NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mykonos

Mykonos (druhý pád Mykonu, řecky Μύκονος) je ostrov v řeckém souostroví Kyklady v Egejském moři, ležící jihovýchodně od ostrova Tinos, severně od ostrovů Paros a Naxos a na východ od ostrova Syros. Rozloha ostrova činí 86,13 km² (přibližně 20 x 14 km), nejvyšší bod Profitis Ilias Varniotis dosahuje 364 m. Spolu s okolními ostrovy Rineia, Délos, Dragonisi a malými neobydlenými ostrůvky tvoří stejnojmennou obec jež je zároveň regionální jednotkou spadající pod kraj Jižní Egeis. Ostrov, skládající se převážně z žuly, trpí jako i mnoho dalších řeckých ostrovů nedostatkem vody. Obyvatelstvo V obci a tedy i v regionální jednotce v roce 2011 žilo 10134 obyvatel, z nichž 10110 žilo na hlavním ostrově a 24 na ostrově Délos. Největším městem a sídlem obce a regionální jednotky je Mykonos a přes tisíc obyvatel mají ještě Ano Mera a Ornos. Obec Mykonos tvoří jedna obecní jednotka, která se dále skládá ze dvou komunit a ty z jednotlivých sídel, tj. měst a vesnic. V závorkách je uveden počet obyvatel obecních jednotek a komunit. Obecní jednotka Mykonos (10134) – komunity: Ano Mera (1737), Mykonos (8397). Členění komunity Komunita Mykonos se skládá z vlastního města Mykonos (3783), vesnic Agios Ioannis (259), Agios Stefanos (178), Faros Armenistis (109), Klousas (953), Mpaos (0), Ornos (1025), Platys Gialos (833), Plintri (544), Psarrou (20) a Torlos (669) a ostrůvků Mpaos (0), Délos (24), Krommydi (0), Marmaronisi (0), Rinia (0), Krommydi (0), Sfondili (0). Dějiny V řecké mytologii byl ostrov dějištěm bojů mezi Diem a Giganty. Pojmenován byl po Apollónově vnukovi Mykonovi. Podle archeologických nálezů se dá soudit, že ostrovy byly osídleny Ióny počátkem 11. století. Byly však také nalezeny stopy různých neolitických kmenů, které je možno datovat až zpět do 3. tisíciletí př. n. l. Vzhledem ke své blízkosti k tenkrát posvátnému ostrovu Délos (vzdálený jen 2 km) hrál zřejmě ostrov v antice důležitou roli pro zásobování obyvatel Délu. Využití Ostrov patří k nejoblíbenějším řeckým ostrovům. Proslul množstvím zachovalých větrných mlýnů, které se nacházejí po celém ostrově. Za zmínku stojí i kostel Panagias Paraportiani. Na ostrově, hlavně na jeho jižním pobřeží, se nachází i řada dobrých pláží. Zásluhu na oblíbenosti ostrova má jeho noční život, který je řazen mezi nejznámější ve Středomoří vůbec. Přes den malebné a pitoreskní uličky města Mykonos se během turistické sezóny každý večer mění v konglomerát tavern, hospůdek, barů a klubů, které přitahují množství turistů. Ke známosti přispěla značně i skutečnost, že ostrov se stal cílem mezinárodního jet setu a láká k návštěvě i homosexuální páry a jedince. Odkazy Související články Řecké ostrovy Jižní Egeis Kyklady Egejské moře Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mykonos na Wikimedia Commons (řecky)(anglicky)Oficiální stránky Mykonos na serveru Wikivoyage Podrobné popisy památek na ostrově Mykonos (česky)
Mykonos

Mykonos (græsk: Μύκονος) er en lille græsk ø i Kykladerne tæt på Tyrkiet. Mykonos er 85 km² stor, med 6000 indbyggere. Havnebyen hedder Mykonos hvor der afgang til Tinos, Piræus, Paros, Naxos og Santorini. Lufthavnen hedder "Mykonos National Airport", og ligger 4 km fra hovedbyen Mykonos. Eksterne henvisninger
Mikonos

Mikonos (grčki: Μύκονος) je grčki otok, znano turističko odredište, danas vrlo popularno kod mlađih ljudi zbog burnog noćnog života. Otok je dio otočne skupine Cikladi, smješten je između otoka Tinosa, Sirosa, Parosa i Naksosa. Otok ima oko 105,2 km2, najviša točka na otoku visoka je 341 m. Otok je građen od granitnih stijena. Nedostaju mu izvori pitke vode, tako da se koristi pogonima za desalinizaciju da namiri potrebe. Na otoku živi oko 9 320 stanovnika (Popis iz 2001. godine) većina stanovnika živi u glavnom otočkom gradu Mikonosu (zvanom i Chora to na grčkom znači grad i uobičajeno je ime za najveće otočko naselje), koji leži na zapadnoj obali otoka. Otok je dobio ime po lokalnom heroju, za kojeg se drži da je jedan od potomaka boga Apolona i koji je bio dio lokalnog štovanja. Povijest Arheološka istraživanja potvrđuju da su Jonjani naselili Mikonos, na početku XI st. pr. Kr. Novija istraživanja na neolitskom nalazištu Ftelia, pokazuje da je otok naseljavalo pleme Karinjana već oko 3000. god. p.n. Po grčkoj mitologiji Mikonos je mjesto bitke između boga Zeusa i Titana, a otok je dobio ime po najstarijem sinu boga Apolona Mikonosu. U ta antička vremena Mikonos je zbog blizine svetog otoka Delosa (koja se nalazi udaljen oko 2 km), bio vrlo važan, kako zbog opskrbe tako i za bijeg s Delosa. Današnji Mikonos Današnji Mikonos je jedno od najpoznatijih kozmopolitskih turističkih odredišta u Grčka, Mikonos je osobito poznat među mlađom populacijom po svojem raznolikom i intenzivnom noćom životu, velikom broju barova i noćnih klubova. Mikonos je također poznat po svojim pješčanim plažama. Rast stanovništva Znamenitosti Pelikan Petros - Po starom običaju u gradu Milosu pelikan Petro je ljubimac i maskota Mikonosa već 50 godina. Vjetrenjače s Mikonosa - S početka XVI st, danas su jedna od najpoznatijih vizura Mikonosa. Mala Venecija - Četvrt grada Mikonosa u kojem su kuće izgrađene iz mora. crkva Paraportiani - Vrlo interesantna crkva iz XV st. u kojoj su ukomponirane pet starijih crkava. Arheološki muzej - S brojnim predmetima s obližnjih otoka Delosa i Renije kao i samog Mikonosa. Obližnji otok Delos - Jedno od najpoznatijih i najvećih arheoloških nalazišta ( udaljen 2 km zapadno od Mikonosa). Izvori Vanjske poveznice Općina Mikonos
Míkonosz

Míkonosz (görögül: Μύκονος) a Kükládok szigetcsoporthoz tartozó görögországi sziget. Nemzetközileg is híres turistacélpont, főleg éjszakai élete miatt. Feltételezések szerint neve egy helyi születésű hőshöz köthető, aki Apollón leszármazottja volt. 2001-es népszámlálás szerint 9320-an lakták a szigetet. Fekvése Tínosz, Szírosz, Párosz és Náxosz között fekszik. Területe 86 km², legmagasabb pontja 364 m. Története A jónok alapították. Az ókorban erősen kötődött a két km-re lévő szomszédjához, Délosz szigetéhez. Míkonosz ma Míkonosz ma felkapott turistaparadicsom. Nem csak a görögök, de a külföldiek is előszeretettel látogatják a szigetet pezsgő éjszakai élete miatt. Emellett a kristálytiszta víz, a homokos tengerpartok és a kitűnő szörfözési lehetőségek is vonzzák ide a látogatókat. Nem egy helyen szokványos a meztelen fürdőzés. Sok nemzetközi híresség is itt tölti nyaralását. A szabadság vonzza a homoszexuális turistákat is. Az utóbbi időben felerősödött a villaépítési láz, ezért a hatóságok bevezettek egy szabályozást, amely szerint minden újonnan épített épületnek meg kell felelnie a kükládi stíluskódnak. Míkonosz városának híressége Petrosz, az öreg pelikán, aki lassan a sziget szimbólumává lépett elő. Látnivalók 16. századból való szélmalmok, Kis Velence: olaszos stílusú loggiák, amelyek közvetlenül a tengerre néznek A szomszédos Délosz szigete, amelyet teljes egészében muzeális értékűnek nyilvánítottak. Jegyzetek Külső hivatkozások Hivatalos honlapján az önkormányzat Mykonos Utazási Útmutató Mykonos
Míconos

Míconos (em grego: Μύκονος, Mykonos) é uma ilha da Grécia. Faz parte do arquipélago das Cíclades, um grupo de ilhas do Mar Egeu. Tem uma área de 86 km² e uma altitude máxima de 364 m. É composta principalmente de rocha de granito e tem pouca água. Em 2002, possuía uma população de aproximadamente 6200 habitantes. A maior cidade da ilha é Míconos, situada na costa oeste da ilha. Faz parte da periferia do Egeu Meridional. História Achados arqueológicos indicam que os jônios chegaram a Míconos no começo do século XI a.C.. Descobertas mais recentes revelaram reminiscências de tribos do período Neolítico. Na mitologia grega, Míconos foi o local da batalha entre Zeus e os Gigantes. A ilha recebeu o nome do filho do deus Apolo, Míconos. Na Antiguidade, Míconos, graças à sua proximidade com a populosa ilha de Delos (situada a cerca de 2 km da mesma) foi uma importante fonte de suprimento e possivelmente um local de refúgio para os moradores desta. Hoje, Míconos é uma ilha bastante cosmopolita, graças a ter se tornado destino, nas últimas décadas, de visitantes do jet set internacional. Muitas celebridades gregas e internacionais têm residências de verão na ilha, e frequentemente podem ser vistas nas belas casinhas brancas da ilha ou em tavernas locais. As belas praias da ilha também atraem praticantes de windsurf e nudismo. Unidade regional Míconos é uma das unidades regionais da Grécia, localizada na região do Egeu Meridional. É formado unicamente pelo município homônimo, composto pelas ilhas de Míconos, Delos, Rinia e algumas ilhotas desabitadas no Mar Egeu. Foi criada a partir da reforma governamental instituída pelo Plano Calícrates de 2011, através da divisão de parte da extinta Prefeitura das Cíclades. Ver também Lista de ilhas da Grécia Referências Ligações externas «Página oficial da ilha» (em grego e inglês) Míconos Guia de Viagem
Миконос

Ми́конос (греч. Μύκονος) — греческий остров, один из островов Кикладского архипелага, расположен в центральной части бассейна Эгейского моря, береговая линия его достигает 89 километров. Ближайшие к нему острова — Андрос, Делос, Тинос, а также Трагониси. Площадь острова — 85,5 км² (при этом площадь одноимённого муниципалитета, включающего кроме Миконоса близлежащие острова Трагониси, Риния и Делос — 105,183 км²). Население — 10134 человека (согласно переписи 2011 года). Миконос называют «островом ветряных мельниц», а также «островом четырёх времён года». Мифология По легенде остров получил своё название в честь античного героя Миконоса, который считается одним из потомков бога Аполлона. География Остров состоит главным образом из гранита. Климат острова — сухой средиземноморский, дефицит питьевой воды. Население Наблюдается постепенный отток населения на материк. Население острова — почти исключительно этнические греки — за последние сто лет значительно сократилось. Самый крупный город острова — Миконос (Хора), расположен на западном побережье. Туризм Основное занятие — туризм. Космополитичные пляжи Миконоса: Paradise, Super Paradise, Платис Ялос (широкий пляж) и Псару (рыбачка). Наиболее посещаемые пляжи: Паранга, Айос Иоаннис (с видом на остров Делос). Пляжи для семейного отдыха: Аграри, Орнос, Айос Стефанос, Турлос. Известные уроженцы Псаро, Антон Константинович (греч. Αντώνιος Ψαρός, ?—1822) — российский капитан генерал-майорского ранга, тайный советник, дипломат. См. также Список островов Греции Петрос (пеликан)
Mikonos

Mikonos (grško Μύκονος [míkonos]) je grški otok, del Kikladov, ki leži med Tinosom, Syrosom, Parosom in Naksosom. Otok ima površino 85,5 km2 in se na najvišji točki dvigne na nadmorsko višino 341 metrov. Po popisu iz leta 2011 živi 10.134 prebivalcev, večina jih živi v največjem mestu Mikonos, ki leži na zahodni obali. Mesto je znano tudi kot Chora (tj. „Mesto“ v grščini, po običajni praksi v Grčiji, ko je ime samega otoka enako imenu glavnega mesta). Mikonos je dobil vzdevek "Otok vetrov", zaradi zelo močnih vetrov, ki običajno pihajo na otoku. Turizem je pomembna panoga, Mikonos pa je znan po živahnem nočnem življenju in po tem, da je istospolno usmerjena destinacija s številnimi ustanovami, ki skrbijo za skupnost LGBT. Sklici
Миконос

Миконос (грчки грч. Μύκονος) је острва у групи Киклада у Грчкој. Острво чини засебну општину и округ у оквиру Периферије Јужни Егеј. Средиште острва и главно место округа је градић Миконос. Миконос је данас познат као веома познато туристичко одредиште са космополитским каратером и бурним ноћним животом. Природни услови и положај Миконос је једно од острва из групе Киклада ,средње величине. Удаљено је око 150 км југоисточно од Атине. Најближе значајније острво Миконосу је Тинос, удаљен 10 км у правцу северозапада. На западу 20 км од Миконоса налази се острво Сирос, а 25 км јужно Наксос. Острво је средње разуђено и планинско у већем делу. Постоји неколико долина, које су погодне за земљорадњу. Миконос спада у острва која имају сталан недостатак пијаће воде услед сушне средоземне климе, са дугим, жарким и сушним летима и благим зимама без киша. Биљни и животињски свет су специфични за ову климу. Од гајених култура доминира маслина. Историја По миту острво је добило име по античком јунаку који се поредио са Аполоном и по томе постао познат. За најранију историју Миконоса, као и за целокупне Кикладе, је карактеристична Кикладска цивилизација, зависна и блиска Минојској цивилизацији на Криту. У време античке Грчке Миконос бива насељен Јонцима, а затим постаје један од мањих полиса. Након тога Миконосом је владало Римско царство, а затим Византија. После освајања Цариграда од стране Крсташа 1204, Киклади потпадају под власт Млечана, под којима остају до 16. века, када нови господар острва постаје Османско царство. Становништво Миконоса није било значајније укључено у Грчки устанак за независност 1820-их година, али је острво тада припало новооснованој Грчкој. Тешки услови живота на острву довели су до исељавања локалног становништа у друге делове Грчке у 20.веку. Развојом туризма ово исељавање је заустављено. Становништво и туризам Већинско становништво на Миконосу чине Грци. Последњих деценија број становника се нагло повећао због развоја високог туризма. На острву током лета борави знатно више туриста него сталних становника. А острво посећују многе светски познате личности. Међу туристима бројна је хомосексуална заједница и острво је веома отворено ка овој врсти туриста. Између последња два пописа број сталних становника се повећао за око 50%. Привреда Привреда Миконоса се заснива на туризму и риболову, а знатно мање на традиционалној пољопривреди (јужно воће, маслине). Традиционални млинови-ветрењаче представљају симбол острва. Галерија слика Референце Спољашње везе www.mykonos.gr - Званична страница општине Миконос на грчком и енглеском
Mykonos

Mykonos (grekiska: Μύκονος, Mýkonos) är en grekisk ö i Egeiska havet. Den ingår i ögruppen Kykladerna och är ett populärt mål för badturister. En del av de föremål som anträffats vid arkeologiska utgrävningar på Delos och Rheneia har sammanförts i ett offentligt museum i staden, men större delen har flyttats till Aten. Mykonos internationella flygplats är öns egen internationella flygplats. Staden har även två hamnar som bland annat tar emot kryssningsfartyg och färjor till andra grekiska öar samt till närliggande Delos. Lokala bussar trafikerar mellan staden Mykonos och stränderna. Busstation Old Port har bussar mot Elia, Panormos och Kalafatis. Busstation Fabrika har linjer mot Ornos Beach, Agios Yannis, Platis Gialos, Paraga och Paradise Beach. Galleri Källor
Міконос

Міконос (грец. Μύκονος) — острів в Кікладському архіпелазі. Розташований між сусідніми островами Тінос, Сірос, Парос і Наксос. Омивається водами Егейського моря. Площа — 85 км². Адміністративний центр — місто Міконос. Природа На острові немає скель і крутих круч. В основному він покритий низькими пагорбами, на яких розташовується багато сіл. Офіційним талісманом острова вважається рожевий пелікан Петрос. Історія Острів отримав свою назву від античного героя Міконоса. Згідно з міфологією Геракл винищив на острові гігантів, тіла яких скам'яніли і перетворилися на скелі острова. Першими поселенцями острова були єгиптяни, потім крітяни, пізніше за них змінили вихідці з Афін. Міконос не уникнув долі всієї Греції, по ньому також пройшла хвиля завоювань, залишивши свої сліди в архітектурі. Венеційці завоювали острів в 1207 році і панували тут, поки його в першій половині XVI століття не завоювали турки. Міконос був звільнений в 1830 році, після війни за незалежність. Населення Кількість населення (динаміка) Населення острова, згідно з останнім переписом (2021), становило 10 704 осіб. Масштабний космополітичний статус острова сприяв значному припливу іноземних резидентів та бізнесменів. Показники демонструють суттєвий ріст порівняно з минулим десятиліттям, хоча взимку реальна кількість мешканців значно зменшується. Економіка Основні галузі економіки: рибництво, будівництво і туризм. Діє Національний аеропорт острів Міконос. Екскурсійні об'єкти Парапортіані — декілька маленьких церков, присвячених Богородиці, що з'єлись воєдино; Археологічний музей; Етнографічний музей; Морський музей Егейського моря; Монастир Богородиці Турляні. Примітки Література Атлас світу / Гол. ред. І. С. Руденко; зав. ред. В. В. Радченко; відп. ред. О. В. Вакуленко. — К. : ДНВП «Картографія», 2005. — 336 с. — ISBN 966-631-546-7 Географічний атлас світу / гол. ред. І. Л. Дрогушевська; відп. ред. В. В. Радченко; худож.-оформ. М. Гутман. — К. : ДНВП «Картографія», 2018. — 184 с. — ISBN 978-966-946-053-0 Литвин В. М., Лымарев В. И. Природа мира. Острова. — М. : Мысль, 2003. — 287 с. — ISBN 5-244-00977-X (рос.) Посилання Михайло Іжик про Міконос Mykonos island Greece, in2greece.com(англ.) Путівник по Міконосу (англ.)
Estoa d'Èumenes

L'Estoa d'Èumenes és un pòrtic situat al peu de l'Acròpoli d'Atenes, a la banda sud, entre els edificis del Teatre de Dionís i l'Odèon d'Herodes Àtic, i va ser construïda per ordre del rei Èumenes II de Pèrgam al segle ii aC (precisament el seu germà Àtal va fer aixecar l'anomenada Estoa d'Àtal a l'àgora, probablement a càrrec del mateix arquitecte). Era el lloc de reunió i de pas dels visitants del teatre i de l'odèon. Construïda repenjant-se al contrafort del turó de l'Acròpoli, consta d'una gran planta rectangular de 163 metres de longitud per 17,65 metres d'amplada, amb dues galeries longitudinals separades per columnes que a la part frontal eren dòriques. Tenia dos pisos d'altura, i les columnes interiors eren jòniques, amb capitells de tipus pergamè al pis superior. Si bé originàriament la façana era una columnata de marbre, les arcades tal com les veiem ara es van construir el 1060 com a part de la muralla defensiva romana d'Orient. Davant l'esplanada del pòrtic, a la part central, s'hi aixecava l'antic monument a Nícies (320 aC), del qual només es conserven els fonaments. Referències Pòrtic d'Èumenes, dins Maquettes Historiques, amb una maqueta de l'edifici. (francès) José Pascual González: Apuntes para un viaje a Grecia. Segòvia: Nóstos, 2001. ISBN 84-609-3868-9.
Stoa of Eumenes

The Stoa of Eumenes was a Hellenistic colonnade built on the South slope of the Acropolis, Athens and which lay between the Theater of Dionysus and the Odeon of Herodes Atticus The gallery was donated to the city of Athens by the king of Pergamon, Eumenes II (197–159 BC), around 160 BC. Vitruvius makes reference to the building when speaking about the purpose of stoai erected near theatres that served as a refuge for the spectators in inclement weather conditions or as stores for theatre props. History The Stoa of Eumenes was constructed south of the Asklepieion staircase and the peripatos, on an artificial terrace of 9m x 13ms. To retain the pathway to the north an arched retaining wall was constructed along the northern edge of the site. Along this wall, the remains of which now dominate the site, the arcade was built. A substantial part of its northern wall, which is made from breccia and limestone and faced with Hymettian and Pentelic marble, is still preserved. Today, the ancient level of the stoa floor has been restored, with many of the pillars of the ground floor colonnade still in place. The foundations on which the arcade was built is located to the northwest of the Choragic Monument of Nikias and on the same level as the broad terrace in front of the stoa which is 32 m wide at its eastern end and 20 m west. To the south, it is bordered by a retaining wall, a considerable part of which has been preserved. The arcade was two-storey, 163 m long and 17.65 m wide. The ground floor facade was formed by a colonnade with 64 Doric columns, while along the lengthwise axis of the building there was a second series of 32 columns of the Ionic order. On the upper storey, the exterior colonnade had the equivalent number of double-semicolumns of Ionic order and the interior columns had the rather rarer type of capitals, the Pergamene order. The two floors were connected externally by two stairs that formed at either end of the arcade. Viewers from the lower part of the theatre had access to the ground floor of the gallery through the western parodos The Stoa of Eumenes bears a great resemblance to the form of the Stoa of Attalos in the Ancient Agora of Athens erected by Eumenes' brother, Attalos II. As a careful study of the fragmentary remains of the capitals and cornice showed that the building was for the most part made of a kind of island marble from which most of the buildings in Pergamon were built, while it is not found in other Athens buildings. Most of the architectural members of the arcade would likely have been built in Pergamon and shipped to Athens. In the 2nd century AD, the western end of the Eumenes Stoa was connected to the Odeon of Herod Atticus by a staircase at the eastern end of its interior. The gallery was in use until the 3rd century AD, when it was destroyed and its material used in the construction of the Valerian wall. In the middle of the 13th century, the northern retaining wall of the arcade was incorporated into the Rizokastro Wall built around the Acropolis rock. The ruins of the Stoa of Eumenes were uncovered by the Archaeological Society of Athens in the years 1877–78. Notes Bibliography
Estoa de Eumenes

La Estoa de Eumenes (Pórtico de Eumenes) está situada en la parte sur de la acrópolis de Atenas, entre el Odeón de Herodes Ático y el Teatro de Dioniso. Era el lugar de reunión y de paso de los visitantes de ambos edificios. Descripción Fue construida, en el siglo II a. C., por mandato del rey Eumenes II de Pérgamo (cuyo hermano, Atalo II, hizo construir la Estoa de Átalo en el ágora de Atenas, probablemente encargada al mismo arquitecto).​​ ​ Consta de una gran planta rectangular de 163 m x 17,65 m, con dos pisos de altura. La fachada era una columnata de mármol. Tenía dos galerías longitudinales separadas por columnas, las exteriores dóricas y las interiores jónicas, con capiteles de tipo pérgamo en el piso superior. Después de su destrucción por los hérulos, en 267, algunos materiales de este monumento se usaron en la puerta Beulé de la acrópolis. Las arcadas restantes, visibles actualmente y pertenecientes a un muro de contención, se integraron en la muralla defensiva bizantina del año 1060. Monumento a Nicias Delante de la explanada del pórtico de Eumenes, en su parte este, se ha excavado el antiguo monumento a Nicias. Construido en 319 a. C., tenía forma de templo dórico, con seis columnas en su fachada. En 237 fue desmantelado, para reutilizar sus materiales en la puerta Beulé, y solo se conservan los cimientos.​​ Referencias Bibliografía Korres, Manolis; Hadziaslani, Cornelia. Let's Go to the Acropolis (en inglés). Acropolis Restoration Service. p. 18. ISBN 960-214-765-2. Archivado desde el original el 3 de marzo de 2016. Consultado el 23 de mayo de 2014. Enlaces externos PlanetWare: Stoa of Eumenes, Athens (en inglés). Maquettes Historiques: Portico of Eumenes and monument of Nicias, con la maqueta del edificio (en inglés).