NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Света Марина (Микрос Принос)

„Света Марина“ (на гръцки: Ιερός Ναός Αγίας Μαρίνας) е възрожденска православна църква, гробищен храм на село Микрос Принос (Микро Казавити) на остров Тасос, Егейска Македония, Гърция, част от Филипийската, Неаполска и Тасоска епархия на Вселенската патриаршия. Разположена е на малко разстояние западно от селото. В храма има три надписа. Първият се намира на южната стена, над входа на трема и дава само хронологията – 1858 година. Вторият надпис е вляво от входа в наоса и гласи: Трети нов надпис в трема гласи: „ΑΝΑΚΑΙΝΙΣΘΗ Ο ΙΕΡΟΣ ΟΥΤΟΣ ΝΑΟΣ ΣΥΝ∆ΡΟΜΗ ΕΥΣΕΒΩΝ ΧΡΙΣΤΙΑΝΩΝ 1990“ (Обнови се светият този храм с помощта на благочестивите християни 1990). Представлява двуетажна сграда със сводест приземен етаж. Наосът е на втория етаж, издигнат седем стъпала. Сградата е еднокорабна с дървен покрив и трем. Тремът се отделя от южната каменна стена със сводест вход и от женската църква с вид на Г с тесен бордюр. Главният наос има външни размери 4,93 на 8,07 m и площта му е 39,79 m2. Вратата в миналото е била двойна, но вече е единична и е с едно стъпало над трема и наоса. Подът във вътрешността е бил покрит с бели плочи, заменени с нови шистови плочи. Вътрешността се осветява само от малък двоен прозорец на южната стена. Покрай северната и южната стена има два реда пейки. Иконостасът е нов, дъсчен с две врати. Полукръглата апсида има вентилационен отвор и стига до пода. Протезисът и диакониконът са полукръгли ниши. ПОлукръгла ниша има и на северната стена. Покривът е на четири води с плочи. Отвън е измазана само апсидата. Храмът изгаря при голям пожар в 1987 година и е възстановен в 1990 година. Бележки
Свети Николай (Теологос)

„Свети Николай“ (на гръцки: Ιερός Ναός Αγίου Νικολάου) е възрожденска православна църква в село Теологос на остров Тасос, Егейска Македония, Гърция, част от Филипийската, Неаполска и Тасоска епархия на Вселенската патриаршия. Храмът е разположен в югоизточната част на Долната махала (Като Махалас) и е нейната гробищна църква. Храмът има нечетлив ктиторски надпис. Една икона на иконостаса е датирана 1860 и вероятно църквата е построена малко преди това. В архитектурно отношение е еднокорабна църква с дървен покрив и външни размери на 13,25 / 6,40 m, височина 2,80 m, дебелина на стената от 0,80 m и площ от 84,80 m2. Единична метална врата с мандало води до наоса, като над нея има тясна ниша. Входът е с една стъпка над земята и тримата от наоса. Осветлението на храма става през два малки южни прозореца. Подът е покрит с бели плочи. Иконостасът е дървен с вертикални дъски. Има две врати. Царските икони от ляво са „Свети Николай“, „Света Богородица“, „Христос Вседържител“, „Свети Йоан Предтеча“, „Свети Архангел“, на която пише „Δαπάνη του δούλου του Θεού Κουκούδη 1860“. Над тях наклонени напред има тринадесет малки икони, изписана дантела и разпятие. Светилището е полукръгло и има протезис и диаконикон. Полукръгла конха има и на северната стена, а на южната – правоъгълна. Осветява се от елипсовиден прозорец. Високо в центъра на източната стена и има още един затворен прозорец. Бележки
Свети Илия (Кастро)

„Свети Илия“ (на гръцки: Ιερός Ναός Προφήτη Ηλία) е възрожденска православна църква, гробищен храм на село Кастро на остров Тасос, Егейска Македония, Гърция, част от Филипийската, Неаполска и Тасоска епархия на Вселенската патриаршия. Разположена е в центъра на средновековния генуезки замък. На вградена каменна плоча в южната стена е изписана годината 1862. Представлява еднокорабен храм с дървен покрив без трем. Външните му размери са 10,25 m / 7,53 m, площта 77,18 m2. а дебелината на стената 0,73. Вратата е двойна желязна и правоъгълна, разположена на западната стена. Прагът е две стъпки повдигнат от нивото на наоса. Църквата е осветена от три южни и два северни тесни прозореца. Подът е покрит с плочи. На южната стена има псалтир. Светилището е повдигнато с една стъпка и има три врати, като страничните са до стената. Иконостасът има шест царски икони над високи табла, над тях има наклонена напред дървена зона и отгоре осемнадесет малки икони и разпятие. Конхата на апсидата се вижда отвън, а отвътре е полукръгла сводеста ниша. Има и също полукръгли, но по-ниски протезис и диаконикон. Подобна ниша има и на северната стена. В апсидата има ветилационен отвор. Зиданият олтар и други архитектурни елементи говорят за средновековна фаза на храма. Отвън храмът е измазан само от запад. Покривът е четирискатен, от плочи. Бележки
Свети Йоан Предтеча (Мегалос Принос)

„Свети Йоан Предтеча“ (на гръцки: Ιερός Ναός Τιμίου Προδρόμου) е възрожденска православна църква край село Мегалос Принос (Мегало Казавити) на остров Тасос, Егейска Македония, Гърция, част от Филипийската, Неаполска и Тасоска епархия на Вселенската патриаршия. Църквата е разположена северно от селото, на плато в подножието на планината. Построена в 1865 година, като годината е обозначена в надпис в южната част на източната стена. В архитектурно отношение е еднокорабна църква с дървен покрив и трем на западната страна. Външните размери са 9,18 / 6,25 m, площта е 57,38 m2, а зидарията е с дебелина от 0,67 m. Тремът е широк 2,52 m. Сводестият вход е в центъра му, като от двете му страни има сводести отвори. Вход е имало и на южната страна, но е затворен. Входът на наоса е с едно стъпало повдигнат по отношение на трема и е на нивото на наоса. Отвън е сводест и над него има плитка сводеста ниша, където е имало изображение на Свети Йоан Предтеча. Отвътре входът е правоъгълен и е по-висок. Църквата е осветена от две малки правоъгълни прозорчета на юг, едно от които е в светилището. Подът е покрит с бели плочи. Близо до царските двери има голяма кръгла плоча. Иконостасът е дъсчен, висок с две врати. Всеки панел има две табла. Царските икони са пет и няма друга зона за икони. Полудванадесетоъгълната апсида има вентилационен отвор. Протезисът, диакониконът и конхата на северната страна са полукръгли. И наосът и тремът нямат таван. Покривът е общ за наоса и трема и е на четири води от плочи. Бележки
Свети Димитър (Мегалос Принос)

„Свети Димитър“ (на гръцки: Ιερός Ναός Αγίου Δημητρίου) е възрожденска православна църква край село Мегалос Принос (Мегало Казавити) на остров Тасос, Егейска Македония, Гърция, част от Филипийската, Неаполска и Тасоска епархия на Вселенската патриаршия. Църквата е разположена северозападно от селото и е построена на голям склон, така че източната ѝ част е полувкопана. Няма запазен надпис с дата, но църквата е от същия период като другите два външни храма на селото – „Свети Йоан Предтеча“ (1865) и „Света Неделя“ (1870-те). В архитектурно отношение е еднокорабна църква с дървен покрив и трем на западната страна. Между двата прозореца на южната страна на наоса и на южната страна на трема има две правоъгълни ниши, в които вероятно е имало надписи. Съществуването на две датировки говори, че тремът е по-нов. Храмът има външни размери 8,50 / 6,60 m, площ от 56,10 m2 и дебелина на стените 0,65 m. Входът е с две стъпала повдигнат по отношение на трема и с едно по отношение на наоса. Над него има плитка засводена ниша с изображение на светеца покровител. Църквата е осветена от два северни и два южни прозореца без каса. Над хоризонталния трегер има релеф с кръст в центъра и надпис ΙΣ ΧΡ / ΝΙ ΚΑ в него. Друг релеф с кръст има на южната стена към трема. На север се отваря полукръгла конха с извит трегер. Наосът няма таван и е настлан с бели плочи. Иконостасът е дъсчен. Светилището е повдигнато с едно стъпало. Полукръглата апсида е издигната и действа като олтар. Протезисът и диаконикона, както и конхата на северната стена са полукръгли. На южната стена има тесен прозорец с извит трегер. Наосът е покрит с трискатен покрив, който има скосяване на изток. Екзонартексът има по-нисък трискатен покрив. Тремът е без таван и има сводест вход на юг и на север. Покрит е с плочи. Бележки
Дионски големи бани

Големите бани (на гръцки: Μεγάλες θέρμες) е археологически обект, комплекс бани, разположен в античния македонски град Дион, Гърция. Баните са център на обществения живот в Дион. Архитектура Комплексът е организиран около широк атриум в центъра и е построен в последните десетилетия на II век. Разположени на защитено от северните ветрове място вляво от южния вход на града и свързана с главната улица на града, баните осигуряват възможност за приятно прекарване на свободното време на гражданите. По протежение на главната улица комплексът на баните има магазини, работилници и обществени тоалетни. От главната улица през ниско стълбище се стига до двора и през него до входната зала на главната сграда, като вдясно остава свързаният с комплекса одеон. В широката входна зала са открити красиви подови мозайки и е имало изложени бюстове на видни местни мъже като откритият бюст на философа Херениан. Южно от входа е съблекалнята и стаите с хладки и горещи басейни. На запад от голямата зала е големият, украсен със статуи басейн за студената вода. В сградата има и помещения за масаж. Северното крило, украсено с мозаечни подове и мраморни колони, е за почивка и за социално общуване с другите граждани. Може би е било предназначено и за театрални представления. Източната стая на това крило е посветена на бог Асклепий, тъй като в него са открити мраморни статуи от цикъла на божеството - изложени в Дионския археологически музей: Асклепий, жена му Епионе, синовете му Махаон и Подалирий и дъщерите му Хигия, Аглая, Панацея, Акесо и Ясо. Тази група скулптури е изработена в неоатическо ателие в края на II век на базата на прототипи от IV век пр.н.е. Под сградата е разкрита сложна мрежа за водоснабдяване и канализация, както и специална хипокаустна система върху къси квадратни колони. Красивите подови мозайки в морско синьо, мраморните инкрустации по подовете, и статуите на хора, богове и нимфи, разположени в декоративни ниши, придавали на баните изключително луксозен вид. Баните се използват до края на III век, когато са разрушени от мощно земетресение. Бележки
Дионски елинистически театър

Дионският елинистически театър (на гръцки: Ελληνιστικό θέατρο του Δίου) е археологически обект, античен театър, в античния македонски град Дион, Гърция. История Театърът е разположен южно, извън стените на града, на югозапад от Храма на Деметра и на запад от Храма на Зевс Олимпийски. Театърът е построен във втората половина на III век пр.н.е., най-вероятно при цар Филип II Македонски (221 - 179), на мястото на по-стар театър, в който вероятно се е играла за пръв път пиесата „Вакханки“ на видния атински драматург Еврипид пред покровителя му цар Архелай I Македонски. Театърът е идентифициран за пръв път на 21 декември 1906 година от известния английски пътешественик Уилям Лийк. Археологическите разкопки показват, че вероятно театърът е изоставен в 168 година пр.н.е., когато в Битката при Пидна е разгромен цар Персей Македонски и Македонското царство попада под римска власт. Театърът откъслечно работи до началото на императорския период в Рим и вероятно по-късно е напълно заменен от изградените нови римски театри в града. Систематични разкопки на съоръжението започват в 1970 година. Архитектура Театърът е изграден в нисък естествен хълм и има североизточно направление, най-подходящо за проветрение. Хълмът е оформен допълнително с изкуствен насип, като архитектът правилно оформя вътрешните пространства и в пълна мяра се възползва и допълва природните дадености. Кавеата е изградена от големи тухли – уникално за античните театри. Тя няма поддържаща стена, а пародите плавно излизат на покритите с чакъл склонове. Покрай кръглия оркестър с диаметър 26 m минава каменна канавка, която е отвеждала дъждовната вода. Подът на оркестъра е от утъпкана пръст. Под театъра има подземен проход, свързващ сцената с центъра на оркестъра. Проходът има две помещения във всеки край и стига до подземно стълбище – така нареченото Хароново стълбище, използвано за появи на персонажи от Подземния свят. От сцената, изградена от мрамор, са останали само основите. Тя е била дълга тясна постройка с колонада отпред, като основите ѝ са над нивото на оркестъра. Тя има широк просцений (авансцена), фланкиран от крила и с дорийски антаблеман. Керемидите са лаконски тип. На сцената е имало различни механични съоръжения за театралните постановки. Бележки
Преображение Господне (Калирахи)

„Преображение Господне“ (на гръцки: Ιερός Ναός Μεταμόρφωσης Σωτήρα) е средновековна православна църква край село Калирахи на остров Тасос, Егейска Македония, Гърция, част от Филипийската, Неаполска и Тасоска епархия на Вселенската патриаршия. История Църквата е построена над старото село Какирахи на едноименния връх Метаморфоси и вероятно е остатък от метоха на светогорския Иверски манастир. Вляво от входа на църквата има надпис: Втори повреден надпис има вдясно от входа, от който се четат само последните думи 1882 ΑΠΡΙΛΙΟΥ 20 – хронология, която вероятно се отнася за ремонта на по-стария храм. Във вътрешността на северната стена има икона на Благовещение с надпис „Αυτή εικων εγινεν διά δαπάνης Χατζη Νηκάνδρου Ιβηρίτη Ψαρά και αφιερούτε εις την εκκλησίαν της Μεταμορφώσεως 1883 ις χωρίον Καλληράχη“ (Тази икона се изписа с разподите на хаджи Никандрос Ивирит Псара и се приложи в църквата на Преображението 1883 в село Калирахи). На иконостаса от север са „Възнесение Илиево“ с надпис „Η ΜΥΡΟΦΟΡΟΣ ΑΝΑΒΑΣΙΣ ΤΟΥ ΑΓΙΟΥ ΠΡΟΦΗΤΟΥ ΗΛΙΟΥ ΤΟΥ ΘΕΟΣΒΙΤΟΥ. Αυτή η εκκλησία έγινεν ετεία από τον ευαγγελειστήν ελευθερίου ηδέ παρούσα εικόνα έγινεν διά δαπάνεις από τον Χατζέι Νήκανδρον ιβειρίτη Ψαράν 1882“, „Света Богородица Одигитрия“, „Христос Вседържител“, „Преображение Господне“ с надпис „Μεταμόρφωσις του Χριστού. Ευαγγελιστής Ελευθερίου δούλος του Θεού επιστάτης της Εκλισηας και Αργυροπούλου Αναγνώστου“ и „Свети Йоан Предтеча“ с надпис „Άγιος Ιω Προδρόμου 188“. Очевидно в Какирахи е имало църква „Свети Пророк Илия“, построена през 1299 година от Лукас Христополитис с разходите на отец Колоянис. Църквата вероятно е била изградена под върха и е разсипана в XIV век. При възстановяването на селото, ктиторският надпис е вграден в новия малък късновизантийски храм „Преображение Господне“, построен на върха. През 1882 година църквата е ремонтирана като е разрушен куполът и е изграден дървен покрив. Надписът на иконата на пророк Илия ни дава името на ктитора – Евангелистис Елевтериу, енорийски свещеник на Калирахи. Първоначално храмът е кръстокуполен, като куполът е с покрив, подобно на храма „Свети Йоан Богослов“ във Вулгаро, метох на манастира Дионисиат. Външните размери са 7,40 / 4,25 m., площта му е 31,45 m2, а максималната височина на 2,78 m. На запад храмът е имал притвор, който е разрушен, но са западени очертанията му. Вратата е една. Храмът е нисък – в центъра е 1,90 m и 2,20 m в останалата част. Иконостасът достига тавана и има само един ред икони – една на северната стена и пет на иконостаса. Апсидата на изток е скрита, като само основата леко се поддава от стената. Протезисът и диакониконът са полукръгли, а северната ниша е правоъгълна. Осветлението става от два малки прозореца на северната и южната стена, които първоначално не са имали стъкла. Покривът е двускатен с плочи. Бележки
Свети Евстратий (Кастро)

„Свети Евстратий“ (на гръцки: Ιερός Ναός Αγίου Ευστρατίου) е възрожденска православна църква край село Кастро на остров Тасос, Егейска Македония, Гърция, част от Филипийската, Неаполска и Тасоска епархия на Вселенската патриаршия. Разположена е на около километър южно от селото, северно от пътя Кастро – Теологос. Храмът няма ктиторски надпис, но царските икони са датирани 1892 г. Според запазени документи в 1882 година Ватопедският манастир дава на община Кастро 60 гроша за изграждане на нова църква. Като се има предвид, че храмът Благовещение Богородично в Лименария, в землището на Кастро, е построен в 1880 година, очевидно става въпрос за „Свети Евстратий“. В архитектурно отношение църквата е еднокорабен храм с дървен покрив. Притворът на запад не е построен. Външните размери са 8,75 / 6,05 m., пмощта е 52,94 m2, а дебелина на стената 0,70 m. Вратата е двойна, извита отвън и правоъгълна отвътре. Осветлението е през два южни два големи северни прозореца. Подът е покрит с плочи, а светилището е повдигнато с една стъпка. Панелите на иконостаса са високи. Царските икони са „Архангелски събор“ (1892), „Света Богородица Одигитрия“ (1893), „Христос Вседържител“ (1892), „Свети Йоан Предтеча“, „Св. св. Константин и Елена“. На южната стена е иконата на Свети Николай (1893). Над тях има 14 по-малки икони, наклонени напред. Светилището има три идентични полукръгли, засводени ниши. Апсидата отвън е полушестоъгълна с вентилационен отвор. Светилището се осветява от сводест прозорец. Бележки
Свети Георги (Потамия)

„Свети Георги“ (на гръцки: Ιερός Ναός Αγίου Γεωργίου) е възрожденска православна църква край село Потамия на остров Тасос, Егейска Македония, Гърция, част от Филипийската, Неаполска и Тасоска епархия на Вселенската патриаршия. Разположена е на малко разстояние южно от селото, на запад от пътя към Левки. Надпис на северната стена, над вратата дава годината на строителство – 1896. В архитектурно отношение е еднокорабен храм с дървен покрив без трем. Външните му размери са 8,75 / 6,30 m, площта е 55,13 m2, а дебелината на стените е 0,76 m. Входът е на северната страна. Нивото на наоса е с три стъпки по-ниско. Подът е покрит с каменни плочи. Осветлението става от малък западен прозорец, без рамка и два по-големи двойни – един северен и един южен с железни решетки. Храмът е без таван. Иконостасът е дървен с две врати и пет царски икони. Апсидата на светилището стига до долу. Протезисът и диакониконът са полукръгли ниши. Олтарът е мраморен, което може би говори за средновековна фаза на храма. Осветлението става през прозорец в апсидата, който има арка отвън. Покривът е четирискатен от плочи. По надлъжните стени има пейки. В интериора се пазят свещници и полилеи от ламарина с флорална декорация. Бележки
Света Текла (Калирахи)

„Света Текла“ (на гръцки: Ιερός Ναός Αγίας Θέκλας) е възрожденска православна църква, гробищен храм на село Калирахи на остров Тасос, Егейска Македония, Гърция, част от Филипийската, Неаполска и Тасоска епархия на Вселенската патриаршия. История Църквата е построена на 1 km западно от селото. На входа му има два надписа: „ΤΟΔΕ ΤΟ ΝΕ / ΚΡΟΤΑΦΕΙΟΝ / ΕΓΙΝΕ ΤΟ ΔΙ / ΕΞΟΔΩΝ ΤΟΥ / ΚΥΡΙΟΥ Α. Χ / ΑΡΓΥΡΟ(ΠΟΥΛΟΥ) 18Λ8“ и „ΑΝΑΚΑΝΙΣΘΗ / ΚΑΤΑ ΤΟ ΕΤΟΣ / 1953“. Църквата е построена в 1898 година от първенеца на Калирахи Анагностис Аргиропулос, а в 1953 година вероятно е изграден екзонартексът. Архитектура В архитектурно отношение е еднокорабна църква с дървен покрив с екзонартекс на западната страна. Външните размери на наоса са 9,90 m x 6,25 m, площта е 61,88 m2. Екзонартексът е широк 5,80. Вратата е двойна с арка. Наосът е висок 3,45 m. Осветлението става през два северни и два южни прозореца, правоъгълни отвън и с арка отвътре. Иконостасът има две врати и шест царски икони. От север: врата с Архангел Гавриил (1981), „Света Текла“, „Света Богородица Одигитрия“, врата с Христос Велик Архиерей, „Христос Вседържител“, „Свети Йоан Предтеча“, „Света Богородица“ и „Свети Николай“. Резбованият кръст с венчилка, увенчаващ иконостаса, е от друга църква, но поради малките размери е съвсем малко над царските икони. Светилището е с ширина от 1,65 m. Олтарната конха е повдигната, като вляво и вдясно от нея са правоъгълните конфи на протезиса и диакиникона. На северната стена има малка правоъгълна ниша. Отвън апсидата е ниска. Олтарът се осветява само от процеп в апсидата и от кръгла капандура над конхата. Таванът на наоса е от летви. Покрай стените има пейки. Покривът е двускатен от плочи със скосявания на изток и запад. Екзонартексът е с отделен покрив с френски керемиди. Бележки
Свети Илия (Потамия)

„Свети Илия“ (на гръцки: Ιερός Ναός Προφήτη Ηλία) е късновъзрожденска православна църква край село Потамия на остров Тасос, Егейска Македония, Гърция, част от Филипийската, Неаполска и Тасоска епархия на Вселенската патриаршия. Разположена е на едноименния връх Ай Лия, на границата на землищата на Потамия и Теологос. В архитектурно отношение храмът е еднокорабен първоначално с дървен покрив, заменен в 1976 г. от стоманобетонна плоча. Днешният екзонартекс първоначално е отворен притвор. Входът на храма е в центъра на екзонартекса. Осветлението се осъществява чрез три южни прозореца, единият от които в светилището. Иконостасът е дъсчен. В апсидата има вентилационен отвор. Протезисът е полукръгъл. Ниша има и на северната стена. Бележки
Свети Йоан Предтеча (гробищна църква в Теологос)

„Свети Йоан Предтеча“ (на гръцки: Ιερός Ναός Τιμίου Προδρόμου Θεολόγου) е възрожденска православна църква, гробищен храм на Горната махала на село Теологос на остров Тасос, Егейска Македония, Гърция, част от Филипийската, Неаполска и Тасоска епархия на Вселенската патриаршия. История Църквата е разположен в североизточния край на селото. В 1287 година император Андроник II Палеолог с хрисовул потвърждава собствеността на манастира Филотей над малък манастир със същото име. Над входа на храма има вградена мраморна плоча с надпис ΗΛΥΣΙΑ, а вляво на друга плоча е изписана годината 1899. Архитектура В архитектурно отношение представлява еднокорабен храм, който първоначално е бил засводен, но след сриването на свода е заменен с дървен покрив. Външните размери на храма са 12,98 – 13,50 / 7,47 m. Дебелината на стените е 1,00 m, площта 98,90 m2, а височината 5,00 m. Построена е отначало като гробищен храм, защото има костница. Вратата е желязна, двойна. Осветлението става през два северни и четири южни прозореца, от които един в светилището. Архитектурата на прозорците показва, че през 1899 г. е направен ремонт на по-стар храм. Подът е циментов и има пейки от трите страни, които са върху иззидана база. От южната страна има владишки трон. Иконостасът е двуврат и петредов върху полукръгло стъпало. Трите долни зони са разделени с колонки на девет панели. Най-долната зона е с табла, на втория ред са царските икони: „Свети Мина“ с надпис „Την ιεράν ταύτην εικόνα Νήφων Ιερομόναχος Φιλοθεϊτης εκ του χωρίου του θεολόγου αφιέρωσεν εις αϊδιον μνημόσυνον“ и „Χειρ Ευθυμίου μνχΦ εκ λέσβου“, „Свети Йоан Предтеча“, „Света Богородица Елеуса“, „Свети Георги“, „Възкресение Христово“. Над царските икони има дъги, които носят слънце. На следващия ред има шестнадесет малки икони и накрая три фронтона с половин слънца. Светилището е покрито с плочи. Апсидата има вентилационен отвор. Протезисът, диакониконът и нишата на северната стена са полукръгли. Бележки
Животворящ източник (Потамия)

„Света Богородица Животворящ източник“ (на гръцки: Ζωοδόχος Πηγή) е късновъзрожденска православна църква в Левки, южна махала на село Потамия, в северозападната част на остров Тасос, Гърция. Църквата е изградена южно от Потамия, на малко разстояние от „Свети Димитър“. В архитектурно отношение е еднокорабен храм с дървен покрив. Външните му размери са 11,03/7,90 m, 87,14 m2. Стените са от камък. Входът е от запад. Днес има стоманобетонен портик. Прагът е с една стъпка под нивото на портика и е с една стъпка над нивото на храма. Има сводест трегер от външната страна, а вътре горният праг е хоризонтална дървена греда на височината на ключа на свода. Църквата е осветена от четири големи сводести прозореца със същата форма като входа – два на север и два на юг. Иконостасът е таблен с цокълни табла, царски икони, зона за Дванадесетте празника, но без икони най-високата зона за допълнителни двадесет малки икони. Светилището е с ширина 1,82 m. Апсидата има диаметър 2,14 m и е осветена само от вентилационен отвор. Има протезис, диаконикон и ниши на северната и южната стена. Всички са полукръгли. Олтарът се състои от една колона, на която е разположена база. На пода има мозайка. Малко пейки има на северната и южната стена. Има и владишки трон. В храма има един железен и два месингови свещници. Покривът е двускатен, а покритието е от френски керемиди, а старите плочи са запазени само над конхата на светилището. Бележки