NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Necropoli di Armeni

La necropoli di Armeni è un cimitero del periodo minoico tardo (XIII secolo a.C.- XII secolo a.C.). Si trova a Creta. Geografia Il sito si trova nel comune di Armeni, una decina di chilometri a sud di Retimo, lungo la strada che conduce a Spili e sud dell'isola. Archeologia Scavata dal 1969, in questa necropoli sono osservate a casa per circa 220 tombe e una tomba a tholos. Si tratta di tombe a camera, scavate nella roccia, che spiega il loro stato di conservazione, e orientate da ovest a est. È possibile accedere a ciascuna delle tombe da un corridoio lungo e stretto (dromos) che si estende dal livello del suo lo presente l'ingresso della tomba sottostante. Alcuni di questi passaggi hanno dromoi. Infine, le pareti di dromoi sono più vicini ai loro vertici a livello del suolo. Nella maggior parte dei casi, ogni tomba è stata chiusa da una pietra.1. La maggior parte delle tombe non sono state profanate durante gli scavi. Molti oggetti sono stati scoperti e, come vasi, statuette, armi e un talismano che reca un'iscrizione in lineare A. Circa 500 scheletri sono stati rinvenuti anche, che fornisce una ricca fonte di informazioni su aspetto fisico e la salute della popolazione in questo periodo. A quanto pare avevano una dieta ricca di carboidrati e mangiavano poca carne. Fino al momento, nessuna traccia di occupazione è stata trovata nei pressi della necropoli risalente al tardo periodo minoico, pero le ricerche si continuano con l'obiettivo di scoprire la città a cui apparteneva il cimitero. Note Swindale, Ian "Armeni" Retrieved 11 Feb 2013 Myers, J.W., Myers, E.E. and Cadogan, G. "Achladia" The Aerial Atlas of Ancient Crete ISBN 978-0520073821 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su necropoli di Armeni Collegamenti esterni http://www.minoancrete.com/armeni.htm
Ygeia Hospital

The Ygeia Hospital was founded in 1970 by a group of Greek doctors, with the aim of creating a model for the country of a private hospital. It is the first large private nursing institution that operated in Greece and is one of the largest private hospital units in the country. In this hospital, Greece performed their first heart transplant and their first treated case of AIDS. They were the first in Europe radioactive granules were implanted in prostate cancer. In May 1989, the hospital successfully separated conjoined twins. In 2013, it was awarded as the best employer in Europe at the European Business Awards 2012/2013. Ygeia has a range of medical equipment: The first PET-CT (Positron Emission Tomography Department) to operate in Greece. The only GAMMA-KNIFE Brain Radiosurgery Department in Greece. A Da Vinci® S Robotic Surgery system for bloodless operations. A Radiotherapy and Oncology Center with modern linear accelerators: ELEKTA Axesse, Synergy, and Platform. The Day Treatment Unit (M.H.I.). A Fluid Organ Transplantation Units (bone marrow). References
Galeria Municipal d'Atenes

La Galeria Municipal d'Atenes és un prestigiós museu a la plaça Avdi en el cèntric barri de Metaxourgeio a Atenes, capital grega. Origen de l'edifici L'origen del nou edifici data del segle xix, quan era una fàbrica de seda grega assentada a l'oest de la plaça Karaiskaki, llavors, la perifèria d'Atenes i avui Metaxourgeio, tal com es coneix avui en dia aquest barri. Al llarg dels seus quasi 170 anys d'història, l'edifici ha travessat moments molt diferents. Encara que originalment va ser dissenyat com un centre comercial per l'escola arquitectònica de Hans Christian Hansen, es va utilitzar com una fàbrica, com a hospital i com a seu de la guarnició de Elas, va ser abandonat en diverses ocasions. Els problemes socioeconòmics van afectar el seu entorn i només en els últims anys, gràcies a una valuosa contribució dels petits teatres, galeries i restaurants, la zona ha començat un viatge cap a la diversificació. Entre el 1892 i el 1904, l'obertura dels carrers Germanikou i Giatrakou va causar la destrucció d'una part de la façana i de la secció nord-oest, reconstruïda l'any 1960. En el mateix període, les botigues de la planta baixa i els habitatges residencials del primer pis, van ser habitades. El 1944, l'edifici va ser utilitzat com a seu de la guarnició d'Elas, i entre 1960 i 1993, un seguit de botigues i residències va ser abandonats per un incendi el 1960. El 1993, el net del propietari, també anomenat Douroutis, va decidir donar l'edifici a la ciutat d'Atenes. Actualment, la fàbrica de seda està renovada, especialment dissenyada per la firma arquitectònica Estudio 75, que també va participar en la restauració del Teatre Nacional. El creador L'antiga fàbrica va ser dissenyada el 1833 per l'arquitecte danès Hans Christian Hansen. Gràcies a aquest, i el seu germà Teòfil, Atenes pot presumir d'alguns dels millors edificis contemporanis. La Universitat, que va ser considerada com un dels edificis més rellevants i millor dissenyats d'Europa en el segle xix, és també obra de Christian Hansen. El danès va arribar a Atenes en l'època del rei Otó, quan la ciutat no era més que un petit poble amb un entorn de suburbis rodejant la sublim Acròpolis i els múltiples monuments. Hansen va ser un dels restauradors del Temple de la Victòria sense ales, que va ser enderrocat durant un atac turc a l'Acròpolis. El material ja era allà i la renovació es va fer realitat. Teòfil, deu anys més jove que Hans Christian, va dissenyar l'Acadèmia, l'Observatori, el Palau de Demetri i a continuació, l'Hotel Grande Bretagne. Tot i això, la seva carrera va destacar a Viena, on va tenir gran influència la seva arquitectura. Imatges Referències Enllaços externs Ministry of Culture and Tourism Greece-Athens.com
Galleria municipale di Atene

La Galleria municipale di Atene è un'istituzione museale civica. Ospita una ricca collezione di circa 3000 opere di artisti greci dal XIX al XX secolo. Precedentemente collocata in via Peiraios, su piazza Eleftherias (Koumondourou), nell'ottobre 2010 la galleria si trasferì tre isolati più a nordovest all'angolo di via Myllerou e via Leonidou, su piazza Avdi a Metaxourgeio. Il trasferimento diede nuova vitalità all'immagine della galleria, da quel momento sita in un edificio del primo Novecento progettato da Hans Christian Hansen. Galleria d'immagini Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Galleria municipale di Atene
Moustos wetland

Moustos is a wetland located a few kilometers from Astros. It divides the Thyreatis plain into two parts, the plain of Astros and the plain of Agios Andreas. History By the 1950s it had a total area of 2.500 acres, but the expansion of cropland into marshy land limited its area to 850 acres. The lake contains two main and permanent coastal lakes, the depth of which does not exceed 5 meters: the homonymous lake and a smaller one called Heronisi. It is connected to the sea by two artificial canals, which were the work of the Bavarian engineer Otto, made in order to drain part of the lake, because the inhabitants of the surrounding villages suffered from malaria. The first canal was opened by the Bavarian architect, thus it is still called "Bavarian" to this day. At the beginning of the 20th century fish were abundant and the fishing rights were given to its tenants. In those years, the legend of the "Beast of Moustos" was created, a beast whose roar could be heard sounded during the night up until the mountains. The lake today Integrated into the Natura 2000 European Network, this wetland of Cynuria has been designated as a protected area, as it is a refuge for a significant population of migratory birds that overwinter there (wild swans, herons, mallards, Eurasian coots). Its dense reeds nest: falcons, purple herons and a small number of endangered black-winged stilts. Other species of the fauna include flathead grey mullets, eels, marginated tortoises and toads and lizards protected by the Berne Convention and Greek law. The vegetation that grows on the edges of the wetland is mainly characterized by aquatic plants such as: reeds, thorns and alders, whilst around white crocus, red and white anemones, Greek cyclamens, poppies and the White Narcissus, a flower with a strong scent that the locals call Manusaki, can be found. Gallery See also Mount Parnon References Sources Arcadia: the places and the passages of the water, Oiates publications, Petros Sarantakis, Athens 2003. ISBN 960-91420-1-X.
Pyrgos Agias

Pyrgos Agias (griechisch Πύργος Αγιάς ‚Turm von Agia‘) ist ein im 17. Jahrhundert erbauter Wach- und Wehrturm auf der griechischen Kykladeninsel Naxos. Er steht in ungefähr 220 Metern Höhe über der Nordwestküste der Insel. Der Turm gehört zur Siedlung Agia (Αγιά) etwa drei Kilometer westlich von Apollonas im Gemeindebezirk Drymalia. Der Pyrgos Agias wurde 150 Meter westlich oberhalb eines Klosters aus dem 11. oder 12. Jahrhundert errichtet und gehörte der wohlhabenden Familie Kokkos. Auf einem viereckigen Grundriss entstand ein dreigeschossiger Turm, der nur im Obergeschoss Fenster besaß. Eine Treppe führt zum Eingang im Mittelgeschoss, das wie das Untergeschoss ansonsten nach außen nur mit Schießscharten versehen wurde. Anfang der 1980er Jahre stellte man den in Privatbesitz befindlichen Turm, das zugehörige Nebengelass mit einer Ölmühle und das Klostergebäude einschließlich der kleinen Kapelle Agia Komiakis (Αγιά Κωμιακής) unter Denkmalschutz. Der Turm von Agia war bis 1992 bewohnt, als er durch einen Brand zur Ruine wurde. Einzelnachweise Weblinks
Tour d'Agia

La tour d'Agia (en grec moderne : Πύργος Αγιάς) est une tour édifiée sur la côte nord de l'île de Naxos, en Grèce. Probablement construite au XVIIe siècle, elle s'élève à une altitude d'environ 200 mètres au-dessus du niveau de la mer. C'est l'une des rares tours de Naxos situées près de la mer. La tour est située à environ 6 kilomètres au nord de la ville de Naxos et est située à proximité du monastère d'Agia et d’Agia Komiaki (el). La tour appartenait probablement à la famille Kokkos et fut plus tard acquise par les familles Spanos et Parara. La tour a été endommagée par un incendie en 1992. Description La tour mesure environ 12 mètres sur 7,7 mètres. Près de la tour se trouve le moulin à huile, qui bien qu'il n'ait pas de toit, conserve une partie de son équipement, et des bâtiments délabrés tels que des entrepôts, des écuries et autres. La tour est simple, sans éléments décoratifs. Le toit de la tour est entouré d'un parapet de 30 centimètres de haut construit avec les mêmes matériaux que le reste de la tour, qui présente des créneaux en forme de queue-d'aronde. L'intérieur de la tour était accessible par une porte située dans la partie sud du premier étage, à laquelle on accédait par un escalier. À l'intérieur, les escaliers sont en pierre et l'accès au toit se fait par une échelle mobile en bois. La tour a été désignée monument historique en 1983 avec les autres tours médiévales de Naxos, car ce sont des bâtiments imposants d'un grand intérêt architectural et morphologique, inextricablement liés à l'histoire de l'île. Avec la tour, la chapelle et les bâtiments médiévaux situés à 100 mètres de la tour ont été désignés monuments. Une zone de protection d'un rayon de 500 mètres a été établie autour de la tour. Notes et références Notes Références Bibliographie Γ. Μαστορόπουλος, Περί της Ι. Μονής Αγιάς Νάξου, στο: Η Νάξος δια μέσου των αιώνων, Πρακτικά του Α΄ Πανελληνίου Συνεδρίου (Φιλώτι, 3-6 Σεπτεµβρίου, 1992), Ι. ΠΡΟΜΠΟΝΑΣ – Σ. ΨΑΡΡΑΣ (επιµ.), Αθήνα 1994, σ. 449-466 — C. Mastoropoulos, Sur le Saint Monastère d'Agia Naxos, dans : Naxos à travers les âges, Actes de la 1ère Conférence panhellénique (Filoti, 3-6 septembre 1992), I. Prombonas – S. Psarras (éd.), Athènes 1994, p. 449-466 Liens externes Portail de la Grèce Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Света Богородица Неръкотворна (Солун)

„Света Богородица Неръкотворна“ (на гръцки: Παναγία Αχειροποίητος) е средновековна православна църква в македонския град Солун, Егейска Македония, Гърция. От 1988 година църквата е част от обектите на световното наследство на Юнеско като част от Раннохристиянските и византийските паметници в Солун. Местоположение Църквата е разположена на главната солунска улица „Егнатия“, в западния край на античната агора. История Църквата датира според тухлите и мозайките от около 450–470 година. Храмът претърпява архитектурни промени още в VII век, а по-сериозни промени датират от късния византийски период в XIV–XV век. Църквата е трикорабна базилика с дървени козирки на покрива, която завършва на изток с полукръгла апсида. Оцелели са няколко мозайки от V век, които се отличават с високото си художествено изпълнение. Има запазени стенописи от XIII век. Църквата е построена върху римска баня. Базиликата се споменава в писмени източници като църквата на Дева Мария и дори като Велика катедрала на Успение Богородично. Името Неръкотворна (Ахиропиитос) е засвидетелствано за пръв път в документ от 1320 година. „Света Богородица Неръкотворна“ е първата църква, превърната в джамия веднага след завладяването на Солун в 1430 година от Мурад II и остава джамия през целия период на османското владичество, известна като Ески Джума или Ески джамия (Старата джамия). Въпреки че претърпява множество ремонти в дългата си история, църквата се смята за един от най-добре запазените и значими примери за типични базилики с галерии от византийския период. Надпис от султан Мурад е запазен в северната колонада, на осмата колона от изток. Библиография B. Fourlas, Die Mosaiken der Acheiropoietos-Basilika in Thessaloniki. Eine vergleichende Analyse dekorativer Mosaiken des 5. und 6. Jahrhunderts, Millennium-Studien 35, Berlin 2012. ISBN 978-3-11-027838-5 Θ.Παπαζώτος, Βυζαντινά και Μεταβυζαντινά μνημεία της Θεσσαλονίκης, Ρεκος, Θεσσαλονίκη 1997, ISBN 978-960-358-099-7 (σ. 59-67) Ε.Κουρκουτίδου-Νικολαϊδου & Α.Τουρτα, Περίπατοι στη Βυζαντινή Θεσσαλονίκη, Καπον, Αθήνα 1997, ISBN 960-7254-46-5 (σ. 184-195) Χρίστος Ζαφείρης, Θεσσαλονίκης Εγκόλπιον, Εξάντας, Αθήνα 1997, ISBN 960-256-301-X, (σ. 106-111) Καραμπατζάκης Παναγιώτης, Ακουστικές μετρήσεις σε 11 βυζαντινούς ναούς της Θεσσαλονίκης. Weitzmann, Kurt, ed., Age of spirituality: late antique and early Christian art, third to seventh century, no. 587, 1979, Metropolitan Museum of Art, New York, ISBN 978-0-87099-179-0 Бележки
Església de l'Aquiropoet

L'església de l'Aquiropoet és una església romana d'Orient segle v de la ciutat de Tessalònica, al nord de Grècia. Es troba al centre de la ciutat, al carrer Agias Sofias, enfront de la plaça Makedonomachon. Història i descripció L'edifici de l'Aquiropoet conté maons i mosaics dels 450-470; és per això que potser és la primera de les esglésies supervivents de la ciutat. Fou modificada al segle vii i novament en els segles XIV-XV. Conegut com la Santíssima Mare de Déu en l'època romana d'Orient, està dedicada a la Mare de Déu. El seu nom actual apareix per primera vegada el 1320, sembla que després que una icona miraculosa de Vera icon aquiropoet ('no fet a mà') de Panagia Hodegetria que es trobava allí. Algunes fonts romanes d'Orient indiquen que el culte al patró de la ciutat, Demetri de Tessalònica, també es practicava allí.(1) L'edifici és una basílica de tres naus, d'uns 28 m d'ample i 36,5 m de llarg, amb sostre de fusta. El seu extrem oriental és una volta semicircular, i al costat occidental sobreviu un nàrtex, flanquejat per torres, i restes d'un exonàrtex. Els tres corredors estan separats per columnes, mentre que els laterals tenen galeries a sobre. A l'extrem oriental del passadís lateral nord, hi ha una capella romana d'Orient dedicada a santa Irene. A la cantonada nord-oest, hi ha l'escala que condueix a les galeries. L'entrada actual és per una obertura de triple arc (tribelon) que connecta el nàrtex amb la nau principal, mentre que al costat sud hi ha una entrada monumental, que devia connectar l'església amb el carrer en l'època romana d'Orient. Un altre petit edifici contigu al costat sud és el baptisteri de l'església. El sostre modern és més baix que l'originari, i la secció sobre la nau central s'alçà per a permetre l'entrada de llum.(1) Les parts supervivents de rica decoració dins de l'església contenen capitells jònics del segle V procedents d'un taller de Constantinoble, els verds de marbre de Tessàlia, i els fragments de mosaics decoratius són del segle V. Conté frescos de principis del segle xiii que representen els Quaranta Màrtirs de Sebaste, al costat sud. Sota el paviment actual del passadís nord, es descobriren tres capes de mosaics del pis d'un bany de l'era romana. Després de la conquesta otomana de la ciutat al 1430, l'Aquiropoet fou la primera església convertida en mesquita pel mateix soldà Murat II. Durant tot el període otomà, fou la mesquita principal de la ciutat amb el nom d'Eski Camii ('Mesquita Vella'). Una inscripció de Murat es manté a la columnata del nord, a la vuitena columna des de l'est.(1) Referències
Iglesia de Acheiropoietos

La Iglesia de los Acheiropoietos (en griego: [Παναγία] Ἀχειροποίητος) es una iglesia bizantina del siglo V situada en la ciudad de Salónica, en el norte de Grecia. Se encuentra en el centro de la ciudad, en la calle Agias Sofias, frente a la plaza Makedonomachon.​ Historia y descripción El Acheiropoietos datan sus ladrillos y mosaicos desde 450-470 ca, por lo que es quizás la primera de las iglesias sobrevivientes de la ciudad. Fue modificado en el séptimo y nuevamente en los siglos XIV-XV. Conocido como el Panagia Theotokos en la época bizantina, está dedicado a la Virgen María. Su nombre actual se atestigua por primera vez en 1320, presumiblemente después de un ícono milagroso de Vera icon acheiropoietos ("no hecho a mano") de Panagia Hodegetria que se encontraba allí.​​​ Fuentes bizantinas también indican que el culto al santo patrón de la ciudad, San Demetrio, también se practicaba allí. El edificio es una basílica de tres naves, de unos 28 m de ancho y 36,5 m de largo, con techo de madera. Su extremo oriental es una bóveda semicircular, mientras que en el lado occidental sobrevive un narthex, flanqueado por torres, y restos de un exonarthex. Los tres pasillos están separados por columnas, mientras que los dos pasillos laterales tienen galerías sobre ellos. En el extremo oriental del pasillo lateral norte, se adjunta una capilla bizantina dedicada a Santa Irene. En la esquina noroeste de la basílica, sobrevive la escalera que conduce a las galerías. La entrada actual es a través de una abertura de triple arco (tribelon) que conecta el nártex con la nave principal, mientras que en el lado sur hay una entrada monumental, que probablemente conectaba la iglesia con la vía de la era bizantina de la ciudad. Otro pequeño edificio contiguo en el lado sur ha sido identificado como el baptisterio de la iglesia.​​ El techo moderno es más bajo que el original, donde la sección sobre la nave central se elevó para permitir la entrada de luz.​ Las partes sobrevivientes de rica decoración en el interior de la iglesia incluyen capiteles Jónicos del siglo quinto procedentes de un tallerconstantinopolitano, los verdes de mármol tesalias columnas de la tribelon, el original proconesio pavimento de mármol de la nave central, y fragmentos de mosaicos decorativos del siglo quinto. Contiene frescos de principios del siglo XIII que representan a los Cuarenta Mártires de Sebaste, están adornando el lado sur. Debajo del pavimento actual del pasillo norte, se descubrieron tres capas de mosaicos del piso de un baño de la era romana.​​ Después de la conquista otomana de la ciudad en 1430, la Acheiropoietos fue la primera iglesia convertida en mezquita por el mismo Sultán Murad II. Durante todo el período otomano, siguió siendo la mezquita principal de la ciudad bajo el nombre de Eski Camii ("Mezquita Vieja"). Una inscripción de Murad se mantiene en la columnata del norte, en la octava columna desde el este.​​ Referencias Otras lecturas Weitzmann, Kurt, ed., Edad de la espiritualidad: antigüedades tardías y arte cristiano temprano, del siglo III al séptimo, no. 587, 1979, Metropolitan Museum of Art, Nueva York, ISBN 9780870991790
Panagia Acheiropoietos bazilika

Az 5. században épült Panagia Acheiropoietos bazilika (görögül: Παναγία Αχειροποίητος ) Szaloniki ókeresztény templomainak egyike. Egy, a nagyon kevés kora bizánci bazilikák közül, amely gyakorlatilag változatlanul élte át az évszázadokat. A Panagia Acheiropoietos egy háromhajós emporumos és deszkatetős bazilika. Egyike Szaloniki 15 ókeresztény és bizánci műemlékének amelyeket az UNESCO 1988-ban vett fel a világörökségi helyszínek listájára. Története Az Acheiropoietos bazilika az antik Szaloniki főutcájától északra a antik fórum mellett egy fürdő komplexum területén épült. Az archeológiai feltárás során a templom padozata alatt a régi fürdőnek 3 rétegét tárták fel. Megalapították, hogy a fürdő a 4. században valószínűleg egy tűzvészben nagyrészt megsemmisült, de a templomtól 10 méterre délre feltárták egy az 5. század második felében még üzemelő kisebb fürdő romjait. A templom építésének pontos ideje nem ismert. Archeológusok általánosságban elfogadott véleménye szerint ez az 5. század közepére, harmadik negyedére tehető. A bazilika neve többször változott az az évszázadok alatt. Az Acheiropoietos elnevezés („nem kéz készítette”) eredetileg egy a bazilikában található csudatévő Istenanya ikon neve, a templom elnevezéseként csak a 14. századtól használatos. Feltételezik, hogy a templom a kezdetektől fogva az Mária Istenanyaságának (Panagia Theotokos) volt szentelve, de Mária mellett, Szent Demeter is védőszentje volt. 1430-ban Szaloniki török uralom alá kerülésekor a templomot mecsetté alakították át. A törökök a templomot a régi mecsetnek ("Eski Camii" vagy "Eski cuma camii") nevezték. Ceseri Kasim pasa 1487/88-ban 30 000 ezüst dénárért restauráltatta. IV. Mehmet szultán 1673-ban imádkozott a templomban ezt egy felirat örökítette meg. 1910-ben még török fennhatóság alatt hozzákezdtek a templom felújításához ezt a munkát 1913-ban a görög adminisztráció folytatta. 1922-ben az épületet menekültszállásnak használták. Csupán 1929-ben kapta vissza eredeti funkcióját. Az épület Az Acheiropoietos bazilika ma is az 5. századi formájában áll. Egy háromhajós 51,90 méter hosszú és 30,80 méter széles emporumos bazilika. A külső fal magossága 14 méter. 1909-ben minden későbbi átépítést lebontottak az épületet eredeti állapotába állították vissza. A főhajót mind a két oldalon 12-12 márványoszlop választja el a mellékhajóktól, keleten eredetileg öt boltíves ablakkal felosztott apszis, nyugati végén egy narthex zárja le. A narthex és a főhajó között egy három ívű átjáró (trivelum) található ennek két oszlopa zöld thesszaliai márványból készült. Az emporum felett a nartextöl északra egy torony helyezkedik el a torony feljárata az északi mellékhajójából érthető el. A templom főbejárata a déli falon található ez eredetileg az antik Szaloniki főutcájára nyílott. A főhajó és mellékhajók közötti oszlopok feletti boltíveken megmaradtak az eredeti mozaikok, aranyozott hátterű, növényeket és madarakat ábrázoló kompozíciók. A déli oszlopsor feletti teret a Szebasztei vértanúkat ábrázoló 13. századi freskómaradványok díszítik. Források UNESCO egyedi azonosító Jegyzetek
Kerk van Acheiropoiètos

De Kerk van Acheiropoiètos (Grieks: Εκκλησία της Αχειροποιήτου) is een kerk in de Griekse stad Thessaloniki. Gebouwd in het midden van de 4de eeuw na Christus, het is de best bewaard gebleven vroegchristelijke basiliek in Griekenland. De naam (= niet met de hand gemaakt) komt van een icoon van de Maagd Maria, aanbeden tot ten minste de 15de eeuw, waarover werd aangenomen dat zij gecreëerd zou zijn door een wonder, zonder tussenkomst van de menselijke hand. Geschiedenis De kerk is gebouwd op de fundamenten van een Romeins badhuis. In 1430 werd de kerk tot moskee omgevormd door Sultan Murad. In 1912 werd het gebouw weer als christelijke kerk gebruikt. Een aardbeving in 1978 richtte grote schade aan. Zie ook Lijst van voormalige moskeeën in Griekenland