weiher wurde durch ein pflegeleichtes Buschrosenfeld ersetzt. Die Blütenpracht des Rhododendronbestands leidet seit Jahren durch einen Knospenbefall. Lediglich die zahlreichen Magnolien verzaubern Anfang April den Kurpark mit einem Blütenmeer. Der Kurpark bietet neben einem Teich mit sechs Meter hoher Wasserfontäne und altem teils exotischem Baumbestand auch mehrere Kunstobjekte bzw. Monumente, darunter – am so genannten Nizzaplätzchen – zwei Portikus-Sandstein-Säulen aus dem Mittelbau des alten Kurhauses von 1810, sowie der Fjodor-Dostojewski-Büste. Am anderen Ende steht das Gustav-Freytag-Denkmal. 1907 wurde der Park im Zuge des Neubaus des Kurhauses umgestaltet und 1937 ausgelichtet. In den letzten Jahren wurden wiederum große Bäume gefällt und durch einheimische ersetzt. Selbst die große Zierkirsche wurde von der Baumfällaktion nicht verschont. In der Konzertmuschel zwischen Kurhaus und Teich fanden früher jeden Sonntag klassische Konzerte statt. Seit einigen Jahren bildet der Park auch den Rahmen für Popkonzerte. So fand 2004 hier ein Konzert von Sting statt, 2005 trat Patricia Kaas auf. Am 28. Juli 2005 sprach hier der Dalai Lama vor ca. 10.000 Zuschauern, der Verein „Freunde für einen Freund“, 2004 unter anderem vom damaligen Ministerpräsidenten Roland Koch (CDU) mitgegründet, organisierte den Auftritt. Während der Fußball-Weltmeisterschaft 2006 vom 9. Juni bis 9. Juli 2006 und während der Fußball-Europameisterschaft 2008 wurde der Park in Helmut-Schön-Park umbenannt. Dies geschah zu Ehren des ehemaligen DFB-Trainers, der in Wiesbaden seine Trainer-Laufbahn begonnen hatte und dort 1996 verstarb. Weblinks Eine Beschreibung auf wiesbaden.de (abgerufen am 13. Mai 2014) Literatur Burkhard Fuhs: Schlittschuhlauf und Kurkonzert – Der Kurgarten um 1910, in: Gerhard Honekamp (Hg.): Wiesbaden – Hinterhof und Kurkonzert, Gudensberg-Gleichen 1996, S. 59–61, ISBN 3-86134-350-9. Einzelnachweise
Kurpark, Wiesbaden

The Kurpark, German for "Spa Park", is a public park in the centre of Wiesbaden, Germany, stretching from the Wilhelmstraße to the southern borders of the district of Sonneberg and lying immediately behind the Kurhaus convention center. It was created in 1852 as an English landscape park and includes a lake where boats can be rented, and a 6 metres (20 ft) tall fountain. It has been described as the most beautiful park in Wiesbaden. References
Parque spa de Wiesbaden

El Kurpark Wiesbaden ('Parque de spa' en alemán) es un parque ubicado en la ciudad de Wiesbaden, Alemania. Situado en el centro de la capital hessiana sus 7,5 hectárea de zona verde. Es un parque público y de acceso totalmente libre, y es una de las atracciones turísticas más importantes de la ciudad. Enlaces externos Página del parque
Parc thermal de Wiesbaden

Le Parc thermal de Wiesbaden est le parc le plus célèbre de la capitale hessoise de Wiesbaden située à l'ouest du centre-ville, dans le quartier de Nordost. L'établissement thermal principal se nomme le Kurhaus. Portail de la médecine Portail de l’eau Portail de la Hesse Portail des espaces verts
Parco termale di Wiesbaden

Il parco termale di Wiesbaden (in tedesco Kurpark Wiesbaden), situato nella città tedesca di Wiesbaden, località dell'Assia (Germania centrale), è, con i suoi 7,5 ettari di estensione, uno dei più grandi parchi termali di Germania. Il parco si trova nella parte centrale della città. Voci correlate Terme di Wiesbaden Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su parco termale di Wiesbaden
Kurpark Wiesbaden

Het Kurpark (Duits voor Kuurpark) is het bekendste park in de Duitse stad Wiesbaden. Het park is gelegen in het stadsdeel Nordost in het centrum van de stad. Het is 7,5 ha groot en bestaat in zijn huidige vorm sinds 1852. Aangrenzend aan Kurpark en Kurhaus is het Hessisches Staatstheater gehuisvest, met daarachter een tweede park, Warmer Damm. Lijst met Diersoorten Zoogdieren Euraziatische otter Euraziatische wolf Europese wolf Europese bruine beer Europese das Europese lynx Europese moeflon Europese nerts Europese rode vos Hamster Wasbeerhond Edelhert Everzwijn Noord-Amerikaanse wasbeer Beverrat Amerikaanse Bizon Gewone Degoe
Kurpark, Wiesbaden

Kurpark är en park i stadsdelen Nordost i Wiesbaden, Tyskland. Parken ligger centralt i staden och har en yta på 75 000 kvadratmeter. Den anlades 1852 i engelsk stil. Vid parken ligger Kurhaus med konferensanläggning och casino. Kommunikationer Lokala ESWE-bussar stannar vid hållplatsen Kurhaus/Theater (linjerna 1, 8 och 16).
EUMETSAT

EUMETSAT (European Organisation for the Exploitation of Meteorological Satellites, Organització Europea per a l'Explotació de Satèl·lits Meteorològics) és una organització intergovernamental formada l'any 1986 dedicada a establir, mantenir i explotar els sistemes europeus de satèl·lits meteorològics, i s'encarrega del seu llançament operativitat i del lliurament de les dades als usuaris finals. Està integrada per 26 Estats Memebres d'Europa: Alemanya, Àustria, Bèlgica, Croàcia, la República Txeca, Dinamarca, Eslovàquia, Eslovènia, Espanya, Finlàndia, França, Grècia, Hongria, Irlanda, Romania, Itàlia, Letònia, Luxemburg, Noruega, Països Baixos, Polònia, Portugal, Regne Unit, Suècia, Suïssa i Turquia. Aquests estats financien els programes EUMETSAT i són els principals usuaris dels sistemes. A més EUMETSAT té 5 Estats Cooperants: Islàndia, Lituània, Bulgària, Estònia i Sèrbia. La seva seu central és a Darmstadt, Alemanya. EUMETSAT no forma part de la Unió Europea, però es va convertir en signatari de la Carta Internacional sobre l'Espai i els Grans Desastres l'any 2012, preveient així l'ús benèfic global dels seus actius espacials. Les activitats d'EUMETSAT contribueixen al sistema mundial d'observacions amb satèl·lits meteorològics coordinats amb altres països. Les observacions de satèl·lit són un input essencial en la predicció numèrica del temps i també ajuden a les prediccions meteorològiques de fenòmens potencialment perillosos. D'importància creixent és la capacitat dels satèl·lits meteorològics de recollir mesuraments a llarg termini de l'espai en suport als estudis sobre el canvi climàtic. Referències Vegeu també Meteosat Enllaços externs Web oficial d'EUMETSAT
EUMETSAT

EUMETSAT (fulde navn European Organisation for the Exploitation of Meteorological Satellites) er en international organisation med hovedkvarter i Darmstadt, Tyskland. EUMETSAT sender vejrsatellitter op, og processerer data til vejrudsigter. Projekter Af projekter kan nævnes: EUMETSAT Polar System Et system af tre avancerede polære satellitter, Metop-A, -B og -C, der fra 800 km højde laver detaillerede målinger af atmosfærens temperatur, fugtighed og kemiske sammensætning. Metop-A blev startet 19 oktober 2006 med en russisk Soyuz raket fra Baikonour, og Metop-B og -C planlægges til start henholdsvis i 2011 og 2015. EPS er et samarbejdsprojekt med ESA, NOAA og CNES Meteosat Et system af geostationære satellitter til vejrovervågning. Meteosat-1 blev startet i 1977 og Meteosat-7, den sidste satellit af den første generation, blev startet i 1997. Meteosat-6 og -7 er nu flyttet til positioner over det Indiske Ocean, hvor de leverer data bl.a. for overvågning af tropiske cykloner. Meteosat er et samarbejdsprojekt med ESA. Meteosat Second Generation Anden generation af Meteosat systemet, leverer billeder af Europa og Afrika hver 15 minutter i 11 bølgelængdeintervaller fra en position over 0 grader længde. Meteosat-8, den første satellit af den nye generation, blev startet i august 2002, og med starten af Meteosat-9 i december 2005, er systemet fuldt operationelt. Meteosat-10 planlægges til start i 2011 og Meteosat-11 i 2013. Jason-2 Målinger af vind, bølger og vandstand ved hjælp af radar altimetri. Jason-2 satellitten er planlagt til start i juni 2008. Jason-2 er et samarbejdsprojekt med CNES, NOAA og NASA.
Organización Europea para la Explotación de Satélites Meteorológicos

La European Organisation for the Exploitation of Meteorological Satellites (EUMETSAT), la Organización Europea para la Explotación de Satélites Meteorológicos en español, es una organización formada en 1986​ dedicada a explotar las misiones europeas de satélites meteorológicos. Está encargada de la operatividad así como del mantenimiento de los sistemas de planificación, sistemas de computación de dinámicas de vuelo o sistemas de monitorización y control, necesarios para interactuar con los satélites. Se ocupa además de la diseminación de la información científica recibida para que esta pueda llegar a los usuarios finales. Está integrado por treinta Estados miembros de Europa: Alemania, Austria, Bélgica, Bulgaria, Croacia, República Checa, Dinamarca, Eslovaquia, Eslovenia, España, Estonia, Finlandia, Francia, Grecia, Hungría, Irlanda, Italia, Islandia, Letonia, Lituania, Luxemburgo, Noruega, Países Bajos, Polonia, Portugal, Reino Unido, Rumania, Suecia, Suiza y Turquía. Estos estados financian los programas de EUMETSAT y son los principales usuarios de los sistemas. Su representante español es la Agencia Estatal de Meteorología, adscrita al Ministerio de Agricultura, Alimentación y Medio Ambiente a través de la Secretaría de Estado de Medio Ambiente.​ EUMETSAT no es un organismo dependiente de la Unión Europea, si bien gran parte de los fondos obtenidos provienen de países de la zona euro. Véase también Centro Europeo de Previsiones Meteorológicas a Plazo Medio EUMETNET Meteosat Referencias Enlaces externos Sitio web oficial de EUMETSAT
EUMETSAT

EUMETSAT is de Europese organisatie voor de ontwikkeling en het beheer van weersatellieten. Het is geen organisatie van de Europese Unie. EUMETSAT heeft het hoofdkantoor in de Duitse stad Darmstadt. De organisatie had in 1999 ca. 140 medewerkers. EUMETSAT wordt voornamelijk gefinancierd door de deelnemende landen naar rato van het bruto nationaal product. Geschiedenis De EUMETSAT werd in 1986 opgericht en nam het Meteosat programma van de ESA over. In 1991 begon het Meteosat Second Generation programma. In 1993 werd het EUMETSAT Polar System Programma geïnitieerd voor satellieten in een polaire baan. Vanaf 2004 werd een tweede generatie weersatellieten gelanceerd. Eind december 2022 lanceerde EUMETSAT de eerste van zes nieuwe weer- en klimaatsatellieten. Deze derde generatie draait op 36.000 kilometer hoogte mee met de aarde, waardoor ze op dezelfde plek blijven hangen. Elke generatie leverde meer verschillende en gedetailleerdere beelden, en dat steeds sneller. Zo hoopt men het weer steeds beter te kunnen voorspellen. Deelnemende landen België met het Koninklijk Meteorologisch Instituut van België en Nederland met het Koninklijk Nederlands Meteorologisch Instituut, zijn twee van de veertien lidstaten die sinds de oprichting in 1986 lid zijn van EUMETSAT. Vanaf 1999 kwamen er naast deelnemende landen ook samenwerkende landen die in de loop der tijd meestal lid werden. In 2024 was het aantal lidstaten uitgegroeid tot dertig. Daarnaast had EUMETSAT nog vanaf 2009 een samenwerkingsverband met Servië.
Europejska Organizacja Eksploatacji Satelitów Meteorologicznych

Europejska Organizacja Eksploatacji Satelitów Meteorologicznych (EUMETSAT) – powołana w 1983 międzynarodowa organizacja odpowiedzialna za powołanie, utrzymanie i wykorzystanie europejskich satelitarnych systemów obserwacji meteorologicznych. Organizacja nie stanowi integralnej części Unii Europejskiej. Członkowie EUMETSAT-u Do państw współpracujących z EUMETSAT należą: Bułgaria, Estonia, Islandia, Litwa, Serbia. Od 5 lipca 2012 roku EUMETSAT jest członkiem Międzynarodowej Karty Przestrzeni Kosmicznej i Kataklizmów. Prawa i składki członkowskie Pełnoprawni członkowie organizacji mają pełny, bezpłatny dostęp do obrazów, danych i innych informacji pozyskanych w wyniku działalności EUMETSAT-u. Kraje stowarzyszone płacą zredukowane opłaty za dane, ale mają do nich natychmiastowy i bezpłatny dostęp w wypadku zaistnienia klęsk żywiołowych. Pod tym samym warunkiem, kraje niebędące członkami EUMETSAT-u, a należące do WMO, mogą otrzymać potrzebne dane. EUMETSAT udostępnia dane meteorologiczne wielu krajom na świecie, których dochód PKB per capita, według szacunków Banku Światowego, jest mniejszy od 3500 USD. Państwa członkowskie i stowarzyszone są zobowiązane do wnoszenia opłat na statutową działalność organizacji. Składki te są proporcjonalne do produktu PKB danego kraju. Państwa stowarzyszone płacą połowę wysokości składki jaką płaciłyby będąc pełnoprawnymi członkami. Opłata i siła głosu danego państwa może ulec zmianie, gdy zadeklaruje ono udział w dodatkowych, nie obowiązkowych działaniach podejmowanych przez EUMETSAT, np. misji Jason-2 (w której nie partycypują Austria i Polska). Linki zewnętrzne EUMETSAT – strona domowa
Organizația Europeană pentru Exploatarea Sateliților Meteorologici

EUMETSAT (din engleză, European Organisation for the Exploitation of Meteorological Satellites , Organizația Europeană pentru Exploatarea Sateliților Meteorologici) este o organizație interguvernamentală creată printr-o conveție internațională din care fac parte 26 state europene: Austria, Belgia, Croația, Republica Cehă, Danemarca, Finlanda, Franța, Germania, Grecia, Ungaria, Irlanda, România, Italia, Letonia, Luxembourg, Țările de Jos, Norvegia, Polonia, Portugalia, Slovacia, Slovenia, Spania, Suedia, Elveția, Turcia și Regatul Unit. De asemena, din organizație fac parte cinci state cooperate: Islanda, Lituania, Bulgaria, Estonia și Serbia. Convenția stabilind EUMETSAT a fost deschisă în 1983 și a organizația a început în forță pe 19 iunie 1986. EUMETSAT nu face parte și nu are legătură cu Uniunea Europeană Membrii și state cooperante Sateliți Sateliți de gestionare Informații suplimentare: Meteosat Sateliți polari Vezi și ECMWF EUMETNET
EUMETSAT

EUMETSAT (Europeiska vädersatellitorganisationen / the European weather satellite organisation) är en mellanstatlig organisation som startades genom en internationell konvention 1986. EUMETSAT har 2016 32 medlemsländer belägna i Europa Dessa länder finansierar EUMETSATs satellitprogram och är de främsta användarna av EUMETSATs satellitdata och satellitprodukter. Medlemsländerna bidrar med finansiering i proportion till deras respektive bruttonationalinkomst. Verksamhet EUMETSATs upprättar, underhåller och exploaterar europeiska operationella meteorologiska satelliter. EUMETSAT ansvarar för uppskjutning och drift av satelliter och för att leverera satellitdata till slutanvändare, framförallt till medlemsländernas väderlekstjänster, samt bidrar till övervakning av klimatet och dess förändringar. Eps-programmet EUMETSAT Polar System (EPS) består av satellitserien Metop som består av tre satelliter som tillsammans kommer att flygas successivt under mer än 14 år. Metop-A sköts upp av en rysk Soyuz-raket från Baikonur den 19 oktober 2006; Metop-B den 17 september 2012, och även den från Baikonur; Metop-C är planerad för uppskjutning under 2017. På grund av att Metopsatelliten är placerad ca 817 km över jorden, kan specialinstrumenten ombord ge betydligt mer exakta detaljer om atmosfärenstemperatur och fuktprofiler än vad en geostationär satellit kan. EPS-programmet är också den europeiska delen av ett gemensamt program med det amerikanska NOAA (National Oceanic and Atmospheric Administration), som kallas International Joint Polar System (IJPS). NOAA har drivit en kontinuerlig serie av meteorologiska satelliter i en låg omloppsbana (low-orbit) sedan april 1960. Många av instrumenten på Metop drivs också på NOAA:s Poes satelliter, som tillhandahåller liknande datatyper.