Cerkev sv. Maklovija, Rouen

Cerkev sv. Maklovija (francosko Église Saint-Maclou de Rouen) je rimskokatoliška cerkev v Rouenu, Francija, ki velja za enega izmed najboljših primerov razposajenega sloga gotske arhitekture v Franciji. Saint-Maclou, skupaj s stolnico v Rouenu, Palais de Justice in cerkvijo sv. Ouena, tvorijo znameniti ansambel pomembnih gotskih stavb v Rouenu. Zgodovina Prvotna cerkev na tem mestu, zgrajena v romanskem slogu, je bila poimenovana po valižanskem menihu St. Malou, ki je bil ustanovitelj občine Saint-Malo v 6. stoletju. Navdihnjeni z Malovim vplivom so njegovi privrženci verjeli, da je najboljši način za počastitev svetnika gradnja cerkve, ki bi dominirala nad obzorjem Rouena. Prvotno kapelo je Ludvik IX. Francoski leta 1253 povzdignil v župnijski status, kar je omogočilo gradnjo druge stolnice, ki bi nadomestila starajočo se manjšo strukturo. Vendar je ta cerkev leta trpela zaradi zanemarjanja in na koncu povzročila zrušitev strehe transepta. Tretja in sedanja cerkev se je začela graditi leta 1437 in bila končana okoli 1520-ih let, zgrajena pa je bila v flamboyant gotskem arhitekturnem slogu. Vendar pa je cerkev utrpela škodo zaradi hugenotskega plenjenja med verskimi vojnami. Po izbruhu francoske revolucije je bila cerkev uradno zaprta, izropana in preurejena. Vse verske prakse so bile prekinjene, večina originalnih umetniških del, kipov in pohištva pa je bila uničena ali odstranjena. Ker so bile vse verske službe prekinjene, cerkev ni bila posvečena vse do 25. junija 1921, ko jo je odprl kardinal II. Ambroisejski, ki je bil nadškof Rouena. Za razliko od mnogih drugih cerkva po državi ji je bilo med prvo svetovno vojno prizaneseno uničenje, je pa utrpela hudo škodo zaradi hudega bombardiranja med drugo svetovno vojno. Arhitektura V svojem mestu je zidarski mojster Pierre Robin ustvaril v slogu bazilike cerkev s štirimi radialnimi kapelami ob osmerokotnem koru. Okras cerkve je mrakoben in vabi nazaj v mračno cerkveno preteklost zakoreninjeno v času pandemije kuge. Prečna ladja ni izstopajoča, skupaj s stebri, ki podpirajo zgornji stolp z laterno. Kor je precej velik in sega v strukturo in ima dve obočni poli in radialno štiri kapele, ki štrlijo iz ambulatorija. Na splošno tloris poudarja prečno ladjo, ki je na sredini med korom in glavno ladjo, in je prav tako triladijska. Saint-Maclou ima klasične trinadstropne arkade, triforij in svetlobno nadstropje. Slavna zahodna fasada je brez stolpa s petimi zatrepnimi portali z zunanjimi oporniki nad stranskima ladjama, ki so pritrjeni na zahodni steni, ki vsebuje rozeto. Cerkev Svetega Maclouja je bila zgrajena na prehodu iz pozne gotike (15.–16. stoletje) v renesanso v 16. stoletju. Prostor nad portalom v loku je podoben timpanonu. Značilno je, da je timpanon napolnjen s kiparskim okrasom, ki namiguje na pekel in nebesa. V timpanonu glavnega vhoda v cerkev kaže stoječega Kristusa z rokami, iztegnjenimi proti ljudem, ki ga obkrožajo, tisti na desni se usmerjajo v nebesa, tisti na levi pa v ognjene peklenske jame. To sporočilo, pogosto upodobljen v času gotike, je bilo zasnovano, da bi prestrašilo in vplivalo na čustva javnosti. Arhitekturni načrt cerkve Saint-Maclou ima radialno štrleče kapele. Tako kot večina gotskih cerkva, je imela tudi ta veliko zunanjih kamnitih kipov, vendar so utrpeli precej škode v francoskih verskih vojnah, vremenskih razmerah in onesnaževanju. Večina notranjih kipov je izginila v času francoske revolucije. Kljub temu se je v notranjosti kapel ohranilo precej lesenega pohištva in dekoracije izdelane v 18. stoletju, vendar je bila večina tega uničena med zavezniškim bombnim napadom leta 1944. Cerkev je bila delno poškodovana zaradi padca dveh bomb. Renesančna zunanja vrata s svojimi okraski in renesančne orgle, so ostale nepoškodovane tako v času francoske revolucije kot druge svetovne vojne. Notranjost nagovarja idejo o maksimiranju svetlobe skozi velika obokana okna proti stropu cerkve, svetle barve na stenah in stropu ter laterno, ki zagotavlja več svetlobe notranjosti cerkve. Vitraji Nekaj starih vitrajev je ohranjenih, sicer pa je mogoče opaziti, da se pogosto mešajo z modernimi elementi. Jessejevo drevo nad severnim portalom je iz 15. stoletja, nad južnim portalom je Križanje. Orgle Orgle stojijo na zahodni fasadi, so renesančne in so priznane tako po obliki kot zvoku. Izdelal jih je Nicolas Castille. Pokrovitelji Pokrovitelji Saint-Maclou so bili iz bogatega trgovskega razreda, ki so doživeli ogromno družbeno in gospodarsko rast v 14. in 15. stoletju. Družina, ki je bila najtesneje povezana z obnovo cerkve, je bila družina Dufour. Pokrovitelji so bili odgovorni za izbiro zidarskega mojstra Pierra Robina, kakor tudi za del celotnega sloga cerkve. Dufourji in drugi so krivci za podobnost med cerkvijo Saint-Maclou in stolnico v Rouenu. Pri gradnji cerkve je sodelovalo tudi veliko drugih znanih družin, arhitektov in umetnikov. Družina Le Roux je še en primer. Prispevki družine Le Roux so vključevali financiranje cerkve Saint-Maclou. Jean d'Orbais je bil še en umetniški sodelavec, ki je zasnoval notranjost cerkve. Cerkev je veljala za pomemben kraj za skupnost. To se kaže v prispevkih bogatih družin in znanih umetnikov, ki so pomagali pri gradnji in oblikovanju cerkve. Obnova V juniju 1944 so bombe porušile oboke ambulatorija in kora. Zvoniku in stolpu je grozil propad. Delo na konsolidaciji in obnovi je bilo končano leta 1965. Kor je bil obnovljen leta 2000 in stolp spet odprt 23. junija 2007. Leta 2008 je mesto Rouen podpisalo z državo enega od prvih načrtov dediščine v višini več kot 7 milijonov evrov, kar je bilo bistveno za obnovo. Obnova se je začela septembra 2011 in bila končana konec leta 2013. Obsegala je vse visoke dele krova fasade severnega transepta in celotno zahodno fasado in odpravila nesrečno uporabo več kot 150 let starih kamnov povprečne kakovosti, katerih posledice so vidne še danes. Obnovljena bo še južna fasada, vključno s kapelo Sv. Klotilde, ki čaka od leta 1944. Sklici Literatura Linda Elaine Neagley, "Elegant Simplicity: The Late Gothic Design of St.-Maclou in Rouen", The Art Bulletin, Vol. 74, No. 3 (1992): 395-422. http://www.jstor.org/stable/3045890 Linda Elaine Neagley, "The Flamboyant Architecture of St.-Maclou, Rouen, and the Development of a Style", The Journal of the Society of Architectural Historians, Vol. 47, No. 4 (1988): 374-396. http://www.jstor.org/stable/990382 Linda Elaine Neagley, "Late Gothic Architecture and Vision: Representation, Scenography, and Illusionism", in Reading Gothic Architecture, ed. Matthew M. Reeve (Turnhout: Brepols, 2008), 37-55. Linda Elaine Neagley, Disciplined Exuberance: The Parish Church of Saint-Maclou and Late Gothic Architecture in Rouen. University Park, Penn: The Pennsylvania State University Press, 1998. Zunanje povezave AEtre_Saint-Maclou Seznam zgodovinskih spomenikov v Seine-Maritime