NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nísiros

Nisyros (também grafado Nisiros e Nissiros; em grego: Νίσυρος, em italiano: Nisiro) é uma ilha do arquipélago do Dodecaneso, Grécia, no sul do mar Egeu. Geografia A sua área é de 41 km2, sendo o seu ponto mais alto um cume de 638 m, de origem vulcânica. É o mais recente vulcão do mar Egeu, com uma erupção ocorrida em 1887. A cratera do vulcão mede 4 km de diâmetro. A ilha está rodeada de quatro ilhéus também de origem vulcânica dos quais um, o ilhéu de Yali, é fonte de pedra-pomes de uma mina que cobre um terço da sua área e que tem mais de 50 anos de atividade extrativa. Quase no centro de Nisyros, na meseta de Lakki, fica a cratera do vulcão extinto Polibotes, de 260 m de diâmetro e profundidade de 30 m. O ar circundante está saturado por um forte odor a enxofre e a paisagem é desértica e lunar. A capital e porto de Nisyros é Mandraki, com 682 habitantes em 2011 e situada no noroeste da ilha, junto a uma abrupta colina. A brancura das suas casas contrasta com a cor escura da terra vulcânica. No sul da ilha fica Nikia ou Nikeia, uma localidade no topo de uma colina de 400 m sobre o mar. As suas casas brancas com portas e janelas pintadas de cores vivas e os seus telhados de telha vermelha contrastam com a paisagem em redor. Nisyros tem muitas praias entre as quais as de Mandraki, Joklaki, Agia Irini e Avlaki. História Uma lenda conta que durante a guerra entre deuses e gigantes, Posidão colheu uma rocha da ilha de Kos para matar Polibotes, formando assim uma ilha nova, Nisyros. Um castelo construído pelos cavaleiros da Ordem de São João de Jerusalém destaca-se a sul da pequena cidade de Mandraki, enquanto que uma igreja próxima é consagrada a Panagía Spiliani (Nossa Senhora das Cavernas). Construída em 1600, está relacionada com uma série de tradições e alberga um ícone do século XVIII muito estimado. Economia As fontes de água quente da ilha, conhecidas desde a Antiguidade, continuam ativas hoje em dia perto de Lutra, a 1,5 km de Mandraki. Pali, uma pitoresca aldeia de pescadores, fica a leste de Lutra. As culturas mais importantes da ilha são a oliveira, a figueira, a videira e diversas as árvores de fruto. Nisyros não é auto-suficiente em água doce. Recebe água doce todos os anos, sobretudo no verão, sendo abastecida a partir de Rodes a um custo aproximado de 5€ por metro cúbico. Notas e referências Notas Referências Ligações externas «Página da ilha» (em inglês e grego)
Нисирос

Ни́сирос (греч. Νίσυρος) — возвышенный и скалистый остров в Эгейском море, принадлежит Греции. Входит в группу островов Додеканес (Южные Спорады). Расположен недалеко от мыса Девебойну полуострова Решадие Малой Азии, между островами Кос и Тилос. Согласно переписи населения 2011 года на острове проживает 1088 человек. Самый крупный населённый пункт на острове и административный центр — Мандракион. География Остров занимает площадь 41,263 квадратного километра, протяженность береговой линии — 30 километров. Форма Нисироса приблизительно круглая, с диаметром около 8 км (5 миль). Рельеф гористый. На Нисиросе находится одноимённый вулкан — Нисирос, один из активных вулканов в Европе. 12 лет назад вулкан активно дышал. Последнее извержение произошло около 700 лет назад. Вулкан имеет 5 кратеров. Самый большой и известный кратер — Стефанос. Памятники На невысоком холме к юго-западу от Мастракиона хорошо сохранилась стена Палеокастро (Παλαιόκαστρο) IV века до н. э., окружавшая древний город Нисирос и построенная из больших блоков из тёмной вулканической породы. Внутри Палеокастро находятся руины раннехристианской базилики. Раскопан некрополь древнего города архаического, классического и эллинистического периодов. Самые старые захоронения относятся к VII—VI вв. до н. э. Обширное кладбище классического периода (IV век до н. э.) было раскопано в местности Аи-Яни (Άη-Γιάννη) и на южной стороне холма Палеокастро. Находки выставлены в Археологическом музее Нисироса (Αρχαιολογικό Μουσείο Νισύρου) в Мандракионе. В музее выставлены также находки с соседнего острова Яли. Административный центр острова Мандракион получил награду от Europa Nostra за восстановление стены Палеокастро классического периода (IV век до н. э.). Древние греки о происхождении острова Гигант же Полибот, спасаясь морем от преследования грозного колебателя земли Посейдона, бежал на остров Кос. Отколол своим трезубцем часть Коса Посейдон и навалил её на Полибота. Так образовался остров Нисирос. Галерея Примечания
Нисирос

Нисирос (грч. Νίσυρος) је једно од острва у групацији Додеканеза у источној Грчкој. Управно острво припада округу Кос у оквиру Периферији Јужни Егеј, где са околним острвцима и хридима чини посебну општину. Главно место на острву је градић Мандраки. Природни услови Нисирос је острво Додеканеза средње величине. Најближа осртва су му Тилос на 15 km ка југу и Кос на исто толиком растојању ка северу. Турска се налази 20ак km ка истоку. Острво је планинско и каменито, састављено највише од кречњачких стена. Доказ некадашње вулканске активности на острву су бројни угашени кратери. Обала Нисироса није превише разуђена, али постоји више малих залива са скривеним плажама. Клима Нисироса је средоземна са дугим, сушним летима и благим и кишовитим зимама. Недостатак воде је значајно ограничење, али, будући да Нисирос близу копна, користе се богати подземни извори. Због тога је биљни и животињски свет бујнији него на неким околним острвима, мада је он особен за ову климу. Од гајених култура доминирају маслина и винова лоза. Историја Нисирос је насељен још током праисторије. Током раздобља старе Грчке полис Нисирос је био члан Делског савеза. У следећим вековима острвоје било у сфери блиског, али знатно моћнијег и развијенијег Родоса, да би у 2. веку п. н. е. пало у руке старог Рима. Касније је Нисирос био у оквиру Византије, да би га 1309. године преузели витезови Малтешког реда. 1522. године острво преузимају Турци османлије и под њима Тилос остаје вековима, али уз задржавање одређених привилегија. И поред тога месни Грци се нису мирили са страном владавином, па се становништво Нисироса укључило у Грчки устанак 20их година 19. века, али није било прикључено новооснованој Грчкој. 1912. године острво запоседа Италија, која га губи после Другог светског рата у корист Грчке. Пропадање острва било је неминовно у овим турбуленцијама 20. века, али се последњих деценија ово је донекле умањило развојем туризма. Становништво Главно становништво на Нисиросу су Грци. Нисирос спада у ретко насељена острва међу значајинијим острвима Додеканеза, а развој туризма током протеклих 20ак година допринео је просперитету острва и смањењу пада броја становника. Привреда Данас се привреда Нисироса све више заснива на туризму, мада још увек доминира рударство — ископавање руда перлита и пемзе. Традицинални поморство и пољопривреда (маслине, винова лоза, мање јужно воће) су све мање значајни. Референце Спољашње везе http://www.nisyros.gr Званична страница општине Нисирос Свет вулкана: Нисирос
Nisyros

Nisyros eller Nissyros (grekiska Νίσυρος) är en liten vulkanö i den grekiska ögruppen och prefekturen Dodekanisos (Tolvöarna) i södra Egeiska havet, strax söder om Kos och norr om Tilos, nära Mindre Asiens kust. Ön är 42 km² stor och har ett invånarantal på omkring 950 (2001). Huvudstaden är en by med namnet Mandraki och arkitekturen på byggnaderna är i typisk grekisk stil. Geografi Nisyros består av en sammanstörtad vulkankrater som är över 700 meter hög. Ön är betydligt grönare än många andra grekiska öar. Detta beror på det är mycket pimpsten i marken, som binder vatten relativt ytligt, så att det är tillgängligt för växtligheten. Å andra sidan saknas grundvatten av samma anledning. På ön finns en kyrka från 1400-talet, många fort och ett slott som är öppet för besökare. Infrastrukturen är relativt god och det är enkelt att på egen hand utforska ön. Historia Öns antika namn är Porphyris och öns första bosättare var ett asiatiskt folkslag som bosatte sig här på 1000-talet f.Kr. och idkade handel med de kringliggande öarna. I forntiden var Nisyros berömt för sina varma källor, sitt vin och de kvarnstenar som bröts där. Ön var i venetiansk ägo i flera århundraden men attackerades ständigt av pirater. Den erövrades av Osmanska riket på 1500-talet och av Italien 1912. Ön befriades slutligen 1948 och överlämnades till Grekland. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Nisyros. Nisyros
Christiana-Inseln

Die unbewohnten griechischen Christiana-Inseln (griechisch Χριστιανά (n. pl.)) bestehen aus drei Felseninseln und einigen Felsen in der südlichen Ägäis. Administrativ gehören die Christiana-Inseln zur Gemeinde Thira, die meist Santorin genannt wird, in der Region Südliche Ägäis (Περιφέρεια Νότιου Αιγαίου). Geographie Die Felseninseln liegen etwa 23 km südwestlich von Santorin, nach Größe von Nordwest nach Südost: Christiani, Askania und Eschati. Geologie Die Christiana-Inseln sind vulkanischen Ursprungs und liegen wie Methana, Milos und Nisyros auf dem Ägäischen Inselbogen. Sie stellen das südwestliche Ende einer Vulkankette dar, die sich nach Nordosten über die Vulkaninsel Santorin, den Unterwasservulkan Kolumbos und die Kolumbos-Vulkankette erstreckt. Dieses circa 60 km lange Vulkanfeld ist in vier Phasen entstanden, die im späten Pliozän mit der Entstehung Christianas ihren Anfang nahmen. Seismische Studien zeigen, dass der Vulkanismus Christianas vor circa 1,6 Millionen Jahren erloschen ist. Geschichte Bereits während der Bronzezeit war Christiani besiedelt. Darauf weisen runde Gebäudestrukturen sowie umfangreiche Keramikfunde der Kykladenkultur hin. Einige Funde wurden der Keros-Syros-Kultur (FK II) zugeordnet. Andere könnten die Lücke nach dem Abbruch der Siedlungskontinuität am Ende der Kastri-Kultur (FK III) um etwa 2200 v. Chr. zur mittelkykladischen Phylakopi-Kultur schließen. Im Museum von Thira auf Santorin sind einige Fundstücke ausgestellt. Einziges Zeugnis heutiger menschlicher Zivilisation ist die kleine Kapelle „Agios Vasilios“ im Norden von Christiani. Natur Ganzjährig auftretende starke Winde in Kombination mit rauer See beeinflussen das Landschaftsbild der Vulkaninseln. Aufgrund ihrer abgeschiedenen Lage und von tiefem Meer umgeben, sind die Inseln ein wichtiger Rastplatz für Zugvögel sowie Brutgebiet für Seevögel und stellen ein bedeutendes terrestrisches Ökosystem dar. Flora Die Vegetation der Küstenregion wird von obligaten Halophyten bestimmt, die an den Salzstandort der Küstenregion angepasst sind. Im Inneren der größeren Inseln bestimmen Phrygana-Vertreter wie Dorn-Bibernelle (Sarcopoterium spinosum), und Flockenblumen (Centaurea raphanina ssp. mixta) sowie die Winde Convolvulus pentapetaloides und Hartlaubgewächse das Landschaftsbild. Fauna Neben Ägäischen Nacktfingern (Mesodactylus kotschyi) existiert auf den Inseln eine Population der Europäischen Katzennatter (Telescopus fallax). Die Inseln sind ein Brutgebiet von Eleonorenfalken. Naturschutz Zusammen mit anderen unbewohnten Felseninseln bilden die Christiana-Inseln in der südlichen Ägäis das Natura-2000-Gebiet GR 4210011 Vrachonisia Egeou: Velopoula, Falkonera, Ananes, Christiana, Pachia, Fteno, Makra, Astakidonisia, Syrna Gyro Nisia (Βραχονήσια Νοτίου Αιγαίου: Βελοπούλα, Φαλκονέρα, Ανάνες, Χριστιανά, Παχειά, Φτενό, Μακρά, Αστακιδονήσια, Σύρνα-Γύρω νησιά), und zugleich sind sie als Special Protection Area GR4220022 Nisoi Christiana und Important Bird Area GR 158 Christiana Islets (Νησίδες Χριστιανά) eingestuft. Bildergalerie Weblinks Einzelnachweise
Christiana Islands

Christiana (Greek: Χριστιανά) is a group of three volcanic Greek islands in the Cyclades, in the Aegean Sea. The group is located about 16 km (10 miles) southwest of Santorini and is made up of the islands Christiani (Χριστιανή, the largest one), Eschati (Εσχάτη) and Askania (Ασκανιά), belonging to the same submarine volcanic edifice, which is assumed to have been dormant since the Early Pleistocene. The islands' area is about 2.35 km2. All three islands are now uninhabited, but on Christiani there are remains of human settlement dating back to Neolithic times. Christiana islands have been uninhabited since the 1890s and have remained unfarmed since then. As a result, artificial pesticides and fertilizers are absent from this ecosystem. In the mid-1970s, the largest island, Christiani, was considered by NATO as a military base intended to host a missile silo, but this never came to pass. These islands are privately owned and public access is restricted. References Further reading Walter L. Friedrich, Santorini: Volcano, Natural History, Mythology, P 14 External links Geography of Santorini Aerial photo of Christiana Islands
Îles Christianá

Les Îles Christianá (en grec moderne : Χριστιανά) forment un petit archipel volcanique situé à environ 20 km au sud-ouest de l'archipel de Santorin. Il est constitué de trois îles : Christianí (la plus grande), Escháti et Askaniá. Présence humaine L'archipel est aujourd'hui inhabité mais sur Christianí ont été retrouvés des preuves d'activité humaine tels que de vieux murs de pierre, des bâtiments et des vestiges agricoles. Des vestiges préhistoriques de la fin du IIIe millénaire av. J.-C. tels que des poteries ont également été mis au jour. Sur le plan administratif, l'île appartient au dème de Thíra. Nature La faune comprend un serpent Telescopus fallax, un gecko Mediodactylus kotschyi. En raison de son isolement et de l'absence de présence humaine, c'est aussi un important lieu de passage pour les oiseaux migrateurs. Les îles sont notamment une zone de reproduction du faucon d'Éléonore. Côté flore, on trouve des Centaurea raphanina et des liserons. Dans la culture L'île de Christianí est présente à la fin du film Indiana Jones et les aventuriers de l'arche perdue, l'île étant la destination du rituel de l'ouverture de l'arche. Elle peut être aperçue sur une carte lors du trajet pendant une transition, ou juste avant l'arrivée des personnages sur l'île.[réf. nécessaire] Galerie Notes et références (el) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en grec moderne intitulé « Χριστιανά Θήρας » (voir la liste des auteurs). Portail de la Grèce Portail des îles Portail de la mer Méditerranée
Christiana (eiland)

Christiana (Grieks:Χριστιανά Θήρας) is een groep van drie kleine Griekse eilanden in de Egeïsche Zee, die hoewel zij op ruim 20 km van de eilandengroep Santorini liggen, daar toch toe worden gerekend. Het grootste van de drie eilanden heet Christiani, de andere twee zijn Askania en Eschati. De drie eilanden horen met Santorini bij de Cycladen. Er ontstond op Christiani tijdens de Kastricultuur op de Cycladen een nederzetting.
Христиани (острова)

Христиани (греч. Χριστιανά) — группа необитаемых скалистых островов вулканического происхождения в Греции, в Эгейском море в 20 километрах к юго-западу от Тиры. Относятся к архипелагу Кикладам. Входят в сообщество Тиру в общине (диме) Тире в периферийной единице Тире в периферии Южных Эгейских островах. Наивысшая точка 285 метра над уровнем моря. В группе три острова, расположенных в линию на протяжении трёх километров с северо-запада на юго-восток: Христиани, Аскания и Эсхати. Острова являются важным местом гнездования чеглока Элеоноры (Falco eleonorae). Крупнейший остров — Христиани. На острове найдены следы человеческой деятельности, такие как каменные стены сухой кладки, гумно, здания и артефакты, которые показывают, что остров был обитаемый ещё с доисторических времен (с конца 3-го тысячелетия до н. э.). В северной части острова построена небольшая церковь Айос-Василиос (Св. Василия). Примечания Ссылки Geography of Santorini areal photo of Christiana Islands
Temple d'Apollon Zoster

Le temple d'Apollon Zoster, en grec moderne : Ναός του Απόλλωνα Ζωστήρα / Naós tou Apóllona Zostíra, est un ancien temple grec dont les vestiges sont situés à Vouliagméni près d'Athènes, en Grèce. Localisation et découverte Le temple est découvert par des enfants de l'orphelinat de Vouliagméni qui jouaient sur ce qui est maintenant connu comme la plage d'Astir (el). Le site est désormais enfoncé, à l'arrière de la plage, et entouré d'une pelouse et de haies. Le temple est presque au niveau de la mer, et était donc souvent inondé en dehors des mois d'été. Des travaux de drainage conduits en 2011 ont cependant permis de mettre le site hors d'eau. Les inscriptions trouvées sur les ruines confirment que le site est le temple d'Apollon Zoster. Des fouilles ont été entreprises par les archéologues Konstantínos Kourouniótis et M Pittídis, en 1926-1927. Elles confirment les références des sources littéraires anciennes : Pausanias le Périégète mentionne que c'était l'emplacement du sanctuaire le plus important du dème d'Aixonídes, Álaí (en grec ancien : Αἰξωνίδες Ἁλαί), autrement dit, les Champs de sel d'Aixonè. Cet ancien dème comprenait les régions modernes de Voúla et de Vouliagméni. Le temple se trouve sur la partie centrale d'un promontoire à trois avancées qui était autrefois connu dans l'Antiquité sous le nom de cap Zoster. Hérodote écrit qu'après la bataille de Salamine, les Perses ont pris les rochers du promontoire pour des navires grecs. Galerie Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Temple of Apollo Zoster » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Temple d'Apollon Liens externes Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire Portail de la Grèce antique Portail d'Athènes et de l'Attique Portail de l’archéologie
Асклепион (Епидавър)

Асклепионът в Епидавър е древногръцко светилище на Асклепий, разположено сред малка равнина, напоявана от лечебни извори в полите на планината Кинортион на полуостров Пелопонес, Гърция. В светилището на Асклепий (Асклепион) се стичат за изцеление хора от всички краища на Древна Гърция. Хората, търсещи изцеление, преспиват в специални спални помещения, където в съня им самият бог Асклепий ги съветва какво точно трябва да направят, за да си възстановят здравето. В близост до Епидавър се намират минерални извори, които вероятно също се използват за лечение. Асклепий, най-важният бог-лечител в древността донася благоденствие на светилището, като през 4 век пр.н.е. и 3 век пр.н.е. то се разраства с множество монументални сгради. Славата и просперитетът на светилището продължават през целия елинистичен период. През 87 година пр.н.е. светилището е плячкосано от римския военачалник Луций Корнелий Сула, а през 67 година пр.н.е. е ограбено от пирати. През 2 век светилището е отново в подем под римско владение, но през 395 година е превзето от готите. Даже след навлизането на християнството и замлъкването на оракулите, светилището в Епидавър е много известно до средата на 5 век, но вече като християнски целебен център. Театърът Благодарение на многото поклонници, търсещи изцеление в Асклепиона, в Епидавър са построени и много други обществени сгради, например огромният театър, възхитил древния пътешественик Павзаний с неговата симетрия и красота. Театърът е използван за драматични представления, за церемониални пиршества, за къпане и за състезания по борба. Театърът е създаден по проект на Поликлет Млади (син на Поликлет Стари) през 4 век пр.н.е. Първоначалните 34 реда за зрителите са увеличени с още 21 по римско време. Обичайно за гръцките театри (и противно на римските) е, че при тях се отваря прекрасна гледка зад сцената, неразделна част от самия театрален комплекс, която не трябвало да бъде скривана. Театърът възхищава със своята акустика, която позволява почти идеална чуваемост без усилватели на всяка произнесена дума от сцената до всичките 15 000 зрители, без значение на тяхното място. Галерия Бележки Литература Шаму, Франсоа. Гръцката цивилизация през архаичната и класическата епоха. София, Издателство „Български художник“, 1979. с. 366. 37.596111, 23.079167
Avlida

Avlida (Greek: Αυλίδα, pronounced [avˈliða]) or Aulis () a former municipality in Euboea regional unit, Greece. Since the 2011 local government reform it is part of the municipality Chalcis, of which it is a municipal unit. The population was 10,006 inhabitants at the 2021 census, and the land area is 122.235 km2. The seat of the municipality was in Vathy. Although part of the Euboea regional unit, it is not located on the island Euboea, but on the mainland, attached to the northeastern part of Boeotia. Traditionally, it is identified with the ancient Aulis, the port from which the Greek army set sail for the Trojan War and the setting for the Euripides play, Iphigenia in Aulis. History It is unknown when exactly Avlida was founded. The region was settled in Antiquity, but the modern settlement likely dates to the early 11th century, when the local church of Saint Nicholas was built. Additional Byzantine-era remains have been found near the location of the ancient temple of Artemis. In 1350, as part of the war between the Republic of Venice and the Republic of Genoa, the Venetians defeated and captured a Genoese fleet of fourteen Genoese galleys on the coast off Avlida. In the late 14th century, Avlida likely became part of the a five-mile wide strip of land along the coast owned by the Venetians, across from the Venetian colony of Euboea (Negroponte). References External links Official website (in Greek)
Avlída (dème)

Le dème d’Avlída, en grec moderne : Δήμος Αυλίδας, ou dème d'Aulis, du nom de l'ancienne cité, est un ancien dème de l'île d'Eubée, en Grèce. Le dème est supprimé, en 2010, lorsqu'il est fusionné avec le nouveau dème des Chalcidiens. Selon le recensement de 2011, la population du dème compte 9 306 habitants. Notes et références (el) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en grec moderne intitulé « Δήμος Αυλίδας » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Liens externes Site officiel Portail de la Grèce
Avlida

Avlida (in greco Αυλίδα?) è un ex comune della Grecia nella periferia della Grecia Centrale (unità periferica dell'Eubea) con 8 300 abitanti secondo i dati del censimento 2001. È stato soppresso a seguito della riforma amministrativa, detta Programma Callicrate, in vigore dal gennaio 2011 ed è ora compreso nel comune di Calcide. Insieme al comune di Anthidona, sono gli unici comuni della prefettura a non essere su un'isola. Il suo antico nome era Aulis il luogo dove Euripide ambientò la tragedia Ifigenia in Aulide. Note Collegamenti esterni Sito ufficiale, su avlida.gr.
Авліда

Авліда (грец. Αυλίδα) — давньогрецьке та сучасне місто в Греції, в області Беотія, яке адміністративно належить до ному Евбея, Центральна Греція. Історія Згідно з давньогрецькими міфами, біля міста Авліда вітри затримали грецький флот, що відпливав до Трої. Примітки
The Mall Athens

The Mall Athens​ es un centro comercial de Atenas, la capital del país europeo de Grecia. Fue el primero en su clase en construirse en Grecia y uno de los mayores centros comerciales y de ocio en el sureste de Europa. The Mall Athens se encuentra cerca del Estadio Olímpico de Atenas, en el suburbio de Maroussi y fue abierto al público el 25 de noviembre de 2005. Cuenta con aproximadamente 200 puntos de venta para uso comercial y de ocio, repartidos en cuatro niveles, y cubre cerca de 58.500 metros cuadrados con 90.000 metros cuadrados de espacio subterráneo. Véase también Centro comercial Economía Empresa Referencias
Église Ágios Charálambos (Areópoli)

L’église Ágios Charálambos (en grec moderne : Άγιος Χαράλαμπος) est une église byzantine située à Areópoli, dans le dème du Magne-Oriental (district régional de Laconie, Grèce). L'église est dédiée à Charalampe de Magnésie, prêtre chrétien en Asie Mineure, martyr au début du IIIe siècle. L'édifice est remarquable par son clocher mur à deux étages. Quelques vues de l'église Article connexe Église des Taxiarques (Areópoli) Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Grèce Portail du christianisme orthodoxe