NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kiea

Kiea, staroż. Keos (starogr. Κέως (Keos), nowogr. Κέα / Τζια (Kea / Cia), łac. Ceos; potocznie znana także jako Kea) – wyspa należąca do archipelagu Cyklad położona na Morzu Egejskim u wybrzeży Attyki. Leży w administracji zdecentralizowanej Wyspy Egejskie, w regionie Wyspy Egejskie Południowe, w jednostce regionalnej Kiea-Kitnos, w gminie Kiea. W wyniku prowadzonych na wyspie prac wykopaliskowych zostały odkryte zabudowania najstarszej (obecnie znalezionej) świątyni, datowanej na ok. 1700 p.n.e. oraz pozostałości po zabudowaniach związanych z okresem mykeńskim. Odkryte zabudowania to ufortyfikowana osada osłonięta od strony lądu potężnym, kamiennym murem obronnym. Wewnątrz znajdowały się domy budowane także z kamienia na planie prostokąta. Pod niektórymi odkryto piwnice. Ściany domów wspierały się na głębokich fundamentach, co jest rzadkością w architekturze tego okresu. Wśród ruin odnaleziono też pozostałości sklepienia kolebkowego. W ruinach świątyni odnaleziono około 20 glinianych posągów ludzkich, z których najmniejsze mają ok. metra, a największe osiągają wysokość człowieka. Wyspa jest też miejscem urodzin Symonidesa, greckiego poety chóralnego (ok. 556–468 p.n.e.), autora między innymi sławnego epigramatu na cześć Spartan poległych pod Termopilami. Na Keos urodził się także sławny sofista Prodikos, który wielokrotnie pełnił misje dyplomatyczne na rzecz ojczystej polis. Niedaleko wyspy znajduje się wrak HMHS Britannica. Zobacz też kultura mykeńska sztuka egejska
Ceos

Ceos (em grego: Κέα), também conhecida como Gia ou Tzia (em grego: Τζια), Zea e, na Antiguidade, Ceos (em grego: Κέως, em latim: Ceos), é uma ilha do arquipélago das Cíclades, no Mar Egeu, in Grécia. Ceos faz parte da unidade periférica de Ceos-Cítno. A sua capital, Iúlis, é interior e a elevada altitude (assim como a maioria das antigas colónias das Cíclades, por medo de piratas) e é considerada muito pitoresca. Outras grandes povoações de Ceos são Corissia (um porto) e Vourkari (uma vila piscatória). Depois de sofrer um despovoamento de muitas décadas, Ceos foi recentemente descoberta por Atenas como um destino conveniente para fins de semana e viagens de Iate. A população em 2001 era de 2,417. Geografia É a ilha do arquipélago das Cíclades mais próxima de Ática (cerca de 1 hora por ferry-boat a partir de Lavrio) e está também a 20 km do cabo Sunião bem como a 60 km SE de Atenas. O seu clima é árido e o terreno é montanhoso. Ceos tem uma dimensão de 19 km de norte a sul e 9 km de oeste a este. A sua área é de 129 km² com o ponto mais alto a 560m. O município de Ceos inclui a ilha de Macronisos a noroeste. História Ceos é o local de uma colónia da Idade do Bronze no lugar agora chamado Agia Irini, que atingiu o seu pico no Minoano Recente e Micênico Antigo (1600-1400 a.C.). No período clássico, Ceos foi o lar de Simónides e do seu sobrinho Baquílides, ambos poetas líricos da Grécia Antiga, e do sofista Pródico, e do médico Erasístrato. Os habitantes eram conhecidos por oferecerem sacrifícios à Estrela do Cão Sírio e a Zeus para trazer brisas refrescantes enquanto se aguardava o reaparecimento de Sirius no verão; se a estrela se levantasse de forma clara, seria um presságio de boa sorte; se estivesse enevoada ou desmaiada seria uma previsão (ou emanava) pestilência. Moedas recuperadas da ilha do Século III a.C. apresentam cães e estrelas com raios emanando, destacando a importância de Sírio. Durante o Período Bizantino foram construídas muitas igrejas e a prosperidade da ilha cresceu. Ceos pertenceu a Bizâncio até 1204, quando foi capturada pelos venezianos na sequência da Quarta Cruzada. Foi recapturada pelos bizantinos sob ordem de Licário em 1278. Em 1296 caiu para os venezianos novamente, que rapidamente construiram um castelo na acrópole antiga de Iúlis. Ceos foi tirada dos venezianos pelos turcos otomanos em 1527. Juntou-se à Grécia a seguir à Guerra de independência da Grécia em 1821, assim como o resto das Cíclades. O HMHS Britannic, o maior navio afundado na Primeira Guerra Mundial, foi afundado ao largo de Ceos em 1916. População histórica Comunidades Pessoas notáveis Ariston (século III a.C.) - Filósofo Peripatético Pródico (século V a.C.) - sofista Simónides (c. 556 a.C.-468 a.C.) - poeta lírico Baquílides (século V a.C.) - poeta lírico Referências Ligações externas Sítio oficial da ilha Um guia de viagem a Ceos (Zea) de 1885, um excerto do livro de James Theodore Bent The Cyclades, or Life among the Insular Greeks
Kea (otok)

Kea (grško Κέα), znan tudi kot Tzia (grško Τζια) in v antiki Keos (grško: Κέως, latinsko: Ceos), je grški otok pri kanalu Kea v Egejskem morju. Kea je del regionalne enote Kea-Kythnos. Pristanišče Korissia na otoku je najbližja točka (1,5 km) od mesta, kjer je leta 1916 potonil HMHS Britannic. Sklici Viri https://www.tripadvisor.com/Tourism-g189427-Kea_Cyclades_South_Aegean-Vacations.html https://www.greece-is.com/incredible-balance-kea/
Кеа (острво)

Кеа или Ција (грчки грч. Κέα) је једно острва у групацији Киклада у Грчкој. Управно острво припада округу Кеа-Китнос у оквиру Периферији Јужни Егеј, где чини засебну општину. Главно место на острву, градић Лулис, је истовремено и седиште округа. Природни услови Кеа је једно од острва Киклада средње величине. Њена посебност (и значајна повољност) је то што је од свих острва Киклада најближа копну - свега 15ак источно од јужне Атике. Престоница Атина је на свега 60 km удаљености. Најближе околно острво је Китнос 10 km ка југу. Острво је средње разуђено и планинско у већем делу. Кеа спада у острва Киклада која су положена ближе копну, што даје више подзене воде Кеи и тиме надокнађује недостатак воде услед сушне средоземне климе. И поред тога Кеа је добрим делом сушна и каменита, а биљни и животињски свет су такође особени за ову климу. Од гајених култура доминирају маслина и винова лоза. Историја За Кеу, као и за целокупне Кикладе, је необично важно раздобље касне праисторије, тзв. Кикладска цивилизација, зависна и блиска Минојској. Иза Кикладске цивилизације су данас остале бројне фигурине-идоли, везане за загробни живот. Током старе Грчке Кеа је била један од малих полиса у веома важном делу Грчке. После тога острвом је владао стари Рим, а затим и Византија, када је на острву подигнуто много цркава, што говори о процвату тадашње острвске привреде. 1204. г. после освајања Цариграда од стране Крсташа Киклади потпадају под власт Млечана, под којима остају дуго, до 1527, када нови господар постаје Османско царство. Становништво Кее је било укључено у Грчки устанак 20их година 19. века, па је острво оно је одмах припало новооснованој Грчкој. Међутим, развој нове државе није спречио исељавање месног становништва у 20. веку. Последњих деценија ово је донекле умањено развојем туризма. Становништво Главно становништво на Кеи су Грци. Кеа спада у ређе насељена острва међу значајинијим острвима Киклада, али је близина престонице Атине и развој викенд-туризма допринео наглом просперитету острва током последње две деценије. Ово је узроковало скок становништва за око 50%. Главно место острва, град Јоулис или једноставније Хора ("средиште") се налази у средини острва, на врху брда, и удаљен од мора, а разлог овоме су некадашњи напади гусара, који су нападали насеља на обали. Због тога је ово место посебно сликовито и туристички привлачно. Привреда Привреда Кее се заснива на туризму (највише викенд-туризам Атињана) и поморству, а мање на традициналној пољопривреди (јужно воће, маслине). Галерија Спољашње везе www.kea.gr - Званична презентација острва Кеа Водич Кее из 1885. г. Џејмса Т. Бента, одломак из књиге „Киклади, живот острвских Грка“
Kea (ö)

Kea (grekiska Κέα, även känd som Gia eller Tsia, under antiken Keos Κέως) är en av de kykladiska öarna i Egeiska havet. Kea ligger sydost om Attika och har en area på 129 km2. Dess invånarantal uppgick 2011 till 2 455. Ön var redan i forntiden berömd för sin fruktbarhet och hade fyra städer, av vilka fornlämningar ännu är synliga. Från en bland dessa, Iulis, på vars plats öns enda nuvarande stad, Kea, ligger, härstammade de grekiska skalderna Simonides och Bakchylides. Utanför ön Kea ligger vraket av det brittiska hospitalskeppet HMHS Britannic som sjönk på grund av en sjömina den 21 november 1916 Referenser Keos i Nordisk familjebok (andra upplagan, 1910) Noter
Кеа (острів)

Кеа, Кеос (грец. Κέα) — острів в Греції, в південній частині Егейського моря, найближчий до Афін острів архіпелагу Кіклади. Острів гористий, найвища точка — гора Профітіс Іліас (Пророк Ілля) має висоту 560 м. Площа острова — 129 км², протяжність берегової лінії — 81 км, чисельність населення — 2335 жителів (2021). Острів кам'янистий, за винятком внутрішньої частини з оливковими деревами і текучими до бухт струмками, русла яких поросли чагарником і олеандрами. Історія Острів Кеа був заселений ще з кінця неоліту (до 3000 року до н. е.), про що свідчать знахідки в місцевості Кефала. Іонійці прибули на острів близько 1000 року до н. е., заснувавши чотири міста — Іуліду, Коресію, Поєесу і Карфею. Острів брав участь у війнах проти персів, пославши свої кораблі, які брали участь в Саламінській битві, а потім став членом Афінського морського союзу (478 рік до н. е.). Венеційці захопили Кеа на початку XIII століття, після чого послідувало безліч піратських набігів. Турки з'явилися тут в 1537 році. Проте панування їх ніколи не було міцним. У 1789–1790 роках герой національно-визвольної війни Ламброс Кацоніс використовував острів як базу для нападів на турецький флот. Населення Населення острова, згідно з останнім переписом (2021), становило 2 335 осіб. Близькість до материкової Аттики робить його популярним місцем для будівництва заміських будинків, що стимулює постійне проживання будівельників та обслуговуючого персоналу. Відомі люди та події Симонід Кеоський — відомий давньогрецький ліричний поет, народився на острові Кеа. На острові народився Продік — софіст часів Сократа. Еразістрат (грец. Erasistratos; 304–250 роки до нашої ери) — грецький лікар, родом з Іуліди на острові Кеосі. Острів був відомий в Греції своїм жорстоким звичаєм — самогубством старих. Старі острова Кеос прикрашали голови вінками, влаштовували свято і в кінці пили цикуту. Поблизу острова в 1916 році затонув, натрапивши на міну, лайнер Британнік. Примітки Література Атлас світу / Гол. ред. І. С. Руденко; зав. ред. В. В. Радченко; відп. ред. О. В. Вакуленко. — К. : ДНВП «Картографія», 2005. — 336 с. — ISBN 966-631-546-7 Географічний атлас світу / гол. ред. І. Л. Дрогушевська; відп. ред. В. В. Радченко; худож.-оформ. М. Гутман. — К. : ДНВП «Картографія», 2018. — 184 с. — ISBN 978-966-946-053-0 Литвин В. М., Лымарев В. И. Природа мира. Острова. — М. : Мысль, 2003. — 287 с. — ISBN 5-244-00977-X (рос.) Посилання cyclades.ru [Архівовано 4 лютого 2011 у Wayback Machine.](рос.)
Temple de Roma i August

El Temple de Roma i August era un petit temple circular monòpter aixecat en honor d'August i a la personificació de la ciutat de Roma després del 27 ae a l'Acròpoli d'Atenes, més probablement entre el 17 i el 10 ae.(1) Història Després de la batalla d'Àccium el 31 ae, l'emperador August visità Atenes diverses vegades i va fer reparar temples i altres edificis; per la qual cosa fou honorat com a "salvador i benefactor" amb una inscripció en aquest temple. Es trobava a uns 20 metres a l'est del Partenó i era simètric al seu eix, l'únic edifici d'època romana construït a l'Acròpoli. Devia contenir una estàtua d'August. Tenia només uns 8,6 metres de diàmetre i 9 d'alçada, i descansava sobre una base quadrada o circular de tuf volcànic, sostingut per nou columnes jòniques. L'entaulament i el sostre cònic o semiesfèric són de marbre pentèlic. Se singularitza per no tenir nau. A penes se'n conserven restes de columnes de mitjana altura i uns capitells i elements arquitectònics. L'humanista i viatger italià Ciríac d'Ancona va esmentar-ne la inscripció de l'arquitrau: “Ad praefatae Palladis templi vestibulum”. Les columnes imiten les de l'Erectèon, la qual cosa pot indicar que el temple fos construït pel mateix arquitecte que va reparar l'Erectèon després d'un incendi.(2) El temple tenia el seu propi sacerdot, com es mostra en la inscripció d'un seient del Teatre de Dionís: [ΙΕΡΕΩΣ] ΘΕΟΥ ΣΩΤΗΡΟΣ ΕΠ’ ΑΚΡΟΠΟΛΕΙ ([Sacerdot] Salvador de déu de l'Acròpoli). Referències
Tempel der Roma und des Augustus (Athen)

Der Tempel der Roma und des Augustus ist ein Monopteros zu Ehren des Augustus und der Personifikation der Stadt Rom. Er wurde nach 27 v. Chr. auf der Akropolis von Athen errichtet. Nach der Schlacht bei Actium 31 v. Chr. besuchte der Kaiser mehrmals Athen und ließ reparaturbedürftige Tempel und andere Gebäude instand setzen, weshalb er als „Retter und Wohltäter“ durch eine Inschrift an diesem Tempel geehrt wurde. Der Tempel befindet sich nur 12 Meter östlich des Parthenons auf der Athener Akropolis. Der Rundtempel stand auf einem quadratischen Fundament aus Tuffstein und wurde von neun ionischen Säulen getragen. Vom Tempel erhielten sich halbhohe Säulenreste und einige Kapitelle sowie Architrave. Der italienische Humanist und Reisende Cyriacus von Ancona überlieferte die Architrav-Inschrift: Ad praefatae Palladis Templi vestibulum. Literatur Georg Kawerau: Tempel der Roma und des Augustus auf der Akropolis von Athen. In: Kaiserlich Deutsches Archäologisches Institut (Hrsg.): Antike Denkmäler 1. Berlin 1891, S. 13. Wolfgang Binder: Der Roma-Augustus Monopteros auf der Akropolis in Athen und sein typologischer Ort. Stuttgart 1969. Paola Baldassarri: Augusto Soter. Ipotesi sul Monopteros dell’ Acropoli Ateniese, Ostraka 4. 1995, S. 69–84. Johannes Fouquet: Der Roma-Augustus-Monopteros auf der Athener Akropolis. Herrscherkult und Memoria „ad Palladis templi vestibulum“?, Thetis 19. 2012, S. 35–83. Weblinks Hellenic Ministry of Culture and Sports: Temple of Rome and Augustus Die Akropolis: Tempel der Roma und des Augustus Weitere Abbildungen
Templo de Roma y Augusto (Atenas)

El templo de Augusto y Roma era un pequeño templo circular monóptero levantado en honor a Augusto y a la personificación de la ciudad de Roma después del 27 a. C. en la Acrópolis de Atenas,​ más probablemente entre el 17 y el 10 a. C. Historia Después de la batalla de Actium en 31 a. C., el emperador Augusto visitó Atenas varias veces e hizo reparar templos y otros edificios, por lo que fue honrado como 'salvador y benefactor' con una inscripción en este templo. Estaba situado a unos 20 metros al este del Partenón y simétrico a su eje, siendo el único edificio de la época romana construido en la Acrópolis. Probablemente albergara una estatua de Augusto.​ Tenía solo unos 8,6 metros de diámetro y 9 de alto, descansando sobre una base cuadrada o circular de toba volcánica y estaba sostenido por nueve columnas jónicas. El entablamento y el techo cónico o semiesférico son íntegramente de mármol pentélico. Se singulariza por su carencia de nave.​ Apenas se conservan restos de columnas de media altura y algunos capiteles y elementos arquitectónicos del templo. El humanista y viajero italiano Ciríaco de Ancona mencionó la inscripción del arquitrabe: “Ad praefatae Palladis templi vestibulum”. Las columnas imitan las del Erecteion lo que puede indicar que el templo fue construido por el mismo arquitecto que reparó el Erecteion después de que fuera dañado por el fuego.​ Es un hecho que el templo tenía su propio sacerdote, como se muestra en la inscripción de un asiento en el Teatro de Dioniso: [ΙΕΡΕΩΣ] ΘΕΟΥ ΣΩΤΗΡΟΣ ΕΠ’ ΑΚΡΟΠΟΛΕΙ ([Sacerdote] Salvador de dios en la Acrópolis). Referencias Bibliografía Hurwit, Jeffrey M. (2000). The Athenian Acropolis: History, Mythology, and Archaeology from the Neolithic Era to the Present (en inglés). Cambridge University Press. ISBN 9780521428347. Enlaces externos Ancient Athens 3D (ed.). «Athens under the Romans (86 BC - 267 AD)» (en inglés). Consultado el 14 de junio de 2021.
Temple de Rome et d'Auguste

Le temple de Rome et d'Auguste est un monument monoptère en l'honneur d'Auguste et de la personnification de la ville de Rome. Il a été construit sur l'Acropole d'Athènes après 27 av. J.-C. Après la bataille d'Actium en 31 av. J.-C., le futur empereur s'est rendu à plusieurs reprises à Athènes et a fait réparer des temples et d'autres bâtiments : aussi a-t-il été honoré par une inscription sur ce temple en tant que « sauveur et bienfaiteur ». Situé à seulement 12 mètres à l'est du Parthénon, ce petit temple rond reposait sur une fondation carrée en tuf et était soutenu par neuf colonnes ioniques. Des restes de colonnes à mi-hauteur et quelques chapiteaux et éléments d'architrave du temple ont été conservés. L'humaniste et voyageur italien Cyriaque d'Ancône a transmis l'inscription de l'architrave : « Ad praefatae Palladis templi vestibulum ». Galerie Bibliographie (de) Georg Kawerau, « Tempel der Roma und des Augustus auf der Akropolis von Athen », dans Kaiserlich Deutsches Archäologisches Institut (Hrsg.) : Antike Denkmäler 1., Berlin, 1891, p. 13. (de) Wolfgang Binder, « Der Roma-Augustus Monopteros auf der Akropolis », dans Athen und sein typologischer Ort., Stuttgart, 1969. (it) Paola Baldassarri, « Augusto Soter. Ipotesi sul Monopteros dell’ Acropoli Ateniese », Ostraka, vol. 4, no 1,‎ 1995, p. 69-84 (ISSN 1122-259X). (de) Johannes Fouquet, « Der Roma-Augustus-Monopteros auf der Athener Akropolis. Herrscherkult und Memoria „ad Palladis templi vestibulum“? », Thetis, vol. 19,‎ 2012, p. 35-83 (ISSN 0945-8549, lire en ligne). Portail de la Grèce antique Portail d'Athènes et de l'Attique
Tempel van Roma en Augustus

De Tempel van Roma en Augustus was een klein heiligdom gewijd aan de godin Roma en keizer Augustus in het oude Athene. Geschiedenis De tempel werd aan het einde van de 1e eeuw v.Chr. gebouwd op de Akropolis. De inscriptie op de epistyle vermeldt dat de inwoners van Athene deze tempel oprichtten ter ere van de Romeinse godin en de keizer. In Rome was het destijds ondenkbaar dat de princeps als een levende god werd vereerd, maar in het oosten van het rijk was dit wel gebruikelijk. De zuilen van de tempel zijn vrijwel gelijk aan die van het Erechtheion. Mogelijk heeft de architect die dit gebouw na een brand herbouwde ook de Tempel van Roma en Augustus ontworpen. Het gebouw De tempel was een monopteros, een rond heiligdom zonder cella. Op de fundering stonden in een cirkel negen zuilen in de Ionische orde, die het hoofdgestel met het koepeldak droegen. Zowel het hoofdgestel als het koepeldak waren gemaakt van wit marmer. In de open ruimte tussen de zuilen stonden cultusbeelden van Roma en Augustus. Waarschijnlijk stond de tempel ten oosten van het Parthenon. Hier zijn een aantal fragmenten van het gebouw teruggevonden en ligt de tufstenen fundering van een gebouw, waarvan men aanneemt dat dit de Tempel van Roma en Augustus is. De rechthoekige fundering is 10,5 x 13 meter. Een andere theorie plaatst het heiligdom echter op een andere plaats. De bouwtechniek van het fundament naast het Parthenon zou niet overeenkomen met die van de Romeinse tempel en op afbeeldingen van de Akropolis op antieke munten lijkt de tempel naast het Erechtheion te staan. De Griekse schrijver Pausanias beschreef in de 2e eeuw n.Chr. de monumenten op de Akropolis, maar maakte geen melding van de Tempel van Roma en Augustus. Mogelijk was het gebouw in zijn ogen niet belangrijk genoeg. Referentie Hellenic Ministery of Culture, Odysseus, art. 'Temple of Rome and Augustus'
Marché couvert de La Canée

Le marché couvert de La Canée, également connu sous le nom de marché municipal (en grec moderne : Δημοτική Αγορά Χανίωνou) ou Agora, est un marché couvert ouvert en 1913 à La Canée, la deuxième plus grande ville de Crète. Le bâtiment néoclassique d'une superficie de 4 000 mètres carrés est disposé en forme de croix et possède une entrée à chaque extrémité des bras croisés. Histoire Une construction au début du XXe siècle à l'emplacement des remparts La ville de La Canée a prospéré depuis l'autonomie de la Crète en 1898. Après le rattachement à la Grèce, elle est choisie comme capitale de l'île et s'affirme comme un important centre commercial avec 20 000 habitants. Les commerces de produits alimentaires étaient à l'époque dispersés dans toute la ville : les bouchers étaient basés à l'extérieur des remparts, les marchands de fruits et légumes vendaient leurs produits au bord des routes, tandis que le marché aux poissons avait lieu sur le port. Afin de créer un lieu rassemblant l'ensemble de ces activités, une halle de style néoclassique en forme de croix, a été construite entre 1909 et 1913. Elle s'inspire du modèle français du marché couvert de Marseille et devient l'un des monuments emblématiques de La Canée. Des parties des fossés de la ville et de l'ancien bastion vénitien Piatta Forma ont été choisies comme emplacement, vouant à la destruction une porte (la Porta Retimiota) et deux tours (Santa Maria et San Giovanni) de l'enceinte (en). Une partie des pierres des fortifications ont servi à la construction de la halle. Dans le cadre des célébrations de l'unification de la Crète à la Grèce début décembre 1913, l'inauguration de la halle du marché a lieu le 4 décembre 1913 par le premier ministre de l'époque Elefthérios Venizélos. La vocation actuelle essentiellement touristique La halle de La Canée est un bâtiment classé depuis 1980. Elle constitue encore aujourd'hui le marché couvert de la ville, avec 76 stands en 2019. Cependant, le transfert de la plupart des échoppes de fruits et légumes dans le centre-ville et du marché aux poissons à Souda a conduit à un changement dans la nature des commerces. Les produits destinés aux touristes, à base d'olives, des tsikoudiá et des pâtisseries, occupent désormais la majorité de l'espace. Notes et références Notes (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Markthalle Chania » (voir la liste des auteurs). Références Voir aussi Bibliographie : document utilisé comme source pour la rédaction de cet article. (en) Anna Karagianni, Vasiliki Geropanta et Panagiotis Parthenios, « Exploring the ICT Potential to Maximize User - Built Space Interaction in Monumental Spaces - The case of the municipal agora in Chania, Crete », dans J-P. Sousa, J-P. Xavier et G. Castro Henriques (eds.), Architecture in the Age of the 4th Industrial Revolution — Proceedings of the 37th eCAADe and 23rd SIGraDi Conference, University of Porto, Porto, 11–13 September 2019, vol. 2, Cumincad, 2019 (lire en ligne), p. 603-610. Liens externes Présentation du marché couvert sur www.chaniatourism.com Portail de la Grèce Portail de la Crète
Rizá (ort i Grekland, Epirus)

Rizá är en ort i Grekland. Den ligger i prefekturen Nomós Prevézis och regionen Epirus, i den västra delen av landet, 300 km väster om huvudstaden Aten. Rizá ligger 123 meter över havet och antalet invånare är 149. Terrängen runt Rizá är kuperad. Havet är nära Rizá åt sydväst. Närmaste större samhälle är Kanaláki, 11,3 km norr om Rizá. Kommentarer Källor
Alexandrini

Alexandrini (Greek: Αλεξανδρινή, Greek pronunciation: [aleksandɾi'ni]) is a village of the Agia municipality. Before the 2011 local government reform it was a part of the municipality of Evrymenes. The 2021 census recorded 7 inhabitants in the village. Alexandrini is a part of the community of Palaiopyrgos. Geography Alexandrini is a coastal village located near the delta of Pineios river. See also List of settlements in the Larissa regional unit References