Schitul Prodromu

Schitul Prodromu (greacă modernă Προδρόμου) este un schit românesc cenobitic din Sfântul Munte Athos, aflat pe teritoriul administrativ al Marii Lavre. Numele „Prodromu” provine din grecescul Prodromos („Înaintemergătorul”), epitet al Sfântului Ioan Botezătorul, căruia îi este închinat așezământul. Schitul Prodromu este unul dintre cele două așezăminte monahale românești din Sfântul Munte Athos, alături de Lakkoskiti. Ca toate așezămintele athonite, se află sub jurisdicția Patriarhiei Ecumenice de Constantinopol. Istoric Cele mai vechi mărturii despre prezența românilor în acest loc datează din jurul anului 1750, când câțiva călugări, conduși de ieromonahul Macarie, trăiau în sihăstrie lângă paraclisul „Sfântul Ioan Botezătorul”, de la care schitul și-a primit numele. În jurul anului 1800, aici viețuiau trei pustnici români: duhovnicul Iustin Valahul și doi ucenici, Patapie și Grigorie. Se spune că, la un moment dat, Iustin ar fi alungat un roi de lăcuste de la Marea Lavră, stropindu-le cu apă sfințită. Pe măsură ce numărul călugărilor români din jurul său a crescut, Iustin s-a gândit să extindă chilia și să o transforme într-un schit. El a adresat o cerere Marii Lavre, care și-a dat acordul și binecuvântarea. Iustin a murit însă în 1816. Urmașii săi au solicitat Marii Lavre un act pentru întemeierea schitului. În 1820, au primit un document alcătuit din 13 articole, prin care chilia era recunoscută „evlaviosului neam al moldovenilor, spre întemeierea unui schit de obște”. Condițiile de funcționare prevedeau ca așezământul să aparțină Marii Lavre, să fie un schit chinovial, să aibă un dicheu, adică un egumen, și un sigiliu propriu, precum și să își îndeplinească îndatoririle față de Marea Lavră, asemenea celorlalte schituri athonite. O parte a Moldovei istorice aparține astăzi României, o altă parte formează actuala Republică Moldova, iar restul se află în Ucraina. În 1821 a început Războiul de Independență al Greciei, iar schitul nu a mai putut fi întemeiat. Călugării Patapie și Grigorie au plecat în Moldova, luând cu ei actul, pe care l-au dus la Mănăstirea Neamț. Cei doi au murit ulterior, însă alți doi călugări, Nifon și Nectarie, proveniți de la Mănăstirea Horaița, au găsit documentul și, în 1851, au răscumpărat de la călugării greci chilia Prodromu, pentru suma de aproximativ 7.000 de lei. Marea Lavră a reconfirmat actul și i-a adăugat încă trei articole. Nifon și Nectarie au început apoi strângerea de fonduri. Domnitorul Moldovei, Grigore Alexandru Ghica, a oferit cea mai mare contribuție, de 3.000 de ducați, alături de caimacamul Țării Românești Alexandru Ghica, mitropolitul Sofronie al Moldovei și mitropolitul Nifon al Țării Românești. La 7 iulie 1853, Grigore Alexandru Ghica a recunoscut oficial așezământul printr-un hrisov domnesc. În 1856, patriarhul Chiril al VII-lea al Constantinopolului a aprobat întemeierea schitului. Recunoașterea sa a fost confirmată ulterior printr-un nou hrisov, emis la 19 iunie 1871 de domnitorul Carol I. Construcția bisericii schitului a început în 1857 și s-a încheiat în 1866, când, la 21 mai, de sărbătoarea Sfinților Împărați Constantin și Elena, aceasta a fost sfințită. Slujba a fost oficiată de egumenul Isaia Vicol de la Mănăstirea Golia din Iași. Biserica a primit hramul „Botezul Domnului”. Kiriakonul, adică biserica principală a schitului, are o lungime de 30 m și o lățime de 8,5 m, fiind prevăzut cu trei turle. Pictura interioară a fost realizată între 1862 și 1863 de zugravi români, într-un stil inspirat de Renaștere, caracteristic picturii românești din secolul al XIX-lea. Pe peretele sudic al pridvorului se află o reprezentare a Muntelui Athos, cu mănăstirile și sfinții care au viețuit acolo, dintre care 14 sunt de origine română. Deasupra intrării principale în schit se ridică o clopotniță înaltă de 23 m, în care se află un paraclis cu hramul „Adormirea Maicii Domnului”. După ce și-a văzut dorința împlinită, egumenul Nifon s-a retras în 1870 într-o chilie amenajată într-o peșteră din apropiere, închinată Sfântului Atanasie. A murit în 1899. Inițial, a fost înmormântat în peștera în care se retrăsese, iar ulterior rămășițele sale au fost mutate în cripta aflată sub altarul bisericii. Așezământul a purtat inițial numele de Schitul moldovenesc Prodromu. După unirea Țării Românești cu Moldova, la 24 ianuarie 1859, și formarea noului stat român, denumirea a fost schimbată în Schitul românesc Prodromu. În 1889, Marea Lavră a emis un nou act pentru Schitul Prodromu, întărit cu sigiliul patriarhului ecumenic Dionisie al V-lea al Constantinopolului. Documentul cuprindea 16 articole și prevedea, printre altele, că schitul poartă denumirea de „românesc”, are organizare chinovială, aparține Marii Lavre, biserica mare are hramul „Botezul Domnului”, iar numărul viețuitorilor este stabilit la 60 de monahi și 10 frați. De-a lungul timpului, schitul a fost extins, însă regimul comunist din România i-a confiscat proprietățile din țară, lipsindu-l de mijloacele necesare întreținerii. Aprovizionarea din România a încetat, iar la schit nu au mai sosit călugări noi. Situația a început să se îmbunătățească treptat după 1963, când a fost sărbătorit mileniul Muntelui Athos, eveniment la care au participat întâistătătorii Bisericilor Ortodoxe Răsăritene. Schitul a început să primească din nou sprijin din România, iar în 1976 au sosit noi călugări, formându-se o obște de zece monahi vârstnici, dintre care mulți erau bolnavi. Lucrările de restaurare au început în 1984 și sunt în prezent aproape încheiate. Sprijinul a provenit din România, Grecia și din partea unor donatori particulari. La 11 aprilie 2007, Camera Deputaților din România a adoptat o lege prin care schitului i se acordă anual suma de 250.000 de euro de la bugetul de stat, prin intermediul Ministerului Culturii. Fondurile sunt destinate restaurării și întreținerii celor patru biserici și paraclise, realizării materialelor de promovare și susținerii activității călugărilor. Conducere În prezent, Schitul Românesc Prodromu este condus de arhimandritul Atanasie Floroiu, stareț al așezământului monahal. Sfinți legați de Schitul Prodromu În tradiția monahală românească athonită, Schitul Prodromu este legat de viața și activitatea unor monahi români, dintre care unii au fost canonizați de Biserica Ortodoxă Română: Sfântul Cuvios Nifon de la Prodromu – întâiul stareț și ctitor al schitului. Sfântul Cuvios Nectarie Protopsaltul – monah român, cunoscut protopsalt al secolului al XIX-lea. Sfântul Cuvios Petroniu de la Prodromu (1914–2011) – stareț al schitului în perioada contemporană. Monahi reprezentativi De-a lungul timpului, la Schitul Prodromu au viețuit numeroși monahi români, între care sunt amintiți în surse bisericești și publicistice: Părintele Iulian Prodromitul (1926–2023) Părintele Macarie Prodromitul (1926–2014) Sfinte moaște Schitul Prodromu păstrează în biserica sa sfinte moaște, conform rânduielii athonite. Printre sfinții ale căror părticele de moaște sunt menționate se numără: Sfântul Ioan Gură de Aur Sfântul Grigorie Teologul Sfântul Modest al Ierusalimului Sfântul Apostol și Evanghelist Matei Sfânta Mare Muceniță Varvara Sfinții 40 de mucenici din Sevastia Sfântul Trifon Sfinții Doctori fără de arginți Cosma și Damian Cuviosul Antipa de la Calapodești Icoane Schitul Prodromu este cunoscut în mod deosebit pentru Icoana Maicii Domnului „Prodromița”, realizată în anul 1863 la Iași de iconarul Iordache Nicolau, la cererea ctitorilor schitului, cu respectarea rânduielilor canonice ale iconografiei ortodoxe. Potrivit tradiției athonite, icoana este cinstită ca fiind „nefăcută de mână omenească”. Prăznuirea icoanei are loc la data de 12 iulie. În schit se mai află și alte icoane cinstite, între care: Icoana Maicii Domnului „Apărătoare de foc” Icoana Maicii Domnului „Înainte Vestitoarea” Icoana Maicii Domnului „Ctitorița” Icoana Sfintei Treimi Icoana Sfântului Ioan Botezătorul (foarte veche, păstrată în paraclisul vechi) Viețuitori Numărul viețuitorilor a variat de-a lungul timpului. În surse recente sunt menționați aproximativ 25–35 de monahi români care viețuiesc în prezent la Schitul Prodromu. Legături externe Schitul Românesc Prodromu – site oficial Schitul Prodromu – Așezăminte românești din Muntele Athos (Doxologia)