NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Saint Helier

Saint Helier (lub St Helier), w języku jèrriais Saint Hélyi – okręg (parish), stolica i największy port na Jersey, jednej z Wysp Normandzkich. Okręg położony jest na południowym wybrzeżu wyspy. Zamieszkuje go ok. 33 500 mieszkańców, co stanowi ok. 30% populacji Jersey. W języku francuskim nosi nazwę Saint Hélier (lub St. Hélier). W centrum miasta znajduje się wzgórze, na którym mieści się Fort Regent, a ok. 100 metrów od brzegu jest położona niewielka wyspa pływowa L'Islet (The Islet) na której usytuowany jest zamek Elizabeth Castle. Historia Miejsce w którym znajduje się obecnie Saint Helier było prawdopodobnie zamieszkane od czasów rzymskich. Okręg (parish) i miasto zostały nazwane na cześć męczennika Heliera. Pierwsze domy w okolicach dzisiejszego miasta powstawały dookoła kościoła parafialnego zbudowanego w okolicach XI wieku. Mieszkańcy ówczesnej wioski zajmowali się głównie rybołówstwem. W 1155 roku na wyspie pływowej L'Islet zbudowano opactwo. Od XIII wieku w Saint Helier znajduje się targ. W XVI wieku na pobliskiej wysepce, w miejscu gdzie kiedyś znajdowało się opactwo, zbudowano zamek, który za zadanie miał bronić wyspę przed najazdami i przy okazji zastąpić starą twierdzę Mont Orgueil, która nie mogła spełniać już tak dobrze jak dawniej swoich funkcji obronnych. Po wybudowaniu Elizabeth Castle Saint Helier stało się siedzibą lokalnego rządu. W 1781 roku na Royal Square w centrum miasta doszło do Bitwy o Jersey, która zakończyła się zwycięsko dla wyspiarzy. W okolicach 1841 r. do użytku oddano nowy port. W czasie II wojny światowej miasto było okupowane przez Niemców którzy opuścili je dopiero 9 maja 1945 roku. Do czasów okupacji oraz wyzwolenia wyspy nawiązuje pomnik na Placu Wyzwolenia. Galeria Współpraca Funchal, Portugalia Avranches, Francja Bad Wurzach, Niemcy Zobacz też Herb Saint Helier Przypisy
Сент-Хелиер

Сент-Хелиер (англ. Saint Helier, фр. Saint-Hélier, норм. Saint Hélyi) — город и порт, столица британского коронного владения Джерси. В административном делении приравнен к одному из двенадцати приходов Джерси. Площадь — 10,6 км². Население — 28,3 тыс. человек (2001), это примерно треть жителей всего острова. Это также и экономический центр Джерси. Сент-Хелиер расположен на юге Джерси на берегу небольшого залива. Этимология Своё название город получил от Святого Хельера — христианского мученика, проживавшего здесь в VI веке и убитого пиратами. Считается, что его зарубили топорами, которые сегодня изображены на гербе города. История 1155 год — основано Аббатство Сент-Хелиер на приливном острове L.Islet, рядом с Эрмитажем. Достопримечательности Замок Елизаветы Построенная в скале часовня Святого Хельера Здание парламента Морской музей и музей времён оккупации острова Джерси во время Второй мировой войны (находятся в одном здании). Музей истории острова Джерси включая художественную галерею. Дом-музей Георгианских времён с магазином — вечером возможна групповая живая экскурсия в этот музей. В Королевском городском парке есть памятник королю Георгу II, считающийся «нулевым километром». Все расстояния на острове отсчитываются от этого места. Примечания Ссылки Официальный сайт Сент-Хелиера
Сент Хелијер

Сент Хелијер (енгл.: Saint Helier, џер.: St Hélyi) је један од 12 округа и највеће место на Џерзију, највећем од каналских острва у Ламаншу. Има 33.622 становника и главни је град Џерзија (иако није седиште Владе). Простире се на 10,6 km2 што је 9% површине острва. Име је добио по Светом Хелерију из 6. века. Његов дан се слави 16. јула. Партнерски градови Авранш Бад Вурцах Фуншал Спољашње везе Званични веб-сајт
Saint Helier

Saint Helier (jèrriais: St Hélyi) är en av de tolv socknarna och den största staden på Jersey, den största av Kanalöarna i Engelska kanalen. Den hade 2021 en befolkning på omkring 35 800 och är öns huvudstad (trots att regeringskansliet finns i St. Saviour). Socknen täcker ett landområde på 4,1 kvadratmile (10,6 kvadratkilometer), vilket är 9 procent av den totala landarealen på ön (torrlagda havsbottnar på 494 acre eller 200 hektar inkluderade). Saint Heliers vapensköld är två korsade guldyxor på en blå bakgrund; detta symboliserar Saint Heliers martyrskap och havet. Geografisk indelning Socknen är administrativt indelad i "vingtaines". La Vingtaine de la Ville Canton de Bas de la Vingtaine de la Ville Canton de Haut de la Vingtaine de la Ville La Vingtaine du Rouge Bouillon La Vingtaine de Bas du Mont au Prêtre La Vingtaine de Haut du Mont au Prêtre La Vingtaine du Mont à l'Abbé La Vingtaine du Mont Cochon Demografi Saint Helier har störst folkmängd av Jerseys socknar, med 28 310 invånare 2001. Helier Saint Helier är uppkallat efter Helier (eller Helerius), en eremit som levde under 500-talets första del. Det traditionella datumet för hans martyrskap är 555 e.Kr. Hans festdag, som firas genom en årlig pilgrimsfärd till eremitboningen, är 16 juli. Se även Helier Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Saint Helier, 7 juni 2008. Externa länkar Officiell webbplats
Сент-Гелієр

Сент-Гелієр (англ. Saint Helier, фр. Saint-Hélier, норм. Saint Hélyi, 49°11′ пн. ш. 2°7′ зх. д.) — місто і порт, столиця британського коронного володіння Джерсі. В адміністративному поділі зрівняне до одного з дванадцяти округів Джерсі. Населення — 28,3 тис. чоловік (2001), це приблизно третина жителів усього острова. Це також і економічний центр Джерсі. Свою назву місто отримало від Святого Гелієра — християнського мученика, що проживав тут у VI столітті, убитого піратами. Уважається, що його зарубали сокирами, які зображені на сучасному гербі міста. Сент-Гелієр розташований на півдні Джерсі на березі невеликої затоки. Основні пам'ятки архітектури — замок Єлизавети, збудована в скелі каплиця Святого Гелієра, а також будівля парламенту. Також у Королівському міському парку є пам'ятник королю Георгу II, який слугує «нульовим кілометром». Усі відстані на острові відраховуються від цього місця. Історія Абатство Св. Хелієр було засноване в 1155 році. Пізніше були побудовані замкові укріплення для захисту від нападу ворогів. За часів правління Георга ІІ (1727—1760) була побудована нова гавань, на яку виділив 200 фунтів з королівської скарбниці сам король. На знак подяки майстром Джоном Чеере у 1751 році була виготовлена скультура короля Георга ІІ, а Ринкова площа отримала назву Королівської. 6 січня 1781 року Королівська площа була також місцем битви на Джерсі — останньої спроби захоплення французькими військами Джерсі. У другій половині 19 століття налагодився експорт продукції — сотні кораблів, наповнених картоплею та іншою продукцією, простоювали добами в гавані. Це спонукало британський уряд до розширення гавані і торгових точок, зруйнувавши багато стародавніх будівель у центрі міста, завдяки чому будівлі міста в основному належать до вікторіанської епохи. Уродженці Бретт Пітмен (* 1988) — англійський футболіст. Джерела Balleine's History of Jersey, Marguerite Syvret and Joan Stevens (1998) ISBN 1-86077-065-7.(англ.) Jersey in Figures, 2003—2004, published by the States of Jersey.(англ.) Примітки Посилання Офіційний сайт Сент-Гелієра[недоступне посилання з липня 2019]
Opéra de Jersey

L'Opéra de Jersey est un opéra situé dans la Vingtaine de la Ville de Saint-Hélier à Jersey. Histoire Il existait autrefois un premier théâtre-opéra, le Théâtre Royal à Saint-Hélier qui brûla le 31 juillet 1863. Deux ans plus tard, le 17 avril 1865, une nouvelle salle de spectacle, le Royal Amphitheatre ouvrit, rue Gloucester, dans la Vingtaine centrale de Saint-Hélier. Revendu en 1869, il est rebaptisé Théâtre Royal, puis Théâtre Royal and Opera House. En effet, on y joue des œuvres lyriques d'opéra et de l'opéra-comique. Le 29 mars 1899 le Théâtre Royal brûla à son tour. Reconstruit en un temps record, dans un style Art nouveau, l'opéra fut rouvert le 9 juillet 1900 avec la prestation lyrique de l'actrice Lillie Langtry. Cette nouvelle salle fut en partie détruite par un nouvel incendie le 12 mai 1921. Remis en état, l'édifice devint une salle de cinéma avec le développement du cinématographe. Durant la Seconde Guerre mondiale, les troupes d'occupation allemandes utilisèrent le théâtre-opéra comme salle de spectacle cinématographique. Le 10 mai 1945, la salle d'opéra donna une représentation pour les prisonniers libérés. L'opéra de Jersey continua à être utilisé comme salle de cinéma jusqu'en 1959. L'opéra changea ensuite de propriétaires et finalement fut repris par les États de Jersey en janvier 1995. Les États de Jersey engagèrent d'importants travaux de rénovation. Après un vaste programme de reconstruction et de rénovation, le nouveau théâtre a ouvert ses portes le 9 juillet 2000, exactement 100 ans jour pour jour avec le premier opéra donné en public. Malgré les rénovations et les différentes programmation, l'opéra de Jersey eut plusieurs périodes de relâches prolongées, qui entraînèrent des difficultés financières durant ces périodes de fermetures. En 2005, l'opéra ferme en raison d'un endettement de plusieurs centaines de milliers de livres. En novembre 2006, fut nommé un nouvel directrice à la tête de l'établissement, madame Jasmine Hendry. Depuis l'Opéra de Jersey propose une programmation très large englobant à la fois de l'opéra, des ballets, des comédies musicales, du théâtre, des spectacles pour enfants et des films. Lien externe Site officiel de l'opéra de Jersey Notes et références Portail de l’opéra Portail des îles Anglo-Normandes Portail du théâtre
Kempt Tower

Kempt Tower, in La Grande Cueillette, Saint Ouen, Jersey, is also known as Saint Ouen No. 2 and La Grôsse Tou in Jèrriais, and is a Martello tower that the British completed in 1834. It is named for Sir James Kempt, the Master-General of the Ordnance from 1830 to 1834. While governor of Canada, Kempt was involved in the planning for the use of Martello towers to protect the colony. Currently, Kempt Tower serves as the interpretation centre for Les Mielles conservation area. Design Kempt Tower has a cam-shaped base, and has a trefoil gun platform. It too has a thicker-walled side facing the sea. It is shorter and wider than its near neighbour, Lewis Tower. The interior of the tower is a doughnut-shaped space around a brick column, and has a curved ceiling. The tower measures 35 ft (11 m) in height and 27 ft (8.2 m) in diameter. The door at ground level represents a modification by the German occupation of the Channel Islands. The tower itself was armed with a 24-pounder gun and two 24-pounder short guns. In front of the tower there was a paved redoubt that was armed with three 24-pounder guns. Citations and references Citations References Clements, William H. (1998) Towers of Strength: Story of Martello Towers. (London: Pen & Sword). ISBN 978-0-85052-679-0. Grimsley, E.J. (1988) The Historical Development of the Martello Tower in the Channel Islands. (Sarnian Publications). ISBN 978-0-9513868-0-4 Sutcliffe, Sheila (1973) Martello Towers. (Cranbury, NJ: Associated Universities Press).
Le Rocquier School

Le Rocquier School is a secondary school, owned and operated by the States of Jersey, in the parish of Saint Clement, Jersey. History The present school building, which replaced an older building, was opened to students on 29 February 2006. Academic performance In 2011 28% of pupils achieved A*-C GCSE in five subjects, compared to 58% in all Jersey schools and 53% for all UK schools. Some other Jersey schools, such as Grainville School, also performed poorly that year. Other independent schools in Jersey performed much better. In 2024, 84.5% of students achieved a grade 9-4 in English and 60.15% in Maths and only 50% of all students passed both compared to the UK national average of that year at 67.6% and the Jersey average of that year at 77.5%. In 2024, 98% of all grades at Le Rocquier School were graded 9-1 It was reported in 2023 that boys at Le Rocquier school achieved disproportionately worse grades than their female peers Notable alumni Kurtis Guthrie Serena Guthrie See also List of schools in Jersey References External links
Lewis Tower, Jersey

Lewis Tower (also known as Lewis's Tower) is a Martello tower in St Ouen's Bay on the island of Jersey. It was erected by the British in 1835, and is named after Colonel Griffith Lewis, who commanded the Royal Engineers in Jersey from December 1830 to January 1836. History The location was of some military significance. On 1 May 1779, the Rector of St Ouen, le Sire du Parcq, brought the parish field guns to a favourable spot to help repulse the Franco-Dutch Invasion of Jersey. In 1787 the British placed a battery of three 24-pounder guns on the spot. In 1835, the Martello tower was built there. Lewis Tower has an elliptical footprint, with the tower's wall being thicker on the seaward side. It has three levels with a central pillar and a circular spiral staircase between the floors. It is 33 feet in height and has a diameter of 39 feet. It was armed with a single 24-pounder gun. It is thus smaller and more lightly armed than the nearby Kempt Tower. Four years after Lewis Tower's completion, it received a coat of stucco or cement to reduce the damp. During the German occupation of the Channel Islands, the Germans built a large bunker next to Lewis Tower. The bunker today houses the Channel Islands Military Museum. The Germans also built a concrete extension at the tower's base that housed a searchlight. Today, the tower is available as self-catering accommodation under a programme that Jersey Heritage administers for the States of Jersey Towers and Forts project. Citations References Clements, William H. (1998). Towers of Strength: Story of Martello Towers. London: Pen & Sword. ISBN 978-0-85052-679-0. Grimsley, E.J. (1988). The Historical Development of the Martello Tower in the Channel Islands. Sarnian Publications. ISBN 978-0-9513868-0-4. Sutcliffe, Sheila (1973). Martello Towers. David & Charles. ISBN 978-0-71535-607-4.
Pequeña Capilla de Saint Andrew

La Pequeña Capilla de Saint Andrew​ o simplemente la Pequeña Capilla (en inglés: Little Chapel; en guerneseyés: la p'tite capelle d'Saint Andri) es un edificio religioso que se localiza en Saint Andrew, Guernsey,​ situado concretamente en Les Vauxbelets.​ Fue construida en julio de 1914, por el hermano Déodat de los hermanos de La Salle. Se concibió como una versión en miniatura de la gruta y la basílica de Lourdes, la basílica del Rosario en Francia. Se ha dicho que "es la capilla más pequeña en funcionamiento en Europa, si no del mundo", y se "cree que es más pequeña iglesia consagrada del mundo". La capilla original fue construida por el hermano Déodat de marzo de 1914 (mide 9 pies de largo por 4.5 pies de ancho). Pero después de recibir las críticas de los otros hermanos esta primera capilla fue demolida. A continuación una segunda capilla se finalizó en julio de 1914 (de 9 x 6 pies). Sin embargo, cuando el obispo de Portsmouth la visitó en 1923, no pudo pasar a través de la puerta, por lo que Déodat de nuevo la demolió. La tercera y actual versión de la capilla comenzó poco después de la última demolición, y mide 16 pies por 9 pies. Déodat fue a Francia en 1939 y murió allí, y nunca logró ver su capilla terminada. En 1977, se estableció un comité para restaurar la capilla y ahora esta bajo el cuidado del Blanchelande College. En 2010, cinco vitrales fueron destruidos, causando £ 3.000 dólares en daños, y la condenación de los vándalos. La capilla también ha sido descrita como "probablemente la mayor atracción turística en Guernsey".​ Véase también Iglesia católica Iglesia de Nuestra Señora del Rosario (Saint Peter Port) Referencias
Petite Chapelle de Guernesey

La Petite Chapelle (en guernesiais : la p'tite capelle d'Saint Andri ; en anglais : the Little Chapel) est une chapelle édifiée en 1914 dans la paroisse de Saint-André-de-la-Pommeraye (Saint Andri en guernesiais) sur l'île de Guernesey. Présentation La Petite Chapelle est un édifice édifié dans le lieu-dit des Vauxbelets situé sur le territoire paroissial de Saint-André-de-la-Pommeraye à Guernesey. Après la promulgation de la Loi de séparation des Églises et de l'État de 1905, un certain nombre de religieux français émigrèrent vers les îles Anglo-Normandes et vers le Canada dans les années qui suivirent. En décembre 1913, le Frère Déodat-Antoine (Antoine Treilhaud, 1878-1951, Frère des Écoles chrétiennes) arriva aux Vauxbelets. Il contempla la colline boisée en face de la vallée et l'idée lui vint de creuser une grotte semblable à la grotte de Lourdes et une chapelle ressemblant à la basilique Notre-Dame-du-Rosaire de Lourdes. Il construisit une première chapelle de trois mètres sur un mètre et demi, mais l'édifice était tellement petit qu'il le démolit. Après cette première chapelle, il se remit au travail, et en juillet 1914 la grotte était creusée et officiellement bénie. Peu après il érigea une deuxième petite chapelle, longue de trois mètres. Celle-ci subsista jusqu'en septembre 1923. Au cours de ce mois-là le Frère Déodat-Antoine la détruisit parce que l'évêque de Portsmouth n'avait pu passer la porte d'entrée. Ce fut la fin de la deuxième petite chapelle. Peu après le Frère Déodat-Antoine se mit à construire une troisième chapelle qui existe aujourd'hui. Le Frère Déodat-Antoine recueillit des cailloux et des morceaux de porcelaine pour la décoration de la chapelle. Les habitants de Guernesey apportèrent de la porcelaine en couleur pour la chapelle et même le Lieutenant-gouverneur de l'île offrit une superbe nacre. En 1939, le Frère Déodat-Antoine rentra en France pour des raisons de santé. Après son départ le Frère Céphas fut chargé de l'entretien de la Petite Chapelle, dont il s'occupa jusqu'à sa retraite en 1965. Ensuite, l'entretien manqua pendant plusieurs années, jusqu'à ce qu'en 1977 un conseil d'administration fut créé pour la restauration de la chapelle. Les fondations furent stabilisées et la toiture rénovée. Depuis 1999, les élèves de Blanchelande College entretiennent l'édifice religieux. Galerie photographique Notes et références Voir aussi Liens externes Site officiel de la Petite Chapelle de Guernesey Histoire de la Petite Chapelle de Guernesey La Petite Chapelle du Frère Déodat Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du catholicisme Portail des îles Anglo-Normandes
Portelet Tower

Der Portelet Tower ist eine Art Martello-Turm, den die Briten 1808 auf der ehemaligen Gezeiteninsel L’Île au Guerdain in der Portelet Bay bei Saint Brélade, im Süden der Kanalinsel Jersey, errichteten. Die Stätte wird auch als Janvrins Turm oder Janvrins Grab bezeichnet. Die Insel ist bei Ebbe zugänglich, der Turm ist jedoch geschlossen. Der Turm besteht wie 14 andere erhaltene auf Jersey nur aus einem Raum und war eher ein Wachhaus als ein Martello-Turm, wie die acht echten: z. B. Tour de Vinde (in der Nähe), Kempt Tower, Lewis Tower oder der Victoria Tower. Er hat eine Tür auf Bodenniveau und ein Fenster etwa 2,2 m über dem Boden. Es ist aus Bruchstein gebaut und ist 5,2 m hoch und hat 8,2 m Durchmesser. Nach der Fertigstellung befahl der Vizegouverneur George Don, dass ein Feuer zwei Tage zu brennen hatte, um ihn auszutrocknen. Eine Garnison, bestehend aus einem Sergeant und 12 Männern, besetzte den mit einer 18-Pfund-Kanone bestückten Turm. Janvrins Grab Philippe Janvrin war der Kapitän der Esther. Er segelte häufig nach Frankreich, um Handel zu treiben. Als die Pest in Frankreich zur Epidemie wurde, durften keine Schiffe aus Frankreich auf Jersey landen. Als Janvrin nach Jersey zurückkehrte, musste er in der Belcroute Bay festmachen. Am zweiten Tag der Quarantäne starb er 1721, aber sein Leichnam konnte wegen der Pest nicht an Land gebracht werden. Die Angst vor Ansteckung führte dazu, dass die Behörden darauf bestanden, dass er auf der Gezeiteninsel begraben wurde, die als Janvrins Grab bekannt wurde, obwohl sein Leichnam später in St. Brelade beigesetzt wurde. Weblinks Beschreibung und Bild (engl.) Beschreibung und Bild (engl.)
Portelet Tower

Portelet Tower, Jersey, is a round tower that the British built in 1808 on the tidal island L'Île au Guerdain in Portelet Bay in the parish of Saint Brélade, Jersey. The site is often referred to as Janvrin's tower or Janvrin's Tomb. The site is accessible at low tide. Janvrin's tomb Philippe Janvrin, a local seafarer, died of the plague in 1721, while on the way back to Jersey. Fear of contagion led the authorities to insist that he be buried on the tidal island, which became known as Janvrin's Tomb, though his body was later re-interred at St Brelade's. Design The tower consists of only one room and was more of a guardhouse than a Martello tower . It has a doorway at ground level and one window about seven feet above the ground level. It is built of rubble stone and measures 17 ft (5.2 m) in height and 27 ft (8.2 m) in diameter. After its completion in March 1808, Lieutenant Governor George Don ordered that coal be brought that a fire might be burned in it day and night for two weeks to dry it out. A garrison consisting of a sergeant and 12 men then occupied the fort, which was armed with an 18-pounder carronade. Citations References Clements, William H. (1998) Towers of Strength: Story of Martello Towers. (London: Pen & Sword). ISBN 978-0-85052-679-0. Grimsley, E.J. (1988) The Historical Development of the Martello Tower in the Channel Islands. (Sarnian Publications). ISBN 978-0-9513868-0-4. Sutcliffe, Sheila (1973) Martello Towers. (Cranbury, NJ: Associated Universities Press). ISBN 978-0-8386-1313-9.
Leuchtturm von Sark

p4 Der Leuchtturm von Sark (bekannt auf englisch Point Robert Light), der 1913 vom Trinity House erbaut wurde, befindet sich auf der viertgrößten der Kanalinseln und wird als Felsenleuchtturm eingestuft. Die Hauptfunktion der Station besteht darin, Schiffe zu leiten, die durch die Kanalinseln fahren, weg von der Spitze des Blanchard Rock, der mehrere Meilen östlich von Point Robert vor Sark liegt. Geschichte und Lage Die Insel Sark gehört zur Vogtei (bailiwick) Guernsey und wird, da es sich um Kronbesitz mit Suzeränität handelt, von einem Seigneur (Feudalen Herren) regiert. Sie ist nur knapp fünf Kilometer lang, wobei der Norden und der Süden fast getrennte Inseln sind, die nur durch einen schmalen Landstreifen verbunden sind. Westlich, in unmittelbarer Nachbarschaft, liegt die politisch zu Sark gehörende kleinere Insel Brecqhou und weiterhin Herm, Jethou und die Hauptinsel Guernsey. Der Leuchtturm wurde auf dem Kliff am nordöstlichsten Punkt errichtet und kann nur über eine steinerne Treppe mit 165 Stufen von oben erreicht werden. Gebäude und Funktion Der weiße Leuchtturm wurde als achteckiger Zylinder mit Galerie und Laterne auf dem 2-stöckigen Leuchtturmwärterhaus, mit Wohnung und Serviceräumen, errichtet. Seit 1994 wurde der Leuchtturm automatisiert und ist seitdem unbemannt. 2018 erfolgte die Umrüstung der Leuchtturm-Optik mit neuer LED-Technik. Der Leuchtturm wird jetzt vom Trinity House Operation & Planning Centre Harwich in Essex aus überwacht und gesteuert. Sonstiges In der Sark-Parish-Kirche befindet sich seit Ostern 1980 an der vorderen Bank, die dem Seigneur vorbehalten ist, ein Wandteppich, der vom ehemaligen Leuchtturmwärter, H. S. Taylor, angefertigt wurde. Siehe auch Liste von Leuchttürmen auf den Kanalinseln Liste von Landmarken am Ärmelkanal Leuchtfeuer Literatur Geoffroy Kursner: L’île de Sercq, Histoire du dernier état féodal d’Europe. Éditions du Menhir, 2015, ISBN 978-2-919403-27-1 (Geschichte Sarks). John Nettles: Jewels and Jackboots: Hitler’s British Isles, the German Occupation of the British Channel Islands 1940–1945, Channel Island Publishing, ISBN 978-1-905095-38-4 Deutsche Ausgabe: Hitlers Inselwahn. Die britischen Kanalinseln unter deutscher Besatzung 1940–1945. Osburg Verlag, Hamburg 2015, ISBN 978-3-95510-094-0 Weblinks Sark Lighthouse - Trinity House Leuchtturm von Sark Sark Lighthouse, Trinity House Eintrag GUE-003 in der Liste in der ARLHS World List of Lights List of Lights 114. (PDF, Sektion 7, Seiten 120 (150)) NGA, 2019; abgerufen am 9. September 2022 (englisch). Sark Lighthouse. Leuchttürme der Europäischen Union; abgerufen am 14. Januar 2026. Russ Rowlett: Lighthouses of Guernsey. In: The Lighthouse Directory. University of North Carolina at Chapel Hill; abgerufen im 1. Januar 1 (englisch). 2024