NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lavreotiki

Lavreotiki (in greco Λαυρεωτική?) è un comune della Grecia situato nella periferia dell'Attica (unità periferica dell'Attica Orientale) con 22 261 abitanti secondo i dati del censimento 2001. A seguito della riforma amministrativa detta piano Kallikratis in vigore dal gennaio 2011 che ha abolito le prefetture e accorpato numerosi comuni, la superficie del comune è ora di 176 km² e la popolazione è passata da 10 612 a 22 261 abitanti. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Lavreotiki Collegamenti esterni (EL) Sito ufficiale, su lavreotiki.gr.
Lavreotiki

Lavreotiki (Grieks: Λαυρεωτική) is sedert 2011 een fusiegemeente (dimos) in de Griekse bestuurlijke regio (periferia) Attica. De drie deelgemeenten (dimotiki enotita) van de fusiegemeente zijn: Agios Konstantinos of Agios Konstantinos Lavreotikis (Άγιος Κωνσταντίνος of Άγιος Κωνσταντίνος Λαυρεωτικής) Keratea (Κερατέα) Lavreotiki (Λαυρεωτική)
Lawreotiki

Lawreotiki (gr. Δήμος Λαυρεωτικής, Dimos Lawreotikis) – gmina w Grecji, w administracji zdecentralizowanej Attyka, w regionie Attyka, w jednostce regionalnej Attyka Wschodnia. Siedzibą gminy jest Lawrio. W 2011 roku liczyła 25 102 mieszkańców. Powstała 1 stycznia 2011 roku w wyniku połączenia dotychczasowych gmin Lawreotiki i Kieratea oraz wspólnoty Ajos Konstandinos. Przypisy
Лавреотики

Лавреотики́ (греч. Δήμος Λαυρεωτικής) — община (дим) в Греции, на юго-восточной оконечности Аттики. Входит в периферийную единицу Восточная Аттика в периферии Аттика. Омывается заливом Петалия на востоке и Эгейским морем на юге. Население общины — 25 102 человека по переписи 2011 года. Площадь — 175,798 квадратного километра. Плотность — 142,79 человека на квадратный километр. Административный центр — Лаврион. Димархом на местных выборах 2014 года выбран Димитриос Лукас (Δημήτριος Λουκάς). Община создана в 1890 году (ΦΕΚ 162Α) под названием Сунион (Δήμος Σουνιέων) с центром Эргастирия. В 1891 году (ΦΕΚ 333Α) община переименована в Лавреотики. В античной географии Лавриотика (др.-греч. Λαυρειωτική) — область горы Лаврион с богатыми серебряными Лаврийскими рудниками. В 2010 году (ΦΕΚ 87Α) по программе «Калликратис» к общине присоединена упразднённая община Кератея и сообщество Айос-Констандинос. Включает в себя мыс Сунион и остров Патроклос. Административное деление Община (дим) Лавреотики делится на 3 общинные единицы. Примечания Ссылки lavreotiki.gr — официальный сайт общины Лавреотики
Dimos Lavreotiki

Dimos Lavreotiki (Lavreotiki) är en kommun i Grekland. Den ligger i prefekturen Nomarchía Anatolikís Attikís och regionen Attika, i den sydöstra delen av landet, 40 km sydost om huvudstaden Aten. Antalet invånare är 25 102. Arean är 177 kvadratkilometer. Terrängen i Dimos Lavreotiki är huvudsakligen kuperad, men åt sydost är den platt. Kommentarer Källor
Eneacrunos

L'eneacrunos (la "font de les nou canelles") era una font situada a l'angle sud-oriental de l'àgora d'Atenes. Fou construïda durant la segona meitat del segle vi aC i segons Pausànies fou decorada per Pisístrat, tirà d'Atenes. El geògraf afegeix que «hi ha pous a tota la ciutat, però aquesta és l'única font». En l'època era coneguda com la font del sud-est, i té cura a mencionar-la perquè era molt antiga, una resta de l'àgora arcaica. La seva identificació és un dels problemes més debatuts de la topografia atenesa. Heròdot la menciona en un passatge relatiu a l'assentament dels pelasgs a la falda del mont Himet i llur expulsió d'Àtica pels atenesos pel maltracte rebut per part d'aquest poble envers les seves dones, en un relat, a més d'anacrònic, mancat d'historiocitat. Tucídides la situa a la vall del riu Ilis i l'anomena com font Calírroe. S'ha suggerit que potser es tracta d'una cisterna de nou fonts, i no d'una font de nou canelles. La tradició localitzava aquesta font, abans anomenada Calírroe, i que va rebre el nom d'Eneacrunos a partir que fou acondicionada i canalitzada en temps dels Pisistràtides, al sud-est de l'Acròpoli i del Temple de Zeus Olímpic, i prop del riu Ilis, en un tram que encara avui dia es coneix com a Calírroe. Heròdot la situa en aquesta zona, fora de la ciutat i en direcció a l'Himet. Pausànies la col·loca al nord de l'Acròpoli, al vèrtex sud-est de l'àgora, prop de l'Odèon d'Agripa i de l'Eleusínion, en un lloc on els arqueòlegs han trobat restes d'una font del segle vi aC. Quan descriu la zona de l'Ilis no fa menció de l'Eneacrunos ni de cap altra font, això complica, evidentment, el problema. A causa d'aquesta important contradicció han aparegut moltes hipòtesis i diversos intents de localització arqueològica. Els investigadors, sense arguments decisius, s'han inclinat en un o altre sentit. Wilhelm Dörpfeld trobà un gran dipòsit en excavar a l'oest de l'Acròpoli, entre l'Areòpag i la Pnyx, i situant la Calírroe juntament a la Pnyx, va sostenir la teoria d'una canalització, obra dels Pisistràtides, que connectava amb la deu de l'Ilís. Amb una interpretació diferent del terme Eneacrunos, que no seria la "font de les nou canelles", en un sistema que partint de la Calírroe, s'estendria per diversos punts de la ciutat, s'ha intentat harmonitzar els dos testimonis contradictoris. És probable que pesin més els arguments de la tesi de Tucídides sobre una antiga prolongació de la ciutat "cap al sud" i sobre la localització de la font Calírroe al sud-est de l'Acròpoli. Tucídides coneixia bé el lloc i és possible que Pausànias n'estigués mal informat, i que en la seva època l'antiga font reformada pels Pisistràtides no fos utilitzada. D'altres, tanmateix, la situen a l'emplaçament donat per Pausànies, al sud-est de l'àgora. Vegeu també Àgora d'Atenes Referències
Enneakrounos

La fontana Ennéacrounos (o Enneakrounos, "dalle nove bocche"), identificata anche come la fontana di sud-est, è una fontana monumentale dell'agorà di Atene, datata al 530 a.C., costruita durante il regno di Pisistrato. È la prima fontana pubblica del mondo occidentale. Chiamata in origine Kallirhoe, dal bel flusso, ad indicare un flusso abbondante di acqua, la fonte prende il nome di "Enneakrunos", dalle nove bocche, dopo la risistemazione edilizia e idraulica della città di Atene da parte di Pisistrato e dei suoi figli. Non si conosce esattamente la posizione di questa fonte, di cui si hanno varie testimonianze e ipotesi. Durante l'età di Pisistrato emerge una forte diffusione divulgativa della creazione di un nuovo sistema idrico, moltissime hydriai, vasi destinati al trasporto dell'acqua hanno delle raffigurazioni con fontane e scene di donne (in prevalenza) che si recano alla fonte. Ipotesi sulla collocazione La fonte di Sud-Est dell'Agorà La testimonianza di Pausania afferma che la fonte conosciuta come Enneakrunos si trovi nell'agorà, conosciuta come la cosiddetta Fontana di Sud-est. Tuttavia gli studiosi non sono d'accordo su questa ipotesi, in quanto la struttura rinvenuta alle pendici della collina dell'Aeropago non poteva ospitare un numero così elevato di bocche. È oggi visibile solo in negativo nell'Agorà di Atene, difficilmente riconoscibile dietro la chiesa dei Santi Apostoli. La fonte presso l'Ilisso Più probabilmente la fontana passata alla storia come Enneakrunos è identificabile con i resti rinvenuti presso la valle del fiume Ilisso, dove sono stati rinvenuti due cisterne e un parapetto attribuibili ad una fontana (Travlos 1971, p. 204). Questa ipotesi è suffragata dalla testimonianza di Tucidide, che appunto dice che la fonte si trovasse nella valle fluviale. Note Bibliografia S. Angiolillo 1997, Arte e cultura nell'Atene di Pisistrato e dei Pisistratidi: ho epi Kronou bios, Bari. Travlos J. 1971, Pictorial Dictionary of Ancient Athens, London. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Enneakrounos Collegamenti esterni http://www.hydriaproject.info/en/greece-the-ancient-agora-of-athens/waterworks3/ Archiviato il 12 aprile 2021 in Internet Archive. http://www.britishmuseum.org/research/collection_online/collection_object_details.aspx?objectId=398765&partId=1&searchText=hydria+priam&page=1 Museum number
Estrategèon

L'Estrategèon és un edifici trapezoïdal situat a l'àgora d'Atenes. Tot i que no n'hi ha proves, es creu que servia de lloc de reunió per als estrategs. S'han trobat diverses inscripcions en honor de combatents al sud-oest de l'àgora, i això suggereix que l'Estrategèon devia ser-hi a prop. Encara que no n'hi ha certesa, les ruïnes d'un edifici del segle v aC precisament en aquell lloc poden ésser identificades com les de l'Estrategèon. Fou construït damunt dues antigues tombes que daten de gairebé 2700 anys, i indicacions arqueològiques revelen la presència d'un culte heroic dedicat a un heroi anomenat Estrateg, nom que més endavant s'emprà com a títol per als generals atenesos. Els deu estrategs (figures conegudes com a Pèricles, Aristides, Temístocles, Cleó, Alcibíades i Nícies), que eren escollits per a un mandat d'un any, hi discutien i prenien decisions sobre matèries de finances i política interior i exterior. Vegeu també Àgora d'Atenes
Strategeion

The Strategeion, a trapezoidal chamber located in the Ancient Agora of Athens, Greece, is known as the meeting room of the ten Strategoi of ancient Athens. Having been built atop two ancient graves dating back nearly 2700 years, archaeological indications reveal the presence of a heroic cult dedicated to the hero named "Strategos", a name that was later used as a title for the Athenian generals. The ten Strategoi (including known figures such as Pericles, Aristides, Themistocles, Cleon, and Nicias), who were elected for one year and one for each tribe, used to discuss and take decisions regarding matters of finance, politics and foreign policy. See also Constitution of the Athenians References
Estrategeion

El Estrategeion (en griego antiguo: Στρατηγείον) es un edificio trapezoidal situado en el Ágora de Atenas. Sin pruebas concluyentes, se piensa que servía de lugar de reunión para los estrategos. Descripción Varias inscripciones en honor de combatientes han sido halladas al suroeste del Ágora, lo que sugiere que el Estrategeion debía estar en las proximidades. Aunque no existe total certidumbre, las ruinas de un edificio del siglo V a. C. precisamente en ese sitio pueden ser identificadas como las del Estrategeion.​ Era de piedra caliza y se construyó al sur de la colina Colono Agoraios Fue construido encima de dos antiguas tumbas que datan de hace casi 2700 años, e indicaciones arqueológicas revelan la presencia de un culto heroico dedicado al héroe llamado Strategos, nombre que más tarde se usó como título para los generales atenienses. Los diez strategoi (figuras conocidas como Pericles, Arístides, Temístocles, Cleón, Alcibíades y Nicias), que eran elegidos para un mandato de un año, uno por cada tribu, discutían aquí y tomaban decisiones sobre materias de finanzas y de política interior y exterior.​ Excavaciones La arqueóloga Laura Gawlinski se encargó de excavar justo al suroeste del Tholos, en un gran edificio de mediados del siglo IV a. C., que había sido identificado, aunque con dudas, como el Estrategion. Su conservación es mala, y sus dimensiones son de unos 20 x 25 metros. Tenía un patio central y siete u ocho habitaciones.​ Solo permanecen unos cuantos bloques cuadrados de poros de los muros exteriores, y de los interiores restos de escombros o tal vez de la mampostería poligonal. Ha sido restaurada la planta, que constaba de varias habitaciones agrupadas alrededor de un patio central. Varios factores concurrieron para identificarlo como el Estrategeion, fundamentalmente la ubicación y el gran tamaño del edificio, junto con unas inscripciones relevantes (mencionadas supra) que se hallan en el entorno. Caben otras interpretaciones, como la de que se trataba de un edificio comercial. Y continúa diciendo: En las primeras excavaciones originales solo se produjo el hallazgo de una pira en el Estrategeion. En 2005 no se han encontrado más, aunque las excavaciones no han concluido. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estrategeion.
Stratègéion

Le Stratègéion est un bâtiment antique de l'Agora d'Athènes en Grèce. Constituée de pierres taillées, cette chambre trapézoïdale sert de lieu de réunion aux dix stratèges de l'Ecclésia d'Athènes. Construite sur des tombes vieilles de près de 2 700 ans, des indications archéologiques révèlent la présence d'un culte héroïque dédié au héros Strategos, un nom qui sera plus tard repris pour désigner les généraux athéniens. Articles connexes Agora d'Athènes Stratège Liens externes Portail de la Grèce antique Portail d'Athènes et de l'Attique Portail de l’archéologie
Strategeion

Het Strategeion was een trapeziumvormige kamer in de oude Agora van Athene, Griekenland. Het Strategeion was de vergaderzaal van de tien Strategoi van het oude Athene. De tempel is gebouwd bovenop twee oude graven die bijna 2700 jaar oud zijn, en archeologische aanwijzingen onthullen de aanwezigheid van een heldencultus gewijd aan de held genaamd "Strategos", een naam die later werd gebruikt als titel voor de Atheense generaals. De tien Strategoi (waaronder bijvoorbeeld Perikles, Aristides, Themistocles, Cleon en Nicias) werden voor één jaar gekozen, één voor elke stam. Zij bespraken en namen beslissingen over zaken wat betreft financiën, politiek en buitenlands beleid.
Ikaria Island National Airport

Ikaria Island National Airport Ikaros (IATA: JIK, ICAO: LGIK) is an airport on Ikaria Island, Greece. The airport was opened on 14 June 1995 with two weekly flights from Olympic Airlines, on the Dornier 228 aircraft. The buildings lie in an area of 1,000 Square Meters. The airport first operated in 1995. Airlines and destinations The following airlines operate regular scheduled and charter flights at Ikaria Island Airport: Statistics See also Transport in Greece References
Aéroport d'Icarie

L’aéroport national d’Icarie (en grec moderne : Κρατικός Αερολιμένας Ικαρίας, code IATA : JIK • code OACI : LGIK) est un aéroport situé sur l’île d’Ikaria/Icarie, en Grèce. L’aéroport a ouvert le 14 juin 1995 avec deux vols hebdomadaires d’Olympic Airlines sur DO 228. [réf. nécessaire]. Les bâtiments se situent dans une zone de 1 000 mètres carrés[réf. nécessaire]. Situation Statistiques Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Compagnies et destinations Édité le 27/11/2022 Voir également Transport en Grèce Références Portail de l’aéronautique Portail de la Grèce
Aeroportul Național Ikaria

Aeroportul Național Ikaria (IATA: JIK, ICAO: LGIK) este un aeroport din Egeea de Nord, Administrația descentralizată a Mării Egee⁠⁠(d), Grecia ce deservește zona Agios Kirykos Ikarias⁠(d)[[Agios Kirykos Ikarias (town on the island of Ikaria, Greece)|​]]. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 57.240 de pasageri. A fost numit după Icaria⁠(d). Situat la o altitudine de 24 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Este operat de Hellenic Civil Aviation Authority⁠(d). Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Ікарія (аеропорт)

Міжнародний аеропорт острів Ікарія (грец. Κρατικός Αερολιμένας Ικαρίας) (IATA: JIK, ICAO: LGIK) — аеропорт розташовано на острові Ікарія, Греція. Аеропорт було відкрито 14 червня 1995. Авіакомпанії та напрямки Див. також Список аеропортів Греції Примітки
Olympia railway station

Olympia railway station (Greek: Σιδηροδρομικός Σταθμός Ολυμπίας, romanized: Sidirodromikós stathmós Olympia) is a railway station that serves the town of Olympia, Elis, Greece. Located in the centre of Olympia, the station was opened in 1891 by the Pyrgos-Katakolo Railway Company (SPK), (now part of OSE). Today TrainOSE operates 3 daily scheduled Regional trains to Katakolo, via Pyrgos. The station is unstaffed however there are waiting rooms available. Olympia station is close to Ancient Olympia. History The station opened in 1891 when the Piraeus, Athens and Peloponnese Railways (S.P.A.P.) line was extended to Olympia. In 1951 the S.P.A.P. absorbed the Line. In 1953 the S.P.A.P. itself was absorbed into the Northwestern Greece Railways (SDBE). In 1962 the station became part of the Hellenic State Railways (SEK). In 1970 OSE became the legal successor to the SEK, taking over responsibilities for most of Greece's rail infrastructure taking over responsibilities for most for Greece's rail infrastructure. On 1 January 1971, the station and most of the Greek rail infrastructure were transferred to the Hellenic Railways Organisation S.A., a state-owned corporation. Freight traffic declined sharply when the state-imposed monopoly of OSE for the transport of agricultural products and fertilisers ended in the early 1990s. Many small stations of the network with little passenger traffic were closed down. In 2001 the infrastructure element of OSE was created, known as GAIAOSE; it would henceforth be responsible for the maintenance of stations, bridges and other elements of the network, as well as the leasing and the sale of railway assists. In 2005, TrainOSE was created as a brand within OSE to concentrate on rail services and passenger interface. Between 2007 and 2009, the entire rails and cog sections were completely replaced, and four new modern trains were constructed to replace the former carriages. In 2009, with the Greek debt crisis unfolding OSE's Management, was forced to reduce services across the network. Timetables were cutback and routes closed, as the government-run entity attempted to reduce overheads. In 2017 OSE's passenger transport sector was privatised as TrainOSE, currently, a wholly owned subsidiary of Ferrovie dello Stato Italiane infrastructure, including stations, remained under the control of OSE. In 2017 the station was refurbished. In July 2022, the station began being served by Hellenic Train, the rebranded TranOSE. The station is owned by GAIAOSE, which since 3 October 2001 owns most railway stations in Greece: the company was also in charge of rolling stock from December 2014 until October 2025, when Greek Railways (the owner of the Katakolo-Olympia railway) took over that responsibility. Facilities The station buildings have recently been repaired and upgraded. The signal platform has outside seating but no Dot-matrix display departure and arrival screens or timetable poster boards for passenger information. It is staffed only when services are running. Services As of 2020, the station is only served by three daily pairs of regional trains to Katakolo. Station layout Gallery References
Gare d'Olympie

La gare d'Olympie une gare ferroviaire grecque, terminus de la ligne de Pyrgos à Olympie, située sur le territoire de la ville d'Olympie, dans le district régional d'Élide, à l'ouest du Péloponnèse. Situation ferroviaire Établie à 46 mètres d'altitude, la gare terminus d'Olympie est située au |point kilométrique (PK) 20,8 de la ligne de Pyrgos à Olympie, à voie unique et métrique, après la gare de Koskina. Histoire La construction de la gare a commencé en 1890 et le bâtiment central et les installations ont été inaugurés en 1891 lors de la mise en service de la ligne de Pyrgos à Olympie. Le bâtiment a été renouvelé plusieurs fois dont la dernière lors de la reconstruction de la ligne entre 2001 et 2003.[réf. nécessaire] Jusqu'en 2004 elle fut desservie par un à deux pairs de trains directs en provenance d'Athènes.[réf. nécessaire] Service des voyageurs Accueil Desserte Olympie est desservie quotidiennement par des trains locaux en provenance soit de la commune de Katakolo soit de la ville de Pyrgos. Notes et références Voir aussi Bibliographie Hans-Bernhard Schönborn, Schmalspurbahnen in Griechenland (Peloponnes und Thessalien),Edition Ergasias, 1997, 272 p., (ISBN 3-909221-32-7) Association des amis grecs du chemin de fer, Οι Ελληνικοί Σιδηρόδρομοι : Η διαδρομή τους από το 1869 έως σήμερα / Les chemins de fer grecs : Leur parcours depuis 1869 jusqu'aujourd'hui, Edition Militos, Athènes, 305 p., (ISBN 960-8460-07-7) Articles connexes Ligne de Pyrgos à Olympie Organisme des chemins de fer de Grèce (OSE) Portail du chemin de fer Portail de la Grèce
ТЕС Фіви

ТЕС Фіви — теплова електростанція у Греції, споруджена на основі використання технології комбінованого парогазового циклу. Розташована в центральній частині країни у периферії (адміністративній області) Центральна Греція, на території індустріальному парку південніше від відомого зі стародавньої історії та епосу міста Фіви. ТЕС стала другим (після станції в Салоніки) теплоенергетичним проектом компанії Elpedison. На замовлення останньої тут встановили турбіни компанії Ansaldo: газову 94.3A4 потужністю 275 МВт та парову RHTCSF 43 потужністю 145 МВт. Два генератори постачила так само Ansaldo, тоді як котел-утилізатор виготовлено компанією Nooter Erickson. Вода для охолодження забирається із каналу Морнос, спорудженого в Центральній Греції передусім з іригаційною метою. Видача продукції відбувається по ЛЕП, яка працює на напрузі 400 кВ. Вартість спорудження ТЕС становила 275 млн євро. Примітки
ТЕС Алівері

ТЕС Алівері – теплова електростанція у Греції. Розташована у периферії (адміністративній області) Центральна Греція біля містечка Алівері на острові Евбея, на узбережжі протоки, що відділяє його від Аттики. Перші два енергоблоки потужністю по 40 МВт ввели в експлуатацію у 1953 році із розрахунку роботи на нафті. В 1969-му їх доповнили ще двома блоками значно більшої потужності (по 150 МВт), які так само використовували рідке паливо. У 2000 році два найбільш старих енергоблоки закрили. А через певний час з метою зменшення емісії парникових газів блоки 3 та 4 перевели у режим маневрових потужностей, що знизило виробітку електроенергії на них більш ніж у 10 разів. Тим часом розпочали реалізовувати проект спорудження п’ятого блоку, який використовував би як основне паливо природний газ. Створений за технологією комбінованого парогазового циклу, він оснащений обладнанням компанії Alstom: газовою турбіною GT26 та паровою турбіною, які в сукупності видають 427 МВт потужності. Спорудження об’єкту почалось у 2009 році із певною затримкою проти плану, викликаною археологічними знахідками на його майданчику. Введення ж в експлуатацію припало на 2013 рік. Генеральним підрядником будівництва вартістю 219 млн. євро виступала місцева компанія Metka. Примітки
ГЕС Кастракі

ГЕС Кастракі — гідроелектростанція у Греції в середній течії річки Ахелоос, у двох десятках кілометрів на північ від міста Агрініо (центральна частина країни, ном Етолія і Акарнанія). Станом на 2017 рік є середньою станцією серед введених в експлуатацію у складі каскаду на Ахелоосі, знаходячись на 35 км нижче від станції Кремаста та у менш ніж десяти кілометрах вище ГЕС Стратос. У 1969 році завершили зведення на Ахелоосі земляної (піщано-гравійна з глиняним ядром) греблі висотою 96 метрів та довжиною 547 метрів, що потребувало при спорудженні 5,2 млн м3 матеріалу. Створене греблею водосховище має площу поверхні до 24 км2 та максимальний об'єм 785 млн м3 (корисний об'єм 98 млн м3). Для пропуску паводкової води призначено водозлив із забірною частиною шириною 120 км, розрахований на об'єм у 3700 м3/с. Машинний зал ГЕС обладнаний чотирма турбінами типу Френсіс потужністю по 80 МВт, що при напорі у 75 метрів забезпечує виробництво більш ніж 0,5 млрд кВт-год на рік. Вироблення електроенергії можливе при коливанні рівня водосховища між позначками 142 та 146 метрів над рівнем моря. Окрім виробництва електроенергії, гребля Кастракі забезпечує іригацію та водопостачання. По греблі прокладено автомобільну дорогу. Примітки
ТЕС Коринф Пауер

ТЕС Коринф Пауер — теплова електростанція у Греції, споруджена на основі використання технології комбінованого парогазового циклу. Будівництво ТЕС спільно здійснювалось Mytilineos Holdings (за кілька років до того спорудила ТЕС Дістомо) та Motor Oil (Hellas). Остання надала майданчик на території свого нафтопереробного заводу на схід від Коринфа, на північному узбережжі Мегарської затоки. У складі енергоблоку ТЕС, введеного в експлуатацію у 2012 році, встановили турбіни компанії General Electric: газову 9001FB потужністю 290 МВт та парову потужністю 147 МВт. Для охолодження використовується морська вода із Мегарської затоки. Примітки