NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Афінський університет економіки та бізнесу

Афінський університет економіки та бізнесу (грец. Οικονομικό Πανεπιστήμιο Αθηνών) — університет в Афінах, заснований 1920 року. Головний корпус розташований на вулиці Патісіон. Це найпрестижніший заклад економічної освіти та третій серед найдавніших вишів країни. Історія Афінський університет економіки та бізнесу був заснований як Афінська школа комерційної діяльності. З 1926 по 1989 рік іменувався Афінською школою економіки та бізнесу (грец. Ανωτάτη Σχολή Οικονομικών και Εμπορικών Επιστημών). До 1955 року існував тільки один напрямок підготовки студентів, відтоді було утворено два відділення: економіки та ділового управління. У 1984 року школу розділена на три відділення: віділленя економіки, віділленя ділового управління та відділення статистики й інформатики. В середині 19 століття на власний кошт Григорія Маразлі, грецького патріота, мецената, який впродовж 15 років обіймав посаду міського голови Одеси, в Афінах побудовано учительський інститут, комерційну академію та акваріум. Перші пізніше увійшли до складу сучасного Афінського університету економіки та бізнесу. Структура Факультет економіки (1955) Факультет ділового управління (1955) Факультет міжнародної та європейської економічної діяльності (1989) Факультет маркетингу (1989) Факультет інформатики (1984) Факультет статистики (1989) Факультет бухгалтерського обліку та фінансів (1999) Факультет управління та техніки (1999) Відомі випускники Маноліс Глезос Гіоргос Папаконстантіну Примітки Посилання офіційна сторінка [Архівовано 9 травня 2019 у Wayback Machine.]
Ausgrabungsstätte Agora

Die Ausgrabungsstätte Agora (griechisch Συνοικία Λιμένος-αγορα, Marktviertel-Agora, auch Hafenviertel-Agora oder englisch Archaeological Site of the Harbour Quarter Agora oder kurz Ancient Agora) befindet sich in der Stadt Kos auf der griechischen Insel Kos. Menschliche Besiedelung in Kos ist seit der frühen Bronzezeit (2300 bis 2000 vor Christus) belegt (siehe z. B.: Aspri Petra). Während der Zeit der Minoische Kultur bzw. Mykenische Kultur (2. Jahrtausend v. Chr.) entwickelten sich in Kos Siedlungen zu wichtigen Zentren (insbesondere Kefalos). Diese Entwicklung wurde in der Zeit vom 10. bis 8. Jahrhundert v. Chr. wieder eingeschränkt, blühte vom 7. bis 5. Jahrhundert v. Chr. wieder auf. Mit der Verlegung der Hauptstadt der Insel von Kefalos nach Kos (Stadt) wurde diese das neue Zentrum. Durch den Bau der Festung Neratzia durch den Johanniterorden wurde die Stadt Kos weiter aufgewertet. Die Festung und die befestigte Stadt befanden sich in unmittelbarer Nachbarschaft. Die Ausgrabungsstätte wurde nach dem Erdbeben vom 23. April 1933 geschaffen, als es aufgrund der massiven Zerstörungen des sich hier bisher befindlichen Stadtteils die Bewohner abgesiedelt wurden und zwischen 1934 und 1942 umfangreiche Ausgrabungen stattfinden konnten. Es konnten insbesondere Fundstücke aus hellenistischer Zeit und der Spätantike gefunden werden. Die Fundstücke aus dieser und den anderen Ausgrabungsstätten werden unter anderem im damals neu erbauten Archäologischen Museum in Kos (Stadt) aufbewahrt. An den Ausgrabungen wesentlich beteiligt war der italienische Archäologe und Kunsthistoriker Luciano Laurenzi. Von der mittelalterlichen Stadt sind noch Teile der Befestigungswerke (Tore und Türme) vorhanden (siehe z. B. das Tor der Steuern). Der Zugang zum archäologischen Gelände ist frei möglich. Am nordöstlichen Rand der Ausgrabungsstätte steht die spätbyzantinische Kirche St. Georg Arrenagogeiou und die ehemalige Friedhofskapelle Panagia Gorgoepikoos, welche das Erdbeben 1933 und 2017 relativ gut überstanden haben. Weblinks Einzelnachweise
Ágora de Cos

Ágora de Cos (en griego: Αρχαία Αγορά, romanizado: Archaía Agorá) es la antigua ágora de la ciudad de Cos, en la isla de Cos, en Grecia. Su yacimiento arqueológico se encuentra en el centro de la ciudad, al sur del castillo de Neratzia, cerca del puerto. Está abierto al público.​​El yacimiento arqueológico también recibe el nombre de yacimiento arqueológico del puerto.​ Historia La zona que rodea el Ágora ha sido el centro de la ciudad de Cos durante mucho tiempo, y en ella se han encontrado indicios de asentamientos de la período micénico y del período geométrico. La ciudad se convirtió en centro administrativo en el año 366 a. C., tras lo cual se construyeron numerosos edificios públicos en el lugar. Los más antiguos del Ágora propiamente dicha datan del período helenístico, del 300-200 a. C., y el yacimiento corresponde aproximadamente al área de la ciudad medieval de Cos.​​​​​ La zona fue destruida con frecuencia por terremotos en la antigüedad, por lo que existen varias fases constructivas. El terremoto del 142 d. C. destruyó muchos edificios que nunca se reconstruyeron. El terremoto del 469 marcó el fin de la ciudad antigua y el paso a la construcción paleocristiana y bizantina. En torno al 400, se construyó una basílica en el ágora.​​​​​ Las excavaciones arqueológicas italianas en la zona comenzaron tras el gran terremoto de 1933, cuando gran parte de la ciudad quedó destruida. Duraron de 1935 a 1942, y las dirigieron inicialmente L. Laurenzi, y más tarde L. Morricone. Los griegos continuaron las continuaron después de la Segunda Guerra Mundial. Las excavaciones también han ido acompañadas de trabajos de restauración.​​ Edificios y hallazgos El Ágora se construyó en el lado norte de una muralla construida en el año 300 a. C. En los otros tres lados tenía su propia muralla.​ En la actualidad, la zona arqueológica del ágora tiene forma aproximadamente triangular,​ con unos 200-300 metros de lado. El centro de Cos rodea la zona por todos sus lados. Hubo numerosos templos, como el de Afrodita Pandemos y el pequeño templo de Heracles, unas termas y otros edificios públicos y privados. El mayor de los edificios tenía más de 300 m de longitud. Las excavaciones también han revelado restos de calles de 4 a 6 metros de ancho. Al mismo tiempo, ha quedado claro que la ciudad seguía un trazado hipodámico. Muchos de los edificios tenían suelos de mosaico, de los que se han conservado restos. En el Ágora también se ha encontrado una estatua de Hipócrates, entre otras. Las ruinas de una basílica paleocristiana se encuentran en el noreste del yacimiento.​​​ Referencias Enlaces externos
Limni Vouliagmeni (Loutraki)

Die Limni Vouliagmeni (griechisch Λίμνη Βουλιαγμένη, dt.: Vouliagmeni-See) ist eine Lagune im Gebiet der Gemeinde Loutraki-Perachora-Agii Theodori. Geographie Der See liegt ca. 16 Kilometer nordwestlich von Loutraki, ganz in der Nähe der archäologischen Stätte des Heraion von Perachora (Ηραίο Περαχώρας) und der Siedlung Perachora. Er hat eine maximale Länge von 2 km und eine maximale Breite von etwa 1 km. Seine Tiefe überschreitet nicht 40 m. Im Gegensatz zum Strand von Loutraki hat er einen Sandstrand und ist weniger besucht. Es ist mit dem Golf von Korinth durch einen schmalen Kanal im Süden verbunden. Nördlich der Lagune erhebt sich der Klitsikas, ein Ausläufer der Gerania-Bergkette bis auf 241 m. Auch am Südwestende des Sees erheben sich Hügel bis über 100 m. Das Ostufer ist mit zahlreichen Ferienwohnungen bebaut und die Bebauung erstreckt sich mit der Siedlung Makrigoas (Μακρυγοας) bis auf den Isthmus, der Lagune und Meer trennt. Am Westufer der Lagune gibt es mehrere Restaurants mit der 'Siedlung' Limni Vouliagmenis. Geschichte In der Antike wurde die Lagune „Es'chatiotis“ (Εσχατιώτις) oder „Gorgopis“ (Γοργωπίς) genannt, ein Name, der von der Tochter der Nymphe Gorge Tou Thegarea (Γόργη του Θεγαρεα) stammt, die im See lebte. Im Gebiet nahe der schmalen Seerinne wurden Spuren menschlicher Besiedlung aus Proto-Helladischer Zeit gefunden, was darauf hindeutet, dass das Gebiet seit dem 3. Jahrtausend v. C. bewohnt ist. Einzelnachweise Weblinks faroi.com: Ο πέτρινος παραδοσιακός φάρος στη θέση Μελαγκάβι Ηραίον Λίμνης Βουλιαγμένης Λουτρακίου (O Petrinos paradosiakos faros sti thesi Meangkavi Ireon limnis Vouliagmenis Loutrakiou).
Света Богородица Керска

„Света Богородица Керска“ (на гръцки: Εκκλησία της Παναγίας της Κεράς) е църква на остров Крит, областна единица Ласити в Гърция с едни от най-добре запазените на острова стенописи от византийския период. Разположена е в планината Дикти на около 1 km от село Крица. Не е известна точната дата на изграждане на храма, но най-старите му части, централният кораб и сводестият купол са издигнати и изографисани през XIII в. Обновен е през 1722 г. от семейство Манагарис. В църквата има икона на Дева Мария, за която се вярва, че е чудотворна. Първоначално такава икона, посветена на Божията майка, се е съхранявала в храма и на няколко пъти е била местена (напр. за известен период от време е отнесена в Константинопол), но всеки път е връщана отново. Но когато венецианците завладяват острова, един търговец я открадва през 1498 г. и тя никога повече не е върната на Крит. Отначало е занесена в църквата Св. Матей в Рим, където стои до 1799 г., след това в манастира Св. Евседий до 1927 г. и накрая е прехвърлена в църквата Св. Алфонс в Рим, където е и до днес. Чак през 1735 г. е донесено нейно копие в тукашната църква, изрисувано от неизвестен художник, което и сега може да се види тук. Бележки
Church of Panagia Kera

The Church of Panagia Kera (Greek: Εκκλησία της Παναγίας της Κεράς) is a Greek Orthodox church located near the village of Kritsa, in the Dikte Mountains, on the island of Crete, Greece. Situated 1 kilometre (0.62 mi) from Kritsa, the Byzantine-style church contains the finest-preserved Byzantine-era frescoes in Crete, and for that reason, has become one of the most culturally and historically significant churches on the island. History The late Greek word ‘Panagia’ is defined as ‘Virgin’ in English, and is among the titles of the Virgin Mary in the Eastern Orthodox Church. Although no founding date for the Church of Panagia Kera has been established, historical consensus agrees that the oldest parts of the church, the central nave, its vaulted roof and dome, were constructed and painted in the 13th century. The side-aisles of the church, its western entrance, and the belfry and the buttresses supporting the church, were later built and painted during the early to mid-14th century. The frescoes in Panagia Kera date from the Paleologian Renaissance, due to their vivid, bright colors. According to local tradition, the church contained an icon of the Virgin Mary, which was believed to have miraculous powers. During the period of Byzantine Iconoclasm, it was removed to Constantinople, but was later returned. In 1498, during the Venetian occupation of Crete, a Greek trader stole the icon, which was later transported to the temple of Saint Alfonso on the Esquiline Hill in Rome. Panagia Kera was later renovated by the Managgaris family in 1722, and in 1732 the icon of the Virgin Mary was repainted in the church by an unknown artist. Frescoes The frescoes on the dome and the central nave depict the following scenes from the New Testament: the Presentation, the Baptism, the Raising of Lazarus and the Entry into Jerusalem. The central aisle of the church is dedicated to the Virgin Mary and the Assumption. The frescoes on the western wall of the church depict the Crucifixion of Jesus and the Punishment of the Damned, with Michael the Archangel announcing the Second Coming. The south aisle of Saint Anne is decorated with images of the life of the Virgin Mary, and the north aisle is dedicated to Saint Anthony, with frescoes of the Second Coming and Judgement Day. Next to the north aisle is a depiction of Heaven, complete with the Patriarchs Abraham, Isaac and Jacob, as well as the Virgin Mary. Gallery See also Church of Crete List of Eastern Orthodox church buildings in Greece References External links Media related to Panagia Kera (Kritsa) at Wikimedia Commons
Панагіа-Кера

Панагіа-Кера — візнатійська церква на Криті, побудована в XIII і XIV сторіччях. Історія Центральна частина церкви, нава, склепінчастий дах і баня побудовані в XIII столітті, а бічні проходи церкви, додатковий вхід, дзвіниця та контрфорси, що укріпляють церкву, побудовані вже у XIV ст. Церква присвячена Діві Марії, святому Антонію та Анні (матері Марії, бабусі Ісуса), прикрашена фресками із зображеннями святих та життя Діви Марії після розп'яття і воскресіння Христа. Хоча церква і зводилась під час управління островом венеційцями, але через свої толерантні погляди, вони не звертали уваги на архітектурні нюанси греків і дозволяли їм зводити церкви згідно з грецькими традиціями. Церква розташована прямо перед в'їздом в Крицю з боку Айос-Ніколаоса на висоті 630 метрів над рівнем моря. Фрески Фрески В церкві зображають сцени з Нового Заповіту, зокрема: Введення в храм Ісуса Христа, Хрещення Господнє, Воскресіння Лазаря та Вхід Ісуса Христа до Єрусалиму. В центральній частині церкви зображено Успіння Пресвятої Богородиці. В церкві збереглися фрески із зображенням Розп'яття Христового, Архангела Михаїла, Судного дня, Другого пришестя, святого Антонія, праотців Авраама, Ісаака та Якова. В церкві збереглася ікона Діви марії, написана в 1732 році, яка є копія чудотворної ікони XV століття, вивезеної з церкви в 1498 році до храму святого Альфонсо на пагорбі Есквілін у Римі. Примітки Джерела The Panagia Kera Church Panagia Kera Church in Kritsa Panagia Kera, Kritsa, LASITHI, Crete, GREECE
Стратоско езеро

Стратоското езеро (на гръцки: Λίμνη Στράτου или Λίμνη Στράτου) е третият по ред и последен язовир в Гърция на река Ахелой, след Кремаста и Кастраки. Изграждането му завършва през 1989 г. Намира се в близост до село Стратос (Яница). На него има също така изградена ВЕЦ, доставяща електричество към националната електрическа мрежа на Гърция. Източници
Stratos-Stausee

Der Stratos-Stausee (griechisch τεχνητή λίμνη Στράτου) ist der dritte von vier Stauseen im Verlauf des Flusses Acheloos. Er liegt in der Präfektur Ätolien-Akarnanien der Region Westgriechenland, nordnordwestlich der Stadt Agrinio und östlich der Ortschaft Stratos sowie südlich der Stadt Amfilochia. Südlich vom 1989 gebauten Stratos-Staudamm (griechisch φράγμα Στράτου) verläuft die Nationalstraße 5 (Europastraße 951) von Ioannina im Norden nach Arta, Agrinio und Messolongi im Süden. Der Stauraum des Sees beträgt minimal 60 Millionen m³ und maximal 70,2 Millionen m³. Der Stausee wird primär zur Stromerzeugung genutzt; die installierte Leistung der vier Turbinen beträgt zusammen 150 MW. Auf dem Stausee selbst ist ein nationales Wasserski-Zentrum durch die Griechische Föderation für Wasserski eingerichtet. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Griechenland Liste von Talsperren der Welt (Griechenland) Weblinks Luftbilder des Stratos-Stausees (griechisch) The Dam of Stratos The Geoengineer.org Photo Gallery
Stratos (lake)

Lake Stratos (Greek: Λίμνη Στράτου) is an artificial lake near Stratos in Aetolia-Acarnania, western Greece. The lake is fed and drained by the river Acheloos. It was formed by the Stratos Dam, completed in 1989. Its maximum capacity is 80,000,000 m³ of water. Its area is 7.4 km2. It is used for the generation of hydroelectric power. References
Lac de Strátos

Le lac de Strátos, en grec moderne : Λίμνη Στράτου / Límni Strátou, est un lac de barrage d'Étolie-Acarnanie, en Grèce-Occidentale. Il est créé en 1989, après la construction d'un barrage sur le fleuve Achéloos, au nord d'Agrínio et à l'ouest du village de Strátos, dont il prend son nom. Le lac de Strátos est le troisième lac artificiel sur l'Achéloos, à 8 Km au sud du barrage de Kastráki et de Kremastá. Notes et références (el) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en grec moderne intitulé « Λίμνη Στράτου » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Portail des lacs et cours d'eau Portail de la Grèce
Barajul Stratos

Barajul Stratos (Υδροηλεκτρικό φράγμα του Στράτου - greacă - Ydroilektriko fragma tou Stratou) este construit pe cursul râului Aheloos din Grecia. Localizat în amonte de localitatea Stratos, barajul de pământ a fost construit între 1981 și 1988 și are o înălțime de 26 m. Hidrocentrala este dotată cu 2 turbine Francis cu o capacitate de 75 MW fiecare și 2 de 3.35 MW de tip S-Turbine. Note [1] Arhivat în 5 septembrie 2008, la Wayback Machine. [2] Arhivat în 5 septembrie 2008, la Wayback Machine.
Moni Tsambika

Moni Tsambika (řecky Μονή Παναγιάς Τσαμπίκας) je klášter na ostrově Rhodos. Je částí obecní jednotky Archangelos, od jejíhož centra se nachází 2 km severovýchodně. Obyvatelstvo Podle sčítání lidu v roce 2011 zde žilo 35 obyvatel. Poloha a turistika Na cca 300 m vysoké hoře je kostelíček, kam se chodí modlit mladé ženy, aby počaly. Ke kostelu vedou upravené schody. Z vrcholu je nádherný výhled na okolní krajinu a pláže. Klášter je velmi navštěvovaný a není výjimkou, že k vrcholu putují zástupy turistů. Na úpatí hory je možné navštívit malé místní muzeum. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Moni Tsambika na Wikimedia Commons
Tsambika

Monastiri Tsambika (griechisch Μοναστήρι Τσαμπίκα ‚Kloster Tsambika‘) ist ein griechisch-orthodoxes Kloster und Wallfahrtsort auf der griechischen Insel Rhodos. Es liegt an der Ostküste zwischen Kolymbia und Archangelos. Von der Stadt Rhodos ist er etwa 30 km entfernt. Der Legende über die Tsambika-Ikone entsprechend sind als Örtlichkeiten zu unterscheiden: Kyra Tsambika, die Kapelle am Tsambika-Berg, etwa 330 m über dem Meer Kato Tsambika (von griechisch κάτω káto, deutsch ‚unten‘), das Moni Tsambika-Kloster mit der Panagia Tsambika-Kirche an der Landstraße, etwa 100 m über dem Meer Tsambika-Strand, der Παραλία Τσαμπίκα am Mittelmeer Die Kyra Tsambika-Kapelle und das Kato Tsambika-Kloster sind der Heiligen Jungfrau Maria gewidmet, die an ihrem Namenstag, dem 8. September, mit Anteilnahme der Bevölkerung aus allen Inselteilen gefeiert wird. Legende über die Gründung Fischer sollen eine Ikone am Tsambikastrand gefunden haben. Die Männer forschten im ganzen byzantinischen Reich nach ihrem Besitzer. Dabei stellten sie fest, dass ebendiese Ikone aus einer Kirche Zyperns verschwunden war und brachten sie dorthin zurück. Die Fischer trauten ihren Augen nicht als sie schon am nächsten Tag die Ikone am Tsambikastrand wieder auffanden. Dieses Wunder geschah mehrere Male. Die Ikone soll zu dem Fischer gesagt haben, er solle ihr auf dem Berg eine Kirche bauen. Da es sehr mühsam war, die Steine und Baumaterialien auf den Hügel zu tragen, mussten alle Bewohner der Gegend, auch die kinderlosen Frauen, mithelfen. Als die Kirche am Berg fertig war, wurden ebendiese Frauen wie durch ein Wunder schwanger. Das war der Beginn der Wallfahrten zur Muttergottes auf den Tsambikaberg. Weil auf dem Berggipfel zu wenig Platz für die zahlreich herbeiströmenden Menschen war, errichtete man später im Tal eine größere Kirche und gründete dort das Kloster. Kinder, die nach einer Wallfahrt geboren wurden, erhielten die Namen „Tsambika“ (Mädchen) oder „Tsambikos“ (Junge). Diese Namen finden sich in Griechenland nur bei von Rhodos stammenden Familien. Tsambika entwickelte sich vermutlich auf Grund dieser Legende zu einem Pilgerziel für Frauen mit Kinderwunsch. Die Legende sagt, dass Frauen mit Kinderwunsch den Weg von Kato Tsambika hinauf zum Kloster Tsambika barfuß zurücklegen müssen und in der Kirche zur Jungfrau Maria beten sollen, um ihren Kinderwunsch innerhalb eines Jahres erfüllt zu bekommen. Kato Tsambika (Μονή Παναγίας Τσαμπίκας) Kato Tsambika befindet sich etwa einen Kilometer weiter, an der Nationalstraße 95 gelegen. Die Außenmauern des zum Ende des 19. Jahrhunderts errichteten Klostergebäudes begrenzen eine Fläche von 17 × 8 Meter. Es ist gewölbebedeckt und hat ein zweischiffiges, flaches Satteldach. An dem nach Westen gerichteten Eingang befindet sich eine Ikonostase. Die zentrale Christusfigur zeigt die Inschrift „ΗΓΟΥΜΕΝΕΥΟΝΤΟΣ ΙΕΡΟΜΟΝΑΧΟΥ ΑΝΘΙΜΟΥ ΕΚ ΤΗΣ ΑΡΧΑΓΓΕΛΟΥ 1886“. Weblinks Tsambika Kloster - Impressionen. In: rhodos-welten.de, aufgerufen am 23. März 2017. www.youtube.com Einzelnachweise
Templo de Artemisa Taurópola

El Templo de Artemisa Taurópola ​ o Tauropolion (en griego antiguo: Ταυροπόλιον) fue un antiguo templo griego dedicado a Artemisa Taurópola en el demo ático de Halas Arafénides, en el este del Ática, Grecia. Su yacimiento arqueológico se encuentra justo cerca de la orilla del mar, en el municipio de Spáta-Artémida, en el distrito Kataskinóseis de Artémida.​ Historia Se cree que el templo de Artemisa Taurópola se construyó entre el período arcaico y el clásico a finales del 500 o el 400 a. C,​ y en el período clásico entre el 400 o 300 a. C.​ Fue el emplazamiento de un santuario a lo sumo en el período arcaico, en el año 600 a. C.. El templo era el centro del demo Halas Arafénides y el lugar de culto más importante. En la mitología griega, al menos tal como se presenta en la tragedia de Eurípides, Ifigenia entre los tauros, el templo fue fundado por Orestes, que desembarcó en la misma costa y llevó allí la estatua de madera de culto de Artemisa (xoanon) desde Táurica.​ Tanto la importación de la estatua desde Táuride como la fundación del templo fueron ordenadas por Atenea.​ El epíteto Taurópola significaba «cazadoa de toros», pero a menudo se entendía como un mito que significaba «adoradora de los tauros.​​ El templo estaba asociado al culto de Taurópolis, que aparece no solo en Eurípides sino también en la comedia de Menandro Epitrépontes. La fiesta era una especie de rito de iniciación para los niños o jóvenes, y expiaba el sacrificio inconcluso de Oreste al sostener una espada en la garganta de un hombre y derramar sangre.​ Al mismo tiempo, al parecer también era un rito de paso para las doncellas solteras, donde se bailaban coros y se las preparaba para el matrimonio.​ La celebración también incluía, entre otras cosas, una procesión nocturna. Los hallazgos arqueológicos sugieren que en el templo se celebraban fiestas.​ El templo estaba estrechamente relacionado con Braurón, asociado al mismo mito de Orestes y considerado el lugar de enterramiento de su hermana Ifigenia. El culto a Braurón era también un rito de iniciación.​​ El templo fue descubierto en 1925. Su excavación fue llevada a cabo por la Sociedad Arqueológica de Atenas entre 1956 y 1957.​ Edificios y hallazgos Era de estilo dórico. Sus cimientos medían unos 21 × 14 metros y tenía seis columnas en los lados cortos y trece en los largos. El templo tenía un naos de dos partes, cuya parte occidental era probablemente un ádyton. En el recinto del templo se han encontrado, entre otras cosas, dos pórticos en los lados este y oeste del templo, una vía pavimentada y pedestales de estatuas.​ Otro pequeño templo, probablemente también dedicado a Artemisa, se ha encontrado en la playa unos 260 m más al sur.​ Se han encontrado numerosos ofrendas votivas del período geométrico al clásico.​ A unos 500 m al oeste del templo mayor, mirando hacia el interior, había un santuario dedicado a Dioniso.​ Los hallazgos de ambos templos se encuentran en el Museo Arqueológico de Braurón.​ Referencias Enlaces externos
Heiligdom van Artemis Tauropolos

Het heiligdom van Artemis Tauropolos was gewijd aan de godin Artemis en werd gebouwd vermoedelijk in de 6e eeuw v.Chr. in Halai (tegenwoordig Loutsa of Artemida). De locatie van het adyton van de tempel is vastgesteld op 6,1 km noordelijk van de tempel van Artemis Brauronia in Brauron, waar Iphigeneia de honneurs in de Artemiscultus waarnam. Er was een mythisch verband tussen drie kustheiligdommen, namelijk deze twee en nog een derde, de tempel van Artemis in Aulis op 67 km noordwest. Een adyton werd mogelijk ook gedeeld door de tempel van Aphaea op Aigina. Schwandner legt een verband van dit terugkerend onderdeel met een gemeenschappelijk streekgebruik in de Artemiscultus. Halai Araphenides (de zoutvelden van Araphen, tegenwoordig Rafina) was de antieke naam van het hedendaagse Loutsa, een strandverblijfplaats halfweg Rafina en Vravrona, waar de ruïnes van de kleine tempel van Artemis Tauropolos zijn uitgegraven vanonder de zandduinen waarmee het gebied bedekt is. Cultusactiviteiten in de regio zijn vanaf de 8e eeuw v.Chr. bekend van offergaven in de heilige bron in Brauron. Literatuur Burkert, Walter, 1985. Greek Religion Harvard University Press, Cambridge Schwandner, Ernst-Ludwig. 1985. Der ältere Porostempel der Aphaia auf Aegina. W. de Gruyter, Berlijn Zie ook Lijst van tempels en heiligdommen van Artemis