Bijagós

Bijagós, poznato i kao Bissagos, je otočje koje se sastoji od 88 otoka uz obalu Gvineje Bisau u Atlantskom oceanu. Administrativno, otočje tvori regiju Bolama, jednu od osam administrativnih regija Gvineje Bisau. Cijeli arhipelag je UNESCO 1996. godine proglasio rezervatom biosfere, a južni otoci su sada prirodni rezervat. Arhipelag je jedini aktivni deltni arhipelag na afričkoj atlantskoj obali i jedan od rijetkih na svijetu. Uključuje kontinuirani niz obalnih i morskih ekosustava, koji odgovaraju morskim i međuplimnim okruženjima, iznimno bogatie bioraznolikosti. Zbog toga su obalni i morski ekosustavi otočja Bijagós (Omatí Minhô) upisani na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Africi 2025. godine. Povijest U predkolonijalno doba, otočje je odigralo središnju ulogu u zapadnoafričkoj trgovini, a njegovi stanovnici, Bijuga (Bijagosi), izgradili su snažnu mornaricu. To je omogućilo Bijugima da spriječe Portugalce da osvoje otočje 1535. godine. Godinama nakon toga Bijuge nisu trgovali s Portugalcima, do 1550. godine od kada postaju važni lovci na robove s kopna za Portugalce. Zbog njihove neovisnosti, zajednička ekspedicija Britanaca i Francuza je 1849. godine pokušala da „primiri” otočje, ali su bili odbijeni. U razdoblju od 1930. do 1931. godine, austrijski antropolog i fotograf Hugo Bernatzik živio je na otočju gdje je dokumentirao život naroda Bijuga (Bidyogo), osobito matrijarhalno društvo otoka Orango. Posljednji ustanak Bijuga protiv portugalskih poreza na otočju nije ugušen sve do 1936. godine. Nakon toga, otoci su konačno pripojeni koloniji Portugalska Gvineja. Arhipelag Bijagós, zajedno s Portugalskom Gvinejom, postao je neovisna država Gvineja Bisau 1973./74. Otočje uživa znatan stupanj autonomije unutar Gvineje Bisau. Danas oko 21 otok ima veću populaciju, dok su ostali rijetko naseljeni. Bubaque, Bolama, Uno i Canhabaque su najnaseljeniji, s više od 2000 stanovnika. Određena turistička aktivnost zabilježena je na Bubaqueu, Rubaneu, Bolami, Orangu i João Vieiri. Cijeli arhipelag je UNESCO 1996. godine proglasio rezervatom biosfere, a južni otoci su sada prirodni rezervat, a od 2025. godine je i svjetska baština. Zemljopisne odlike Arhipelag je nastao od drevne delte rijeka Geba i Grande de Buba i prostire se na površini od 12.958 km², od čeka kopnene površine od 2.614 km². Administrativno središte, Bolama, nalazi se na otoku Bolami. Dvadesetak njegovih otoka naseljeno je tijekom cijele godine, uključujući najnaseljeniji otok, Bubaque. Stanovništvo se uglavnom sastoji od otprilike 33.000 pripadnika naroda Bijuga, koji govore jezikom Bidyogo. Od 88 otoka, njih 21 su veći i naseljeni: na sjeveroistoku (sektor Bolama): Bolama (98,1 km², 6024 stanovnika) Galinhas (broj stanovnika 1633) na jugu (sektor Bubaque): Bubaque (75 km², 6429 stanovnika) Canhabaque / Roxa (111 km², 2478 stanovnika) Menegue (stanovništvo 122) Orangozinho (107,0 km², 706 stanovnika) Soga (842 stanovnika) Rubane (165 stanovnika) João Vieira (6 km²) na sjeverozapadu (sektor Caravela): Carache (80,4 km², 428 stanovnika) Caravela (125,7 km², 907 stanovnika) Formosa (140,3 km², 1873 stanovnika) Maio (436 stanovnika) Ilha da Ponta (Nago, 619 stanovnika) Unhocomo (678 stanovnika) Unhocomozinho (160 stanovnika) Enu Edana na zapadu (Sektor Uno, odvojen od Caravele 2004.): Uno (104,0 km², 3324 stanovnika, prije u sektoru Caravela) Uracane (1181 stanovnika, prije u sektoru Caravela) Canogo ili Ganogo (458 stanovnika, prije u sektoru Bubaque) Orango ili Orango Grande (122,7 km², 1250 stanovnika, prije u sektoru Bubaque) Eguba (158 stanovnika) Nenaseljeni arhipelag na jugoistoku, smješten oko otoka João Vieira, Cavalhos, Ilhéu do Meio i Poilão, ima ukupnu površinu od približno 10 km² i administrativno pripada regiji Bolama, ali geografski ne arhipelagu Bijagós, kao što to čini područje na kopnu kod Bolame s 2549 stanovnika. Prirodne odlike Bijagós odlikuje velika raznolikost ekosustava: mangrove s međuplimnim zonama, palmine šume, suhe i polusuhe šume, sekundarne i degradirane šume, obalna savana, pješčane sprudove i vodene zone. Oblikovani važnim geološkim i ekološkim procesima, poput izdizanja valova, konvergencije obalnog nanosa i drugih morskih procesa, koji pogoduju mobilizaciji sedimenata te proizvodnji i izmjeni hranjivih tvari u estuarijima i mangrovama Costa das Rias, ovi okoliši su temeljni za produktivnost i raznolikost morskog i međuplimnog života. Ove zone su vitalne za morski život, te podržavaju rijetke biljne vrste, raznolike populacije riba i kolonije ptica. Velika bioraznolikost uključuje ugrožene zelene i kožaste kornjače, lamantine, dupine i preko 870.000 ptica selica. BirdLife International je odredio ovo područje važnim područjem za ptice (IBA) jer njegove međuplimne muljevite ravnice i mangrove podržavaju značajne populacije ptica močvarica koje se ne razmnožavaju i zimuju, posebno veliki broj migratornih palearktičkih močvarica, galebova i čigri, kao i velikih plamenaca i ružičastoleđih pelikana (Pelecanus rufescens). Ukupne procjene kreću se od oko 200.000 do 850.000 ptica, uključujući gotovo 105 vrsta vodenih ptica, 53 stalne afrotropske vrste (iz 18 porodica) i 50 palearktičkih i intraafričkih migratornih vrsta (iz 19 porodica), od ukupno više od 283 vrsta ptica diljem arhipelaga. Među ostalim ekološkim procesima, otočje igra i ključnu ulogu u važnim migracijama, poput seoba ptica u važnom istočnoatlantskom migratornom putu. Otok Poilão je globalno važno mjesto za gniježđenje morskih kornjača, a tu su prisutne i globalno ugrožene i emblematične vrste poput nekih vrsta morskih pasa, raža, dupina i lamantina. Deltsko podrijetlo arhipelaga također objašnjava prisutnost slatkovodnih vrsta koje su se morale prilagoditi napredovanju morskih utjecaja tijekom tisućljeća. Najreprezentativniji primjer su Nilski konji. Bijagós je jedino mjesto na kontinentu, a time i na svijetu, gdje ova vrsta gotovo stalno živi u morskoj vodi. Cijeli arhipelag je 1996. godine proglašen UNESCO-vim rezervatom biosfere, koji uključuje Nacionalni park otoka Orango, Nacionalni pomorski park otoka João Vieira i Poilão. i Zaštićeno pomorsko područje otočja Urok (Formosa, Nago i Tchedia). Gopodarstvo Gospodarstvo je uglavnom ruralno, s mnogim obiteljima koje žive od poljoprivrede (riža, palmino ulje) i ribolova za vlastite potrebe. Obrtni i samoopskrbni ribolov ostaju relativno ograničeni, a industrijski ribolov koncentriran je uglavnom u područjima udaljenima više od 10 nautičkih milja od zaštitne zone i ostaje na vrlo niskim razinama (manje od 100 sati ribolovnog napora na 8 km²). Postoji i određena turistička aktivnost, uglavnom najam brodova iz susjednog Senegala, ali njegov razvoj ostaje ograničen, s prosjekom od samo 45 000 posjetitelja godišnje. Nedostatak infrastrukture i komunikacijskih veza sprječava razvoj turističkog potencijala otoka. Početkom 2000-ih, nekoliko otoka počelo se koristiti kao tranzitna skladišta za ilegalnu trgovinu drogom, što brzo mijenja društveno i ekonomsko tkivo otoka. Izvori