NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Schatzhaus der Siphnier

Das Schatzhaus der Siphnier ist eines von 32 ausgegrabenen Schatzhäusern im panhellenischen Heiligtum von Delphi. Gestiftet und errichtet wurde es um 525 v. Chr. von den Einwohnern der griechischen Kykladeninsel Siphnos. Das Schatzhaus weist den für diese Kleinbauten typischen Grundriss des Antentempels auf, doch wurden die Säulen zwischen den Anten durch weibliche Stützfiguren, Karyatiden, ersetzt. Geweiht wurde es von den Einwohnern der Insel Siphnos um das Jahr 525 v. Chr., auf dem Höhepunkt ihres Wohlstandes, wie Herodot anmerkt, aus dem Zehnten ihrer Einkünfte, die sie aus Silber- und Goldminen erwirtschafteten. Das 5,95 × 8,37 Meter große und 6,74 Meter hohe Schatzhaus, an der Südseite der Heiligen Straße an ihrem unteren Teil und somit direkt oberhalb des schroff abfallenden Terrains gelegen, erhob sich auf einem hohen Unterbau, der die Geländegegebenheiten ausgleichen musste. Dieses Schatzhaus, das anhand der erhaltenen Architekturteile fast vollständig zu rekonstruieren ist, war in ionischer Ordnung aus Marmor errichtet und über und über mit Bauornamenten überzogen. Deutlich ist der Versuch zu erkennen, die Vorgabe des nahegelegenen knidischen Schatzhauses zu übertreffen. Der Figurenfries gehört zu den wenigen festdatierten Zeugnissen griechischer Plastik und bildet einen wichtigen Fixpunkt für die Datierung spätarchaischer Kunst. Eine Götterversammlung, der Kampf der Griechen gegen die Trojaner, der Kampf der Götter gegen die Giganten waren Themen des farbig hinterlegten und bemalten Frieses. Literatur Georges Daux, Erik Hansen: Le trésor de Siphnos (= Fouilles de Delphes. Band 2: Topographie et architecture). Editions de Boccard, Paris 1987. Vinzenz Brinkmann: Beobachtungen zum formalen Aufbau und zum Sinngehalt der Friese des Siphnierschatzhauses (= Studien zur antiken Malerei und Farbgebung. Bd. 1). Biering & Brinkmann, München 1994, ISBN 3-930609-00-2. Richard T. Neer: Framing the Gift: The Politics of the Siphnian Treasury at Delphi. In: Classical Antiquity. Band 20, 2001, S. 273–344. Gottfried Gruben: Die ionischen Schatzhäuser in Delphi. In: derselbe: Klassische Bauforschung. Hirmer, München 2007, ISBN 978-3-7774-3085-0, S. 188–215. Michael C. Scott: Putting Architectural Sculpture into its Archaeological Context: The Case of the Siphnian Treasury at Delphi. In: BABESCH – Annual Papers on Mediterranean Archaeology. Band 82/2, 2007, S. 321–331. Weblinks Das Siphnierschatzhaus in Delphi im Virtuellen Antikenmuseum des Archäologischen Instituts der Universität Göttingen Schatzhaus der Siphnier in der archäologischen Datenbank Arachne Anmerkungen
Skarbiec Syfnijczyków

Skarbiec Syfnijczyków – budowla znajdująca się na terenie sanktuarium Apolla w Delfach, w której przechowywano wota składane bogu przez mieszkańców wyspy Sifnos. Utrzymana w stylu jońskim budowla, przypuszczalnie najpiękniejsza i najbardziej okazała w całym okręgu świątynnym w Delfach, została ufundowana przez obywateli Sifnos około 525 roku p.n.e. za pieniądze uzyskane z odkrytych na wyspie złóż złota i srebra. Spośród starożytnych autorów wzmiankują ją Herodot (3,57-58) i Pauzaniasz (X 11,2). Wzniesiony z marmuru paryjskiego skarbiec miał formę jednoizbowego budynku w antach o wymiarach 6,28×8,90 m, z fasadą wspartą na dwóch kariatydach. Posadowiono go na wapiennym fundamencie. Konstrukcja ścian była pseudoisodomiczna, tj. wysokość warstw bloków malała ku górze. Nad gładkim architrawem znajdował się kimation joński, wyżej zaś płaskorzeźbiony fryz zwieńczony kimationem lesbijskim. Fryz został bogato udekorowany reliefami figuralnymi, w centralnej części przedstawiającymi spór Apolla z Heraklesem o trójnóg delficki, od strony północnej scenami gigantomachii, od wschodniej zaś przedstawieniami wydarzeń z wojny trojańskiej. Akroteriony przedstawiały boginię Nike i sfinksy. Zachowały się ślady dekoracji malarskiej. Fundamenty budowli wraz z elementami dekoracji architektonicznych zostały odkopane w 1894 roku przez członków francuskiej misji archeologicznej. Zachowane fragmenty skarbca przechowywane są obecnie w Muzeum Archeologicznym w Delfach. Przypisy
St. Mark's Roman Catholic Church

Saint Mark's Roman Catholic Church (Greek: Ιερός Ναός Αγίου Μάρκου) is located on the St. Mark square in the city of Zakynthos, Greece, and holds the distinction of being the only Catholic church on the island with this name. History The church was originally constructed in 1518 during the Venetian rule and underwent significant rebuilding in 1747 and 1894. Like many buildings on Zakynthos, it was completely destroyed during the devastating 1953 Ionian earthquake. In the 1960s, the church was rebuilt in its current form, maintaining much of its original exterior appearance. A further renovation took place in 1994. Before the earthquake, Saint Mark's Church housed numerous valuable relics, statues, a large organ, artistic candlesticks, and valuable priestly vestments. The church was considered a jewel of the island by those who had seen it before its destruction. Near the church stood a building containing a large library and a photo gallery, both of which were also lost in the great fire that followed the earthquake. Current church The current church preserves a few remaining artifacts from the original structure, including the statue of Saint Mark, two large candlesticks flanking the statue's pedestal, the Holy Cross, a small marble baptismal font, and other smaller objects. The marble slabs from the old church have been repurposed as flooring in the new church. Additionally, a statue of Saint Paraskevi, one of only two statues that survived the fire alongside the statue of Saint Mark, is prominently displayed inside. The 1994 renovation of the church included updates to the floor, the altar, the statue pedestal, the base of the monstrance containing the Eucharist, the pulpit, lighting, and various pieces of furniture. References
Rooms-katholieke kerk van Sint-Marcus

De Rooms-katholieke kerk van Sint-Marcus (Grieks: Ιερός Ναός Αγίου Μάρκου, Ierós Naós Agíou Márkou) staat op het plein van Sint-Marcus in de stad Zakynthos en is de enige katholieke kerk op het gelijknamige eiland Zakynthos. De kerk werd begin 17e eeuw gebouwd en twee keer herbouwd, in 1747 en 1894. Ze werd compleet verwoest tijdens de aardbeving van 1953, zoals de meeste gebouwen op Zakynthos. Tijdens de jaren zestig werd de kerk gebouwd zoals in haar huidige vorm. In 1994 vond er een renovatie plaats. Voor de aardbeving waren er in de kerk waardevolle relieken, beelden, een groot orgel, artistieke kandelaren en waardevolle priestergewaden. Vlak bij de kerk was een gebouw met een omvangrijke bibliotheek en uitgebreide fotogalerij. Onder meer een groot deel van de beelden, het orgel, het historische archief en de bibliotheek gingen verloren tijdens de grote brand die uitbrak na de aardbeving. Inwoners die de kerk nog met eigen ogen voor de aardbeving hebben gezien noemen het nog steeds het 'juweel van het eiland'. Huidige kerk De huidige kerk werd gebouwd tijdens de jaren 1960 en heeft de meeste uitwendige karakteristieken van de oude kerk behouden. Binnen in de kerk staan de paar overgebleven objecten van de verwoeste kerk. Onder andere het beeld van Sint-Marcus, twee van de grote kandelaars die zich links en rechts van het voetstuk van het beeld bevinden, het Heilige Kruis, het kleine marmeren doopvont en andere kleinere objecten. Het kleine marmeren doopvont stond bij de ingang van de oude kerk en werd gebruikt voor de wijwater riten. Wanneer men binnenkomt staat rechts het beeld van Sint-Paraskevi. Samen met die van Sint-Marcus zijn het de enige twee beelden die zijn gered van de brand. Op de vloer van de nieuwe kerk zijn de marmeren platen van de oude gelegd. In het eerste kwartaal van 1994 werd de huidige kerk gerenoveerd. Onder andere de vloer, het altaar, het voetstuk van het beeld van Sint-Marcus, de voet van de monstrans die de eucharistie bevat, de preekstoel, de belichting en een deel van het meubilair werden gerenoveerd.
Андрос

Андрос (на гръцки: Άνδρος) е гръцки остров в Бяло море, най-северният и 2-ри по големина в Цикладските острови. Островът е дълъг 39 km и с най-голяма ширина от 16 km. Общата му площ е 379 km². По-големите селища на острова са: Андрос (той е главният град и е разположен на източния бряг), Гаврио, Баци и Ормос Кортиу. Разположен е на 12 km югоизточно от остров Евбея и на 1.5 km северозападно от остров Тинос. На 18 km югозападно от него е малкия остров Гиарос. Изграден е основно от кристалинни скали. Релефът в по-голямата си част планински, с много плодородни долини и малки крайбрежни равнини. Максимална височина връх Петалон 995 km, издигащ се в близост до югозападното му крайбрежие. В долините и крайбрежните равнини се отглеждат маслини, цитрусови плодове и лоза. Основен поминък по крайбрежието е риболова. Има находища на желязна и манганова руда. През 1900 г. населението на острова е около 18 000 жители, но данните от преброяването на населението през 1991 г. отчитат едва 8781 жители. Според преброяването в Гърция от 2001 г., град Андрос брои 1508 жители, а целият остров Андрос – 10 009. Личности Матей – александрийски гръцки патриарх Теофилос Каирис (1784 – 1853) – православен духовник и революционер Никитас Какламанис (р. 1946) — лекар и политик, кмет на Атина (от 2007 г.) Галерия Външни препратки ((el)) Официална уеб страница на дем Андрос Архив на оригинала от 2012-08-14 в Wayback Machine. ((el)) Официална уеб страница на дем Кортиу Архив на оригинала от 2020-10-28 в Wayback Machine. ((el)) Официална уеб страница на дем Идруса Архив на оригинала от 2008-08-09 в Wayback Machine. ((en)) Richard Stillwell, ed. Princeton Encyclopedia of Classical Sites, 1976: Andros, one of the Cyclades, Greece Източници
Andros (Řecko)

Andros (druhý pád Andru, řecky Άνδρος) je řecký ostrov v souostroví Kyklady, který leží v Egejském moři mezi jihovýchodním koncem ostrova Euboia a severozápadním koncem ostrova Tinos. Spolu se souostrovím Gavrionisia u jihozápadního pobřeží tvoří stejnojmennou obec (řecky Δήμος Άνδρου) jež je zároveň regionální jednotkou (řecky Περιφερειακή Ενότητα Άνδρου) spadající pod kraj Jižní Egeis. Geografie Ostrov je druhý největší v Kykladách a třetí největší v kraji Jižní Egeis. Mezi všemi řeckými ostrovy mu patří 12. místo. Od ostrova Euboia ho odděluje 11 km široký a 400 m hluboký průliv Kafirea a od ostrova Tinos 1,5 km široký průliv. Ostrov má protáhlý tvar od severozápadu k jihovýchodu v délce 39,8 km. V jeho středu dosahuje šířka 16,7 km. Jediné ostrůvky u pobřeží se nacházejí v zátoce u vesnice Gavrio. Tvoří souostroví Gavrionisia a jejich celková rozloha je 0,3 km². Nejvyšším pohoří na ostrově je v centrální části a zvedá se do výšky 994 m nejvyšším vrcholem Petalo. V severní části ostrova je nejvyšší Agii Saranda (718 m) a v jižní části Gerakones (685 m), Tsirovlidi (726 m) a Rachi (682 m). Délka pobřeží činí 177 km. Obyvatelstvo V obci a tedy i v regionální jednotce v roce 2011 žilo 9221 obyvatel, což je také počet obyvatel hlavního ostrova. Největším městem a sídlem obce a regionální jednotky je Andros a přes tisíc obyvatel má ještě Mpatsi. Obec Andros se člení na tři obecní jednotky, které se dále skládají z komunit a ty z jednotlivých sídel, tj. měst a vesnic. V závorkách je uveden počet obyvatel obecních jednotek a komunit. Obecní jednotka Andros (3901) o rozloze 102,756 km² — komunity: Andros (1665), Apoikia (259), Lamyra (381), Mesaria (981), Pitrofos (330), Stenies (210), Vourkoti (75). Obecní jednotka Korthio (1948) o rozloze 81,918 km² — komunity: Kapparia (127), Kochylos (87), Korthio (636), Ormos Kortiou (700), Palaiokastro (233), Syneti (165). Obecní jednotka Ydrousa (3372) o rozloze 195,367 km² — komunity: Ammolochos (61), Ano Gavrio (139), Aprovatou (267), Arni (110), Fellos (151), Gavrio (957), Katakoilos (134), Makrotantalo (182), Mpatsi (1156) Palaiopoli (159), Vitali (56). Odkazy Související články Řecké ostrovy Jižní Egeis Kyklady Egejské moře Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Andros na anglické Wikipedii a Andros (Griechenland) na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Andros na Wikimedia Commons Oficiální stránky Podrobné popisy památek a pěších cest na ostrově Andros (česky)
Andros

Andros er den nordligste og næststørste græske ø i Kykladerne. Andros er 380 km² stor, med godt 9.000 indbyggere. Den ligger tæt på øen Tinos. Hovedbyen hedder Andros. Øen har ingen lufthavn, så man må sejle til øen via Tinos eller Ráfina til havnebyen Gávrio. Eksterne henvisninger
Ándrosz

Ándrosz (görög írással Άνδρος) sziget az Égei-tengerben, Görögország területén. A Kükládok szigetcsoport legészakibb és (Náxosz után) második legnagyobb tagja. Évia (Euboia) szigetétől DK-re fekszik, melytől a 11 km széles és 400 m mély Kafirasz-szoros választja el. A sziget területe 380 km². Hosszúsága ÉNy-DK irányban mintegy 40 km, legnagyobb szélessége 16 km. Lakossága 9200 fő volt 2011-ben. Területe hegyvidékes, többnyire meredek partokkal. Legmagasabb pontja a Profitisz Iliasz 997 méter. Székhelye Ándrosz (Chora/Khora), a keleti parton fekszik. Legnagyobb települései: Ándrosz, Gávrio, Bací, Órmosz Korthíu. Paleopolisz (Palaiópoli, Παλαιόπολη), a sziget ősi fővárosának romjai a nyugati parton találhatók. Közigazgatási beosztás Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Andros című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Andro (Grecia)

Andro o Andros (in greco Άνδρος?) è un'isola della Grecia, la più settentrionale dell'arcipelago delle Cicladi. È lunga circa 40 chilometri e la larghezza massima è di circa 16 chilometri. La superficie è prevalentemente montagnosa con numerose valli e corsi d'acqua. Amministrazione A seguito della riforma amministrativa detta piano Kallikratis in vigore dal 2011, l'isola è un'unità periferica nella periferia dell'Egeo Meridionale costituita dall'unico comune omonimo con 9 285 abitanti al censimento 2001. Apparteneva fino al 2010 alla prefettura delle Cicladi. Località Le principali località, comuni autonomi fino al 2010, sono le seguenti: Andros; Korthio; Ydrousa. Note Altri progetti Wikiquote contiene citazioni di o su Andro Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Andro Wikivoyage contiene informazioni turistiche su Andro Collegamenti esterni (EL, EN, FR, DE, IT, RU) Sito ufficiale, su andros.gr. Andros, su sapere.it, De Agostini. (EN) Ándros, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Andros (Cyklady)

Andros (gr. Ανδρός) – wyspa w Grecji, na Morzu Egejskim, jedna z największych wysp archipelagu Cyklady, pow. 374 km², ok. 9 tys. mieszkańców. Od Eubei oddzielona jest Cieśniną Kafirejską. Leży w administracji zdecentralizowanej Wyspy Egejskie, w regionie Wyspy Egejskie Południowe, w jednostce regionalnej Andros, w gminie Andros. Na zachodzie Andros leży pasmo górskie (do 1000 m wysokości), na którego wschodnich zboczach uprawia się figowce, winogrona, oliwki i drzewa owocowe (cytrusy), oprócz tego na wyspie rozwinięta jest hodowla owiec i kóz. Ludność wyspy zajmuje się rybołówstwem. Główną miejscowością jest Andros, malowniczo położona na wąskim paśmie lądu na wschodzie wyspy. Z leżącego na zachodnim wybrzeżu portu Gavrion odbywa się regularna żegluga promowa z greckim lądem (Rafina) i innymi wyspami Cyklad. Wyspa Andros, obok pobliskich wysp (Amorgos, Jaros i Serifos), była w okresie Cesarstwa częstym miejscem zesłań. Za czasów Kaliguli na wyspę został zesłany rzymski namiestnik Flakkus, gdzie po zmianie wyroku został zabity, a szczątki pogrzebane. Później zesłano tutaj uczestników spisku Pizona. W późnym średniowieczu wyspa była osobnym bytem politycznym rządzonym przez Wenecjan. Przypisy Linki zewnętrzne Wyspa Andros Wyspa Andros
Andros

Andros (em grego: Άνδρος) é uma ilha e unidade regional da Grécia, situada ao norte do arquipélago das Cíclades (Kiklades), localizado uns 10 km a sudeste de Eubeia, e a 10 km a norte de Tinos. Sua área é de 374 km², tem cerca de 40 km de comprimento e uma largura máxima de 16 km. É montanhosa e com vales férteis. A população é de 10 009 habitantes (2001). A capital é a cidade homónima de Andros. Entre outubro e novembro de 1827 houve desembarque de um pequeno destacamento de marines para caçar piratas na ilha. Unidade regional Andros é uma unidade regional da Grécia, localizada na região do Egeu Meridional. Foi criada a partir da reforma administrativa instituída pelo Plano Calícrates de 2011, contando com o mesmo território da extinta Prefeitura das Cíclades. É subdividida em apenas 1 município, Andros, criado a partir da fusão dos antigos municípios de Andros, Korthio e Ydrousa. Notas
Andros (insulă)

Andros (în limba greacă Άνδρος) este o insulă din Grecia, cea mai nordică din Insulele Ciclade. Lungimea insulei este de 40 de km și lărgimea de 16 km. Teritoriul insulei este în principal muntos cu numeroase văi și pârâie. Obiective turistice Principalele atracții turistice de pe insulă sunt Muzeul arheologic din Andros și orașul Paleopolis, vechea capitală a insulei construită pe o coastă de deal, al cărui port este vizitat în fiecare an de mii de turiști. Note
Андрос (острво, Грчка)

Андрос или Андро (грчки грч. Άνδρος) је једно острва у групацији Киклада у Грчкој. правно острво чини засебну и једину општину у оквиру округа Андрос Периферије Јужни Егеј. Оно укључују и околна острвца и хриди. Средиште острва и главно место округа је градић Андрос. Географија Андрос је једно од највећих острва Киклада, удаљено око 100 km источно од Атине и око 50 km од копна (југоисточна Атика). Острво се налази 15ак km јужно од Евбеје, а најближе суседно острво је Тинос на свега 3 km. Острво је средње разуђено и планинско у већем делу. Постоји неколико долина, које су погодне за земљорадњу. Андрос спада у острва Киклада која су ближа копну и имају обиље подземних вода, чине се надокнађује средоземна клима са дугим, жарким и сушним летима и благим и не баш кишовитим зимама. Биљни и Животињски свет су такође особени за ову климу, а од гајених култура доминира маслина. Због обиља подземне воде острво има бујну зимзелену шуму. Историја За Андрос, као и за целокупне Кикладе, је необично важно раздобље касне праисторије, тзв. Кикладска цивилизација, зависна и блиска Критској. Иза Кикладске цивилизације су данас остале бројне фигурине-идоли, везане за загробни живот. Током старе Грчке Андрос је прво био насељен Јонцима, а затим један од малих полиса у веома важном делу Грчке. Пред крај класичног периода Андрос је потпао под власт Атине. После тога острвом је владао стари Рим, а затим и Византија. 1204. године после освајања Цариграда од стране крсташа Киклади потпадају под власт Млечана, под којима остају вековима, до 1566. године, када нови господар постаје османско царство. Становништво Андроса је било укључено у Грчки устанак 20их година 19. века, па је острво оно је одмах припало новооснованој Грчкој. Међутим, развој нове државе није спречио исељавање месног становништва у 20. веку. Последњих деценија ово је донекле умањено развојем туризма. Становништво Главно становништво на Андросу су Грци. Андрос и поред бујне вегетације спада у ређе насељена острва међу значајинијим острвима Киклада. Андрос нема великих насеља - главно место на острву, град Андрос има свега 1.500 становника. Привреда Привреда Андроса се заснива на туризму и поморству, а мање на традициналној пољопривреди (јужно воће, маслине). Види још Киклади Тинос Спољашње везе Званична страница општине Андрос на грчком и енглеском Official Званична страница општине Кортио на грчком и енглеском Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (28. октобар 2020) Richard Stillwell, ed. Princeton Encyclopedia of Classical Sites, 1976: Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (14. децембар 2007) текст „Андрос, један од Киклада, Грчка"
Andros

Andros (grekiska: Άνδρος, även Andro) är en ö i Grekland. Det är den nordligaste ön i Kykladerna, och ligger ungefär 10 kilometer sydost om Euboea och ungefär 3 kilometer norr om Tinos. Den är 380 km² stor, nästan 40 kilometer lång, och som mest 16 kilometer bred. Dess yta är bergig, med många blomstrande dalar. Huvudstaden ligger på öns ostkust och heter också Andros. Huvudstaden hade år 1900 omkring 2 000 invånare, samma år hade ön 18 000 invånare. 1991 års folkräkning visade att öns befolkning minskat till 8 781 invånare, en annan undersökning från 1992 visar en befolkning på 10 500, men huvudstaden har fortfarande 2 000. Historia Öns första befolkning utgjordes av pelasger och joner. Redan 550 f.Kr. tycks ön ha uppnått en viss makt och utsände vid denna tid åtskilliga kolonier. Från atenarnas välde övergick Andros till romarnas och tillhörde sedan det östromerska riket, men fick 1207, efter grundläggandet av det latinska kejsardömet, en egen furste i den venezianske adelsmannen Marino Dandolo. Det stod därefter dels under egna furstar, dels under venezianska ståthållare, till dess det 1566 kom under turkarnas välde. Betydande byggnader Byggnaderna i fiskeläget Batsi på öns västra sida har röda taktegel vad som är ovanlig för Kykladerna. På ett högplatå norr om orten hittas klostret Moni Zadochos Pighi ("Livets källa") som fortfarande är i bruk. I klostrets kyrka finns en ikon som föreställer Jungfru Maria och i biblioteket förvaras gamla handskivna dokument. Ännu längre norrut ligger det 20 meter höga tornet Agios Petros. Ett nät av liknande torn skapades på flera öar under hellenismen och eldar på tornens topp var varningssignaler. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från Nordisk familjebok, Andro, 7 juli 1904.