NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Stadio Theodoros Vardinogiannis

Lo stadio Theodoros Vardinogiannis (in Greco: Γήπεδο Θεόδωρος Βαρδινογιάννης) è uno stadio di calcio situato nella città di Candia, sull'isola di Creta, in Grecia. Inaugurato nel 1951, ospitò le partite interne dell'OFI Creta fino al giugno 2025.
Theodoros Vardinoyannisstadion

Het Theodoros Vardinoyannisstadion (Grieks: Γήπεδο Θεόδωρος Βαρδινογιάννης, Gípedo Theódoros Vardinogiánnis), bijgenaamd het OFI stadion, is een voetbalstadion in Iraklion, in Griekenland. Het stadion is gebouwd in 1946, op een Armeense begraafplaats uit de Tweede Wereldoorlog, en dankt zijn naam aan Theodoros Vardinoyannis, een man die zijn leven aan de club OFI Kreta heeft gegeven. De capaciteit van het stadion bedraagt 9000 toeschouwers. Voetbalclub OFI Kreta speelt haar thuiswedstrijden in dit stadion Interlands
Stadion im. Teodora Wardinogiánesa w Heraklionie

Stadion im. Teodora Wardinogiánesa – stadion piłkarski w Heraklionie, na Krecie, w Grecji. Został otwarty 11 listopada 1951 roku. Może pomieścić 9088 widzów. Swoje spotkania rozgrywają na nim piłkarze klubu OFI Kreta. Historia Stadion klubu OFI Kreta powstał po II wojnie światowej w miejscu dawnego cmentarza katolicko-żydowsko-ormiańskiego (fragment cmentarza z ormiańskimi nagrobkami nadal znajduje się obok północnej trybuny, wskutek czego zresztą nie była możliwa jej pełna rozbudowa – stąd jej niesymetryczny kształt). Otwarcie nowego obiektu miało miejsce 11 listopada 1951 roku. Wcześniej piłkarze OFI Kreta swoje spotkania rozgrywali na stadionie „Eleitherías”. Przez lata stadion był rozbudowywany, stopniowo zyskując swój obecny, nieregularny kształt, uwarunkowany ograniczeniami przestrzennymi. W 2004 roku w pobliżu obiektu (ponad pół kilometra na zachód od niego) oddano do użytku stadion „Pankritio”, największy stadion na Krecie. Podczas Igrzysk Olimpijskich 2004 odyło się na nim część spotkań turnieju piłkarskiego (stadion OFI Kreta pełnił wówczas rolę obiektu treningowego dla drużyn olimpijskich). Po igrzyskach zespół OFI Kreta przeniósł się na nowy stadion, gdzie występował przez kilka sezonów, jednak po spadku z Superligi w sezonie 2008/2009 powrócił na swój dawny obiekt. Przypisy
Теодорос Вардинояннис (стадион)

«Тео́дорос Вардиноя́ннис» (греч. Γήπεδο Θεόδωρος Βαρδινογιάννης) — футбольный стадион в городе Ираклион, Греция. Вмещает 9 200 зрителей. Построен в 1951 году для домашних матчей клуба ОФИ, в 2001 году подвергся реконструкции. Иногда здесь проводила домашние матчи сборная Греции. С 2004 года для матчей профессионального уровня используется реже, так как клуб ОФИ перебрался на новый, более вместительный стадион «Панкритио», выстроенный специально к летним Олимпийским играм 2004 года. Ссылки Фотографии стадиона на сайте fussballtempel.net
Теодорос Вардиноянніс (стадіон)

Стадіон «Теодорос Вардиноянніс» (грец. Γήπεδο Θεόδωρος Βαρδινογιάννης) — футбольний стадіон у місті Іракліон, Греція, домашня арена ФК «ОФІ». Стадіон побудований та відкритий 1951 року на місці юдейського та християнського кладовищ. Протягом тривалого часу фігурував у цілому ряді земельних скандалів. Під час вилучення земель кладовищ значилося, що на їх місці облаштується парк, а не спортивно-розважальна споруда. Своє невдоволення висловлювала і єврейська громада Криту. У 1987 році здійснено розширення арени за рахунок спорудження північної трибуни. Наприкінці 1990-х років стадіону присвоєно ім'я Теодороса Вардиноянніса, відомого критського підприємця та громадського діяча. У 2004 році здійснено капітальну реконструкцію арени, в результаті якої було побудовано чотири нових трибуни, над якими частково споруджено дах. Потужність збільшено до 8 500 глядачів для національних турнірів та 6 000 глядачів — для міжнародних. Рекорд відвідування встановлено 25 вересня 1987 року під час матчу між «ОФІ» та «Олімпіакосом». Тоді за грою спостерігав 12 391 глядач. Арена також відома під прізвиськом «Єді Куле», що з турецької означає «Сім Веж». Посилання OFI Stadium «Theodore Vardinoyannis» на stadia.gr (англ.) Theodoros Vardinogiannis Stadium на footballtripper.com (англ.)
Плакенски мост

Плакенският мост (на гръцки: Γεφύρι της Πλάκας) е каменен мост (с главна арка и 2 странични арки) от ХІХ век в област Епир, Гърция. Заедно с Артенския мост на река Арахтос е сред най-известните епирски каменни мостове. Мостът е с ширина на свода 40 m и височина на свода 17,61 m – най-големият едносводест на Балканите, както и трети по габарити на свода в Европа. Отстрани на главната арка има 2 допълнителни арки с ширина 6 m. Мостът е отнесен от придошлите води на реката на 1 февруари 2015 година. Бележки
Plaka (most)

Plaka je kamenný jednoobloukový most na řece Arachthos, který slouží jako lávka. Leží na hranicích prefektur Arta a Ioannina v Řecku a jeho výstavba byla dokončena roku 1866. Jeho stavitelem byl Konstantinos Bekas. Již v minulosti, v letech 1860 a 1863, se o jeho stavbu neúspěšně pokoušeli jiní stavitelé. Jeho oblouk dosahuje délky 40 metrů, výška mostu je 21 metrů. Je největším jednoobloukovým kamenným mostem v Řecku a třetím v Evropě. Malá část mostu byla zničena během druhé světové války, ale brzy byla opravena. Dne 1. února 2015 se most kvůli povodním zřítil. Most byl opravený v roce 2020. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Plaka na Wikimedia Commons
Marienkirche (Lindos)

Die nahezu vollständig in den engen Altstadtgassen eingebaute Marienkirche (Panagia von Lindos) (griechisch Παναγία της Λίνδου) in Lindos auf Rhodos wurde im 15. Jahrhundert errichtet und ist vor allem durch ihre Freskenmalereien sehenswert. Beschreibung Eine ältere der Gottesmutter geweihte Kreuzkuppelkirche aus dem 14. Jahrhundert wurde im Auftrag von Pierre d’Aubusson, dem Großmeister des Johanniterordens, 1489/90 im Stil der Gotik umgebaut. Im Westen wurde das Gebäude durch einen offenen Narthex (Vorhalle) mit Kreuzrippengewölbe erweitert. Die Kirche selber zeigt im Grundriss ein lateinisch Kreuz mit Spitztonnengewölbe. Über der Vierung erhebt sich eine Tambourkuppel. Später wurde ein freistehender Glockenturm errichtet. Die um 1800 im Kircheninneren angelegten Fresken zeigen im oberen Streifen die Schöpfungsgeschichte. Das Band darunter bildet die zwanzig höchsten Kirchenfeste ab. Darunter wird der Akathistos-Hymnus bebildert. Im unteren Register werden Heilige dargestellt, darunter auch ein Heiliger Christophorus mit Hundskopf. Der Boden der Kirche ist mit den hier üblichen Kieselsteinen ausgelegt. Museum Zur Kirche gehört ein kleines Museum, in dem liturgische Gewänder und antike Bücher gezeigt werden. Einzelnachweise Literatur Klaus Gallas: Kunst-Reiseführer Rhodos. Köln 1987, S. 217–21 (mit ausführlicher Beschreibung der Fresken) Weblinks
Левкада

Левкада или Лефкада (на гръцки: Λευκάδα, катаревуса: Λευκάς, Левкас) е гръцки остров в Йонийско море, трети по големина от Йонийските острови. В административно отношение Левкада е отделен дем в област Йонийски острови. Столица и най-голям град е Левкада. Другите населени места са типични курорти, които се оживяват предимно през летните месеци. Югоизточно от остров Левкада са разположени по-малките острови Меганиси, Каламос, Кастос, Аркоуди и Атокос, а на 9 km южно се намира остров Итака. Отчитайки описания в „Одисея“ на Омир релеф на остров Итака, германският археолог Вилхелм Дьорпфелд счита, че Омировата Итака е по-скоро днешна Левкада, докато днешната Итака е всъщност древният остров Самe (на английски: Same). Остров Левкада (тогава част от Йонийската република) е и родно място на Аристотелис Валаоритис, гръцки поет и политик. География Площта на остров Левкада е 333,6 km², дължината му от север на юг - 33 km, ширината - до 14 km. От континента островът е отделен с тесен (минимална ширина 50 m) проток на североизток и залива Орепана на изток. Главното селище и пристанище - град Левкада, разположен в най-северната част на острова - се намира срещу континенталния бряг, с който е съединено с автомобилен мост. Релефът е предимно планински с максимална височина 1158 m, а покрай брега се простира тясна крайбрежна равнина. Остров Левкада е изграден основно от варовици, поради което широко разпространение имат карстовите форми на релефа. Икономика Левкада е един от основните райони в Гърция по производство на зехтин (на острова виреят около 1 млн. маслинови дръвчета). Освен маслини се отглеждат и цитрусови култури и лозя. Неусвоените земеделски територии са заети от твърдолистна средиземноморска растителност, като преобладават фриганата и маквисите. Развит е и риболовът. Островът разполага с няколко средно големи курорта по източното крайбрежие и голям брой отделни плажове, най-известни от които са Порто Кацики, Егремни и Нидри. Пристанището на Нидри е и изходен пункт за посещение на съседните острови Итака, Кефалония, Скорпио. Външни препратки ((el)) ((en)) Prefekture of Lefkada ((el)) ((en)) Lefkada Island Източници
Lefkáda

Lefkáda (más nevein Leukasz vagy Lefkasz, görög: Λευκάδα Lefkáda, ógörög: Λευκάς Lefkász) a Jón-szigetek egyike Görögország nyugati részén. Tulajdonképpen félsziget, a szárazföldtől egy lagúnába torkolló, keskeny tengeri csatorna választja el, átvágva azt a mocsaras földszorost, amely a szigetet a szárazfölddel kötötte össze. A szárazfölddel mesterséges töltés és szétnyitható híd köti össze. Legfőbb települése és székhelye az azonos nevű Lefkáda, mely a sziget ÉK-i csücskében fekszik a szárazföldre vezető híd lábánál. A város lakossága 14 000 fő volt 2001-ben. Területe 336 km², É-D-i hosszúsága 35 km, K-Ny-i szélessége 15 km. Lakossága 22 600 fő volt 2011-ben, népsűrűsége 67 fő/km². Történelem Lefkasz városát Kr. e. 640-ben alapították a csatornaépítő korinthosziak. Kr. e. 230-Kr. e. 167 között Akarnania fővárosa volt, ami a sziget szárazföldhöz való tartozását erősítette. A középkorban, 1200-1479-ig frankok, majd a törökök uralták, akik 1684-ig maradtak. Lefkáda az egyetlen jón sziget volt, amelyen a törökök megvetették lábukat. Mindez a szárazföld közelségének következménye volt. 1684-től a velencei uralom kezdetétől, a többi "hét sziget" történelmében osztozott. A múltban a Jón-szigetek közül Lefkádán pusztítottak leggyakrabban földrengések; a 15. század óta 25 földrengés volt. (Ezért sem építik magasra az itteni épületeket.) Főbb látnivalók Ajiosz Dimitrosz és Ajiosz Menasz 13. századi templomok (Lefkáda város) Szanta Maura erődítmény. A frankok építették a 13. században, majd a törökök és a velenceiek is átépítették. (Lefkáda várossal szemben a szárazföldön áll) A szigetnek szép strandjai vannak és hegyvidéki tája is vonzó természetileg. Túrázásra igen alkalmas terület. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Lefkada című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Frauke Burian: Jón-szigetek
Lêucade (ilha)

Lêucade (ou ainda: Levkás, Lefkada, Lefkados, Leucas; em grego: Λευκάς) é uma ilha e uma unidade regional da Grécia pertencente a região das Ilhas Jônicas. Está localizada no Mar Jônico. Sua capital é a cidade de Lêucade, situada no norte da ilha. Mitologia Segundo Aristóteles, citado por Estrabão, a ilha foi habitada por léleges, liderados por alguns dos vinte e dois filhos de Teléboas, filho de uma filha de Lélex. História A ilha foi devastada pelo general ateniense Demóstenes, durante a Guerra do Peloponeso, em 432 a.C.. Referências
Лефкада

Лефкада (грч. Λευκάδα [Lefkáda]; антгрч. Λευκάς [Leukás — Леукас, модерно Lefkás — Лефкас]), је грчко острво које припада групи Јонских острва. У управној подели грчке Лефкада је заједно са неколико мањих околних острва чини округ Лефкаду. Најважније и највеће место је истоимени град Лефкада. Географија Укупна површина острва је преко 300 km² (близу 90% префектуре). Острво је одвојено од копна узаним мореузом, широким око 2 km, данас премошћеним мостом на баржама. Северно од Лефкаде налази се Крф, а јужно Кефалонија и Итака. Лефкада је углавном кршевита и брдовита. Постоји и неколико малих плодних долина. Клима на острву је средоземна са дугим и топлим летима и благим и кишовитим зимама. Биљни и животињски свет је особен за Средоземље. Гајене културе се гаје у неколико малих долина - маслина, винова лоза, агруми, поврће и воће. Историја Лефкада је насељена још од праисторијског доба. Лежи северозападно од полуострва Пелопонеза, а северно од острва Кефалоније у Јонском мору, и у данашње време припада Грчкој. У средњем веку острво је припадало Византији. Средњовековни дворац, италијанског имена Santa Maura основала је италијанска владајућа фамилија Токо (Tocco). Острвску цркву Св. Мавре подигла је у 15. веку супруга последњег српског деспота Лазара. Реч о Јелици Бранковић, чији је муж Лазин био син деспота Ђурђа. Јелена Палеолог је у знак захвалности богу након што се спасла током бродолома, ту на острву подигла цркву - своју задужбину. Око цркве је подигнут православни манастир Богородице Одигитрије, у којем је ктиторка провела последње дане, и сахрањена као монахиња Хипомоне. Након преране смрти кћерке Милице, обукла је Јелена монашку ризу, а монашко име је узела од своје бабе, кћерке Константина Драгаша. Турци су држали острво под контролом више пута. Почевши од 1479. до 1502. и од 1504. до 1684. Острво су заузели још једном, али кратко, од 1715. до 1716. То је било једино Јонско острво које су Турци контролисали. Млетачка република је острвом завладала 1684, затим је острво повратила 1716. године. Млетачка власт је опстала све до укидања републике 1797. године у време Наполеонових ратова. Лефкада је најпосле 1864. припојена Краљевини Грчкој. Први модернији опис о острву урадио је надвојвода Лудвиг Салватор (Erzherzog Ludwig Salvator) Становништво Грци чине претежно становништво на острву. Међутим, лети овде борави много странаца - туриста. Галерија Референце Спољашње везе (на грчком и енглеском) Prefecture of Lefkada Lefkada city Lefkas at a Glance by the Friends of the Ionian E-lefkas Lefkada island guide greek-islands.net on Lefkada Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (3. новембар 2007) Lefkada Information on Lefkada (језик: грчки) Lefkada Lefkada by Greeka Guide to lefkas Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (11. март 2007) www.grckainfo.com Корисне информације о острву Лефкада на српском језику Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (14. август 2018)
Lefkas

Lefkas, Leukas, Levkas, (grekiska: Λευκαδα, Levkáda) är en grekisk ö i Joniska havet och en av de joniska öarna utanför Greklands västkust. Ön är 301 km² stor och hade 2010 omkring 22 200 invånare. Under antiken hette ön Katharevousas. Lefkas är ansluten med det grekiska fastlandet genom en lång gångbana och en flytande bro. Staden Lefkas, med omkring 10 000 invånare, ligger på öns norra del bara 20 minuter från Prevezas flygplats. Centralt i staden ligger en gågata och en marina. Från Lefkas går bussar till Aten. På Lefkas hade NATO tidigare en ändstation i kommunikationssystemet ACE High. Andra orter på ön är Nidri, Vasiliki och Agios Nikitas. Utanför Lefkas ligger öarna Meganisi, Arkoudi, Kastos och Kalamos. Referenser
Лефкада

Лефкада (грец. Λευκάδα), також Лефкас або Левкас (катаревуса та дав.-гр. Λευκάς) — грецький острів в Іонічному морі, сполучений із материковою Грецією понтонним мостом та багатокілометровою дамбою, а також однойменний муніципалітет. Острів обслуговує Національний аеропорт Акцій. Існує регулярне поромне сполучення з Кефалонією, Ітакою та Меганіссі. В часи венеційського панування (з XII ст.) острів мав назву Санта-Маура (італ. Santa Maura), а в добу османського правління (1479–1502, 1504–1684 та 1715–1716 рр.) називався Ая-Мавра (тур. Ayamavra). Історія Найпопулярнішим переказом, пов'язаним із островом є переказ про самогубство Сапфо на мисі Лефкаса. Існує також низка давньогрецьких міфів, в яких за тих чи інших обставин згадується Лефкас. Ще у прадавні часи весь острів Лефкас пов'язувався із грецькою богинею кохання Афродітою. Містить згадку про Лефкаду і «Одіссея» Гомера, що свідчить про дуже давню історію перших поселень. Німецький археолог Вільгельм Дьорпфельд здійснив розкопки у різних місцях Лефкади, зрештою це дало йому змогу видати роботу, у якій науковець висунув та обґрунтував гіпотезу: Ітака Гомера і є Лефкас. Він навіть вказав, де міг розташовуватись палац Одіссея — на захід від Нідрі на південному узбережжі Лефкади. Ця версія Дьорпфельда і досі залишається гіпотезою, проте щороку приваблює тисячі туристів, бажаючих опинитись на батьківщині Одіссея. Давні джерела називають Левкадою Коринфську колонію. Згідно Страбона, узбережжя Акарнанії носило назву Лефкади. Втім достеменно відомо, що за часів Пелопоннеської війни Лефкас входив до Союзу зі Спартою. Середньовічна незавершена поема «О Фотінос» (або нім. Der Helle) описує події Вукентрійської революції в Лефкаді, підняту проти венеційських володарів Аристотелісом Валорітісом. Географія Найбільший населений пункт острова та адміністративний центр однойменної регіональної одиниці Лефкада — місто Лефкада. На східному узбережжі острова знаходяться невеликі курорти Лефкада, Нікіана і Пергіалі, на північному узбережжі найбільший курорт на острові — Нідрі. Звідси відкривається панорама на острів Скорпіос, що донедавна належав грецькому магнату судновласнику Аристотелю Онассісу. За 20 км на південь від Нідрі знаходиться курорт Васілікі — центр віндсерфінгу. На західному узбережжі острова розташований пляж Порто Кацикі. Населення Населення острова, за даними перепису 2021 року, становило 21 901 осіб, однойменної периферійної одиниці (разом з Меганісі) — 22 841 жителів. Головною демографічною перевагою Лефкаса є наявність автомобільного мосту, який сполучає його з материковою Грецією. Це унікальне логістичне розташування значно полегшує внутрішню міграцію, торгівлю та доступ до медичних і освітніх послуг, що стимулює економічний розвиток і робить острів привабливим для постійного проживання. Муніципалітет Теперішній муніципалітет Лефкада вкриває острів Лефкада та два дрібні острови Кастос і Каламос, утворений 2011 року за Планом адміністративної реформи «Каллікратіс» в результаті злиття 7 колишніх муніципалітетів: Аполлонії Елломенос Каламос Карія Кастос місто Лефкада Сфакіотес Галерея Примітки
Миконос

Мѝконос (на гръцки: Μύκονος) е гръцки остров, част от Цикладските острови в Бяло море. Главен град на острова (т.нар. хора) е Миконос – една от световните перли – съчетание от специфична архитектура, невероятни рибни ресторанти, кафенета, дискотеки, клубове, бутици и магазини за подаръци. Островът се слави с нощния си живот. Символите на острова са пеликанът Петрос (всъщност пеликаните са три) и Вятърните мелници. В центъра на главния град има много забележителности: Поредица от къщи с островна архитектура, в основите на които се удрят морските вълни – известни като Малката Венеция (англ. – The Little Venice) Площад „Алефкандра“ с църквата и площада с рибните ресторанти Вятърните мелници Площад „Триа Пигадиа“ („Трите Чучура“) Летният амфитеатър Църквата „Парапортиани“ Площадът пред старото пристанище Известно е и градчето Ано Мера, където има манастир. На близкия до Миконос остров Делос съгласно митовете, Лето родила близнаците Артемида и Аполон. Архитектурата е специфична. Къщите са бели, кубообразни и максимум двуетажни. Уличките са тесни и се боядисват с бяла боя. През летния сезон влизането на автомобили в Хора е забранено, с изключение на тези, които имат пропуск, но такъв се вади трудно и струва скъпо. Има фирми, които дават мотопеди и бъгита (ATV) под наем. Пътуването с кола през летния сезон е трудно, защото е пълно с мотопеди и бъгита, яхнати от безгрижни тийнейджъри, които не се съобразяват с другите участници в движението. Растителност – бугенвилея, опунция, палми, хибискус. Има изобилие от хотели и къщи, които се дават под наем. Забавления – плажове, магазини, ресторанти, разходки, морски екскурзии до Делос, Санторини, Крит, Парос, Наксос; гмуркане, плуване, дискотеки по плажовете и в Хора, гей клубове. Някои плажове: Между повечето от плажовете транспортът се осъществява предимно по вода. Външни препратки Official website of the Municipality of Mykonos Mykonos Island, Travel Guide Архив на оригинала от 2015-03-12 в Wayback Machine.
Míkonos

Míkonos o Míconos (en grec: Μύκονος, AFI [míkonos]) és una illa grega que pertany al grup de les Cíclades; és situada entre Tinos, Siros i Naxos. Té una superfície de 86 km², una població d'uns 10.000 habitants (2011) i una altitud màxima de 364 m. Administrativament, formava part de l'antiga i la ja desapareguda prefectura de les Cíclades, però a partir de l'1 de gener del 2011 constitueix una de les 74 unitats perifèriques de Grècia. Es tracta, juntament amb Santorí, d'una de les dues illes més populars com a destinació turística, amb molts de visitants de la jet-set internacional i, en conseqüència, té molta més pressió humana que la resta de veïnes. Els seus atractius principals són les platges, la vida nocturna i la proximitat a l'illa de Delos, amb els seus importants jaciments arqueològics. Darrerament el turisme massiu a Míconos rep crítiques per la degradació que ocasiona al medi ambient de l'illa. Míconos està connectada per vaixell amb el Pireu, Tessalònica i la major part d'illes de la mar Egea. La localitat principal és la vila de Míconos, anomenada també Khora (grec: Χώρα, 'capital'), a la costa occidental. Història Segons el mite, Míconos fou l'indret on va tenir lloc la batalla entre Zeus i els gegants, i també es deia que era el lloc on Hèracles havia derrotat els gegants. És probable que l'origen d'aquesta llegenda derivi del fet que la geologia de l'illa és granítica, i als cims dels turons guaiten blocs immensos d'aquesta pedra que pogueren evocar la forma dels gegants. També es deia que hi havia mort Àiax Oileu, i a l'antiguitat s'hi mostrava la seva tomba. L'illa era poblada per jonis. En la Primera Guerra mèdica (492-490 aC), els perses envaïren l'illa, però després de la victòria dels grecs, caigué sota la influència dels atenesos i passà a formar part de la Lliga de Delos. Posteriorment, cap al 370 aC, continuava lligada a Atenes per mitjà d'una nova lliga naval. El Periple de Pseudo-Escílax diu que a l'illa hi havia dues polis, però no se'n coneix el nom. Sembla que ja de ben antic varen conformar una federació, i al segle iii aC estaven completament unificades en una de sola. Tampoc no es coneix la localització dels seus centres urbans, però és probable que una fos a l'actual Khora i l'altra al Paleokastro d'Ano Mera. Imatges Referències