NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Poliokhni

Poliokhni (grec: Πολιόχνη) és un jaciment arqueològic de l'est de l'illa de Lemnos (Grècia). Les excavacions en aquest lloc les feu l'Escola Italiana d'Atenes entre 1930 i 1936 sota la direcció d'Alessandro della Seta; després, entre 1951 i 1961, sota Luigi Bernabo Brea i entre 1986 i 1997, foren coordinades per Santo Tiné. Estigué habitat del V mil·lenni fins a finals del II mil·lenni aC. L'existència d'un port segur, l'abundància d'aigua, la presència d'una àrea apta per al cultiu i la posició estratègica per al comerç foren condicions que afavoriren l'assentament. Es trobava enfront de l'assentament de Troia, a l'Àsia Menor. Durant l'edat del bronze el llogaret s'anà desenvolupant fins a arribar a 1.500 habitants. Pel seu desenvolupament en aquest període es considera la ciutat més antiga d'Europa. Durant el seu auge s'hi construïren murs de fortificació, edificis públics, mansions, cases més petites, pous, canalitzacions d'aigua i camins pavimentats. A més, a l'anomenada habitació 643 es trobà un important tresor de joies que s'ha datat del 2500 aC i que té similituds amb el «tresor de Príam» de Troia. Entre el 2400 i el 2100 aC tingué un declivi fins que un gran terratrèmol del 2100 aC en provocà la destrucció, i un abandó gairebé total de l'assentament. Posteriorment es tornà a habitar durant el II mil·lenni aC, però les escasses restes d'edificis indiquen que l'assentament tingué menor escala que el del bronze antic fins que va ser abandonat a la fi de l'edat del bronze tardà. Referències
Poliochni

Poliochni (griechisch Πολιόχνη) ist eine prähistorische Stadt auf der griechischen Ägäisinsel Limnos. Die ältesten der sieben archäologischen Ausgrabungsschichten weisen auf eine früheste Besiedlung im 5. oder 4. Jahrtausend v. Chr. hin, was Poliochni auch den Beinamen als „älteste Stadt Europas“ eintrug. Den Höhepunkt seiner urbanen Entwicklung erreichte Poliochni in der Frühen Bronzezeit zwischen etwa 3200 und 2000 v. Chr. Frühgeschichte Die Lage der Insel in der nordöstlichen Ägäis, in unmittelbarer Nähe der Meerenge der Dardanellen (Hellespont), machte sie schon früh zu einem kulturellen und ökonomischen Zentrum dieser Region. Poliochni, nahe dem Kap Vroskopos im Südosten der Insel gelegen, war in der frühen Bronzezeit im 3. Jahrtausend v. Chr. zu einer mauerbewehrten Küstensiedlung angewachsen, verfügte über ein Abwassersystem, gepflasterte Straßen und kommunale Versammlungsplätze. Der Stadt gegenüber lag am kleinasiatischen Festland Troja. Eine weitere Siedlung aus dieser Zeit wurde bei Ausgrabungen auf der kleinen vorgelagerten Insel Koukonisi entdeckt. Das ursprüngliche Poliochni wurde in der zweiten Hälfte des 3. Jahrtausends v. Chr. zerstört und verlassen, möglicherweise war ein Erdbeben die Ursache, alternativ werden Konflikte angenommen. Während des 2. Jahrtausends v. Chr. kam es nur zu vorübergehenden Wiederbesiedlungen. Gegenwart Die Ruinen gehören zu den Sehenswürdigkeiten der Insel und archäologische Funde aus der Frühzeit Poliochnis werden im Archäologischen Museum des Hauptorts Myrina ausgestellt. Der griechische Staat hat die archäologische Stätte von Poliochni mit dem Europäischen Kulturerbe-Siegel ausgezeichnet. Literatur Luigi Bernabò Brea: Poliochni. Città preistorica nell'isola di Lemnos. L'Erma di Bretschneider, Rom 1964 (2 Bände). Eva Alram-Stern, Florens Felten: Die ägäische Frühzeit. Serie 2., Forschungsbericht 1975–2002, Bd. 2., Die Frühbronzezeit in Griechenland mit Ausnahme von Kreta. Verlag der österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2004, ISBN 3-7001-3268-9, S. 913–928. Weblinks Poliochni III. Scavi e Restauri 1986-1998 (italienisch) Poliochni (Memento vom 23. Oktober 2004 im Internet Archive) im Archaeological Atlas of the Aegean
Poliojni

Poliojni o Poliocne (en griego, Πολιόχνη) es un yacimiento arqueológico del este de la isla de Lemnos (Grecia). Las excavaciones en este sitio fueron llevadas a cabo por la Escuela Italiana de Atenas entre 1930 y 1936 bajo la dirección de Alessandro della Seta; luego entre 1951 y 1961, dirigidas por Luigi Bernabo Brea y posteriormente entre 1986 y 1997, coordinadas por Santo Tiné.​ Estuvo habitado desde el V milenio hasta finales del II milenio a. C. Algunas de las condiciones que favorecieron el asentamiento fueron la existencia de un puerto seguro, la abundancia de agua potable, la presencia de un área apta para el cultivo y la posición estratégica para el comercio. Se encontraba enfrente del asentamiento de Troya en Anatolia. Durante la Edad del Bronce Antigua el asentamiento se desarrolló gradualmente hasta alcanzar unos 1500 habitantes. Por su desarrollo en este periodo se considera la ciudad más antigua de Europa. Durante su mayor auge se construyeron muros de fortificación, edificios públicos, mansiones, casas más pequeñas, pozos, canalizaciones de agua y caminos pavimentados. Además, en la llamada habitación 643 se encontró un importante tesoro de joyas que se ha fechado en torno al 2500 a. C. y que tiene similitudes con el «tesoro de Príamo» de Troya. Entre el 2400 y el 2100 a. C. tuvo un declive hasta que un gran terremoto que tuvo lugar hacia el 2100 a. C. provocó la destrucción y un abandono casi total del asentamiento. Posteriormente volvió a ser habitado durante el II milenio a. C., pero los escasos restos de edificios indican que el asentamiento tuvo una menor escala que el del Bronce Antiguo hasta que fue abandonado a finales de la Edad del Bronce Tardío.​​ Referencias
Poliochne

Polioche (Grieks: Πολιόχνη) was een Griekse stad (Bronstijd) op het eiland Lemnos. Het werd ontdekt tijdens opgravingen van het Italiaanse Archeologische School van Griekenland en men vermoedt dat het een van de oudste steden in Europa zou zijn. Men neemt aan dat Troje haar belangrijkste handelsrivaal was. Deze rivaliteit zou tot de nedergang van Poliochne leidden rond 2000 v.Chr. Poliochne is bekend om haar voorzieningen voor publieke vergadering (dit is mogelijk een van de oudste bewijzen van een bestuur dat naar democratie neigt). Externe link Limnos - History Verder lezen Petlaz - Kalogeropoulos (edd.), art. Πολιόχνη, in el.Wikipedia.org (2005).
Поліохні

Поліохні (грец. Πολιόχνη) — місто елладської цивілізації, яка існувала у бронзову добу на грецькому острові Лемнос. Місто було виявлено в результаті розкопок італійськими археологами, вважається одним із найдавніших міст в Європі. Передбачається, що Поліохні було торговим суперником Трої, і в результаті цієї конкуренції занепало близько 2000 до н. е. У Поліохні виявлено місце для публічних зібрань — одне з найдавніших свідчень суспільного устрою, що нагадує демократію. У ході розкопок 1994—1997 років грецькі археологи виявили пізніше поселення бронзової доби на маленькому безлюдному острівці Кукунесі в затоці Мудрос на захід від Поліохні. Це поселення існувало приблизно в 2000—1650 рр. до н. е. Виявлені знахідки свідчать про торгові зв'язки з Малою Азією, островами Егейського моря і материкової Грецією. Мікенська кераміка 13 століття до н. е.., виявлена на Кукунесі, може свідчити про те, що приблизно за часів Троянської війни тут було постійне грецьке поселення. Посилання Πολιόχνης [Архівовано 31 жовтня 2004 у Wayback Machine.](гр.) Limnos History(англ.) Poliochne - Lemnos[недоступне посилання з квітня 2019](англ.)
Лизимахия (езеро)

Лизимахия (на гръцки: Λυσιμαχία) е езеро в Гърция. Намира се в Етолоакарнания на река Ахелой. Разположено е в слабонаселен район западно от Агринио и на изток Трихонида. Южно от Лизимахия се намира друго езеро – Озерос. Източници
Lysimachia (sø)

Lysimachia (græsk: Λυσιμαχία) er en sø i den regionale enhed Aetolia-Acarnania, det vestlige Grækenland. Dens areal er 13,2 km², dens dybde er omkring 9 m. Den fødes af den lille flod Ermitsa og af en kanal, der forbinder søen med den større sø Trichonida mod øst. Dens udløb er floden Dimikos, som løber ud i floden Acheloos. Byen Agrinio ligger 6 km mod nordøst.
Lysimachia-See

Der Lysimachia-See (griechisch Λίμνη Λυσιμαχία) ist ein See in Griechenland. Der Lysimachia-See liegt in der Präfektur Ätolien-Akarnanien, einem Bestandteil der Verwaltungsregion Westgriechenland südlich der Stadt Agrinio. Der Lysimachia-See umfasst eine Fläche von 13,2 km² und hat eine Uferlinie von ca. 17 km. Die größte Tiefe des Lysimachia-Sees beträgt 9 m. Der Lysimachia-See ist einer der größten Seen in Griechenland und der zweitgrößte See sowohl bezogen auf die Präfektur Ätolien-Akarnanien als auch auf die Verwaltungsregion Westgriechenland. Unmittelbar östlich befindet sich der größte See Ätolien-Akarnaniens bzw. Westgriechenlands, der Trichonida-See. Beide Seen liegen in der ätolischen Ebene und bilden ein Ökosystem. In der Vergangenheit waren beide Seen zu einem großen See vereinigt. Bis zum Ende des 19. bzw. Anfang des 20. Jahrhunderts waren die Uferregionen beider Seen dicht bewaldet. Durch Bewässerungsmaßnahmen wie auch Ausbau der Verkehrsverbindungen durch Bau der Nationalstraße 5, welche zwischen beiden Seen verläuft, wurde das Landschaftsbild rund um die Seen nachhaltig verändert. Hierbei spielte insbesondere der Anbau von Tabakpflanzen rund um Agrinio eine hervorgehobene Rolle. Zwischen dem Lysimachia-See und dem Trichonida-See besteht ein kontrollierter Kanal zum Wasseraustausch. In den Lysimachia-See mündet der kleine Fluss Ermitsa. Der Lysimachia-See wird durch den Fluss Dimiko in den Acheloos entleert, welcher westlich des Sees von Norden nach Südwesten in das Ionische Meer fließt.
Lake Lysimachia

Lysimachia (Greek: Λυσιμαχία) is a lake in Aetolia-Acarnania, western Greece. Its area is 13.2 km2, its depth is around 9 m. It is fed by the small river Ermitsa, and by a canal that connects the lake with the larger Lake Trichonida to its east. Its outflow is the river Dimikos, which drains into the river Acheloos. The city of Agrinio lies 6 km to the northeast. References The first version of the article is translated from the article at the Greek Wikipedia (Main page) See also Lysimachia (Aetolia) Lysimachus
Lac Lysimachía

Le lac Lysimachía (en grec moderne : Λίμνη Λυσιμαχία) est un lac grec situé dans le district régional d'Étolie-Acarnanie, à l'ouest du pays. Il est alimenté par la rivière Ermítsa et par un canal qui le relie au lac Trichonída vers l'est. Il se vide dans la rivière Dímikos (el) qui est un tributaire de l'Acheloos. La ville d'Agrínio se trouve à 6 km au nord-est. Depuis 2006, le lac est inclus dans le parc national de Missolonghi-Etolikó. Référence (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Lake Lysimachia » (voir la liste des auteurs). Voir aussi La liste des lacs de Grèce Liens externes Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas European Nature Information System Natura 2000 Portail de la Grèce Portail des lacs et cours d'eau
Limni Lysimacheia

Limni Lysimacheia este o arie protejată (arie de protecție specială avifaunistică — SPA) din Grecia întinsă pe o suprafață de 2.273,07 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Limni Lysimacheia este situat la coordonatele 38.563428°N 21.371978°E﻿ ()38.563428; 21.371978. Înființare Situl Limni Lysimacheia a fost declarat arie de protecție specială avifaunistică în octombrie 2002 pentru a proteja 40 de specii de animale. Biodiversitate Situată în ecoregiunea mediteraneană, aria protejată nu include niciun habitat protejat. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate de păsări (40): lăcar mare (Acrocephalus arundinaceus), lăcar-de-lac (Acrocephalus scirpaceus), pescăruș albastru (Alcedo atthis), rață pitică (Anas crecca), fâsă de luncă (Anthus pratensis), stârc cenușiu (Ardea cinerea), rață-cu-cap-castaniu (Aythya ferina), rața moțată (Aythya fuligula), șorecarul comun (Buteo buteo), acvilă țipătoare (Clanga clanga), lăstun de casă (Delichon urbicum), egretă mică (Egretta garzetta), Emberiza melanocephala, măcăleandru (Erithacus rubecula), cinteză (Fringilla coelebs), lișiță (Fulica atra), becațină comună (Gallinago gallinago), rândunică (Hirundo rustica), Iduna pallida, stârc pitic (Ixobrychus minutus), sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio), pescăruș râzător (Larus ridibundus), grelușel-de-zăvoi (Locustella luscinioides), ciocârlie de pădure (Lullula arborea), privighetoare (Luscinia megarhynchos), cormoran mic (Microcarbo pygmaeus), codobatură galbenă (Motacilla alba), codobatura galbenă (Motacilla flava), muscar sur (Muscicapa striata), stârc de noapte (Nycticorax nycticorax), vultur pescar (Pandion haliaetus), vrabie negricioasă (Passer hispaniolensis), Phalacrocorax carbo sinensis, pitulice de munte (Phylloscopus collybita), pitulice-fluierătoare (Phylloscopus trochilus), corcodel mare (Podiceps cristatus), corcodel-cu-gât-negru (Podiceps nigricollis), chiră de baltă (Sterna hirundo), mierlă (Turdus merula), sturz-cântător (Turdus philomelos) Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 23 de specii de păsări. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Grecia
Лисимахия

Лисимахия (греч. Λυσιμαχία) — озеро в Западной Греции, ном Этолия и Акарнания. Площадь зеркала — 13,1 км², размеры озера — 17 км на 2 км, глубина достигает 9 м. Севернее Лисимахии расположены горы, к востоку расположено озеро Трихонис, к югу — Озерос. Относится к бассейну реки Ахелоос. Озеро расположено западнее Агриниона, в одном из самых слабозаселённых мест страны. Однако после постройки моста Рио-Антирио рядом с озером проходит крупная автомагистраль, часть Европейского маршрута E55.
Límni Lysimacheía

Límni Lysimacheía (Lake Lysimachia) är en sjö i Grekland. Den ligger i prefekturen Nomós Aitolías kai Akarnanías och regionen Västra Grekland, i den centrala delen av landet, 210 km väster om huvudstaden Aten. Límni Lysimacheía ligger 11 meter över havet. Arean är 13,2 kvadratkilometer. Trakten runt Límni Lysimacheía består till största delen av jordbruksmark. Den sträcker sig 4,4 kilometer i nord-sydlig riktning, och 4,9 kilometer i öst-västlig riktning. Följande samhällen ligger vid Límni Lysimacheía: Zevgarákion (781 invånare) Klisorrévmata (288 invånare) Lévka (152 invånare) Kommentarer Källor
Лісімахія

Лісімахія (грец. Λυσιμαχία) — озеро, розташоване на захід від міста Агрініо, в номі Етолія і Акарнанія, регіону Західна Греція. Площа озера становить 13,2 км², 17 км завдовжки, його глибина становить близько 9 метрів.
Stratos Dam

The Stratos Hydroelectric Dam (Greek: Υδροηλεκτρικό Φράγμα Στράτου) is a dam on the river Acheloos in Aetolia-Acarnania, western Greece. It is situated just east of the village Stratos, and 9 km northwest of Agrinio. The dam created the Stratos artificial lake. There are four more dams upstream from the Stratos Dam: the Kastraki Dam, the Kremasta Dam, the Sykia Dam and the Mesochora Dam. The dam was constructed between 1981 and 1989. Four turbine units produce up to 156.7 MW of electricity. See also List of lakes in Greece Renewable energy in Greece References
Фонтан Морозіні (Іракліон)

Фонтан Морозіні (Фонтан Велетня або Фонтан Гіганта) — венеційський фонтан XVI століття на Площі лева напроти Собору Святого Марка в м. Іракліон, острів Крит, Греція. Фонтан побудований для забезпечення міста водою з гори Юхтас, розташованої за 15 кілометрів. Історія Після збільшення населення міст острова в XVI—XVII столітті постала проблема дефіциту води, оскільки криниці та резервуари, які використовувалися до того часу для водопостачання, були недостатніми для задоволення зростаючих міських потреб навіть після будівництва в 1552 році Фонтану Бебо. Відповідно вирішили транспортувати воду за 15 кілометрів акведуками, каналами та глиняними трубами з джерел гори Юхтас, де її було надлишок. Фонтан урочисто відкрили на свято Святого Марка (25 квітня 1628 року) й назвали на честь Морозіні. Для функціонування фонтану побудували систему каналів та акведуків, один з яких не далеко від руїн Кноського палацу акведук Морозіні, по якому транспортували воду. З нагоди інавгурації Франческо Морозіні над фонтаном була встановлена ​​статуя бога моря Посейдона, який наступав на дельфіна. Ця статуя не збереглася, оскільки вона була зруйнована за різними версіями або османами, або землетрусом. Через цю статую фонтан також називали Фонтаном Велетня або Гіганта. Під час Кандійської війни та облоги Іракліону османами, вони перекрили подачу води до фонтану, щоб змусити венеційців здатися. Натомість венеційці знайшли ще одне джерело, зібрали воду з колодязів і всіх інших джерел води в місті і збудували Фонтан Пріулі. Архітектура Фонтан має форму з восьми пелюстків. У центрі чаші фонтану розташована колона, на якій розміщено 4 леви, з пащ яких тече вода. Леви на спинах тримають чашу, в якій є кубок, з якого також ллється вода. В чаші є 4 отвори, з яких вода ллється в восьмипелюсткову основу фонтану. В основі фонтану є зливи води в підземний водовід. Восмипелюсткова основа давала можливість більшій кількості людей набирати воду. Так з кожного пелюстка воду набирати може п'ять чоловік, тобто загалом з нього набирати воду може сорок чоловік, одночасно занурюючи ємності в чашу фонтану. Основа прикрашена рельєфними зображеннями, тематика яких взята з грецької міфології — переважно з морського світу (тритони, дельфіни, міфологічні чудовиська, морські демони), а також герби (у виконанні декораторів: скульптор Фома Бенетос з Ретимно з братами). Також внизу фонтану були сформовані невеликі природні котловини-корита, з яких напувалися тварини, переважно коні, на яких пересувалися, зокрема, перехожі та купці, солдати. У 1847 році (через майже 200 років після захоплення міста в 1669 році) османи змінили форму Фонтану Морозіні, додали на кінцях «пелюсток» фонтану мармурові колони, на верхніх частинах яких зробивши таку ж восьмипелюсткову мармурову стрічку, на якій золотими літерами написали «Фонтан Абдул Меджида». У 1900 році пам'ятку відновили в первісному вигляді. З чаші над левами воду п'ють птахи. Насьогодні вода постачається з міського водоводу і непридатна для пиття. Див. також Фонтан Єніцар Ага; Фонтан Рімонді (Ретримо); Фонтан Спілі; Фонтан Хачі Ібрагім Ага (Іракліон) Фонтан чотирьох річок (Рим). Примітки
Yeni Cami (Komotini)

Die Yeni Cami (griechisch Γενί Τζαμί Gení Tzamí, deutsch ‚Neue Moschee‘) oder (Νέο Τέμενος Néo Témenos) ist ein osmanisches Bauwerk in der griechischen Stadt Komotini aus dem Jahre 1585. Es ist das einzige erhaltene Gebäude in Griechenland mit originalen Iznik-Keramiken vom Ende des 16. Jahrhunderts, dem Höhepunkt der türkischen Keramikindustrie von Iznik. Die Yeni Cami befindet sich im Stadtzentrum von Komotini, direkt neben ihr befindet sich der Sitz des Muftiats der Rhodopen. Die Moschee hat eine Gebetshalle im viereckigen Grundriss und wurde zum Ende der osmanischen Herrschaft im neoklassizistischen Stil neugestaltet. Charakteristisch für die Modernisierung ist der Uhrturm aus dem Jahr 1884. In der Nachbarschaft befinden sich mehrere türkische Bäder (Hammame) aus der osmanischen Zeit. Die Yeni Cami (Neue Moschee) wurde vor der Alten Moschee von Komotini aus dem Jahre 1608 errichtet. Die Yeni Cami wurde gestiftet von Ekmekçioğlu Ahmet Paşa, der in den ersten Jahrzehnten des 17. Jahrhunderts als „Chefökonom“ der türkischen Sultane Achmet I. und Osman II. (1618–1622) diente. Die külliye des Ekmekçioğlu Ahmet umfasste eine medresse, ein zweifaches türkisches Bad (Hammam) sowie ein Mekteb (Schule). Die heutige Form der Moschee stammt aus dem Jahre 1902. In der Zeit von 2007 bis 2008 fand eine Säuberung und Restaurierung der Moschee statt. Das Ziegelbauwerk mit einer Kuppel und einem Minarett, das wiederum ein Scherefe (Balkon) hat, ist heute eine der wenigen osmanischen Moscheen in Griechenland, die noch von der muslimischen bzw. türkischen Minderheit als solches genutzt werden dürfen. Literatur Machiel Kiel: Observations on the History of Northern Greece during the Ottoman Rule. The Turkish Monuments of Komotini and Serres. In: Institute for Balkan Studies (Hrsg.): Balkan Studies. Band 12, Nummer 2, Thessaloniki 1971, ISSN 2241-1674, S. 415–462. PDF Online Einzelnachweise Weblinks Τέμενος Γενί Τζαμί (griechisch)
Yeni Mosque, Komotini

The Yeni Mosque (Greek: Γενί Τζαμί, from Turkish: Yeni Camii, lit. 'New Mosque'), also known as the Defterdar Ahmet Pasha Mosque, is a mosque in the town of Komotini, in the Eastern Macedonia and Thrace region of Greece. Completed in 1585 CE, during the Ottoman era, it is the only surviving structure in Greece to feature Iznik tiles from the 1580s, the zenith of the Iznik potters' art. The mosque is located in the center of Komotini, adjacent to the Muftiate of Rhodope Prefecture. Next to the mosque is the clocktower, and the Ottoman hammams are found in neighboring areas. Ironically, the New Mosque was built before the Old Mosque of 1608. History Its founding is attributed to Ekmekçizade Ahmed Pasha who was the chief finance minister (defterdar) in 1606-1613 of Sultan Ahmed I and of Osman II (1618-1622). The külliye of Ekmekçizade Ahmed included a medrese, a double Turkish bath (now in ruins) and a mektep. The current form of the mosque dates from 1902. The mosque has a square prayer hall and has been architecturally influenced by the aesthetics of Greek neoclassicism. The building was refurbished between 2007 and 2008. It is in active service as a place of Muslim worship, serving the large Muslim community of Komotini (Gümülcine in Turkish). Gallery See also Islam in Greece List of mosques in Greece References Sources Kiel, M. (2004). "Gümüld̲j̲ine". In Bearman, P. J.; Bianquis, Th.; Bosworth, C. E.; van Donzel, E. & Heinrichs, W. P. (eds.). The Encyclopaedia of Islam, Second Edition. Volume XII: Supplement. Leiden: E. J. Brill. p. 330. ISBN 978-90-04-13974-9. External links Media related to Yeni Mosque (Komotini) at Wikimedia Commons
Nouvelle Mosquée (Komotiní)

La Nouvelle Mosquée (grec moderne : Γενί Τζαμί ; turc : Yeni Camii) est un monument ottoman situé à Komotiní, en Grèce, datant, selon l'office du mufti, de 1585 ou, plus exactement, à en juger par le nom de son fondateur, peu après le début du XVIIe siècle. Située dans le centre-ville de Komotiní et à proximité de l'office du mufti de Rhodope, la mosquée possède une salle de prière de forme carrée, tandis que sur le plan architectural elle est influencée par l'esthétique du néoclassicisme. La tour de l'horloge est adjacente à la mosquée, tandis que des vestiges d'un hammam datant de la période ottomane ont été découverts dans les environs. Histoire Sa construction, pendant la période entre 1606 et 1613, est attribuée à Ekmekçi-zade Ahmed Pacha, ministre des finances des sultans Ahmed Ier et Osman II. La mosquée fait partie du vakıf d'Ekmekçi-zade Ahmed et comprend une médersa, un double hammam, ainsi qu'un mektep. La forme actuelle de l'édifice comprend, entre autres, une expansion du site ayant eu lieu en 1902. Au cours de la période entre 2007 et 2008, des travaux de restauration du bâtiment ont lieu. Des vestiges du hammam Ahmed Pacha sont situés à l'est de la mosquée, sur la place d'Héphaïstos, et représentent un bloc entier d'habitations. Le secteur dans lequel se situe le hammam est la propriété de l'Office du mufti de Komotiní. À ce jour, le service archéologique local n'a effectué aucun relevé ni aucune fouille dans le secteur. Architecture Situé à environ 300 m à l'est de la Vieille Mosquée, l'édifice en bon état de conservation révèle une riche décoration intérieure, composée notamment de céramique d'İznik et d'un mihrab en marbre. La partie la plus ancienne du bâtiment est un cube de 11,40 m de côté. Notes et références (el) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en grec moderne intitulé « Γενί Τζαμί Κομοτηνής » (voir la liste des auteurs). Références Annexes Bibliographie : document utilisé comme source pour la rédaction de cet article. (en) Machiel Kiel, « Observations on the History of Northern Greece during the Ottoman Rule. The Turkish Monuments of Komotini and Serres. », Balkan Studies, Thessalonique, vol. 12,‎ 1971, p. 415–462 (ISSN 2241-1674, lire en ligne). Articles connexes Vieille Mosquée (Komotiní) Tour de l'Horloge (Komotiní) Liste de mosquées en Grèce Grèce ottomane Portail de l'islam Portail de la Grèce Portail du XVIIe siècle