NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Aslan Pasha Mosque

The Aslan Pasha Mosque (Greek: Τζαμί Ασλάν Πασά, romanized: Tzamí Aslán Pasá) is a former mosque in the city of Ioannina, in the Epirus region of Greece. Overview The mosque was built in 1618, during the Ottoman-era, in the city's castle, that replaced the former Church of Saint John, torn down after the failed anti-Ottoman revolt of 1611 led by Dionysius the Philosopher. Since 1933, the building houses the Municipal Ethnographic Museum of Ioannina. In September 2018, a Mediterranean Sea tropical-like cyclone damaged the minaret on the top of the mosque, and restoration commenced in August 2019. See also Islam in Greece List of former mosques in Greece Ottoman Greece References External links Media related to Aslan Pasha Mosque at Wikimedia Commons
Moschea di Aslan Pascià

La moschea di Aslan Pascià (in greco τζαμί Ασλάν πασά?) è una moschea costruita dagli ottomani a Giannina (Grecia) nel 1618. L'edificio sorse all'interno del Castello di Giannina sui resti di una chiesa titolata a San Giovanni. A partire dal 1933 la moschea ha dismesso le sue funzioni religiose ed è la sede del Museo Etnografico Municipale di Giannina. Note Bibliografia Anastassiadou, Meropi (2002), Yanya, The Encyclopedia of Islam, nuova ed., v. XI: W–Z, Leida e New York City, BRILL, ISBN 90-04-12756-9, pp. 282–283. Gregory, TE (1991), Ioannina, in Kazhdan, Alexander (1991), The Oxford Dictionary of Byzantium, Oxford University Press, ISBN 978-0-19-504652-6, p. 1006. Papadopoulou, VN [a cura di] (2014), Μουσεία στο Κάστρο Ιωαννίνων, Παράλληλες Διαδρομές, Hellenic Ministry of Culture, 8th Ephorate of Byzantine Antiquities. Voci correlate Castello di Giannina Moschea Fethiye (Giannina) Alì Pascià di Tepeleni Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su moschea di Aslan Pascià
Атонска академия

Атонската академия (на гръцки: Αθωνιάδα Ακαδημία) е православна образователна институция основана през 1749 г. на Света гора, тогава в Османската империя, в опит за модерно схоластично съчетание на православната богословска традиция с европейското просвещение. Основна заслуга за въздигането на тази нова академия има Евгениос Вулгарис, който поема водеща роля на място през 1753 г. Още с учредяването си, Атонската академия си навлича ненавистта на безпросветното монашеско братство, най-вече заради опита за дидактично съчетание на античната философия и съвременната физика с православното фанариотско буквоядство всред монасите. Голяма логистика за учредяването на първата православна академия оказва патриарх Кирил V Константинополски. През 1758 г. Вулгарис все пак е прогонен от Атонската академия, не без помощта на новия цариградски патриарх Калиник IV Константинополски. След низвергването на патриарх Кирил V, Вулгарис се чувства изоставен и напуска академията и Атон. Въпреки че, след оттеглянето на Вулгарис академията продължава формално да съществува, нейната функция се изчерпа само до изучаване на традиционното православно богословие от това време. През 1821 г., във връзка с избухналата гръцка война за независимост, дейността на академията е преустановена, после през 1842 г. е възобновена, но от 1845 г. седалището на академията се мести в Карея. Академията не функционира през Първата и Втората световни войни в следвоенните години – от 1916 до 1930 и от 1940 до 1953 г. Първата сграда на академията е в руини до Ватопедския манастир. Бележки
Athonite Academy

The Athonite or Athonias Academy (Greek: Αθωνιάς Εκκλησιαστική Ακαδημία) is a Greek Orthodox educational institution founded at 1749 in Mount Athos, then in the Ottoman Empire and now in Greece. The school offered high level education, where ancient philosophy and modern physical science were taught. With the establishment of the Athonite Academy the local monastic community took a leading role in the modern Greek Enlightenment during the 18th century. It aroused the hostility of more conservative circles and was shut down in 1821, but reopened in 1842. The Academy's function was also suspended in 1916–1930 and 1940–1953 due to the World Wars. Establishment The Athonias was founded in 1749 as a dependency of Vatopedi monastery with the initiative and the financial support of the Ecumenical Patriarch of Constantinople Cyril V. The first building of the Athonias was erected on the top of a hill northeast of Vadopedi, where its imposing ruins still exist today. First director became the theologian Neophytos Kafsokalyvitis. Modern Greek Enlightenment In 1753, the Ecumenical Patriarchate entrusted Eugenios Voulgaris with the renewal of ecclesiastical education because it considered that he possessed the best available talents and offered him the post of the Academy's director. The time when Voulgaris became director of the Athonias (1753–1759), the modern Greek Enlightenment movement was exerting a productive influence throughout the entire monastic community of Mount Athos. The teaching methods of Voulgaris for the revival and upgrading of learning within the Orthodox Church envisaged a substantial training in classic studies combined with an exposure to modern European philosophy, including works of René Descartes, Gottfried Leibniz, Christian Wolff and John Locke. This curriculum could only be taught in a monastic environment for as long as Voulgaris enjoyed the full and unswerving support of the highest powers inside the church. When Cyril V fell from the patriarchal throne conservative circles of Mount Athos were encouraged to come out openly against the progressive educational methods of Voulgaris. The latter, feeling abandoned, resigned in 1758/9 and was replaced by Nikolaos Zerzoulis, who was known as one of the first proponents of Newtonian science in Greek education. However, by the end of the 18th century the rate of literacy in Mount Athos had declined and the traditional local circles became hostile towards the progressive teaching in the Athonias. 19th century – present The Athonias was closed in 1821 when the Greek War of Independence broke out and reopened in 1845 in Karyes, the administrative center of Mount Athos. It was financially supported by the monasteries and the monks of the region. The Academy's function was also suspended in 1916–1930 and 1940–1953 due to World War I and World War II. Notable graduates Cosmas of Aetolia Athanasius Parios Nicodemus the Hagiorite Rigas Feraios Iosipos Moisiodax Eulogios Kourilas References External links Media related to Athonias Akademy at Wikimedia Commons
Accademia Athonita

L'Accademia Athonia (in greco Αθωνιάς Εκκλησιαστική Ακαδημία?) è una scuola religiosa greco-ortodossa fondata nel 1749 sul Monte Athos. La scuola offriva un'istruzione di alto livello, dove venivano insegnate la filosofia antica e le scienze fisiche moderne. Grazie all'accademia, la comunità monastica del Monte assunse un ruolo di primo piano nel Nuovo illuminismo greco durante il XVIII secolo. I circoli conservatori criticarono l'insegnamento promulgato dalla scuola e, per questo, fu chiusa nel 1821; venne riaperta nel 1842. L'Accademia fu chiusa anche negli anni dal 1916 al 1930 e dal 1940 al 1953 a causa delle guerre mondiali. Fondazione L'accademia fu fondata nel 1749 per il monastero di Vatopedi, grazie all'iniziativa e al sostegno finanziario del patriarca ecumenico di Costantinopoli Cirillo V. Il primo edificio fu costruito sulla cima di una collina a nord-est di Vadopedi; al giorno d'oggi rimangono solamente le rovine di questa costruzione. Il primo direttore fu il teologo Neofito Kafsokalyvitis. Nuovo illuminismo greco Nel 1753 il patriarcato ecumenico affidò a Eugenio Vulgaris il compito di rinnovare l'educazione ecclesiastica e questi accettò l'incarico divenendo direttore dell'Accademia. Durante gli anni di Vulgaris (1753–1759), il nuovo illuminismo greco influenzò la direzione degli studi di tutta la comunità monastica del Monte Athos. I metodi di insegnamento di Vulgaris per il rilancio e l'aggiornamento dell'apprendimento all'interno della Chiesa ortodossa prevedevano una formazione incentrata sugli studi classici combinati all'esposizione della filosofia europea moderna, filosofia che comprendeva le opere di Cartesio, Leibniz, Wolff e Locke. Vulgaris poté insegnare indisturbato finché poteva contare sul sostegno degli alti ecclesiastici. Quando Cirillo V venne deposto dal trono patriarcale, i circoli conservatori del Monte Athos furono incoraggiati a schierarsi apertamente contro i metodi d'istruzione, ritenuti progressisti, di Vulgaris. Il direttore decise di dimettersi volontariamente nel 1759 e fu sostituito da Nikolaos Zerzoulis, noto come uno dei primi fautori della scienza newtoniana nell'educazione greca. Tuttavia, alla fine del XVIII secolo il tasso di alfabetizzazione sul Monte Athos era diminuito e i circoli locali tradizionali divennero sempre più ostili nei confronti dell'insegnamento progressista dell'Accademia. Dal XIX secolo ad oggi L'istutuo fu chiuso nel 1821 allo scoppio della guerra d'indipendenza greca e riaperto nel 1845 a Karyes, il centro amministrativo del Monte Athos. L'accademia era sostenuta finanziariamente dai monasteri e dai monaci della regione dell'Athos. Le lezioni furono sospese una prima volta dal 1916 al 1930 e una seconda volta dal 1940 al 1953 a causa rispettivamente della prima e della seconda guerra mondiale. Laureati famosi Cosma di Etolia Atanasio Parios Nicodemo l'Agiorita Rigas Feraios Iosipos Moisiodax Eulogios Kourilas Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Accademia Athonita Collegamenti esterni Sito ufficiale, su athoniada.gr.
Афониад

Афониа́д (также Афонская академия греч. Αθωνιάδα Ακαδημία или Афонская школа греч. Αθωνιάδα Σχολή, или Афонская церковная академия греч. Αθωνιάς Εκκλησιαστική Ακαδημία) — единственное средне-специальное учебное заведение на Афоне, в Греции. История В 1743 году, в период господства Османской империи, при монастыре Ватопед была основана первая на Афоне церковная школа, а её деятельностью с 1753 года руководил направленный патриархом Константинопольским Кириллом V на должность директора (схоларха) иеромонах Евгений (Вулгарис). Новое учебное заведение пыталось соединить в себе систему обучения традиционному схоластическому богословию с популярными в тот период идеями европейского просвещения. Деятельность учебного заведения вызывала недовольство монашествующей братии из-за дидактического соединения в обучении античной философии и традиционного богословия. С восшествием на Константинопольский престол патриарха Каллиника IV, иеромонах Евгений (Вулгарис) в 1759 году был отозван с должности директора, а новаторские педагогические программы заменены на традиционные схоластические. В 1821 году, в связи с началом революционного движение за освобождение Греции, деятельность Афониада была приостановлена и возобновлена лишь в 1842 году. В 1845 году деятельность школы была перенесена в помещения в административном центре Афона — городе Карье. В этот период (1847—1851) в составе преподавателей был Варфоломей Кутлумушский . С 1916 года (в период Первой мировой войны и послевоенного времени) школа была закрыта и возобновила свою деятельность в 1930 году. Среди преподававших в школе с 1936 по 1937 год был иеромонах Феодосий (Сидерис). С 1940 года, с началом Второй мировой войны, деятельность школы вновь была остановлена. С 1953 года деятельность школы возобновилась в помещениях близ Андреевского скита. Директора (схолархи) Евгений (Вулгарис) (1753—1769) Никифор (Гликас) (1856) Николай (Зерзулис) Хризостом (Анагностопулос) (1978—1982) Никифор (Констандину) (1988—1997) Выпускники См. также Выпускники Афониада Примечания
Рио – Антирио (мост)

Мостът Рио – Антирио свързва Етолоакарнания с Пелопонес през Коринтския залив в Западна Гърция. Открит е на 7 август 2004 година. Има дължина 2880 метра, а в най-разтворената централна част разстоянието между пилоните е 560 метра. Широк е 27,2 метра и разполага с пешеходна и велосипедна зона за преминаване през него. Намира на 210 километра западно от Атина. Таксата за преминаване с автомобил по моста е 13,70 евро. Съоръжението скъсява времето за преминаване от Рио до Антирио, от двете страни на протока, свързващ Коринтския залив със залива на Патра, от 45 минути с ферибот до 4 минути по автомагистралата на моста. Това е най-големият мост в света, окачен на стоманени въжета с най-много отвори (3 отвора между 4 бетонни подпори), издържащ на земетресения над 7-а степен по скалата на Рихтер на сблъсък с кораби. Той е мостът мечта на основоположника на съвременния гръцки парламентаризъм и реформатор на гръцката държава от последните 3 десетилетия на XIX век Харилаос. Мостът Рио – Антирио се нарежда и сред 10-те окачени мостове в света с най-голям отвор (разстояние между 2 съседни подпори). То е най-голямо при моста Татара в Япония – 890 метра, и моста Нормандия – 856 метра. При моста Рио – Антирио разстоянието между 2 пилона е 560 метра. Външни препратки Мостът Рио – Антирио – мечтата на Харилаос Трикупис Панорама
Most Rio-Antirio

Most Rio-Antirio (řecky Γέφυρα Ρίου-Αντιρρίου, oficiálně Most Charilaose Trikupise) je most v Řecku spojující města Rio na poloostrově Peloponés a Antirio v Akarnánii přes Korintský záliv. Byl pojmenován po řeckém premiérovi Charilaosi Trikupisovi (1832–1896), který jako první v roce 1880 navrhl v řeckém parlamentu vybudování mostu na tomto místě. Tehdy však byla stavba nad finanční možnosti Řecka, kromě toho byla ještě v 90. letech 20. století považována za technicky neproveditelnou. Most je dlouhý 2 880 m, široký 27,2 m, má dva pruhy v každém směru, jeden nouzový pruh a chodník. Stavba byla naplánována v roce 1990 ve spolupráci s francouzskými firmami. Příprava staveniště a bagrování započalo v červenci 1998, slavnostně byl most otevřen 7. srpna 2004, týden před letními olympijskými hrami v Aténách. Náklady na stavbu byly 630 milionů eur. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Most Rio-Antirio na Wikimedia Commons
Rio-Antirio

Most Rio-Antirio (grčki: Γέφυρα Ρίου-Αντιρρίου), službeno "most Charilaos Trikoupis" po državniku koji ga je prvi zagovarao, je most u Grčkoj koji premošćuje Korintski zaljev kod Patrasa, spajajući gradove Rio, na Peleponezu, i Antirio na glavnom grčkom kopnu.
Rio-Antirriobrug

De Rio-Antirriobrug (Grieks: Γέφυρα Ρίου-Αντιρρίου, Géfyra Ríou-Andirríou) officieel Charilaos Trikoupisbrug (Grieks: Γέφυρα Χαρίλαος Τρικούπης), genoemd naar de staatsman die de eerste plannen heeft gehad voor de bouw van de brug, is de langste tuibrug met meerdere overspanningen ter wereld en ligt over de Golf van Korinthe nabij de Griekse stad Patras. De brug is de verbinding tussen het dorp Rio op de Peloponnesos en Antirrio op het Griekse vasteland. Locatie De 2880 meter lange Rio-Antirriobrug verbindt het schiereiland Pelopennessos met het Griekse vasteland en is, naast de landengte van Korinthe, de enige vaste verbinding met het schiereiland. De brug bestaat uit twee rijbanen, met twee rijstroken naar het noorden en twee rijstroken naar het zuiden, een voetpad en vluchtstrook. De brug bestaat uit vijf overspanningen ondersteund door vier pylonen. De totale lengte van het wegdek dat door de kabels gedragen wordt is 2252 meter en is hiermee de op een na langste tuibrug-overspanning ter wereld, alleen het dek van het Viaduct van Millau is langer (2460 meter). Deze brug wordt gezien als een technisch meesterwerk omdat ze is gebouwd op zeer moeilijk terrein. Voorbeelden van problemen zijn het diepe water, de grote kans op aardbevingen, tsunami's en het steeds maar breder worden van de golf als gevolg van platentektoniek. Bouw De brug is ontworpen in de midden jaren 90 en is gebouwd door een Frans-Grieks consortium, geleid door het Franse bouwbedrijf VINCI en de Griekse bedrijven Hellenic Technodomiki-TEV, J&P-Avax, Athena, Proodeftiki en Pantechniki. Het consortium werkte tijdens de werkzaamheden onder de naam Γ.Ε.Φ.Υ.Ρ.Α (GEFYRA is Grieks voor 'brug'). De hoofdarchitect was Berdj Mikaelian. Onder andere de baggerwerkzaamheden en het bouwrijp maken begonnen in 1998, de funderingen van de kolossale masten werden gebouwd in 2000 en waren afgerond in 2003. Op 21 mei 2004 was de brug klaar, alleen apparatuur zoals leuningen, trottoirs en verlichting moesten nog worden geïnstalleerd. Op 7 augustus 2004 werd de brug ingehuldigd, een week voor de opening van de Olympische Zomerspelen in Athene. De lopers met de Olympische vlam, waaronder de Duitse Otto Rehhagel, coach van het Grieks voetbalelftal, waren dan ook de eerste voetgangers die de brug overstaken. De brug kostte in totaal ongeveer 630 miljoen euro, betaald door de Griekse overheid, het consortium en de Europese Investeringsbank.
Rio-Andirio (most)

Most Rio-Andirio im. Charilaosa Trikupisa (gr. Γέφυρα Ρίου-Αντίρριου, Jefira Riu-Andiriu) – most wantowy (długość 2883 m, szerokość 27,2 m) w Grecji, nad cieśniną Rio-Andirio, pomiędzy Zatoką Patraską po stronie zachodniej a Zatoką Koryncką po stronie wschodniej, oddany do użytku 7 sierpnia 2004 roku, tuż przed inauguracją XXVIII Letnich Igrzysk Olimpijskich w Atenach. Całkowity koszt budowy mostu wyniósł ok. 630 000 000 €. Most znacznie przyspieszył podróż między kontynentem a Peloponezem. Na dwóch brzegach cieśniny położone są miejscowości o nazwach Rio oraz Andirio, od których most przyjął swą nazwę, podobnie jak położone obok dwa zabytkowe forty artyleryjskie. Zwiedzający most zwykle kierują się też do odległego o 10 km i także uznawanego za dużą atrakcję turystyczną miasteczka i zespołu fortyfikacji Nafpaktos. Wyzwania techniczne Sejsmolodzy i historycy wskazują na bardzo wysoką aktywność geofizyczną okolicy Rio. Ponadto pylony mostu posadowiono na niestabilnym, skalnym rumowisku, o miąższości ok. 450 metrów, pod którym przebiega także uskok tektoniczny, oddzielający Peloponez od kontynentu. Konstrukcję zaprojektowano jako odporną na wstrząsy tektoniczne o sile co najmniej 7 stopni w skali Richtera. W chwili otwarcia był to najdłuższy na świecie most wantowy. Eksploatacja mostu Dziennie przejeżdża nim ok. 11 000 pojazdów. Przejazd mostem jest płatny: 15,40 euro samochód, 65 euro autokar turystyczny. Historyczność idei Pomysłodawcą budowy mostu w tym miejscu był Charilaos Trikupis, liberalny polityk, w latach 1875-1895 siedmiokrotnie mianowany premierem rządu Grecji. Także inicjator budowy słynnej górskiej wąskotorówki w wąwozie Wuraikos z Diakopto do Kalawrity, 40 km na wschód-południowy wschód od Rio. Krytyka inwestycji W okresie oddawania mostu do użytku, inwestowanie weń tak wysokiej kwoty spotkało się z krytyką. Wskazywano na szczupłą i przeciążoną sieć drogową od strony Patras oraz nieistniejącą jeszcze nowoczesną sieć drogową po drugiej stronie przeprawy. "The Economist" pisał o moście "znikąd, aż na sam koniec nikąd". Bieżące użytkowanie Przez most prowadzi droga krajowa GR-48 (która jest częścią międzynarodowej trasy E65) (Rio - Andirio - Nafpaktos - Trikorfo - Delfy - Liwadia) oraz trasa drogi krajowej GR-5 (część trasy E55: Rio – Andirio – Missolungi – Janina). Przypisy Linki zewnętrzne Strona internetowa mostu Rio – Andirio, gr.. en.gefyra.gr. [zarchiwizowane z tego adresu (2014-05-28)]. strona poświęcona zagadnieniom technicznym konstrukcji mostu, ang. przebieg nowej autostrady Jonia Odos. minenv.gr. [zarchiwizowane z tego adresu (2011-07-21)]. w skład której wszedł most, na ministerialnej mapie prac budowlanych, aktualnie prowadzonych w sieci autostrad tzw. Grecji centralnej.
Ponte Rio-Antirio

A Ponte Rio-Antirio (em grego: Γέφυρα Ρίου-Αντιρρίου), oficialmente Ponte Charilaos Trikoupis, em homenagem ao estadista que primeiro a imaginou, é a segunda maior ponte estaiada do mundo. Ela atravessa o golfo de Corinto, perto de Patras, ligando a cidade de Rio, no Peloponeso, até Antirio, na Grécia continental. O custo total da ponte foi de cerca de 630 milhões de euros, financiado por fundos gregos e pelo Banco Europeu de Investimento. Referências Ligações externas Media relacionados com Ponte Rio-Antirio no Wikimedia Commons
Мост Рио-Антирио

Мост Рио-Антирио (грч. Γέφυρα Ρίου-Αντιρρίου), званично Мост Харилаос Трикупис, је најдужи висећи мост на свету. Његова дужина износи 2 880 метара. Званично име моста је Харилаос Трикупис. Трикупис био грчки премијер у XIX веку, и први је предложио да се повежу места Рио и Антирио. Међутим, то је био прескуп пројекат у време када је Грчка покушавала да се укључи у Индустријску револуцију. Овај мост је широко прихваћен као инжињерско ремек-дело због више прихваћених решења да би се премостила тешка локација. Те тешкоће представљају дубока вода, несигуран материјал за темељ, сеизмичка активност, могућност цунамија, проширење Коринтског залива због кретања тектонских плоча. Мост су градили француско-грчки конзорцијум. Свечано је отворен 7. августа 2004, недељу дана пре почетка Летњих олимпијских игара у Атини. Олимпијска бакља је пренесена дан након отварања моста. Бакљу је носио и Ото Рехагел, немачки фудбалски тренер који је са грчком репрезентацијом освојио Европско првенство у фудбалу 2004. године. Други носилац бакље је био Костас Лалиотис, бивши министар јавних послова, за време чијег мандата је пројекат започет. Укупна цена моста је била 630 милиона евра. Градња је финансирана из грчких државних фондова, од стране конзорцијума и зајмова Европске инвестиоционе банке. Завршен је пре почетног рока, чији је крај предвиђен између септембра и новембра 2004. Референце Спољашње везе вебсајт structurae.de
Міст Ріо-Антіріо

Міст Ріо-Антіріо (грец. Γέφυρα Ρίου-Αντιρρίου), офіційна назва Міст «Хари́лаос Трику́піс» — найбільший вантовий міст в Європі, що поєднав західний Пелопоннес через Коринфську затоку із західною частиною Центральної Греції, а саме міста Ріо та Антіріо. Історія будівництва Міст названо на честь прем'єр-міністра Греції Харилаоса Трикупіса, який першим висунув пропозицію спорудження мосту. Проте розпочати будівництво моста в 19 столітті економіка Греції не дозволяла, воно стало можливим тільки в середині 1990-х років. Генеральним підрядником став франко-грецький консорціум на чолі із французькою будівельною групою «Вінчі», який включив грецькі компанії Hellenic Technodomiki-TEV, J&P-Avax, Athena, Proodeftiki та Pantechniki. Головний архітектор проекту — Бердж Мікеліан. Підготовка ділянки та роботи з поглиблення дна Коринфської затоки почалися в липні 1998 року, а будівництво масивних пілонів-опор — в 2000 році. Ці роботи закінчено 2003 року, після чого розпочався етап будівництва зі спорудження палуби мосту та підтримуючих кабелів. 21 травня 2004 року основні будівельні роботи були завершені, залишалось обладнати тротуари, поручні, а також гідроізоляцію. Міст нарешті відкритий 7 серпня 2004 року, за тиждень до відкриття літніх Олімпійських ігор 2004 року в Афінах. Загальна вартість робіт склала близько € 630 000 000, які фінансувалися коштом грецької держави, консорціумом та позикою Європейського інвестиційного банку. Роботи завершено раніше графіка, за яким завершальний етап передбачався у вересні-листопаді 2004 року. Порівняння Довжина мосту Ріо-Антіріо становить 2 880 м, він поки що залишається найдовшим вантовим мостом в Європі. За довжиною основного прольоту (560 м), він входить до першої десятки мостів у світі. Ріо-Антіріо — міст із найдовшою у світі підвісною палубою (2 252 м). Для порівняння довжина палуби мосту Золоті Ворота у Сан-Франциско, США, становить 1 966 м. Аварії 28 січня 2005 року, через шість місяців після відкриття мосту, один з кабелів на пілоні М3 обірвався та впав просто на міст. Рух автотранспорту негайно зупинено. Комісія фахівців встановила, що на пілоні М3 виникла пожежа через удар блискавки. Кабель швидко відновили, і міст знову відкрили. Примітки Посилання Concept & Construction [Архівовано 5 липня 2009 у Wayback Machine.]