NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Church of St. Nicholas Orphanos

The Church of Saint Nicholas Orphanos (Greek: Ἅγιος Νικόλαος ὁ Ὀρφανός) is an early 14th-century Byzantine church in the northern Greek city of Thessaloniki. Covered in outstanding Byzantine frescoes, the church is inscribed on the UNESCO World Heritage List along with other Paleochristian and Byzantine monuments of Thessaloniki, demonstrating the importance of Thessaloniki in early Christian history. Location The church is located in the northeastern corner of the old city, just inside the eastern wall, between the Irodotou and Apostolou Pavlou streets. History and description The church's name, "Saint Nicholas the Orphan", is first attested in the 17th and 18th centuries, and presumably refers to its otherwise unknown ktetor (founder). From its interior decoration, the building is dated to the period 1310–1320. The church originally formed part of a monastery, traces of which (remnants of a gate) survive to the east. The church is most notable for its frescoes, contemporary with the church's construction, which cover almost the entire interior surface. The frescoes are an example of the Thessalonican school at the height of the "Palaiologan Renaissance", and their creator may be the same who decorated the Hilandar Monastery in Mount Athos in 1314. The church has been linked to the Serbian king Stephen Uroš II Milutin (r. 1282–1321), who is known to have sponsored churches in the city, on account of the depiction in the main aisle of St George Gorgos, the Serbian ruler's patron saint, and of St. Clemens of Ohrid, a favourite motif of the Serbian churches. The church was originally built as a simple, single-aisled edifice with a wooden gabled roof. Later, aisles were added on three sides. They form an ambulatory, under whose floor several graves have been found. The masonry features irregular layers of brick and stone, with a few ceramics on the eastern side and brick decoration on the eastern and western sides. In the interior, the central aisle is connected to the others with double openings decorated with reused late antique capitals. The church's original marble templon survives. The monastery continued functioning throughout the Ottoman period. The frescoes were uncovered in 1957–1960 during restoration works. Gallery References External links Media related to Church of Saint Nicolas the Orphan, Thessaloniki at Wikimedia Commons
Iglesia de San Nicolás el Huérfano

La Iglesia de San Nicolás Orfanos (en griego Ἅγιος Νικόλαος ὁ Ὀρφανός) es una iglesia bizantina de principios del siglo XIV en el norte de la ciudad griega de Salónica. Ubicación La iglesia está situada en la esquina noreste de la ciudad vieja, justo dentro de la muralla oriental, entre las calles Irodotou y Apostolou Pavlou.​ Historia y descripción El nombre de la iglesia, 'San Nicolás el huérfano', se atestigua por primera vez en los siglos XVII y XVIII, y presumiblemente hace referencia a su desconocido ktetor o fundador. Por su decoración interior, el edificio está datado en el período 1310-1320. La iglesia originalmente formaba parte de un monasterio, del que quedan restos de una puerta al este.​​ La iglesia fue construida originalmente como un simple edificio de un solo pasillo con un techo de madera a dos aguas. Más tarde se añadieron naves laterales en tres lados. Forman un ambulatorio, bajo cuyo suelo se han encontrado varias tumbas. La mampostería presenta capas irregulares de ladrillo y piedra, con algunas cerámicas en el lado este y decoración de ladrillo en los lados este y oeste. En el interior, el pasillo central está conectado a los otros con dobles aberturas decoradas con capiteles reutilizados de la antigüedad tardía. Se conserva el templón de mármol original.​​ La iglesia es notable por sus frescos, contemporáneos a la construcción de la iglesia, que cubren casi toda la superficie interior. Son un ejemplo de la escuela tesalónica en el apogeo del "Renacimiento Palaiologico", y su creador puede ser el mismo que decoró el monasterio de Hilandar en el Monte Athos en 1314. La iglesia ha sido vinculada al rey serbio Esteban Uroš II Milutin (r. 1282-1321), quien es conocido por haber patrocinado iglesias en la ciudad, debido a la representación en la nave principal de San Jorge Gorgos, el santo patrono del gobernante serbio, y de San Clemente de Ohrid, un motivo favorito de las iglesias serbias.​​ El monasterio continuó funcionando durante el período otomano. Los frescos fueron descubiertos en 1957-1960 durante los trabajos de restauración.​ Galería de imágenes Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Nicolás el Huérfano.
Église Saint-Nicolas-l'Orphelin de Thessalonique

L'église Saint-Nicolas-l'Orphelin (en grec moderne : Ναός του Αγίου Νικολάου του Ορφανού) est une église byzantine de Thessalonique (Macédoine, Grèce) datant du début du XIVe siècle. Sa décoration murale magistrale est l'un des ensembles conservés les plus complets de la ville. Depuis 1988, elle fait partie du patrimoine mondial de l’UNESCO au titre des monuments paléochrétiens et byzantins de Thessalonique. Emplacement L'église est située dans la partie sud-est de la ville haute (en) (Άno póli), à proximité du mur d'enceinte, entre les rues Irodótou et Apostólou Pávlou. Le monument fut autrefois un metochion du monastère des Vlatades situé environ 400 mètres au nord-ouest. Histoire L'origine du monument demeure relativement obscure. Le nom de l'église, attesté par des sources du XVIIe siècle et du XVIIIe siècle, fait probablement référence au fondateur (ktetor) de l'édifice ou bien à Saint Nicolas, protecteur des veuves et des orphelins. L'église était initialement partie intégrante d'un monastère dont les traces de portes sont encore visibles à l'ouest. De par sa décoration intérieure, l'édifice daterait de la période 1310–1320. Le monastère a continué de fonctionner pendant toute la période ottomane. Les fresques ont été redécouvertes en 1957 lors de travaux de restauration. Description L'église est un bâtiment à nef unique au toit à pignon en bois avec un péristyle qui se termine par deux chapelles à l'est. Côtés nord et sud, le naos est relié aux collatéraux par deux doubles arcades décorées de chapiteaux antiques réutilisés. Le templon en marbre d'origine subsiste dans la partie orientale du naos. À l'extérieur, la maçonnerie présente des couches irrégulières de brique et de pierre avec quelques céramiques sur le côté est. L'église est réputée pour ses fresques, contemporaines de la construction de l'église, qui couvrent presque toute la surface intérieure. Elles sont un exemple de l'école de Thessalonique à l'apogée de la « Renaissance paléologienne ». Selon plusieurs auteurs, les fresques pourraient être l'œuvre de l'artiste ayant décoré le monastère serbe de Hilandar au mont Athos en 1314. En effet, l'église serait potentiellement liée au roi serbe Stephen Uroš II Milutin (1282–1321), connu pour avoir parrainé des églises à Thessalonique. Le naos, le narthex et les deux collatéraux sont recouverts de scènes de la Passion, de la Résurrection et de la vie des saints, en particulier saint Nicolas et saint Gérasime du Jourdain. Sont également observables des représentations de la Vierge Marie et de plusieurs miracles du Christ, dont les noces de Cana. Galerie Notes et références Voir aussi Articles connexes Thessalonique Monuments paléochrétiens et byzantins de Thessalonique Liens externes Ressource relative à l'architecture : Liste du patrimoine mondial Portail de la Grèce Portail du patrimoine mondial Portail de l’architecture chrétienne Portail de l'Empire byzantin Portail du christianisme orthodoxe
Chiesa di San Nicola Orfano

La Chiesa di San Nicola Orfano (in greco Ἅγιος Νικόλαος ὁ Ὀρφανός?) è una chiesa bizantina dei primi del XIV secolo, situata nella città di Salonicco, nel nord della Grecia. Ricoperta da straordinari affreschi bizantini, la chiesa è stata inserita nella Lista del Patrimonio dell'umanità dell'UNESCO insieme ad altri monumenti paleocristiani e bizantini di Salonicco, a dimostrazione dell'importanza di Salonicco nella storia paleo cristiana. Localizazione La chiesa si trova nel lato nord orientale della città vecchia, appena entro il muro orientale, fra via Irodotou e via Apostolou Pavlou. Storia e descrizione Il nome della chiesa, “San Nicola l'Orfano”, è attestato per la prima volta nel XVII e XVIII secolo e presumibilmente si riferisce al suo ktetor (fondatore), altrimenti sconosciuto. Dalla decorazione interna, l'edificio è databile al periodo 1310-1320. La chiesa originariamente faceva parte di un monastero, di cui rimangono tracce (resti di un cancello) nella parte orientale. La chiesa è particolarmente nota per i suoi affreschi, contemporanei alla sua costruzione, che ricoprono quasi tutta la superficie interna. Gli affreschi sono un esempio della scuola di Tessalonica al culmine del “Rinascimento paleologo” e il loro autore potrebbe essere lo stesso che decorò il monastero di Hilandar sul Monte Athos nel 1314. La chiesa è stata collegata al re serbo Stefano Uroš II Milutin (r. 1282-1321), noto per aver patrocinato le chiese della città, a causa della raffigurazione nella navata centrale di San Giorgio Gorgos, santo patrono del sovrano serbo, e di San Clemente di Ocrida, motivo ricorrente nelle chiese serbe. La chiesa fu originariamente costruita come un semplice edificio a navata unica con tetto a doppia falda con struttura in legno. Successivamente furono aggiunte navate su tre lati, che formano un deambulatorio sotto il cui pavimento sono state rinvenute diverse tombe. La muratura presenta strati irregolari di mattoni e pietra, con alcune ceramiche sul lato orientale e decorazioni in mattoni sui lati orientale e occidentale. All'interno, la navata centrale è collegata alle altre da doppie aperture decorate con capitelli tardoantichi riutilizzati. La pergula marmorea originale della chiesa è ancora conservata. Il monastero continuò a funzionare per tutto il periodo ottomano. Gli affreschi furono riportati alla luce nel 1957-1960 durante i lavori di restauro. Galleria d'immagini Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Nicola Orfano Note
Igreja de São Nicolau, o Órfão

Igreja de São Nicolau, o Órfão (em grego: Ἅγιος Νικόλαος ὁ Ὀρφανός; romaniz.: Agios Nikolaos o Orphanós) é uma igreja bizantina do começo do século XIV situada no canto noroeste da cidade velha de Salonica, na Grécia, apenas dentro do muro oriental, entre as ruas Irodotou e Apostolou Pavlou. É integrante dos Monumentos Paleocristãos e Bizantinos de Salonica da lista de Patrimônio Mundial da Unesco desde 1988. História e descrição O nome da igreja, "São Nicolau, o Órfão", é atestado pela primeira vez nos séculos XVII e XVIII, e presumivelmente refere-se para seu ctetor (fundador) de outro modo desconhecido. De sua decoração interna, o edifício é datado do período 1310-1320. A igreja originalmente formou parte dum mosteiro, cujos traços (restos de um portão) sobrevivem a leste. Foi originalmente construída como um simples edifício com apenas um corredor e um telhado de madeira gablete. Mais tarde, corredores foram adicionados nos três lados. Eles formam um deambulatório, sob cujo chão várias sepulturas foram encontradas. A alvenaria apresenta camadas irregulares de tijolo e pedra, com alguns cerâmicos no lado oriental e decoração em tijolo nos lados oriental e ocidental. No interior, o corredor central está conectado aos demais com aberturas duplas decoradas com capiteis da antiguidade tardia reutilizados. O templo original de mármore da igreja sobrevive. A igreja é mais notável por seus afrescos, contemporâneas à construção da igreja, enquanto cobre quase a superfície interior inteira. Os afrescos são um exemplo da escola salonica no auge da Renascença Paleóloga, e seus criadores podem ser os mesmos que decoraram o Mosteiro Hilandar no monte Atos em 1314. A igreja esteve relacionado com o rei sérvio Estêvão II Milutino (r. 1282–1321), que é conhecido por ter patrocinado igrejas na cidade, por conta da representação no corredor principal da São Jorge Gorgo, o santo patrono do governante sérvio, e São Clemente de Ócrida, um motivo favorito das igrejas sérvias. O mosteiro continuou a funcionar através do período otomano. Os afrescos foram descobertos em 1957–1960 durante trabalhos de restauração. Galeria Referências Bibliografia Kazhdan, Alexander Petrovich (1991). The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova Iorque e Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-504652-8
Церковь Святого Николая Орфаноса

Церковь Святого Николая Орфаноса (греч. Άγιος Νικόλαος Ορφανός) — соборный храм монастыря Влатадон, посвящённый Николаю Чудотворцу, в городе Салоники. В 1988 году в составе раннехристианских и византийских памятников Салоник включена в перечень объектов Всемирного наследия. История создания Постройка церкви из-за особенностей архитектурного стиля относится к началу XIV века (вероятно 1310—1320 годы). Церковь всегда принадлежала христианам и в период турецкого завоевания не была обращена в мечеть, что и обеспечило хорошую сохранность её фресок. В XVII веке она стала подворьем монастыря Влатадов (об этом в 1648 году в своём письме свидетельствует константинопольский патриарх Иоанникий II) и принадлежит ему по настоящее время. Своеобразные фольклорные мотивы фресок убедительно подтверждают тесную духовную связь храма с королём Сербии могущественной династии Неманичей Стефаном Урошем Милутиным (1253—1321), иждивением которого украсили Свято-Никольскую церковь. Однотипные иконографические евангельские сюжеты появляются в XIV веке в храмах Сербии. Архитектурные особенности Первоначально церковь состояла из трех равных частей, имеющих с запада общий неф, то есть имела форму трехскатной базилики. В настоящее время церковь состоит из продолговатого помещения, окружённого с трех сторон (кроме восточной) П-образной галереей, которая на восточной стороне образует два придела, один из которых выполняет функции диаконника. Внутреннее убранство Из архитектурных украшений в церкви имеются капители, заимствованные из более ранней постройки, и относящиеся к эпохе императора Феодосия. Они украшены двумя рядами зубчатых листьев, окрашенных в разные цвета, которые сохранились до настоящего времени. В церкви установлен мраморный иконостас, сохранившийся практически неповреждённым. Наибольший интерес представляют фрески первой половины XIV века, являющиеся одним из значительных образцов византийского искусства эпохи Палеологов. Фресками расписана практически полностью вся внутренняя часть этой небольшой церкви. Они располагаются рядами по стенам: нижний ряд занимают образы святых, а выше их ряд крупных композиций со сценами двунадесятых праздников (заключены каждая в красную рамку), Страстей Христовых, жития святителя Николая, Герасима Иорданского (первый из известных житийный цикл святого) и другие. Ссылки Литература На Викискладе есть медиафайлы по теме Церковь Святого Николая Орфаноса Министерство культуры Греции. Церковь Святого Николая Орфаноса. (англ.) Папахатзис Н. Памятники Салоник. ISBN 960796405-5
Црква Светог Николе Орфаноса

Црква Светог Николе Орфаноса (грч. Αγιος Νικολαος Ορφανος) је саборна црква манастира Влатадон, посвећена Светом Николају Чудотворцу, у Солуну. Године 1988, као део ранохришћанских и византијских споменика, Солун је уврштен на листу светске баштине . Унутрашњост цркве Градња цркве, по особености архитектонског стила, датира са почетка 14. века (вероватно 1310-1320). Црква је одувек припадала хришћанима и у периоду турских освајања није претворена у џамију, што је обезбедило добру очуваност њених фресака. У 17. веку постаје двориште манастира Влатадов (то је у писму потврдио цариградски патријарх Јоаникије II 1648. године) и припада му до данас . Својеврсни фолклорни мотиви живописа убедљиво потврђују блиску духовну везу храма са краљем Србије из моћне династије Немањића Стефаном Урошем Милутином (1253—1321), чији је зависник био украшен Никољданском црквом. Иконографске јеванђелске сцене истог типа јављају се у црквама Србије у 14. веку . Архитектонске карактеристике Црква се у почетку састојала из три једнака дела, са заједничким бродом са запада, односно имала је облик троспратне базилике. Данас се црква састоји од издуженог објекта, са три стране (осим источне) окружен галеријом у облику слова У, која на источној страни чини два брода, од којих један служи као ђаконски . Унутрашња декорација Од архитектонских украса у цркви су капители позајмљени из раније грађевине и датирају из доба цара Теодосија. Украшени су са два реда назубљених листова, офарбаних у различите боје, који су преживели до данас. Црква има мермерни иконостас, који је очуван скоро нетакнут. Највеће интересовање представљају фреске прве половине 14. века, које су један од значајних примера византијске уметности Палеологовог доба. Готово цела унутрашњост ове мале цркве осликана је фрескама. Постављени су у редове дуж зидова: доњи ред заузимају слике светитеља, а изнад њих низ великих композиција са сценама Дванаест празника (свака затворена у црвени оквир), Страдања Христових, житија светог Николаја, Герасима Јорданског (први познати животни циклус светитеља) и др. Референце
Храм Святого Миколая Орфаноса

Храм Святого Ніколая Орфаноса (грец. Ναός του Αγίου Νικολάου του Ορφανού) — соборний храм монастиря Влатадон, присвячений Миколі Чудотворцю, в місті Салоніки. Розташований поблизу східного муру Верхнього міста, між вулицями Геродота і Апостола Павла. 1988 року серед інших ранньохристиянських і візантійських пам'яток Салонік включений до переліку об'єктів Світової спадщини в Греції. Історія Своє ім'я Ніколаос Орфанос (грец. Νικόλαος Ορφανός) храм отримав, як припускають дослідники, за іменем ктитора обителі. Воно зустрічається у письмових згадках про храм, датованих 17-18 століттями. Вік самого храму датується за найдавнішими його фресками початком 14 століття, приблизно 1310–1320 роками. Церква належала християнам, певний час католикам. В період турецького завоювання не перетворювалась на мечеть, що забезпечило добру збереженість її фресок. У 17 столітті храм увійшов до подвір'я монастиря Влатадон. Про це 1648 року в своєму листі свідчить константинопольський патріарх Іоаннікій II. Архітектура та внутрішнє оздоблення Первісно храм поділявся на три рівні частини, що мають із заходу загальну наву, тобто мала форму трисхилової базиліки. Нині церква складається з довгастого приміщення, оточеного з трьох боків (крім східної) П-подібною галереєю, яка на східній стороні утворює два приділи, один з яких виконує функції дияконникаа. Серед архітектурних прикрас храму — капітелі, запозичені з більш ранньої споруди, які належать до епохи імператора Феодосія І. Вони прикрашені двома рядами зубчастого листя, пофарбовані у різні кольори, які збереглися досі. У церкві встановлено мармуровий іконостас, що зберігся практично неушкодженим. Найбільший інтерес являють фрески першої половини 14 століття, що є одним із значних зразків візантійського мистецтва епохи Палеологів. Фресками розписана практично повністю вся внутрішня частина цієї невеликої церкви. Вони розташовуються рядами по стінах: нижній ряд займають образи святих, а вище їх ряд великих композицій зі сценами двунадесятих свят (укладені кожна в червону рамку), Страстей Христових, житія Святителя Миколи, Герасима Йорданського — перший з відомих житійний цикл святого. Примітки Джерела Папахатзис Н. Памятники Салоник. ISBN 960796405-5 [[https://web.archive.org/web/20201230031902/http://odysseus.culture.gr/h/2/gh251.jsp?obj_id=473 Архівовано 30 грудня 2020 у Wayback Machine.] Храм Святого Ніколая Орфаноса — Міністерство культури Греції](гр.)
Свети Пантелеймон (Солун)

„Свети Пантелеймон“ (на гръцки: Ναός Αγίου Παντελεήμονα) е средновековна православна църква в македонския град Солун, Егейска Македония, Гърция. От 1988 година е част от обектите на световното наследство на Юнеско като част от Раннохристиянските и византийските паметници в Солун. Църквата е параклис на манастира „Света Теодора“. Църквата е идентифицирана като основната църква на византийски манастир, основан от солунския митрополит Яков I (1295 – 1314 година), който става важно духовно средщие в XIV век и се свързва с писателската и преподавателската дейност на видните гърци Томас Магистрос и Матеос Властарис. Изображенията, изписани в края на XIII и началото на XIV век в църквата са характерен пример от епохата на Палеолозите. След средата на XVI век (около 1567 – 1571 година) църквата е превърната в джамия и се нарича Исак или Исакие джамия. Стенописите и външните стени са варосани. В началото на XX век сградата е реставрирана. Стенoписите в притвора са от това време. След земетресението от 1978 година, храмът е реставриран. Външни препратки Министерство на културата на Гърция. Църква „Свети Пантелеймон“ ((en)) Бележки
Kirche des Heiligen Pandeleimon (Thessaloniki)

Die Kirche des Heiligen Panteleimon in Thessaloniki (griechisch Ναός του Αγίου Παντελεήμονα Naos tou Agiou Pandeleimona) ist eine byzantinische Kirche aus dem 14. Jahrhundert. Die im Ostteil der Innenstadt in der Nähe der Rotunde an der Ecke der Straßen Iasonídou und Arrianoú nördlich der Egnatiou-Straße gelegene kleine Kirche ist seit 1988 Teil des UNESCO-Welterbes (Frühchristliche und byzantinische Bauten in Thessaloniki). Geschichte Bei der wohl zu Anfang des 14. Jahrhunderts erbauten Kirche könnte es sich um die frühere Theotókos-Períblebtos-Kirche handeln. Im Jahr 1548 erfolgte die Umwandlung in eine Moschee (İshakiye Camii). Im Erdbeben von 1978 wurde der Bau beschädigt. Bau Die Kirche ist eine Kreuzkuppelkirche mit vorgelegtem Chorbereich, kuppelgekröntem Narthex und einem im Osten in zwei Kapellen endenden dreiseitigem Umgang, von dem nur die Kapellen erhalten sind. Die Hauptkuppel besitzt einen achtseitigen Tambour. Die Chorapsis mit einem Drillingsfenster ist fünfseitig geschlossen. Ausstattung Nur wenige der ursprünglichen Fresken sind erhalten, darunter die Darstellung der Gottesmutter (in der Prothesis links neben dem Chor). Im Diakonikon sind bedeutende Heilige dargestellt. Weblinks Ναός Αγίου Παντελεήμονα, Θεσσαλονίκη, Griechisches Kultur- und Tourismusministerium (griechisch) Einzelnachweise