Erechtheion

Erechtheion är ett tempel i jonisk stil som ligger på norra sidan av Akropolis i Athen. Templet har fått sitt namn efter den mytologiske kungen av Athen, Erechtheus. Arkitekten Mnesikles, som ritade Propyléerna, tros ha legat bakom uppförandet av Erechtheion, men det saknas arkeologiska belägg för detta. Uppförandet av templet påbörjades omkring 421 f.Kr. och avslutades år 406 f.Kr. Byggnationen kan ha drabbats av förseningar på grund av den misslyckade sicilianska militärexpeditionen år 413 f.Kr. Invasionen påverkade kraftigt Athens resurser och styrka, arbetet återupptogs sedan år 409 f.Kr. I kulten av Athens skyddsgudinna, Athena Polias, fyller Erechtheion en viktig funktion som boning till Athenas kultstaty. Byggnaden ligger mycket nära altaret. Även kulten för Poseidon-Erechteus var verksam i templet. Historia I den grekiska mytologin beskrivs en berömd tävling mellan gudarna Athena och Poseidon om vem som skulle bli Athens skyddsgud. Båda gudarna erbjöd staden en gåva, och det var medborgarna själva som fick rösta om vilken gåva som var mest värdefull. Poseidon gav en källa med saltvatten, medan Athena skapade ett olivträd som gav näring och välstånd. Athena vann folkets röst och presenterades som Athens skyddsgud. Detta ska ha ägt rum på den plats Erechtheion idag står. När Erechtheion skulle byggas stod det redan ett antal helgedomar på platsen, bland annat Athenas olivträd, något som då skulle representera kampen mellan Athena och Poseidon. Templet är uppkallat efter Kung Erechtheus, som sägs ha uppfostrats av Athena för att vinna ett krig mot grannstaten Eleusis. Enligt Euripides pjäs Erechtheus ska kungen fått rådet från guden Apollon att offra sin yngsta dotter för att kunna vinna kriget. Kort efter dotterns död ska även hennes systrar ha avlidit på grund av en dödspakt. En kvinnas uppoffrande för staden liknades i samtiden till mannens uppoffring när han dog i krig. När perserna invaderade och förstörde Akropolis 480 f.Kr var det gamla Athenatemplet, där kultfiguren Athena Polias förvarades, placerat i mitten av Akropolis. Efter förstörelsen lämnades Akropolis i ruiner under cirka 30 år. Detta kan ha berott på den s.k. Plataiai-eden som innebar att templen inte skulle återuppbyggas innan fred rådde med perserna. Denna ed är dock omdiskuterad, det kan ha varit andra omständigheter som gjorde att ruinerna lämnades. Efter Kalliasfreden år 449 f.Kr inleddes Perikles ombyggnadsprojekt av de raserade templen på Akropolis. Då Perikles dog i pesten 429 f.Kr var han dock inte involverad i byggandet av Erechtheion som uppfördes mellan 421 och 406 f.Kr. Emellertid avbröts projektet av att fientligheterna återupptogs mellan Athen och Sparta, de andra peloponnesiska krigen, och templet färdigställdes inte slutligen förrän 406 f.Kr. under överinseende av arkitekten Mnesikles. Det gamla templet fick stå kvar under en tid, men det råder delade meningar om hur länge och huruvida Erechtheion tog över de religiösa funktionerna direkt eller om ruinerna från det gamla templet fyllde någon funktion. Vissa forskare föreslår att det gamla Athena Polias templet revs 406/5 f. Kr., medan vissa andra menar att den stod kvar tills 353 f. Kr. eller ännu senare. Efter färdigställandet av Erechtheion skadades templet i en brand, daterat till 377/376 f.Kr. Senare kom även Erechtheion att skadas kraftigt vid belägringen av Akropolis av den romerska fältherren Sulla under det första Mithridatiska kriget mellan åren 87 och 86 f.Kr. Templet kom dock att repareras efter detta. Den grekiske resenären och geografen Pausanias besökte under mitten av 100-talet e.Kr. helgedomen. Hans beskrivningar av templet och dess insida utgör huvuddelen av den kunskap vi har angående templets antika utformning och innehåll. Templet stängdes under de romerska förföljelserna av hedningar i romarriket, liksom resterande hedniska tempel under samma tid. Efter att Athen blivit kristet användes Erechtheion som en kyrka under romartiden. Många gamla tempel omvandlades till kristna gudstjänstlokaler, och Erechtheion var inget undantag. Enligt en äldre uppfattning användes byggnaden som ett turkiskt harem under osmanskt styre. Ny forskning ifrågasätter dock denna tolkning, då uppgiften inte återfinns i turkiska originalkällor. Under det grekiska frihetskriget skadades Erechtheion återigen. Åren 1885–1890 skedde systematiska utgrävningar av Akropolis, under vilka arkeologen Wilhelm Dörpfeld dokumenterade arbetet och skrev analyser angående arkitekturen. Efter detta har ett flertal restaureringar och utgrävningar ägt rum. Arkitektur Erechtheion på Akropolis är ett av de mest fascinerande exemplen på grekisk tempelarkitektur. Den bestod av en klassisk jonisk portik i öst, en stor jonisk portik i norr och en mindre utbyggnad i söder. Portiken som traditionellt låg på templets baksida flyttades till den norra sidan för att undvika att den kolliderade med en närliggande helgedom, och för att balansera ut detta byggdes även den södra portiken. Templets utformning gör det således till ett av de mest unika i hela den grekiska arkitekturhistorien. Denna asymmetrin kommer som en konsekvens av både den ojämna terrängen i Akropolis och templets behov att rymma olika religiösa funktioner. Den södra tempelutbyggnaden placerad i det sydvästra hörnet av Erechtheion är en veranda försedd med sex karyatider, det vill säga kolonner i form av kvinnostatyer som håller upp det platta taket, som kan dateras till 420-415 f.Kr. Trots sin synbara likhet är karyatiderna unika i sitt utseende, till exempel vad avser frisyr, men de alla står i den typiskt klassiska positionen kontrapost. Deras klängande doriska kläder (peplos och himation) och flätade hår är noga skulpterat med intrikata och fina detaljer. Skulpturernas raka ben skapar även veck i kläderna som efterliknar kanneleringen på en vanlig jonisk kolonn. Ursprungligen höjde figurerna lätt sin mantel med ena handen och höll grunda kärl (phialai) med den andra. Karyatiderna vid Erechtheion är unika kolonner i form av kvinnostatyer som fungerar både som bärande element och som dekorativa inslag i byggnadens arkitektur. Forskare är oense om vad karyatiderna symboliserar med teorier kring att de är unga kvinnor som dyrkar Athena, alternativt ska karyatiderna ha tjänat som sörjerskor åt Kekrops grav (en tidig kung av Athen) som troddes ha varit begravd under den sydvästra delen av templet. En av dessa karyatider forslades till Storbritannien av den brittiske ambassadören Lord Elgin under 1800-talets början och befinner sig idag på British Museum i London, medan övriga fem befinner sig på Akropolismuseet i Athen. De karyatider man idag kan se i utbyggnaden är kopior gjorda i modern tid. Templet delades invändigt av en vägg som skilde den östra och den västra delen åt, vilket gjorde det möjligt att använda byggnaden för många syften. Utöver denna konstruktion vet vi mycket lite om Erechtheions övriga interna planlösning. Templet har genomgått stora ombyggnadsfaser genom århundradena som gör den ursprungliga interiören till ett föremål för spekulation. Redan under klassisk tid härjades det av en brand, men renoverades sedan. När Erechtheion omvandlades till en kristen basilika på 700-talet togs inre väggar bort och nya byggdes. Även under den osmanska perioden genomfördes arkitektoniska förändringar. Positionen av den centrala cellan för Athenas helgedom i Erechtheion är fortfarande en mycket diskuterad fråga bland forskare. Orsaken till frågan är att vi inte kan rekonstruera hur det såg ut under den klassiska tiden i det nya templet. Anledning till detta är att det byggdes en kyrka inuti templet, vilket ändrade på den ursprungliga interiören. Forskare som påstår att cellan står i öster baserar sina argument på den grekiska traditionen. Grekiska tempel hade traditionsenligt cellan i öster, vilket logiskt skulle leda till att man fortsatt och placera cellan i öster. Det finns även uppgifter från besökare under antiken, som Dio Cassius och Pausanias, som kan tolkas ha sett kultstatyn i östra delen. Andra forskare, som påstår att cellan ska ha stått i väster, menar att det visserligen var typiskt att sätta cellan i den östra delen under den arkaiska tiden, men under klassisk tid så hittar man flertal tempel med cellan i väster. Ytterligare argument är dessutom att historiken Philochoros skriver att statyn stod i väst. Även Pausanius skulle kunna tolkas som att han sett den i väst. Man menar även att Dio Cassius aldrig tydligt nämnde att han verkligen såg Athena Polias kultstatyn. Många akademiker har skilda åsikter om Erechtheions tomma sydliga vägg. Den tomma väggen bryter mot många grekiska arkitektoniska konventioner. Ett flertal förklaringar för detta går däremot att hitta. Bland annat anser Gloria Ferrari att det gamla arkaiska Athena Polias templet stod kvar där som ett krigsmonument, vilket hade dolt den tomma väggen. Templet beskrivs ofta ligga på en sluttning, men grunden består snarare av två olika marknivåer som skiljer sig med ca 3,2 m. Detta beror troligen på mykensk terrassering för det tidiga mykenska templet. Den komplicerade topografin påverkade templets arkitektur och kan till viss del förklara dess unika form. Väggen som separerar den västra och östra cellan sattes till exempel upp för att dölja den ojämna marknivån. Däremot innebar höjdskillnaderna inte bara problem för arkitekterna, utan gav dem även unika möjligheter. Till exempel gjorde de ojämna marknivåerna det möjligt att bygga den norra verandan på en så monumental skala; något som hade varit svårt att åstadkomma utan hjälp av topografin. Erechtheion byggdes av marmor som kom från det närliggande berget Pentelikon, och hyllades för sitt rent vita utseende och fina korn. Den innehåller även spår av järn som med tiden har oxiderat, vilket ger marmorn en mjuk honungsfärg. Man använde friser av svart kalksten från Eleusis som pryddes av reliefer i vit marmor för kontrastverkan. Denna fris hade en längd på 60 meter och dateras till 409-406 f.Kr, och löpte längs templets övre väggar och verandor. Även om fragment av mer än 100 figurer har överlevt har man inte kunnat identifiera exakt vad det ska avbilda. Några förslag på vad Erechtheions fris ska avbilda är scener relaterade till de myter och kulter relaterade till templet, såsom Erechtheus eller Ion. Templet hade utsmyckade dörröppningar och fönster. Dess kolonner var målade, förgyllda och markerade med förgylld brons och flerfärgade inlagda glaspärlor. Väster om Erechtheion och i anslutning till templet låg en muromgärdad gårdsplan, som innehöll ett altare till Zeus Herkeios och Athenas heliga olivträd. I anslutning till gårdsplanen fanns även ytterligare en helgedom, Pandroseion, dedikerad till Pandrosus, en av den mytiske kung Kekrops döttrar. Möjligtvis fanns kung Kekrops grav inom denna helgedom. Gårdsplatsen var ansluten till Erechtheion via en ingång till den norra utbyggnaden. Templets något säregna utformning har flera orsaker förutom de tidigare nämnda markförhållandena. En orsak till att man valde just att placera den nya konstruktionen på en så annars topografiskt olämplig plats kan ha varit för att man ville inkorporera flera redan befintliga monument under samma tak. En annan orsak var att undvika att behöva bygga ovanpå det gamla Athenatemplet (Archaios Neos) då delar av templet, eventuellt endast fundamentet, stod kvar efter 480 f.Kr. Det gamla templets ruiner skulle finnas kvar som ett minnesmärke av den persiska invasionen. Faktumet att bygget avbröts av det Peloponnesiska kriget bidrog till templets ovanliga form. Erechtheions norra utbyggnad var särskilt monumental och kunde ses ända ner till agora. Norra utbyggnaden utgjorde ett blickfång och ett mål för den panatheneiska processionen. Det finns arkitektoniska likheter mellan den norra verandan på Erechtheion och Dipylonporten och "Den heliga porten" vid Pompeion, vilket tyder på ett samband mellan dessa platser. Denna koppling lär även ha framträtt under den panatheneiska processionen, eftersom man från dessa två portar bör ha kunnat se den norra verandan uppe på Akropolis och därmed ha den som mål. Tillsammans markerar Dipylonporten och "Den heliga porten" och Erechtheion start- respektive slutpunkt för den panatheneiska vägen. Funktion Templet, som uppfördes för att hysa helgedomar för flera viktiga gudar, bland annat Athena Polias, Poseidon och Erechtheus, fungerade som ett tempel för flera gudar. Det rymde flera helgedomar för olika gudar och mytologiska figurer, snarare än en enskild gud, vilket var normen. En av de mer osäkra aspekterna av templets funktion är Poseidons kult. Enligt myten tros Poseidon ha haft en saltvattenskälla som var en del av hans kultplats, men arkeologiska bevis för en sådan källa på tempelområdet är inte entydiga. Det är därför mer korrekt att säga att det är traditionen och mytologi som förknippar Poseidon med templet, snarare än en fysisk koppling. Erechtheion uppfördes inte på det gamla templets grund, vilket var ovanligt, då andra byggnader på Akropolis (Parthenon och Propyléerna) restes på samma plats som deras föregångare. Erechtheion uppfördes istället något längre norrut på en utmanande plats omringad av flera äldre strukturer, exempelvis den tidigare nämnda Pandroseion. Det finns många teorier kring detta val. Många forskare hävdar att det kan beror på att flera helgedomar skulle integreras i samma tempel som Athena Polias. Andra forskare menar att det gamla Athena templet stod kvar vid tidpunkten för uppförandet av Erechtheion. Gerding påpekar dock att behovet av utrymmet för det panatheneiska processionen kan ha motiverat flytten. Det gamla templet, som förstördes av perserna 480 f.Kr., anses ha blivit ersatt av Erechtheion. Den västra delen av det gamla templet, Opisthodomos, har möjligen använts som en plats för tillbedjan för Athena Polias eller som en skattkammare innan Erechtheion slutfördes. Erechtheion spelade en central roll i den panatenska festivalen, ett flerdagars firande som hölls i stadsgudinnan Athenas ära. Ett mindre firande ägde rum årligen med tävlingar och rituella offringar, medan det vart fjärde år hölls ett större firande där en procession vandrade från Pompeion upp till akropolis, bärande på en specialvävd peplos som skulle pryda Athena Polias staty. Här samlades människor från flera samhällsklasser, och firandet var ett sätt för staden att visa sin rikedom för besökare från hela den grekiska världen. De två viktigaste momenten i festivalen utgjordes av processionen och Hekatomb-ceremonin, som var en stor offerrit utförd på Athenas altare. Erechtheion hade en central funktion i båda dessa firanden: Erechtheions norra veranda var det mest urskiljbara monumentet på Akropolis, sett från Agora, Kerameikos och den panatenska vägen. Denna byggnad kunde då ha fungerat som en påminnelse för processionens mål medan man rörde sig närmare Akropolis. När det kom till Hekatomb-ceremonin som utfördes vid altaret, behövde åskådarna titta österut mot altaret, vilket innebär att de hade behövt stå i den begränsade platsen mellan tempel och altare. När det gamla Athena Polias templet stod var ytan där åskådare kunde stå på cirka 35x15 m, eller 525 m². Denna yta kan ha fungerat till en början, då festivalen inte hade lika många åskådare, men måste ha blivit alltför trång för de stora folkmassorna på minst tusen personer såväl som boskapsdjur som festivalen drog in på senare år. Efter byggandet av Erechtheion och rivningen av det gamla Athena Polias templet fick man istället tillgång till en yta på 35x80 m, eller 2800 m². Detta tillät att fler åskådare kunde samla sig kring det stora altaret. Detta kan möjligtvis representera en utveckling av Athens religiösa tradition och den panatenska processionen, som nu möjliggjorde en större publik under processionen. Dessutom innebar Erechtheions placering gentemot altaret en förändring i hur folket bevittnade offerriten och inklädnaden av kultstatyn med den nya peplosen. Eftersom Erechtheion låg snett norr om altaret, istället för rakt västerut som det traditionellt brukade, kunde publiken stå på södra sidan av Erechtheion och titta antingen rakt fram mot altaret, eller 90 grader åt vänster och se kultstatyn som bars ut på den södra karyatid verandan. Åskådarna behövde alltså inte längre vända ryggen åt varken tempel eller altare under hela ceremonin. I templet hystes den heliga, uråldriga kultstatyn till Athena kallad Archaios agalma. Statyn var troligen avbildad i naturlig storlek och gjord av olivträ, och skall enligt legenden ha fallit från himlen. Andra myter hävdar att den restes på order av athenarnas stamfader Erechtheus. Athena Polias-statyn var klädd i en peplos, en skrud dekorerad med scener från gudarnas krig med giganterna. Varje år kläddes statyn i en ny peplos som presenterades under den viktiga panatheneiska festivalen. I templet återfanns troligen även Athenas heliga olivträd, Poseidons saltvattenskälla, de mytiska kungarna Kekrops och Erechtheus gravar, och flera altare till olika gudar och heroer som associerades med Athena eller Erechtheus. För att förstå det religiösa värdet som låg hos Erechtheion måste man också förstå värdet av Athena Polias-statyn i kontrast till andra statyer under samma tid. Athena Polias-statyn var onekligen Athens mest betydelsefulla. Statyn hade enligt myterna fallit ned från himmelen på Akropolis och var, för folket i Athen, stadens beskyddare. Statyn hade en central roll under de panatheneiska festivalerna, då festtåget presenterar en skrud (peplos) som skulle klä Athenas staty påföljande år. Peplosen var vävd av Arrephoroi, unga flickor som var utvalda till denna heliga tjänst av kultens prästinna. Varje helgedom var delegerad till en prästinna eller präst. Det som bestämde om det var en prästinna eller präst var könet på gudomen. För kvinnliga gudomligheter hade man en prästinna, för manliga gudomligheter präster. Modern tid Erechtheion är ett populärt turistmål och har efter sina restaureringar fått pris från bland annat Europa Nostra. Tillsammans med Akropolismuseet vann man även Keck Award 2012 för restaureringen av Karyatidstatyerna vid Erechtheions södra utbyggnad.[21] Priset delas ut av International Institute for Conservation of Historic and Artistic Works (IIC). Bilder Källor Tryckta källor Salmonsens konversationsleksikon/ Erechtheion Nordisk familjebok 1951 bd. 1, sp. 209. Pedley, John Griffiths, Greek Art and Archaeology, Femte upplagan. Pearson Education, 2012. Mikalson, Jon D., Ancient Greek Religion, Andra upplagan. Hong Kong: Wiley-Blackwell, 2010. Gerding, Henrik, The Erechtheion and the Panathenaic Procession; American Journal of Archaeology, Vol. 110, No. 3, 2006. Psarra, Sophia, Architecture and Narrative, första upplagan. Routledge, 2009. Watkin, David, A History of Western Architecture. Laurence King Publishing, 2005. Lewis, Philippa & Gillian Darley, Dictionary of Ornament. 1986. Neer, Richard Art and Archaeology of the Greek world. Thames & Hudson Ltd, 2019. Emerson, M. Greek Sanctuaries & temple architecture, 2018 Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Erechtheion.