NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Piràmide de La Danta

La Gran Piràmide de La Danta, coneguda també com la Gran Piràmide de Guatemala o la Gran Piràmide de Petén, és una obra arquitectònica del Període Preclássic mesoamericà corresponent a la civilització Maia. És la piràmide més alta descoberta a Mesoamèrica. Es troba en El Mirador, en el departament de Petén, Guatemala. Es creu que els inicis d'aquesta construcció poden remuntar-se al 300 a. C. La paraula "danta" significa tapir: l'animal més gros que poblava la selva. Com tota l'antiga ciutat, aquesta enorme estructura jau amagada a la selva. Es calcula que el volum total de la construcció ronda els 2800,000 m³, superant per 200.000 m³ la Gran Piràmide de Kheops a Guiza, Egipte, cal assenyalar que aquesta piràmide (juntament amb altres dues adjacents) està construïda sobre una plataforma també piramidal, formant una mena d'enorme acròpolis. Les dimensions arquitectòniques sostenen 19 grans estructures i multitud de petits edificis aconseguint una altura total de 170 m. No obstant això, es desconeix si l'estructura es va construir en pla o aprofitant algun turó natural; un costum comú en altres piràmides mesoamericanes. Per altura és la piràmide més alta d'Amèrica, superant el Temple de la Serp Bicèfala a Tikal (Guatemala), de 64 metres. L'investigador Richard D. Hansen, el director del grup d'estudi arqueològic del Mirador, afirma que la ciutat de El Mirador, on actualment hi ha la gegantina edificació, va ser la capital del mític Regne de Kan (Regne de la Serp) Descripció La construcció està composta de tres plataformes, la més gran les quals mesura de 330 x 200 m, sobre la qual s'eleven un seguit de construccions piramidals que en el seu punt més alt arriben als 76 m d'alçada. va ser habitada per membres de famílies principals, ja que compta amb una sèrie d'instal·lacions administratives, habitacionals, cerimonials i fins i tot militars, encara que amb orientació religiosa. Notes i referències Bibliografia Morales-Aguilar, Carlos Arturo «Patrones de asentamiento en el área central de El Mirador, Petén, Guatemala, durante el período Clásico Tardío (600-850 D.C.)». Tesis de la Escuela de Historia. Universidad de San Carlos de Guatemala [Guatemala], 2010. Suyuc Ley, Edgar; Hansen, Richard D. «El complejo piramidal La Danta: ejemplo del auge en El Mirador». A: M.-Charlotte Arnauld y Alain Breton. Millenary Maya Societies: Past Crises and Resilience. Mesoweb, 2013, p. 217-234. Velásquez Fergusson, Laura «El patrón triádico en el contexto urbano e ideológico de los antiguos asentamientos mayas». Estudios Cultura Maya. Elsevier, 43, 43, 2014. DOI: 10.1016/S0185-2574(14)70323-5. Enllaços externs http://chrisol.wordpress.com/la-piramide-mas-grande-del-mundo-la-danta-en-guatemala/ http://www.skyscrapercity.com/showthread.php?t=541823 El Mirador, Guatemala, Eduardo González Arce
Pirâmide de La Danta

O templo de La Danta ou Pirâmide de La Danta foi construída pelos maias da cidade de El Mirador no período Pré-clássico, por volta do ano 300 a.c. A arquitetura é caracterizada por estruturas triádicas compostas por uma grande pirâmide de templos flanqueada em ambos os lados por duas pirâmides menores, um padrão que se repete em outros lugares nos locais pré-clássicos da bacia do Mirador. O colossal Complexo La Danta fica a leste da praça principal e da Acrópole Central. A estrutura é decorada com grandes máscaras de estuque e painéis que retratam lendas da mitologia maia. Dimensões A pirâmide de La Danta tem um total de 72 metros de altura, sendo 70 metros expostos, é a mais alta estrutura já construída pelos maias. O volume total de La Danta é de 2,8 milhões de metros cúbicos, tornando-se a sétima maior pirâmide do mundo em volume. Ela mede 298 metros (980 pés) de largura por 609 metros (2.000 pés) de comprimento e cobre cerca de 45 acres. Estima-se que a sua construção exigiu uma grande mão de obra, exigindo 12 homens para carregar apenas uma de suas pedras de 454 kg de uma das nove pedreiras. A pirâmide de La Danta é, em volume, considerada a maior estrutura do mundo antigo. Construção Os antigos habitantes aproveitaram-se de um morro natural para sua construção e, em seguida, o conectaram à cidade por uma estrada de 600 metros de comprimento, que fugia de uma área de inundação. Os grandes porões do complexo cobriam uma área de 300 metros de comprimento e 280 m de largura e atingiram 22 m de altura. Em cada nível foram construídos vários edifícios de diferentes hierarquias e funções durante o período Pré-clássico, embora haja evidências de residências adicionadas em outros períodos. Por este motivo foi proposto para a sua descrição como um “complexo piramidal." A construção do Complexo La Danta foi datada do período pré-clássico tardio (aprox. 300 a.c) e faz parte da tradição arquitetônica de grupos de três edifícios, conceito conhecido como "padrão triádico”(Hansen 1990). Este conceito é consistente na maioria das pirâmides construídas no período pré-clássico tardio. Galeria Referências
ГЕС Ренасе

ГЕС Ренасе (ісп. Renace)— гідроелектростанція у центральній частині Гватемали, за сотню кілометрів на північний схід від столиці країни міста Гватемала. Знаходячись перед ГЕС Ренасе II, становить верхній ступінь каскаду на річці Кахабон, котра впадає ліворуч до Полочик незадовго до завершення останньої в озері Ісабаль (дренується через Ріо-Дульсе в Гондураську затоку Карибського моря). В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 7,5 метра та довжиною 27 метрів, яка не утворює суттєвого сховища (лише 120 тис. м3) та призначена для спрямування ресурсу до прокладеної по лівобережжю дериваційної траси. Остання складається з двох каналів довжиною 2 км та 4,1 км, розділених тунелем довжиною 1,5 км. Вона також з'єднується з верхнім балансувальним резервуаром, який має коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 1184 та 1193 метри НРМ, що забезпечує корисний об'єм у 450 тис. м3 (оскільки це повністю штучна водойма, загальний об'єм не набагато більше — 471 тис. м3). Через напірний водовід довжиною 0,25 км зі спадаючим діаметром від 2,1 до 1,3 метра ресурс подається до машинного залу. Останній обладнаний трьома турбінами типу Френсіс загальною потужністю 68,1 МВт, які працюють при напорі у 210 метрів. Відпрацьована вода спрямовується на наступну станцію Renace II. Примітки
ГЕС Ренасе II

ГЕС Ренасе II (ісп. Renace) — гідроелектростанція у центральній частині Гватемали, за сотню кілометрів на північний схід від столиці країни міста Гватемала. Знаходячись між ГЕС Ренасе (вище по течії) та ГЕС Ренасе III, входить до складу каскаду на річці Кахабон, котра впадає ліворуч до Полочик незадовго до завершення останньої в озері Ісабаль (дренується через Ріо-Дульсе в Гондураську затоку Карибського моря). В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 10 метрів та довжиною 47 метрів, яка практично не утворює сховища (лише 28 тис. м3) та призначена для відведення ресурсу до прокладеної по лівобережжю дериваційної траси, до якої також спрямовується вода, відпрацьована на ГЕС Renace. Довжина траси складає біля 8,5 км, в тому числі тунель довжиною понад 2 км. Приблизно посередині цього маршруту створений верхній балансувальний резервуар об'ємом 100 тис. м3. Через напірний водовід ресурс подається до машинного залу, обладнаного чотирма турбінами типу Пелтон загальною потужністю 117 МВт, які працюють при напорі у 330 метрів. Відпрацьована вода спрямовується на наступну станцію Renace III. Примітки
ГЕС Ренасе III

ГЕС Ренасе III (ісп. Renace) — гідроелектростанція у центральній частині Гватемали, трохи більше ніж за сотню кілометрів на північний схід від столиці країни міста Гватемала. Знаходячись після ГЕС Ренасе II, становить нижній ступінь каскаду на річці Кахабон, котра впадає ліворуч до Полочик незадовго до завершення останньої в озері Ісабаль (дренується через Ріо-Дульсе в Гондураську затоку Карибського моря). Можливо, в подальшому нижче за Renace III на Кахабон завершать наступну станцію каскаду — ГЕС Oxec II. У межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 11,5 метра та довжиною 30 метрів, яка практично не утворює сховища (лише 29 тис. м3) та призначена для відведення ресурсу до прокладеної по лівобережжю дериваційної траси, до якої також спрямовується вода, відпрацьована на ГЕС Renace II. Траса починається з каналу довжиною 0,2 км, за яким прокладений тунель довжиною 4,75 км з перетином 15 м2. Через напірний водовід довжиною 0,2 км з діаметром 3,4 метра ресурс подається до машинного залу, обладнаного трьома турбінами типу Френсіс загальною потужністю 67,4 МВт, які працюють при напорі у 153 метри. Відпрацьована вода повертається до Кахабон. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
ГЕС Ренасе IV

ГЕС Ренасе IV (ісп. Renace) — гідроелектростанція у центральній частині Гватемали, за сотню кілометрів на північний схід від столиці країни міста Гватемала. Використовує ресурс із річки Canlich, правої притоки Кахабон, котра в свою чергу впадає ліворуч до Полочик незадовго до завершення останньої в озері Ісабаль (дренується через Ріо-Дульсе в Гондураську затоку Карибського моря). Можливо відзначити, що попередні об'єкти з подібними назвами — гідроелектростанції Ренасе, Ренасе II, Ренасе III — становлять каскад на самій річці Кахабон, притокою якої живиться четверта ГЕС. В межах проекту Canlich перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 11 метрів та довжиною 15 метрів, яка практично не утворює сховища (лише 11 тис. м3) та призначена для відведення ресурсу до прокладеної по лівобережжю дериваційної траси довжиною 4,9 км. В системі також наявний верхній балансувальний резервуар об'ємом 129 тис. м3. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Пелтон потужністю по 28 МВт, які працюють при напорі у 499 метрів. Відпрацьована вода повертається до Canlich. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
ГЕС Пало-Вьєхо

ГЕС Пало-Вьєхо (ісп. Palo Viejo) — гідроелектростанція у західній частині Гватемали, за сотню кілометрів на північний захід від столиці країни міста Гватемала. Використовує ресурс із річки Cotzal, лівої притоки Chixoy, яка, своєю чергою, є правою твірною Усумасінти (має устя на узбережжі Мексиканської затоки за дві сотні кілометрів на схід від Коацакоалькоса). У межах проєкту звели чотири невеликі бетонні гравітаційні греблі, які не утворюють сховищ, а забезпечують відведення води до дериваційної системи: греблю на самій Cotzal висотою 9 метрів та довжиною 41 метр; на Chipal, правій притоці Cotzal, висотою 7 метрів та довжиною 16 метрів; на El Pegadio, ще одній правій притоці Cotzal, висотою 9 метрів та довжиною 20 метрів; на Desengano, притоці тільки що згаданої El Pegadio, висотою 10 та довжиною 16 метрів. Від першої греблі до верхнього балансуючого резервуара по правобережжю Cotzal тягнеться дериваційний канал довжиною 17,3 км, який переходить над Chipal та El Pegadio за допомогою перекинутих над їхніми долинами водоводів — у першому випадку довжиною 0,24 км з діаметром 2 метри, у другому 0,16 км з діаметром 3 метри. У районі переходів захоплюють додатковий ресурс, поданий по каналах-відгалуженнях завдовжки 1,1 км та 1 км від гребель Chipal та Desengano/El Pegadio відповідно. Верхній балансуючий резервуар має розміри 350 × 200 метрів при глибині 9 метрів та забезпечує об'єм у 343 тис. м3. Від нього ресурс потрапляє до прокладеного в тунелі водоводу довжиною 0,8 км з діаметром 2,8 метра, який переходить у напірний водовід довжиною 0,7 км з діаметром 2,6 метра. Основне обладнання станції складають дві турбіни типу Френсіс потужністю по 42 МВт, які при напорі у 380 метрів повинні забезпечувати виробництво 370 млн кВт·год електроенергії на рік. Відпрацьована вода потрапляє назад у Cotzal. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
Central hidroeléctrica Xacbal

La Central Hidroeléctrica Xacbal es una empresa energética ubicada cerca de la finca La Perla en el municipio de San Gaspar Chajul, Guatemala. Cuenta con una presa de gravedad con una altura de 10,35 m que utiliza el agua del Río Xalbal. Tiene 2 turbinas Francis vertical de Voith-Siemens con una capacidad instalada de 94 MW. Se estima que genere un promedio anual 486 GWh de electricidad. Un canal de conducción abierto, con un desarenador, lleva el agua al embalse que tiene una capacidad de 700,000 m³. Tiene un tanque de oscilación y un túnel de conducción con una longitud de 4,7 km y un diámetro de 4,65 m, así como una tubería de presión con una longitud de 615 m y un diámetro de 3,55 m.​​ El proyecto fue realizado por el proyectista israelí Solel boneh. Referencias
ГЕС Ксакбаль

ГЕС Ксакбаль (ісп. Xacbal) — гідроелектростанція на заході Гватемали. Знаходячись після ГЕС Xacbal Delta, становить нижній ступінь в каскаді на річці Xacbal, котра тече на північ та одразу після перетину кордону з Мексикою впадає праворуч до річки Лакантун, лівої твірної Усумасінти (має гирло на узбережжі Мексиканської затоки за дві сотні кілометрів на схід від Коацакоалькоса). В межах проєкту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 11 метрів та довжиною 65 метрів, яка утримує невелике водосховище з об'ємом 753 тис. м3. Звіси через канал довжиною 0,2 км ресурс потрапляє до прокладеного у лівобережному гірському масиві дериваційного тунелю довжиною 4,7 км з діаметром 4,7 метра. На завершальному етапі тунель сполучений із запобіжним балансувальним резервуаром висотою 63 метри з діаметром 13 метрів та напірним водоводом довжиною 0,7 км з діаметром 3,55 метра. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 47 МВт, які при напорі у 199 метрів забезпечують виробництво 450 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода повертається у Xacbal. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
ГЕС Ксакбаль-Дельта

ГЕС Ксакбаль-Дельта (ісп. Xacbal Delta) — гідроелектростанція на заході Гватемали. Знаходячись перед ГЕС Xacbal, становить верхній ступінь в каскаді на річці Xacbal, котра тече на північ та одразу після перетину кордону з Мексикою впадає праворуч до річки Лакантун, лівої твірної Усумасінти (має гирло на узбережжі Мексиканської затоки за дві сотні кілометрів на схід від Коацакоалькоса). В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 44 метри та довжиною 70 метрів, яка утримує водосховище з об'ємом 1,133 млн м3, в т. ч. корисний об'єм 0,632 млн м3 (забезпечується коливанням поверхні між позначками 967 та 975 метрів НРМ). Зі сховища через лівобережний гірський масив прямує дериваційний тунель довжиною 3,8 км з діаметром 4,8 метра, пов'язаний із запобіжним балансувальним резервуаром висотою 66 метрів з діаметром 9,2 метра. До машинного залу ресурс потрапляє через шахту висотою 54 метри з діаметром 3,7 метра та напірний водовід довжиною 0,3 км з таким саме діаметром як і шахта. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 29,7 МВт, які працюють при напорі у 125 метрів. Відпрацьована вода потрапляє назад до Xacbal за пару сотень метрів до водозабірної споруди наступної станції. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
Atrium Building

The Atrium Building (Edificio Atrium) is a skyscraper in Guatemala City, Guatemala. It is a residential building located at Diagonal 6 16-01, in Zone10 of the city. At 84 metres or 275 feet , as of 2009 it is the second tallest building in Guatemala. The building has 28 floors and 138 rooms and was completed in 2008. It was designed by Solares y Lara Arquitectos and constructed by the Aicsa Corporation. References External links Official site 14.591497077986359°N 90.50329868976627°W﻿ / 14.591497077986359; -90.50329868976627
La Merced (Antigua Guatemala)

Die Kirche La Merced in Antigua Guatemala ist der besterhaltene Barockbau der alten Hauptstadt des Landes. Sie war die Hauptkirche des im Jahre 1218 von Petrus Nolascus im Königreich Aragón gegründeten Mercedarier-Ordens im 1609 von der spanischen Krone geschaffenen Generalkapitanat von Guatemala. Geschichte Die Kirche La Merced wurde im Jahre 1767 fertiggestellt und geweiht, doch bereits sechs Jahre später, am 29. Juni 1773, zerstörte ein Erdbeben die gesamte Stadt, die daraufhin auf Anordnung des spanischen Königs verlegt werden musste. La Merced war die einzige Kirche, die das Erdbeben trotz Beschädigungen und Rissen überstand; allerdings wurden die angrenzenden Klostergebäude beinahe vollständig zerstört. Die unversehrt erhaltenen Barockaltäre wurden im Jahr 1815 im Rahmen einer feierlichen Prozession in die erst 1813 geweihte Mercedarier-Kirche in Guatemala-Stadt transferiert. Architektur Kirche Die von vegetabilischen Stuckornamenten überzogene Fassade mit ihren markanten Doppelsäulenpaaren wird von zwei mächtigen, aber gedrungen wirkenden Türmen flankiert, deren unterer Teil – wie bei vielen spanischen Barockkirchen – nahezu schmucklos gestaltet ist; die beiden oberen Geschosse zeigen dafür umso reicheres Baudekor. In einer Nische im Giebelfeld der Fassade steht der Ordensgründer Petrus Nolascus begleitet von zwei Ordensbrüdern. Das nur etwa 12 Meter hohe Innere der Kirche ist einschiffig und gewölbt; die Vierung wird von einem durchfensterten Tambour und einer Kuppel überhöht. An den Wänden stehen mehrere Altarretabel des 19. und 20. Jahrhunderts. Kreuzgang Die riesige Fläche des Kreuzgangs ist umgeben von teilweise rekonstruierten Arkaden mit oktogonalen Pfeilern und Segmentbögen. In der Mitte befindet sich eine gewaltige Brunnenanlage in Form eines gotischen Vielpasses mit einem Durchmesser von 27 Metern, deren erhöhter Mittelteil mit einer kleinen Brunnenschale über drei kurze Brückenstege erreichbar ist; es wurde vermutet, dass der untere Teil ehemals als Fischzuchtbecken diente. Der Brunnen wurde im Jahr 1944 aus dem völlig zerstörten Kreuzgang des Klosters San Francisco hierher gebracht und restauriert. Karwoche Karwochenprozessionen sind eine der touristischen Hauptattraktionen von Antigua Guatemala. Von der Kirche La Merced starten zwei dieser Prozessionen ihren Weg durch die Straßen der Stadt: Literatur Wolfgang Gockel: Guatemala, Belize, Honduras und El Salvador. Mayastädte und Kolonialarchitektur in Mittelamerika. DuMont, Köln 1999, S. 142f, ISBN 3-7701-4732-4. Weblinks Kirche La Merced – Foto + Kurzinfos (englisch)
Chiesa di Santa Maria della Mercede (Antigua)

La chiesa di Santa Maria della Mercede (in spagnolo Iglesia y convento de Nuestra Señora de Las Mercedes) è una chiesa dedicata alla Madonna della Mercede situata ad Antigua, in Guatemala. Storia I Padri Mercedari furono i primi a stabilire un monastero maschile nell'ex Santiago del Guatemala, oggi Antigua. La croce in pietra nell'atrio e gli ambienti dietro l'altare maggiore sono le strutture più antiche della chiesa e risalgono al diciassettesimo secolo. Nel 1749 Juan de Dios Estrada fu incaricato della costruzione del lussuoso santuario e del chiostro e realizzò un edificio di altezza contenuta per resistere meglio ai terremoti, sulla base di quanto accaduto durante il terremoto del 1751. La chiesa fu aperta al culto nel 1767. L'effigie di Gesù Cristo che regge la croce fu scolpita nel 1650 da Alonzo de la Paz y Toledo. Galleria d'immagini Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Giacomo
La Blanca (Petén)

La Blanca ist der neuzeitliche Name einer Maya-Stätte im Buschwald des Petén im Osten Guatemalas nahe der Grenze zum Nachbarstaat Belize. Lage Die Ruinenstätte La Blanca liegt beim gleichnamigen Dorf etwa 4 km südlich der Straße von Flores zum Grenzort Melchor de Mencos in einer Höhe von ca. 250 m. Geschichte Um das Jahr 400 n. Chr. erfolgte eine erste Besiedlung der Stätte und um 800 wurde sie aufgegeben. Etwas später kamen Flüchtlinge aus anderen Maya-Stätten, doch fanden keine weiteren Bauarbeiten mehr statt. Im 11. Jahrhundert wurde der Ort endgültig verlassen. Im Jahr 1752 hinterließ ein spanischer Offizier seinen Namen in Form einer Felsritzung. Zu Beginn des 20. Jahrhunderts beschäftigte sich der Maya-Forscher Teobert Maler mit den Ruinen; danach folgten weitere Besuche anderer Forscher. Im Jahr 1980 kartierte Ian Graham die immer noch von Buschwald überwucherte Stätte. Erst in den Jahren nach 1995 erfolgten erste Freilegungen und Restaurierungsarbeiten an den Gebäuden. Ausgrabungsstätte Die Ausgrabungsstätte besteht im Wesentlichen aus zwei Zentren (Grupo Norte und Grupo Sur). Zentrum der Nordgruppe ist ein großer Platz mit einem erhöht liegenden dreiseitigen Gebäude (acropolis), von dem aus eine befestigte Straße (Sacbé) zur ca. 300 m entfernten Südgruppe ausging, wo die ehemals knapp 15 m hohe Tempelpyramide steht. Siehe auch Liste der Maya-Ruinen Literatur Gaspar Muñoz Cosme: Estructura urbana y arquitectura en La Blanca, Petén. In: XIX Simposio de Investigaciones Arqueológicas en Guatemala. 2005; S. 340–351. (pdf) Gaspar Muñoz Cosme und Cristina Vidal Lorenzo: Tipología palaciega de la Acrópolis de La Blanca, Petén. In: XX Simposio de Investigaciones Arqueológicas en Guatemala. 2006, S. 659–666 (pdf) Cristina Vidal Lorenzo, Juan Antonio Valdés und Gaspar Muñoz Cosme: El Clásico Terminal y el abandono de los palacios de La Blanca, Petén. In: XX Simposio de Investigaciones Arqueológicas en Guatemala. 2006, S. 561–576 (pdf) Weblinks La Blanca – Fotos + Kurzinfos La Blanca – Fotos + Infos (englisch)
La Blanca

La Blanca est un site archéologique maya sité dans le Département du Petén, au Guatemala. Situation géographique La Blanca communique par un chemin de terre de 17 km à l'autoroute reliant Flores et Melchor de Mencos. Un village nommé également « La Blanca » se trouve à 3 km au sud-ouest du site. Références Portail de l’Amérique précolombienne Portail de l’archéologie Portail du Guatemala Portail de la civilisation maya
Laguneta La Blanca

Laguneta La Blanca är en sjö i Guatemala. Den ligger i departementet Petén, i den nordöstra delen av landet, 270 km norr om huvudstaden Guatemala City. Laguneta La Blanca ligger 226 meter över havet. Omgivningarna runt Laguneta La Blanca är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Laguneta La Blanca.
El Pino Lake

El Pino Lake is a lake in Guatemala. It is located 30 km south-southeast of Guatemala City, in the municipalities of Santa Cruz Naranjo (¾ of the lake) and Barberena (¼) in the Santa Rosa Department in southeastern Guatemala. The lake has a surface area of 0.72 km² and a maximum depth of 18 m. The lake waters are used for subsistence fishing, sport fishing, and swimming. Laguna El Pino National Park In 1955 the lake, and a minor part of the lake shores, were designated a national park. The park, including the lake, covers an area of 0.73 km² and is managed by the National Forestry Institute (INAB) in conjunction with representatives of the local population. 20% of the lake shores are government property and 80% is privately owned. Vegetation consists mainly of floating beds of Water Hyacinth (Eichhornia crassipes), submergent beds of Waterweed (Elodea canadensis), and marshy areas with Spikerushes (Eleocharis elegans) and Giant Bulrush (Scirpus californicus). The lake shores have some wooded areas with Casuarina species, Cupressus lusitanica, Inga xalapensis and Pinus species. The surrounding area has coffee plantations. Species of waterfowl breeding in the lake area include Pied-billed Grebe (Podilymbus podiceps), Egret (Bubulcus ibis), Waterhen (Gallinula galeata), American Coot (Fulica americana) and Northern Jacana (Jacana spinosa). References External links Media related to Laguna El Pino at Wikimedia Commons