NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mathraki

Mathraki (griechisch Μαθράκι (n. sg.), Aussprache [maˈθrakʲi]) ist eine kleine griechische Insel im Ionischen Meer, die zur Inselgruppe der Diapontischen Inseln gehört und damit Teil der Ionischen Inseln ist. Die nur etwa drei Quadratkilometer große Insel (4 km lang, bis zu 1,5 km breit) ist rund zehn Kilometer von der Nordwestküste Korfus entfernt. Höchste Erhebung ist mit 150 Metern der Vouno oder Samothraki. Bis 2010 war Mathraki mit einigen kleinen umliegenden Inselchen eine selbständige Gemeinde (griechisch κοινότητα kinotita) innerhalb der Präfektur Korfu, seit 2019 gehört sie zur neuen Gemeinde Kendriki Kerkyra ke Diapondia Nisia, wo es seither einen von acht Gemeindebezirken bildet. Mathraki wurde ab dem 17. Jahrhundert von Einwohnern Othonis landwirtschaftlich genutzt, aber erst ab Ende des 19. Jahrhunderts übersiedelten einige Familien vollständig auf die Insel. Heute leben auf Mathraki gut 300 Einwohner, hauptsächlich in den beiden kleinen Weilern Ano Mathraki (Ober-Mathraki) und Kato Mathraki (Unter-Mathraki). Sie leben von der Landwirtschaft (überwiegend Olivenanbau) und dem noch sehr spärlichen Tourismus, teilweise auch von Überweisungen ausgewanderter Einwohner. Eine (witterungsabhängig) regelmäßige Fährverbindung besteht mit der korfiotischen Hauptstadt Kerkyra sowie in den Sommermonaten mit den Ferienorten an der Nordwestküste Korfus. Ein schöner Strand nahe der Anlegestelle bietet sich zum Baden an. Die meisten Besucher bleiben nur wenige Stunden auf der Insel, ihnen stehen wenige Tavernen zur Verfügung. Weblinks Notizen zu Mathraki auf corfuvisit.net (griechisch) Einzelnachweise
Mathraki

Mathraki (Greek: Μαθράκι, Ancient Greek: Μαθράκιον) is an island and a former community of the Ionian Islands, Greece. It is one of the Diapontian Islands. Since the 2019 local government reform, it is part of the municipality of Central Corfu and Diapontian Islands, of which it is a municipal unit. The municipal unit has an area of 3.532 km2. Mathraki is a 45-minute boat ride off the coast of Corfu (4 NM from Cape Arilas). It has three restaurants that double as general stores, villas and "rooms to let". Mathraki is a quiet island that manages to stay clear of tourists except for the occasional hikers that brave the rocky coastline. The municipal unit includes the three nearby islets Diakopo, Diaplo and Tracheia. History Mathraki has been inhabited since the 16th century by settlers from the nearby islands of Paxoi and Othonoi. The origin of its name is unknown, but according to a popular tradition, it derives from anthrakia, because in the past the island had been burnt. It became part of Greece in 1864, when the Ionian islands were ceded to Greece by the British. Today it is a serene and tranquil place for holidays. In 2021, the only elementary school of the island re-opened after 21 years with only one student. Historical population References External links Official site from Local Authority Official site from Mathraki Local Authority (Languages Greek-English-Italian Official site from Prefecture of Corfu Official site from Prefecture of Corfu (multi language) Archived 2011-07-23 at the Wayback Machine Website for Mathraki Island www.mathraki.net [1]
Mazraki

Mazraki (en griego Μαθράκι) es una pequeña isla jónica del archipiélago de Diapontia, situada a unos 10 km al norte de Corfú, prácticamente equidistante de Othonoí y Erikusa. Administrativamente pertenece a la periferia de Islas Jónicas y la unidad periférica de Corfú.​ La única población de la isla se denomina también Mazraki.​ Toponimia Según una leyenda, la isla fue destruida por fuego de carbones (en griego ανθράκια, anthrákia) y de ahí deriva su nombre. En realidad, su nombre antiguo era «Malthaki» (Μαλθάκι), habiéndose transformado por influencia de Samotracia (Σαμοθράκη).​ Geografía física Mazraki es una isla frondosa, cubierta por olivos y pinos. En sus cercanías se encuentran tres islotes: Diakopo, Diaplo y Tracheia.​ Véase también Diapontia Islas Jónicas Referencias
Mathráki

Mathráki (en grec moderne : Μαθράκι, ancienne forme : Μαθράκιον) est une île grecque appartenant à l'archipel des îles Ioniennes. À l'entrée en vigueur de la réforme des collectivités locales en 2011, l'île devient un district municipal du dème (municipalité) de Corfou. Depuis 2019, elle est rattachée au dème de Corfou-Centre et des îles Diapontiques à la suite de la suppression du dème unique de Corfou dans le cadre du programme Clisthène I. Sa population était de 329 habitants au recensement de 2011. Mathraki est à 45 minutes en bateau de la côte au large de Corfou (7,5 kilomètres du cap Arillas (el)). Elle dispose de trois restaurants qui servent aussi de magasins généraux, villas et "chambres à louer". Mathráki est une île paisible qui arrive à rester à l'écart des touristes, sauf pour les randonneurs occasionnels qui souhaitent gravir la côte rocheuse. Le district municipal comprend les îlots proches de Diakopo (el), Diáplo, Trachiá, Platia et Psyllos. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Mathraki » (voir la liste des auteurs). Portail des îles Portail de la mer Méditerranée Portail de la Grèce
Mathraki

Mathraki (in greco Μαθράκι?) è un'isola della Grecia facente parte dell'arcipelago delle Diapontie. Dal punto di vista amministrativo è una ex comunità nella periferia delle Isole Ionie (unità periferica di Corfù) con 186 abitanti secondo i dati del censimento 2011. È stata soppressa a seguito della riforma amministrativa, detta Programma Callicrate, in vigore dal gennaio 2011 ed è ora compresa nel comune di Corfù. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Mathraki Collegamenti esterni Sito ufficiale, su mathraki.net.
Mathraki

Mathraki (Grieks: Μαθράκι) is een Grieks eiland dat behoort tot de Ionische Eilanden in de Ionische Zee. Het ligt op ongeveer 10 kilometer van de noordwestkust van Corfu. Het eiland is ongeveer 4 kilometer lang en 1,5 kilometer breed. Het hoogste punt van het eiland is 150 meter. Mathraki wordt sinds de 17e eeuw door de inwoners van het eiland Othoni gebruikt voor landbouw. Aan het einde van de 19e eeuw vestigden sommigen van hun zich permanent op Mathraki. Vandaag de dag telt het eiland 297 inwoners, voornamelijk in de gehuchten Mathraki Ano en Kato Mathraki. Zij leven vooral van de productie van olijven. Toerisme is schaars. Externe link (en) Website van het eiland
Матракион

Матра́кион (греч. Μαθράκιον) или Матра́ки (греч. Μαθράκι) — остров в Греции. Входит в острова Диапонтии-Ниси в составе Ионических островов. Расположен в 9 километрах к западу от Керкиры, к югу от Эрикусы и от Отони. Остров вытянут с севера на юг. На северо-востоке острова расположен песчаный пляж и порт. Входит в общину (дим) Центральная Керкира и Диапонтии-Ниси в периферийной единице Керкира в периферии Ионические острова. Площадь острова составляет 3,092 квадратного километра. Население 329 жителей по переписи 2011 года. Сообщество Матракион В общинное сообщество Матракион входят шесть островов. Население 329 жителей по переписи 2011 года. Площадь 3,532 квадратного километра. Население Примечания
Матраки

Матраки (грч. Μαθράκι) је мало грчко острво које припада групи Јонских острва, а са осталим мањим острвима чини малу острвску групу Отонска острва. Његова површина је релативно мала и износи свега 3 km². Од сјеверозападне обале великог острва Крф удаљено је око 10 km. На острву живи не више од 100 становника, а својом површином представља најмање насељено острво отонске групе острва. Координате острва: 39° 46' Сгш; 19° 31' Игд Дужина острва у смјеру сјевер-југ износи 4 km, а ширина острва сеже до 1,5 km. Становништво углавном живи у два мала села. Мало село на сјеверном дијелу острва се назива Като матраки, а сеоце у јужном дијелу острва носи име Ано Матраки. Најзначајниј привредна дјелатност на острву која доноси приходе становништву је пољопривреда (производња маслине), али такође и туризам, који на овом острву није много развијен. Значајан број становника овог острва се налазе у иностранству, па није занемарив проценат становника острва који примају финансијску помоћ од родбине из иностранства. Највиша тачка на острву је узвишење „Вуно“ или „Самотраки“, а висина му износи 150 метара. Бродска веза постоји са главним градом Крфа, али је доста зависна од временских прилика, а у љетним мјесецима постоји и бродска веза са туристичким мјестима на сјеверној обали Крфа. На овом острву постоји једна прелијепа плажа за купање, у близини мјеста гдје се везују бродови. Туристи најчешће остају на острву свега неколико сати, па се враћају на Крф. Такође, за освјежење на располагању стоји пар таверни. Географија
Nisí Mathráki

Nisí Mathráki är en ö i Grekland. Den ligger i prefekturen Nomós Kerkýras och regionen Joniska öarna, i den västra delen av landet, 400 km nordväst om huvudstaden Aten. Arean är 3,5 kvadratkilometer. Terrängen på Nisí Mathráki är platt. Den sträcker sig 3,1 kilometer i nord-sydlig riktning, och 2,5 kilometer i öst-västlig riktning. Följande samhällen finns på Nisí Mathráki: Mathráki Kommentarer Källor
Pitagorèon

El Pitagorèon (en grec Πυθαγόρειον) és el port antic de l'illa de Samos. Té monuments grecs i romans i un espectacular túnel, el Túnel de Eupalinos o aqüeducte eupalinià que, juntament amb el Herèon de Samos, foren registrats com un lloc Patrimoni de la Humanitat de la Unesco l'any 1992. Referències Enllaços externs Pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia (en grec) Arxivat 2017-10-10 a Wayback Machine.
Pythagoreion

Pythagoreion byla antická pevnost. Nacházela se na řeckém ostrově Samos. Do dnešní doby se z pevnosti zachovaly jen ruiny, avšak stále tvoří důležitou archeologickou lokalitu. Od roku 1992 byla pevnost společně s chrámem Héraion zapsána na Seznam světového dědictví UNESCO. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pythagoreion and Heraion of Samos na Wikimedia Commons
Pythagoreion

The Pythagoreion is the archaeological site of the ancient town of Samos in Samos, Greece. It is located in the area of the modern town of Pythagoreio, from which it got its modern name. The archaeological site contains ancient Greek and Roman monuments and a famous ancient tunnel, the Tunnel of Eupalinos or Eupalinian aqueduct. Along with the Heraion of Samos, the Pythagoreion was registered as a UNESCO World Heritage Site in 1992 because of its testimony to the cultural, military, and economic importance of Samos during Archaic and early Classical Greece. History The oldest archeological finds at the site date to the 4th millennium BC, during the Neolithic Period. However, the settlement began around the 16th century BC, when the Minoans colonized Samos. After the Trojan War, the naval and economic importance of Samos grew until its zenith in the 6th century BC. Although it was conquered by the Persians shortly thereafter, the town remained an influential trading center until the 3rd century AD. Description The ancient town is surrounded by fortifications which date back to the Classical Period during the 5th and 4th centuries BC. Excavations into the town itself have uncovered the street plan of the ancient city, including a sewage system and both public and religious buildings. In addition, the remains of Roman buildings can be found on the site, including an agora, public baths, a stadium, and town houses. Museum A recently built museum is located in the modern city centre. It displays over 3000 objects that present the cultural evolution of the ancient city of Samos and its rural surroundings from the 4th millennium BC until the 7th century AD. References External links
Pitagoreo

El Pitagoreo (en griego Πυθαγόρειον) es el puerto antiguo de la isla de Samos. Tiene monumentos griegos y romanos y un espectacular túnel, el Túnel de Eupalino o acueducto eupaliniano que, junto con el Hereo de Samos, fueron conjuntamente registrados como un lugar Patrimonio de la Humanidad de la Unesco en el año 1992.​ Véase también Museo Arqueológico de Pitagoreo Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Pitagoreo. Página del Ministerio de Cultura de Grecia: sitio arqueológico del castro del Pitagoreo (en griego)
Pythagoréion

Le Pythagoréion (en grec ancien : Πυθαγόρειον) est un ancien port fortifié sur l'île de Samos avec des vestiges datant de la Grèce et de la Rome antiques, dont le spectaculaire tunnel d'Eupalinos (ou aqueduc d'Eupalinos). Il a été, conjointement avec l'Héraion de Samos, inscrit sur la liste du patrimoine mondial de l'UNESCO en 1992. Jouissant d'une situation géographique privilégiée entre l'Asie mineure et les îles Égéennes, en face du cap Mycale, la ville antique de Samos (renommée Pythagório par l'organisation internationale des pythagoriciens, en l'honneur du grand mathématicien Pythagore, originaire de la localité) fut la capitale de l'île et l'un des principaux centres ioniens durant la période archaïque. À cette époque, la ville est ceinte d'importantes fortifications. Un vaste cimetière du VIe siècle av. J.-C., situé à l'ouest de la ville antique, a également été mis au jour. Notes et références Voir aussi Bibliographie (en) Kurt A. Raaflaub et Hans van Wees, A Companion to Archaic Greece, Hoboken, John Wiley & Sons, 2012, 800 p. (ISBN 978-1-118-55665-8, lire en ligne). Articles connexes Tunnel d'Eupalinos Héraion Liens externes Ressource relative à l'architecture : Liste du patrimoine mondial Historique du site, Odysseus, site officiel Description du site, Odysseus, site officiel Portail de l’archéologie Portail de la Grèce antique Portail du patrimoine mondial Portail de la Grèce
Pythagoreion

Il Pythagoreion è un antico porto fortificato che si trova sull'isola di Samo, in Grecia. Nell'antichità era conosciuto come Tigani (in greco significa 'padella'), successivamente nel 1955 prese il nome del famoso matematico nativo proprio dell'isola di Samo.. Storia I reperti archeologici più antichi rinvenuti nel sito risalgono al IV millennio a.C., durante il Neolitico. Tuttavia, l'insediamento ebbe inizio intorno al XVI secolo a.C., quando i Minoici colonizzarono Samo. Dopo la guerra di Troia, l'importanza navale ed economica di Samo crebbe fino a raggiungere il suo apice nel VI secolo a.C. Sebbene fosse stata conquistata dai Persiani poco dopo, la città rimase un influente centro commerciale fino al III secolo. Descrizione L'antica città è circondata da fortificazioni risalenti al periodo classico, tra il V e il IV secolo a.C.. Gli scavi effettuati all'interno della città stessa hanno portato alla luce la pianta urbanistica dell'antica città, compreso un sistema fognario ed edifici sia pubblici che religiosi. Inoltre, sul sito si trovano resti di edifici romani, tra cui un'agorà, terme pubbliche, uno stadio e case di città. Tunnel di Eupalino Il sito conserva i resti di numerose strutture di epoca greca e romana, fra cui un notevole antico acquedotto di epoca greca, l'acquedotto di Eupalino progettato dall'architetto Eupalino di Megara. I resti sono stati inseriti nel 1992 nell'elenco dei Patrimoni dell'umanità dell'UNESCO, insieme al vicino Heraion di Samo. Note Voci correlate Heraion (Samo) Acquedotto di Eupalino Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Pythagoreion Collegamenti esterni (EN) Pagina del sito dell'UNESCO relativa al Pythagoreion e all'Heraion di Samo, su whc.unesco.org.
Pitagorião

O Pitagorião (em grego: Πυθαγόρειο) foi um antigo porto fortificado com monumentos gregos e romanos e um túnel espetacular, o Túnel de Eupalinos ou Aqueduto de Eupalinos, porém hoje encontra-se em ruínas. Junto com o Heraião foram incluídos como Patrimônio Mundial da UNESCO em 1992.
Пифагорея

Пифагоре́я (греч. Πυθαγόρειο) — археологические раскопки древнего города Самоса (Σάμος), одного из важнейших городов античности, на одноимённом острове. Расположены вблизи современной деревни Питагорион, от которой и получили свое название. На территории памятника расположены греческие и римские строения, а также знаменитый Эвпалинов тоннель, построенный Эвпалином из Мегары. Вместе с храмом Геры Пифагорея включена в список Всемирного наследия ЮНЕСКО в 1992 году. История Самые ранние археологические находки датируются 4-м тысячелетием до н. э., относятся к периоду неолита и найдены на холме Кастро (Κάστρο) к юго-западу от Питагориона. Расцвета полис достиг в середине VI века до н. э. при тиране Поликрате. Леса острова пошли на постройку судов и военных кораблей, что сделало Самос владычицей морей. Полис обладал мощным военным флотом и торговал со странами Малой Азии и Средиземноморья. Был создан новый тип корабля — 50-весельный «самосский корабль» (σάμαινα, самена) с рылообразным носом. Были основаны колонии Самоса в Ионии, во Фракии и в западных странах. При Поликрате были построены Герейон, храм Геры, по словам Геродота «величайший из известных нам храмов», Эвпалинов тоннель и дамба в гавани. При раскопках найдены остатки мощённых улиц, домов с мозаичным полом. Самос входил в Ионийский союз. Примечания
Pitagoreja

Pitagoreja (grško Πυθαγόρειο, Pithagórion) je arheološko najdišče antičnega mesta Samos na grškem otoku Samosu. Najdišče se nahaja v sodobnem grškem mestu Pitagorion, po katerem je dobilo svoje sodobno ime. Na najdišču so odkrili antične grške in rimske spomenike in slavni antični tunel, imenovan Evpalinov tunel ali Evpalinov akvadukt. Pitagorejo je skupaj s Herajonom na Samosu UNESCO leta 1992 uvrstil na svoj seznam svetovne dediščine. Zgodovina Najzgodnejše arheološke najdbe segajo v 4. tisočletje pr. n. št. Odkrili so jih na griču Kastro (grško Κάστρο) in spadajo v neolitsko obdobje. Polis se je razvil v 6. stoletju pr. n. št. pod tiranom Polikratom. Otoški gozdovi so dajali les za gradnjo trgovskih in vojnih ladij, zaradi katerih je Samos vladal bližnjim morjem. Polis je trgoval predvsem z maloazijskimi in sredozemskimi državami. Na Samosu je nastala je nova vrsta ladje s 50 veslači, tako imenovana "samena" (σάμαινα, samena) s kljunastim premcem. Prebivalci Samosa so ustanovili kolonije v Joniji, Trakiji in zahodnih državah. Pod Polikratom so bili zgrajeni Herejon – Herin tempelj, ki je bil po Herodotovem mnenju "največji izmed znanih templjev", Evpalinov tunel in pomol v pristanišču. Med izkopavanji so našli ostanke tlakovanih ulic in hiš z mozaičnimi tlemi. Samos je bil član Jonske zveze. Sklici
Pythagoreion

För andra betydelser, se Pythagorio (olika betydelser). Pythagoreion (grekiska: Πυθαγόρειο Σάμου) är en historisk befäst hamn på ön Samos, Grekland. Dess största inkomstkälla är charter- och yachtturismen. Det finns tre hamnar med en ny marina och ett färjeläge för trafik till andra öar, grekiska fastlandet och Turkiet. Här finns idag lämningar efter grekiska och romerska monument och den spektakulära Eupalinos tunnel. Pythagoreion blev tillsammans med Heraion på Samos ett av Unescos världsarv 1992. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Pythagoreion.
Порт Піфагореї

Порт Піфагореї — порт античного поліса Піфагоріона на острові Самосі, на місці якого нині існує містечко Піфагорея. Один з найдавніших портів в Середземноморському регіоні. Від давнього Піфагоріона вцілілі руїни давньогрецький театру, римських лазень, а також фрагменти укріплень і залишки палацу самоського тирана Полікрата. Над містом в VI столітті до нашої ери побудований Тунель Евпаліна — акведук, який постачав стародавнє місто водою гірських джерел. 1992 року порт Піфагореї разом із Герайоном на острові Самос внесений до переліку об'єктів Світової спадщини в Греції. Примітки
Мега Спилео

Мега Спилео (на гръцки: Μέγα Σπήλαιο, в превод на български: Голяма пещера) е православен манастир в Гърция. Манастирът се намира на 10 км североизточно от Калаврита на 940 м надморска височина на склон на планината Хелмос. Манастирът се счита за най-древния от всички манастири в Гърция или поне със сигурност за един от най-древните. Манастирът на Великата пещера се издига до скала над дефилето на река Бураик или Вурайкос. Първите сгради на манастира са построени в естествена пещера, от която манастирът получава името си. Внушителният днешен осеметажен комплекс на манастира е частично вкопан в скалата, надвиснала над него. Католиконът е вграден в скалата и представлява кръстовидна църква. Запазени са стенописите ѝ от 1653 г., мраморните подови плочки и резбования дървен иконостас от XVII век. Наосът е изписан в началото на XIX век. Манастирът на Великата пещера е основан през 362 г. от братята Симеон и Теодор, монаси от Солун. По византийско време е обдаряван редовно и притежава недвижими имоти в Константинопол, Смирна, Солун и много земи в Ахая и Елида за издръжка – „Метохион“ (Μετόχια). Опожаряван е неколкократно: през 840 г.; 1285 г.; 1400 г.; 1640 г. и 1934 г. След пожара през 1285 г. манастирът е възстановен от император Андроник II Палеолог. Ирландският пътешественик Едуард Додуел по време на обиколките си в района през периода 1801 – 1806 г. отбелязва, че манастирът е обитаван от 450 монаси. Монасите се включват активно в гръцката революция още по време обсадата на Триполица, в която участват 40 от тях. По-късно през 1820-те османските сили под командването на Ибрахим паша правят три неуспешни опита да превземат манастира. Според преданието манастирската релефна восъчна чудотворна икона „Богородица Мегаспилеотиса“, т.е. Великопещерна, и защитничка на манастира, го спасява както винаги. Вярва се, че тази икона е една от трите запазени икони с образа на евангелист Лука. В манастира се пазело изображение на Йоан Дука Ангел Палеолог Раул Ласкарис Торник Филантропин Асен, чийто основни епоними са на царете възстановители на Втората българска държава. Бележки
Mega Spileo

Mega Spileo (griechisch Μέγα Σπήλαιο ‚große Höhle‘) ist ein Kloster in Griechenland, zwischen dem Golf von Korinth und der Kleinstadt Kalavryta im Regionalbezirk Achaia in der Region Westgriechenland an und unter einer Felswand gelegen. Die drei untersten Stockwerke erfüllen den Raum einer Höhle, die höheren waren darüber wie Schwalbennester an die noch etwa 190 Meter ansteigende Felswand geklebt. In der im zweiten Stock befindlichen Kirche wird ein Marienbild als Werk des Apostels Lukas gezeigt, welchem das Kloster seinen Ruf als Wallfahrtsort verdankt. Das nach Gründungslegenden aus dem 4. Jahrhundert stammende Kloster wurde im 13. Jahrhundert von der Kaiserin Euphrosyne neu begründet und erhielt seine heutige Gestalt im Jahr 1640. An der Wende zum 20. Jahrhundert galt es als größtes und angesehenstes Kloster Griechenlands mit (1889) 109 Bewohnern. Am 8. Dezember 1943 wurde es von der deutschen Wehrmacht zerstört, dabei wurden auch 22 Mönche und Besucher ermordet. Nach dem Krieg wurde das Kloster wieder aufgebaut. Weblinks Μονή Μεγάλου Σπηλαίου, Ministerium für Kultur und Sport (griechisch) Ιερά Μονή Μεγάλου Σπηλαίου, Ιερά Μητρόπολις Καλαβρύτων και Αιγιαλείας (griechisch) Μέγα Σπήλαιο, 8 Δεκεμβρίου 1943, Δημοτικό Μουσείο Καλαβρυτινού Ολοκαυτώματος (griechisch) Literatur Hermann Frank Meyer: Von Wien nach Kalavryta–Die blutige Spur der 117. Jäger-Division durch Serbien und Griechenland. Bibliopolis, 2002, ISBN 3-933925-22-3.