Opatija Saint-Ouen, Rouen

Opatija Saint-Ouen (francosko Abbaye Saint-Ouen de Rouen) je velika gotska katoliška cerkev in nekdanja benediktinska samostanska cerkev v Rouenu. Poimenovana je po škofu Audoinu (francosko Ouen), rouenskem škofu iz 7. stoletja v sodobni Normandiji v Franciji. Opatija, zgrajena v podobnem obsegu kot bližnja Rouenska stolnica, je znana tako po svoji arhitekturi kot po velikih, nespremenjenih orglah Cavaillé-Coll, ki jih je Charles-Marie Widor opisal kot Michelangelove orgle. Skupaj s stolnico in cerkvijo Saint-Maclou je Saint-Ouen eden glavnih francoskih gotskih spomenikov v mestu. Opatija Sedanja cerkvena stavba je bila prvotno zgrajena kot opatijska cerkev Saint-Ouen za benediktinski red, začenši leta 1318, nato pa je bila prekinjena s stoletno vojno ter oplenjena in močno poškodovana med bitko v Harelleu. Dokončana je bila v 15. stoletju v flamboyant slogu. Ustanovitev opatije Saint-Ouen se pripisuje, med drugim, Klotarju I. in Klotildi, kraljevi svetnici in ženi Klodvika I., vendar je dokazov malo. Sprva je bila posvečena svetemu Petru; ko je bilo tam pokopano truplo Audoina, rouenskega nadškofa (umrl 678), je postalo ime svetega Petra in svetega Ouena, nazadnje pa le še svetega Ouena. Zgodovina opatije, zapisana od leta 1000, ni izjemna; seznam opatov je v Gallia Christiana XI, 140. Četrti opat, Nicolas (vladal 1042–1092), je bil bratranec Viljema Osvajalca in je za normansko osvajanje priskrbel ladje in može. Leta 1660 je bil samostan združen s kongregacijo svetega Mavra, ko pa je bila leta 1794 zatrta, je skupnost štela štiriindvajset članov. Opatijske stavbe so bile med francosko revolucijo zasežene in jih je nato zasedla mestna hiša v Rouenu. Arhitektura Cerkev je dolga 137 m pod 33 m visokimi oboki. Osrednji prehod krasi nenavaden stolp v obliki lanterne, podoben tistemu v stolnici v Elyju v Angliji. Stolp je bil dokončan v flamboyant slogu. Dobro ohranjen vitraž ladje izvira iz 15. in 16. stoletja in se ponaša z draguljarskimi odtenki med ploščami iz prozornega in matiranega belega stekla. Ti materiali omogočajo, da v ladjo prodre več svetlobe, kar ustvarja svetlejšo notranjost, kot je značilno za gotske cerkve. Kljub uporabi razkošnih krogov v stranskih ladjah, triforiju in svetlobnem nadstropju ladja ohranja konservativen videz z uporabo sestavljenih stebrov, baz in kapitelov, kar pomaga ohranjati harmonijo v celotni stavbi. Zahodna fasada v srednjem veku ni bila nikoli dokončana. Sedanja stavba je bila zgrajena med letoma 1846 in 1851 v neogotskem slogu, ki je malo podoben originalnim poznogotskim načrtom. Vitraji Cerkev Saint Ouen hrani največjo zbirko vitrajev iz 14. stoletja v Franciji, in so v kapelah kora. Drugod v koru in ladji zgornja in spodnja okna vsebujejo zasteklitve iz 15. in 16. stoletja. Kot je bilo običajno v mestu Rouen, so bili stari vitraji leta 1939 odstranjeni zaradi varnega hrambe, da bi preprečili njihovo uničenje med vojno. V tej cerkvi manjkata le dva zgodovinska vitraja: osrednje zgornje okno kora je zdaj sodobno delo steklarskega mojstra Maxa Ingranda, ki prikazuje Križanje, saj je original uničil poslovnež med francosko revolucijo. Modro abstraktno vitražno okno v rozeti je prav tako sodobno delo. Orgle V cerkvi so velike štirimanualne orgle s 64 registri, ki jih je leta 1890 zgradil Aristide Cavaillé-Coll. So ene najpomembnejših orgel na svetu in Cavaillé-Collovo zadnje večje delo, v katerem je do največje mere izpopolnil koncept simfoničnih orgel, ki ga je razvil v zadnji fazi svojega življenja in kariere. Charles-Marie Widor, skladatelj velikih orgelskih simfonij, ki jih je igral na otvoritvi leta 1890, naj bi jih z občudovanjem primerjal z Michelangelovimi. Zvonovi V križišču visi pet zvonov, dva manjša imata skrajšana rebra, ki so služila kot udarjalca ure. Trije veliki zvonovi tvorijo liturgični zvok. Visijo v monumentalnem srednjeveškem lesenem ogrodju zvona z večstopenjsko podkonstrukcijo. Najmanjši zvon zvoni za Angelovo molitev. Sklici Zunanje povezave Gallery of St. Ouen de Rouen in Flickr Description of the church and organ