NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sifnos

Sifnos (en grec: Σίφνος) és una illa grega que pertany al grup de les Cíclades; està situada al sud-est de Sèrifos i al nord-est de Melos. Té una superfície d'uns 73 km² i una població d'uns 2.700 habitants. Fa part de la unitat perifèrica de Melos, dins la perifèria de l'Egeu Meridional. La capital de l'illa és Apol·lonia, i és situada al centre de l'illa. Molt a prop d'Apol·lonia, una mica al nord, hi ha Artemonas, i uns quilòmetres a l'est, a tocar de la mar, hi ha Kastro, l'antiga capital, fundada pels venecians com a castell. El port, a la part occidental, s'anomena Kamares, i està situat a uns cinc quilòmetres d'Apol·lonia. Història Al puig d'Agios Andreas es troba un important assentament d'època micènica que no fou abandonat fins en època històrica, en temps hel·lenístics. A l'antiguitat, es deia que els habitants de Sifnos i moltes altres Cíclades procedien d'Atenes, i que l'illa rebia el nom del seu colonitzador, Sifnos, fill de Súnios. En qualsevol cas, els habitants de Sifnos eren, en època històrica, jonis. Segons Plini el Vell, anteriorment havia estat anomenada Mèrope. Sifnos important per les seves mines d'or i plata, gràcies a les quals fou una illa molt pròspera. Aquesta riquesa, però, també atragué l'interés d'altres illes, que es deliren per dominar-la. Així, els samis l'assetjaren i saquejaren al segle vi aC en les seves lluites per fer fora el tirà Polícrates. Per aquest motiu, i amb la intenció de protegir les mines, els seus habitants construïren un gran nombre de torres (una cinquantena) per vigilar i defensar el territori. La riquesa de l'illa era considerable: els seus edificis públics eren decorats amb marbre de Paros, i una desena part de la seva riquesa la dipositaven a Delfos, on eren l'estat amb un tresor més important. Sembla que tota l'illa constituïa una sola polis, amb el centre urbà principal situat sota l'actual població de Kastro. El 490 aC, els habitants de Sifnos van refusar de pagar tribut als perses, i lluitaren en les guerres mèdiques del bàndol grec, enviant un vaixell a Salamina. A continuació, ingressaren a la lliga de Delos i pagaven un tribut anyal de 3600 dracmes. La influència que exercí Atenes sobre Sifnos, com en altres Cíclades, condicionà el fet que, dins el segle v aC, el govern de l'illa fos democràtic. A la derrota de la lliga de Delos en la guerra del Peloponnès, cap al 405 aC, el govern democràtic fou derrocat per un d'oligàrquic amb el suport militar dels lacedemonis. Deu anys més tard, el partit democràtic a l'exili es reimposà, no sense enfrontament militar entre les dues faccions. Amb el temps, les mines es van començar a esgotar, i van deixar d'enviar la dècima part a Delfos; suposadament com a càstig dels déus una inundació del mar (un tsunami, tal vegada) va destruir les mines. En temps d'Estrabó, eren tan pobres que ser pobre com algú de Sifnos era una expressió proverbial, i comportar-se com un sifnià era sinònim d'actuar malament. Les copes de pedra i altra ceràmica de l'illa també eren força conegudes i famoses. Notes Referències
Sifnos

Sifnos (druhý pád Sifnu) (řecky Σίφνος) je řecký ostrov v souostroví Kyklady, který leží na západě Egejského moře mezi Serifem a Milem, západně od Délu a Paru. Spolu s blízkým neobydleným ostrůvkem Kitriani tvoří stejnojmennou obec. Ostrov Sifnos má rozlohu 73 km² a obec 73,942 km². Obec je součástí regionální jednotky Milos v kraji Jižní Egeis. Obyvatelstvo V roce 2011 žilo v obci 2625 obyvatel, všichni na hlavním ostrově. Celý ostrov tvoří jednu obec, která se nečlení na obecní jednotky a skládá se ze dvou komunit, které se skládají přímo z jednotlivých sídel, tj. měst a vesnic. V závorkách je uveden počet obyvatel jednotlivých komunit. obec, obecní jednotka a komunita Sifnos (2625) — Apollonia (1691), Artemonas (934) ostrůvek Kitriani (0) je součástí komunity Apollonia Geografie Vlastní ostrov je přibližně trojúhelníkhového tvaru. Má velmi nepravidelné pobřeží s mnoha malými chráněnými zátokami. Ostrov je hornatý. Jeho nejvyšší bod má nadmořskou výšku 682 m a jmenuje se Profitis Ilias. Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Sifnos na anglické Wikipedii a Sifnos na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sifnos na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Sifnos v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Oficiální stránky Podrobné popisy památek na ostrově Sifnos (česky)
Szifnosz

Szifnosz (görög írással Σίφνος) sziget az Égei-tengerben, Görögország területén. A Kükládok szigetcsoport tagja Közigazgatási beosztás Történelem Az ókorban a bányáiból (arany és nagy ezüsttartalmú ólomérc) nagy gazdagságra tett szert, annyira, hogy Delphoiban egy ragyogó kincsesházat emeltek. Később az Attikai Szövetségnek is magas összegeket fizettek. A római és bizánci időkben szerepe háttérbe szorult. 1537-ben a törökök kezére került, majd csak 1832-ben került a görög királysághoz. Turizmus Fő kikötők Kamaresz (Kamari). Ide érkeznek a hajók Pireuszból. Innen egy út vezet felfelé a főváros, Apollónia felé, amely a szomszédos faluval, Artemonnal (Artemonasz) összenőtt. Herronissos Faros Platu Gialosz Vathi Strandok A legnevezetesebb tengerparti strandok: Cheronisosz (Χερόννησος) Poulati (Πουλάτη) Faros (Φάρος) Platu Gialosz (Πλατύς Γιαλός) Vathi (Βαθύ) Apokofto (Αποκοφτό) Broulidia (Βρουλίδια) Fukiada (Φυκιάδα) Chrisszopigi Egyéb Kasztro faluja megőrizte középkori hangulatát. Egy velencei kori fellegvár nyomait láthatjuk itt. Kamaresz mellett a turizmus főleg Platu Gialosz és Vathi strandjain van jelen. Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Sifnos című német Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Polyglott: Égei-tengeri szigetek, 1997
Sifnos

Sifnos (Grieks: Σίφνος) is een eiland en gemeente (dimos) dat behoort tot de Cycladen, een Griekse eilandengroep die zich in de Egeïsche Zee bevindt, ten oosten van de Peloponnesos in de Griekse bestuurlijke regio (periferia) Zuid-Egeïsche Eilanden. Sifnos ligt in het westelijke deel van de Cycladen op een uur of zes varen van Piraeus, de havenstad ten zuiden van Athene. Er is geen luchthaven, het eiland is te bereiken met veerboten via het vasteland of andere eilanden zoals Milos, Naxos of Mykonos. In het jaar 2000 had het eiland ca. 2000 inwoners en het eiland heeft een oppervlakte van 74 km². Hoofdstad / Dorpen Sifnos' hoofdstad is Apollonia dat zowat samensmelt met Artemonas, de stad van de mooie tuinen. De plaats Kastro, ten tijde van de Venetiaanse overheersing gebouwd, is het meest authentiek.
Sifnos

Sifnos – grecka wyspa i jednocześnie gmina należąca do archipelagu Cyklad. Na wyspie znajdują się dwa główne miasta: Apollonia (942 mieszkańców) oraz Artemonas (744 mieszkańców). Innymi skupiskami osadnictwa są: miejscowość Kastro oraz położone na zachodnim wybrzeżu portowe miasto Kamares. Leży w administracji zdecentralizowanej Wyspy Egejskie, w regionie Wyspy Egejskie Południowe, w jednostce regionalnej Milos, w gminie Sifnos. Geografia Sifnos leży pomiędzy Serifos i Melos. Wyspa jest położona na zachód od Delos oraz Paros. Od portu w Pireusie wyspa jest oddalona o około 130 km. Powierzchnia Sifnos wynosi 73km², długość 16 km a szerokość wyspy wynosi 7,5 km. Linia brzegowa dochodzi do 70 km. Obecnie na stałe wyspę zamieszkuje 2442 osób. Historia W czasach starożytności Sifnos była bogatą wyspą ze względu na znajdujące się na wyspie kopalnie srebra oraz złota. Dowodem bogactw pochodzących z wyspy ma być skarbiec zbudowany w Delfach w VI wieku p.n.e. w celu magazynowania kosztowności pochodzących z Sifnos. Obecnie niestety nie wiadomo co się stało, że kopalnie nagle przestały pracować. Możliwe mogło być ich zatopienie w trakcie powodzi, jednakże nie ma żadnych śladów mogących potwierdzić tę hipotezę. Wyspa jest słynna także jako stolica garncarstwa w basenie Morza Egejskiego. Słynne są takie wyroby jak naczynia, popielniczki oraz miski. Wyrabiane przez mieszkańców naczynia służyły im bardzo często jako główny produkt handlowy. Najstarsze wyroby lokalnych rzemieślników zostały odkryte w centralnej części wyspy w okolicach miasta Artemonas, gdzie ukrywano je przed zrabowaniem przez piratów. Linki zewnętrzne Oficjalna strona wyspy Sifnos
Sifnos

Sifnos é uma ilha grega do arquipélago das Cíclades no sudoeste do Mar Egeu. Tem área de 73 quilômetros quadrados, com comprimento máximo de 17 quilômetros e largura máxima de oito. Segundo censo de 2019, havia 2 570 habitantes, e recebe bastantes turistas. Sua localidade mais importante é Apolônia. A ilha é conhecida por sua cerâmica. Notas [a] ^ As fontes se contradizem quanto a área da ilha, apresentando ao menos quatro valores distintos: 73, 77, 83 e 89 quilômetros quadrados. Referências Bibliografia Ligações externas Sítio de Sifnos
Сифнос

Сифнос (грчки грч. Σίφνος) је једно од острва у групацији Киклада у Грчкој. Управно острво припада округу Милос у оквиру Периферије Јужни Егеј, где са оближњим острвцима чини засебну општину. Природни услови Сифнос је једно од острва Киклада средње величине. Престоница Атина је на 130 km удаљености ка северу. Најближа околна острва су на око 15 km раздаљине: Кимолос ка југозападу, Серифос ка северу и Парос ка истоку. Острво је средње разуђено и планинско у већем делу. Сифнос спада у острва Киклада која су положена даље од копна, што повезано са сушном средоземном климом проузрокује сталан недостатак воде. Због тога је Сифнос сушан и каменит, а биљни и животињски свет су такође особени за ову климу. Од гајених култура доминирају маслина и винова лоза. Историја За Сифнос, као и за целокупне Кикладе, је необично важно раздобље касне праисторије, тзв. Кикладска цивилизација, зависна и блиска Критској. Иза Кикладске цивилизације су данас остале бројне фигурине-идоли, везане за загробни живот. Током старе Грчке Сифнос је био један од малих полиса у веома важном делу Грчке и познат по богатству захваљујући налазиштима сребра. После тога Сифносом је владао стари Рим, а затим и Византија. 1204. године после освајања Цариграда од стране Крсташа Киклади потпадају под власт Млечана, под којима остају дуго, до 16. века, када нови господар постаје османско царство. Становништво Сифноса је било укључено у Грчки устанак 20-их година 19. века, па је острво одмах припало новооснованој Грчкој. Међутим, развој нове државе није спречио исељавање месног становништва у 20. веку. Последњих деценија ово је донекле умањено развојем туризма. Становништво Главно становништво на Сифносу су Грци. Сифнос спада у острва са средњом густином насељености међу значајинијим острвима Киклада, али је развој туризма протеклих 20ак година допринео наглом просперитету острва и расту броја становника за око 25%. 1/3 становништва живи у средишту острва, насељу Аполонија, а исти број живи и у оближњем насељу Атемонас, некадашњој главној луци острва, а данас средишту туристичке привреде на Сифниосу. Привреда Привреда Сифноса се данас заснива највише на туризму и поморству, а све мање на традициналној пољопривреди (маслине, винова лоза, мање јужно воће). Спољашње везе www.sifnos.gr - Званична презентација острва Сифнос
Sifnos

Sifnos är en grekisk ö i Kykladerna i Egeiska havet, omkring 130 km från Pireus. Huvudbyn på Sifnos heter Apollonia. Ön sägs ha 365 kyrkor, en för var dag på året. Ön är cirka 74 km² stor och har omkring 2 600 invånare vintertid men betydligt fler under sommaren. Sommarturisterna är huvudsakligen greker men det kommer även en del skandinaviska och franska turister framförallt under första halvan av sommarsäsongen. Sifnos är känt för sin keramik. Hamnbyn heter Kamares och därifrån kan man med buss eller hyrbil ta sig till byar som Apollonia, Artemonas, Kastro, Platys Gialos, Faros, Vathy, Heronissos m fl. Bilder Referenser
Сіфнос

Сіфнос (грец. Σίφνος) — острів у Греції, у південній частині Егейського моря. Один з островів архіпелагу Кіклади, знаходиться між Мілосом і Серіфосом, приблизно за 130 кілометрів на південний схід від Афін. Адміністративний центр — місто Аполлонія. Населення (2021) — 2625 жителів. Географія Острів має витягнуту форму. Довжина острова — близько 15 км, ширина — 7,5 км. Площа острова становить майже 74 км², а довжина берегової лінії — близько 70 км. На острів ходить пором з Пірея за маршрутом Пірей — Кіфнос — Серіфос — Сіфнос — Мілос — Кімолос. Деякі пороми на острови Парос та Наксос також зупиняються на острові. На численних човнах, катамаранах і судах на підводних крилах можна добратися на сусідні острови Кіклад. Населення Населення Сіфносу, згідно з результатами перепису 2021 року, становило, 2 625 осіб. Острів зберігає автентичний культурний уклад та кулінарні традиції, залучаючи заможних резидентів. Кількість населення є стабільною з тенденцією до незначного зростання. Населені пункти На самому острові кілька населених пунктів. Гавань острова Камарес розташована на західному узбережжі і має трохи більше 100 постійних жителів, пов'язана автобусами з іншими селищами острова. Столиця Аполлонія (населення близько 1000 чоловік), розташована за 6 кілометрів від Камареса — побудована на трьох пагорбах, приваблює своєю традиційною архітектурою. У місті є Історико-краєзнавчий музей і Археологічний музей з колекцією скульптур архаїчної та елліністичної епох і кераміки різних періодів — від геометричного до візантійського. І Аполлонія, і розташовані навколо неї населені пункти — Артемонас, Ексамбела, Като Пета — зразки кікладської архітектури. Це своєрідні архітектурні ансамблі, де все — стіни, кам'яні лави, двори, вулички — нагадують нескінченне переплетення кубів, що перебуває в цілковитій гармонії з навколишнім пейзажем. Єдиний виняток — стара столиця острова Кастро, що залишається зразком середньовічного зодчества. Кастро розташована за 3 км від Аполлонія на невеликому пагорбі, в селищі також є невеликий археологічний музей. Пейзаж острова доповнюють численні вітряки та 365 церков і каплиць, які «ростуть» всюди як білі гриби на сірому килимі. Примітки Джерела Геродот. Історія: в дев'яти книгах / Геродот; Ред. П. П. Толочко ; АН України. Ін-т археології. — Київ : Наукова думка, 1993. — 575 с. ISBN 5-12-004040-3 (в пер.)
Kastellórizo

Kastellórizo (Kastellorizo) (Græsk: Μεγίστη/Megisti) er en meget lille græsk ø i Dodekaneserne. Øen er en klippeø er på 9 km² med 300 indbyggere. Øen ligger 120 km øst for Rhodos og 4,5 km fra Tyrkiet. Øens eneste by er Megisti som også er navnet på øen i græsk udtale.
Kasztelórizo

Kasztelórizo (görög betűkkel Καστελλόριζο, olaszul Castelrosso, törökül Meis) avagy ókori nevén Megiszté a Dodekanészoszhoz tartozó görög sziget az ország keleti szélén. Az Égei-tengerben, az egykori Lükia déli szélén, a török partok mellett fekszik, Anatóliától két kilométerre délre. Szomszédjában két kicsi görög sziget található: nyugatra Ro, keletre Sztrongili, utóbbi Görögország legkeletibb szigetecskéje. A sziget a város feletti dombra, vörös kőből épített johannita erődről kapta a nevétː az olasz Castelrosso jelentése vörös kastély. Az ókori Megiszté rendkívül jelentős és sűrűn lakott kereskedelmi és hajózási központ volt, amely később elnéptelenedett. A johannita erődítményen kívül híres a várostól másfél órás hajóútra található Kék-barlang (Tripa tu Praszta), amelynek méretei meghaladják a híres Capri-szigeti Kék-barlangét. A látnivalók közé tartoznak a részben antik kövek felhasználásával épült bizánci templomok. Galéria Jegyzetek További információk Hivatalos honlap (görögül)
Мегисти

Мегисти или Кастелоризо (грчки грч. Μεγίστη) је једно од острва у групацији Додеканеза у источној Грчкој. Управно острво припада округу Родос у оквиру Периферији Јужни Егеј, где са 2 околна мала острва (Ро и Строгили) чини посебну општину. Главно место на острву је истоимени градић Мегисти. Мегисти је најисточнија тачка целе Грчке. Порекло назива Име „Мегисти“ преведено са грчког значи „највећи“, јер је Мегисти највеће острво маленог архипелага у ком се налази. Други назив, настао током средњовековне владавине витезова Малтешког реда острвом, је сложеница настала спајањем две италијанске речи Castello и rosso, у преводу „црвени замак“. Заправо, витезови су на острву подигли замака и то на црвеном земљишту, које је особено за Мегисти. Географија Мегисти је најисточније острво Додеканеза, али и најисточнија тачка целе Грчке. Са друге стране острво је и најближа тачка било ког дела грчког острвља Малој Азији и егејској Турској. Међусобно растојање острва од турског копна на најужем месту је свега 1.300 m. Са друге стране, најближе друго грчко острво је Родос, удаљено чак 110 km. Мегисти је мало, планинско и каменито. Његова обала је средње разуђена. Клима Мегистија је средоземна са дугим, сушним летима и благим и кишовитим зимама. Недостатак воде лети је ограничење, али будући да Мегисти близу копна постоје подземни извори то умањују. Због тога је биљни и животињски свет су особени за ову климу, а од гајених култура доминирају маслина и винова лоза. Острво је делом пошумљено. Историја Мегисти је насељен још током праисторије. Током старе Грчке Мегисти је насељен Дорцима и је био стално посед полиса на Родосу. После тога острвом је владао стари Рим, а затим и Византија, после тога Арабљани. 1204. године после освајања Цариграда од стране Крсташа Мегисти потпада под власт Млечана, а затим и витезова Малтешког реда 1306. године. Крајем 15. века острво је променило неколико господара да би се 1512. године нашло под Османлијама. Становништво Мегистија је било укључено у Грчки устанак 20их година 19. века, али није било прикључено новооснованој Грчкој. 1912. године острво запоседа Италија, која га губи после Другог светског рата, када се коначно Мегисти прикључује матици. Последњих деценија ово је донекле умањено развојем туризма. Становништво Главно становништво на Мегистију су Грци. Мегисти спада у веома забачена острва међу острвима Додеканеза, па је протекла 2 века изгубио много становника. Претпоставља се да је око 1800. године острво имало око 15.000 становника, који су се постепено исељавали, највише у Аустралију. Развој туризма протеклих 20ак година допринео просперитету острва и смањењу пада броја становника. Привреда Данас се привреда Мегистија све више заснива на туризму и поморству, а све мање на традиционалној пољопривреди (маслине, винова лоза, мање јужно воће). Спољашње везе www.megisti.gr Званична страница општине Мегисти
Kastellorizo

Kastellórizo (grekiska: Καστελλόριζο) eller Megísti (grekiska: Μεγίστη) är en mycket liten ö belägen cirka 125 km öst om Rhodos, nästan halvvägs mellan Rhodos och Antalya, 570 km sydöst om Aten, 280 km nordväst om Cypern. Ön hör till den grekiska prefekturen Dodekanisos, och är den östligaste ön både i prefekturen och i Grekland. Ön ligger bara 2,7 kilometer från den turkiska kusten vid Kaş. Antalet invånare är cirka 240. Det finns en liten flygplats, Kastellorizos flygplats, på ön. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kastellorizo.﻿
Араплийски манастир

Араплийският манастир „Света Богородица Скоропослушница“ (на гръцки: Ιερά Μονή Παναγίας Γοργοεπηκόου Ιωνίας Θεσσαλονίκης) е мъжки манастир край солунското село Арапли (Неа Магнисия), Гърция, част от Неаполската и Ставруполска епархия. История В годините на окупацията през Втората световна война Константинос Паракацелаки прави параклис и килия в местността Самли и живее там до края на живота си под монашеското име Яков. С усилията на митрополит Дионисий Неаполски и Ставруполски на 23 март 1983 година е издаден президентсски узак за основаването на манастир. На 8 септември 1985 година на 95-годишна възраст почива основателят Яков. За пръв игумен на 23 юни 1983 година е назначен архимандрит Александър Калпакидис, протосингел на Неаполската и Ставруполска митрополия. След назначаването на Александър за аргирокастренски митрополит, на 23 юни 1992 година игумен става Варнава Тирис. В 2006 година имгумен става архимандрит Дионисий Пацанис, по-късно протосингел на Неаполската и Ставруполска митрополия. От 2010 година игумен е архимандрит Атанасий Скаркалас. В манастира се пази смятаната за чудотворна руска икона от 1913 година на Света Богородица Скоропослушница. Бележки
Вила „Яков Модиано“

Вила „Яков Модиано“ (на гръцки: Βίλα Γιακό Μοδιάνο), известна и като Старото правителство (Παλαιό Κυβερνείο), е историческа постройка в град Солун, Гърция. Днес в нея се помещава Фолклорният и етноложки музей на Македония-Тракия. История Сградата е разположена в южния квартал Пиргите, на булевард „Василиса Олга“ № 68. Построена е в 1906 година от архитекта Ели Модиано за банкера Яков Модиано. Семейство Модиано живее кратко във вилата и след като Солун остава в Гърция след Междусъюзническата война в 1913 година, вилата е купена от гръцкото правителство и предоставена на кралското семейство. По-късно във вилата се помещава Солунското военномедицинско училище (1947 година) и Солунската семинария (1960). Архитектура Архитектурата на сградата се характеризира с еклектичните тенденции, като най-силно е ар нуво влиянието. Особено интересен е двуетажният балкон (лоджия), който гледа към морето. Стените са каменни и дебели. Сградата е с обща площ 1200 квадратни метра, с голямо централо осмоъгълно пространство, около което са разположени асиметрично стаите. Дворът на вилата е 2500 m2, което е почти половината от първоачалната площ. Бележки
Waterland (waterpark)

Waterland is een waterpark te Tagarades, Thessaloniki, Griekenland. Het park werd in 1994 geopend en wordt jaarlijks door ongeveer 100.000 mensen bezocht. Met een oppervlakte van 150.000 vierkante meter is het het grootste waterpark in Oost-Europa. Opzet Waterland heeft zes zwembaden: Junior pool met junior slides Knossos Luxury pool Wave pool Crazy River Simpoli 5 eXtreme Slides SuperSlides. Verder is er sinds 2008 de attractie "Pirates island". Het waterpark is jaarlijks geopend in de periode van mei tot september. Externe links (el) waterland.gr
Anticitera

Anticitera (en grec Αντικύθηρα, Andikíthira) és una illa grega a la prefectura o nomós de l'Àtica, situada al sud del Peloponès i de Citera, i al nord-oest de Creta, amb una extensió de 20 km². S'ha fet especialment famosa per la troballa el 1900 de l'anomenat mecanisme d'Anticitera, el més antic sistema mecànic de computació conegut, datat aproximadament al 87 aC. Antikythera també pot referir-se a l'estret d'Antikythera, a través del qual l'aigua mediterrània entra al mar de Creta. Geografia La seva superfície terrestre és de 20,43 quilòmetres quadrats i es troba a 38 quilòmetres al sud-est de Kythira. És la part més allunyada de la regió àtica des del seu cor a l'àrea metropolitana d'Atenes. Té forma de pastís, de 10,5 km ENN a SSE per 3,4 km ENE a WSW. Destaca per la ubicació de la descoberta del mecanisme Antikythera i per la històrica ruïna d'Antikythera. El seu principal assentament i port és Potamós (pop. 34 habitants al cens de 2011). Els únics altres assentaments són Galanianá (pop. 15) i Charchalianá (pop. 19). El transbordador F / B Ionis de la companyia nàutica Ablemon visita periòdicament a Antikythera en el seu recorregut entre Pireu (Atenes) i Kissamos-Kastelli a Creta. Fauna Anticitera és un lloc molt important per a les aus migratòries durant els seus moviments estacionals, a causa de la seva posició geogràfica i de certes característiques (una illa longitudinal, amb direcció nord-sud i un impacte humà molt baix). A més, l'illa acull la colònia reproductora més gran del falcó d'Eleonora (Falco eleonorae) del món. La importància d'Antikythera per a l'estudi de la migració d'aus va portar a la creació de l'Observatori d'Onitològics de l'Observatori Antikythera (A.B.O). L'illa també compta amb una gran població de cabres salvatges Galeria Referències Vegeu també Efeb d'Anticitera