NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Митрополия (Кожани)

Митрополията (на гръцки: Μητροπολιτικό Μέγαρο Κοζάνης) е административна сграда в град Кожани, Гърция, седалище на митрополита на Сервийската и Кожанска епархия. Сградата е обявена за паметник на културата. Местоположение Сградата е разположена в центъра на града, на улица „Мегданис“. История Сградата е построена като епископия в 1744 година. В 1785 година епископ Теофил Сервийски (1785 – 1811) прави в нея параклиса „Света Екатерина“. С кралски указ на 15 октомври 1937 година сградата е обявена за защитен паметник. При митрополит Константин Сервийски (1945 – 1957) са направени много промени по митрополията. В 2008 – 2012 година е направена основна реконструкция на митрополията. Бележки
Горновърбенско училище

Горновърбенското училище (на гръцки: Σχολή Ξινού Nερού) е училище в леринското село Горно Върбени, днес Ксино Неро, Гърция. Училището е построено в центъра на селото в началото на XX от българската община и е българско екзархийско училище до попадането на селото в Гърция в 1913 година. Построено е от дебърския майстор Атанас Митровски по негови собствени планове. В 1988 година сградата е обявена за паметник на културата, като историческа сграда „забележителна сграда от началото на нашия век, с еклектично морфологична организация на фасадите, в които съжителстват възрожденски и барокови елементи“. Бележки
1 основно училище (Суровичево)

Първо основно училище (на гръцки: A' Δημοτικού Σχολείου) е училище в леринското градче Суровичево, днес Аминдео, Гърция. Училището е построено в центъра на Суровичево. В 1991 година сградата на училището е обявена за паметник на културата, като „забележителна архитектурно и морфологично сграда с неокласически елементи на фасадите и тясно свързана с историческите спомени на жителите на града“. Бележки
Негованско училище

Негованското училище (на гръцки: Σχολή Φλάμπουρου) е училище в леринското село Негован, днес Фламбуро, Гърция. Местоположение Училището е построено в центъра на селото, до църквата „Успение Богородично“. История Строежът на сградата на училището започва в 1899 година със средства на местната община, като е построен първият етаж. Сградат е завършена в 1923 – 1924 година с пари на Асоциацията на белкаменците в Америка „Омония“. В 1925 година в училището се обучават 110 ученици (72 момчета и 38 момичета). В 1930 година началното училище работи като петокласно. Сред първите учители са Димитриос Ламбракис, Апостолос Зиогас, учителката Аспасия Павлоу и учителката в детската градина Мария Николау. На 15 март 1990 година интериорът на училището е напълно опожарен от пожар, избухнал на покрива по неизвестна причина. Сградата е възстановена за рекордно кратко време за сметка на гръцката държава. В 1993 година сградата е обявена за паметник на културата, като историческа сграда „допринесла за разпространението на гръцката просвета и за укрепването на елинизма и неразривно свързана със спомените на местното население“. Сграда Специална характеристика на училището са външните мазилки, които са направени с калъпи от неговански майстори и са запазени непроменени до днес. Бележки
Коронски манастир

Коронският манастир „Рождество Богородично“ (на гръцки: Ἱερὰ Μονὴ Κορώνης) е православен манастир в Аграфа, Гърция. Манастирската площадка се намира на около 800 метра надморска височина, върху склон, покрит с дъбови и кестенови дървета. Манастирът се намира на източната страна на язовира „Николаос Пластирас“. Историята му датира от XII век и по-точно от 1123 година, когато е открита смятана за чудотворна икона на Богородица, която е причината за основаването на Светата обител. Основател на манастира е император Йоан II Комнин. Още с основаването си манастирът се сдобива със ставропигиален статут на императорски и патриаршески. Манастирът е разрушен от голямо земетресение през XVI век и веднага е възстановен от Андреас Буно. От този сграден комплекс днес е запазен само католиконът, който се подържа в отлично състояние. Иконостасът датира от началото на XVIII век и е дело на дърворезбари от Епир, като се смята за един от най-красивите в Тесалия. Стенописите са от 1739 година. Те са дело на неизвестен по име зограф. Католиконът е посветен на Рождество Богородично, принадлежи към атонския тип и е с четириъгълен триконхален купол. Зографисването на католикона следва Критската школа, отдавайки особено значение на лицата и модела на дрехите. В манастира кипи буден духовен и народен живот по време на османското владичество. Въстанието на Дионисий Философ (Скилософ) през 1600 година дава повод на османците да обвинят монасите в помагачество на въстаниците, но манастирът е опазен. В манастира през XVIII век е функционирало килийно училище с по-високо образователно ниво, където са преподавали видни личности като Анастасий Гордиос и Свети Козма Етолийски. Втората световна война и Гражданската война в Гърция водят до запустяване на манастира, който е тежко засегнат от водените в съседство бойни действия. През 1967 година манастирът остава без монаси, след като умира игуменът му. През XXI век манастирът е възстановен. Манастирското бартство отбелязва тържествено на 8 септември Рождеството на Дева Мария, на което е посветен католиконът, и на 4 декември почита паметта на Свети Серафим, архиепископ на Фанари. Бележки
Ахилион

Ахилион (на гръцки: Αχίλλειο или Αχίλλειον) е дворец на остров Корфу, Гърция. Построен е от Елизабет Баварска (Сиси), императрица на Австрийската империя, по предложение на австрийския консул Александър Ватцберг. Намира се над село Гастурар на 10 km южно от град Корфу. Дворецът е построен през 1890 г. след смъртта на Рудолф Австрийски, сина на императрицата, който е и наследник на австрийския престол. Тематично е оформен според сведенията от древногръцката митология за подвизите и живота на античния древногръцки герой Ахил от „Илиада“, на когото е наречен. Скулптурите, които украсяват двореца и градината му, са изваяни от Ернст Хертер. Корфу е любимо място за почивка на императрица Елисавета, а декорацията и мястото на двореца са продиктувани от своеобразен филелинизъм. Последен собственик на двореца е германският император Вилхелм II. Днес дворецът е музей, собственост на Гръцката туристическа асоциация. Източници Външни препратки Дворецът Ахилион
Achilleion

L'Achilleion (in greco Αχίλλειο o Αχίλλειον?) è un palazzo fatto costruire a Corfù dall'Imperatrice Elisabetta d'Austria alla fine del XIX secolo . Il palazzo fu progettato dall'architetto napoletano Raffaele Carito ed ha la figura dell'eroe mitologico Achille come suo tema centrale . Storia Il palazzo fu fatto costruire dall'imperatrice Elisabetta d'Austria, meglio note anche come Sissi, su consiglio di Alexander von Warsberg, un console austriaco . L'imperatrice era una donna ossessionata dalla bellezza, e molto vigorosa, ma allo stesso tempo alla fine del XIX secolo fu colpita dai fatti di Mayerling, appunto la tragica morte dell'unico figlio maschio, l'arciduca ereditario Rodolfo. Corfù fu il luogo di vacanza preferito della sovrana, che fece costruire il palazzo poiché ammirava la Grecia, la sua lingua e la sua cultura . La posizione dell'Achilleion offre una vista panoramica della città di Corfù, a nord, e su l'intera parte meridionale dell'isola . L'imperatrice Sissi morì poi assassinata nel 1898. Il palazzo fu progettato dall'architetto napoletano Raffaele Carito ed ha la figura dell'eroe mitologico Achille come suo tema centrale . Dopo la morte di Elisabetta d'Austria, l'imperatore Guglielmo II di Germania lo comprò dagli eredi dell'imperatrice, frequentandolo ogni primavera fino al 1914, e partecipando agli scavi archeologici nella zona. Durante la Prima guerra mondiale fu occupato dalle truppe francesi e serbe, che ne fecero un ospedale. Alla firma del Trattato di Versailles il palazzo fu acquisito dallo Stato greco a titolo di riparazione di guerra. Durante il Secondo conflitto mondiale fu di nuovo occupato dalle truppe dell'Asse; tornato poi alla Grecia con la liberazione, fu affittato ad una società (ancora tedesca), che tra il 1962 e il 1992 ne fece il primo casinò greco del dopoguerra, mentre il pianterreno veniva adibito a museo dedicato ai suoi antichi imperiali proprietari. Oggi la residenza accoglie sporadicamente vertici europei, come la firma del Trattato di Corfù nel 1994, ma è utilizzato soprattutto come museo. Nel cinema Nel 1981 vi fu girata la scena del casinò del dodicesimo film di James Bond, Solo per i tuoi occhi. Note Bibliografia Maro Kardamitsi-Adami, Palaces in Greece, Atene, Melissa Books, 2009, ISBN 960-204-289-3, ISBN 978-960-204-289-2. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Achilleion Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su achillion-corfu.gr. Achìlleion, su sapere.it, De Agostini.
Achilleion

Achilleion (grekiska: Αχίλλειο eller Αχίλλειον) är ett palats på Korfu byggt 1890 på uppdrag av kejsarinnan Elisabeth av Österrike-Ungern, efter ett förslag av den österrikiske konsuln Alexander von Watzberg.Achilleion står på klippan Gasturi söder om staden Korfu, och designades med utgångspunkt från Homeros' antika berättelse om peliden Achilles, huvudperson i Iliaden och vars handling tilldrar sig under det trojanska kriget. Achilleion köptes 1907 av Vilhelm II, som använde det som sommarresidens. Efter första världskriget tillföll Achilleion grekiska staten. Källor Korfu 2. i Nordisk familjebok (andra upplagan, 1911) Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Achilleion.
Monastère de Vlachérna de Corfou

Le monastère de Vlachérna (en grec moderne : Μονή Βλαχερνών) est un monastère orthodoxe grecque du XVIIe siècle, de style gréco-byzantin, dédié à Sainte-Marie-des-Blachernes (Panagía Vlachernón), situé sur un îlot de l'île de Corfou, en Grèce. Histoire Ce monastère est fondé au cours du XVIIe siècle, sur un îlot relié par une jetée piétonne de 300 m à la côte est de l'île de Corfou, avec son architecture gréco-byzantine locale en murs blanchis à la chaux et tuile canal. Le site se situe dans le prolongement de la piste principale de l'aéroport de Corfou, à environ 5 km au sud de Corfou (ville). Son église est construite en 1685. La plus ancienne pierre tombale de l'île date de 1758. Ce site religieux est devenu un couvent jusque dans les années 1980, puis une église jusqu'à ce jour. Une chapelle byzantine est également fondée au XIIe siècle sur l'îlot voisin de Pondikoníssi, accessible par bateau. Ces deux îlots font partie des sites les plus pittoresques et populaires de Corfou et du tourisme en Grèce. Notes et références (fi) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en finnois intitulé « Vlachérnan luostari » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Tourisme en Grèce Pondikoníssi (Corfou) Liste des îles de Grèce Églises orthodoxes de culture grecque Liens externes [vidéo] « Monastère de Vlachérna de Corfou », sur YouTube Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail des chrétiens d’Orient Portail du christianisme orthodoxe Portail du tourisme Portail de la Grèce
Панагия Влахерна (Корфу)

Монасты́рь Влахе́рнской ико́ны Бо́жией Ма́тери (греч. Ιερά Μονή Παναγίας Βλαχερνών) — христианский монастырь, построенный на островке недалеко от Корфу, напротив площади Канони, к югу от города Корфу. Островок находится в 300 метрах от материка, с которым он соединён пешеходным мостом. Добраться к церкви можно прогулявшись пешком по дамбе длиной в 20 метров, которая используется как причал для катеров и лодок. Монастырь находиться в зоне посадки самолётов аэропорта Иоаннис Каподистрия (аэропорт) и над храмом практически постоянно заходят на посадку самолёты. Влахернская церковь входит в состав небольшого женского монастыря построенного по разным данным ориентировочно в XVII веке. Недалеко от храма на маленьком островке также находятся кельи монахов и служебные помещения, которые выстроены в виде единого здания. Монастырь функционировал до 1980 года. Сам храм небольшой белого цвета построен из камня с черепичной крышей и двухэтажной колокольней с поделённой на три части. У подножия колокольни находится арка, через неё проходит вход во двор монастыря, а затем в храм. Монастырь упоминается в книге о канонизации церкви святого Элефтериоса в Периволи, который участвовал в долевом строительстве монастыря. Согласно преданию, нынешний монастырь был построен в XVII веке. Монастырь функционировал до 1980 года как женский монастырь. Комплекс облицован плиткой и имеет небольшую белую церковь и двухъярусную колокольню, в основании которой образована арка, являющаяся входом во двор монастыря. Церковь украшена фресками и имеет резной иконостас . Монастырь празднует свой праздник 2 июля. Примечания
Pylaia depot

The Pylaia depot (Greek: Αμαξοστάσιο Πυλαίας) is a rapid transit depot serving the Thessaloniki Metro. It features 50,000 m2 (540,000 sq ft) of space, and entered service in 2023, in preparation for tests runs before the official opening of the first phase of the metro on 30 November 2024. References See also List of Thessaloniki Metro stations Media related to Pylaia depot at Wikimedia Commons
Patras Bus Station

Patras Bus Station also known as KTEL Achaias bus station, is the third largest Bus Station in Greece after Athens Kifissos Bus Station and Thessaloniki Macedonia Bus Station. The bus station opened in 1976 in the city center of Patras in the opposite side of the port. The bus station is close to Patras Railway Station. It is connected with Patras Bus Organisation which serves bus routes in the whole city. KTEL Achaias has a hub in the bus station. Due to its small terminal, other routes such as to Zakynthos, Kefalonia, Corfu, Trikala, Lefkada are served from other stations on Othonos Amalias Avenue. A new bus station is under construction in Agios Dionisios in Patras, 200 m (660 ft) away from the present station. It will open in early 2023. Destinations References
Église du Saint-Sauveur de Néa Smýrni

L’église du Saint-Sauveur (en grec moderne : Ἀγιος Σώστης / Agios Sostis) est une église de style néo-byzantin située sur l'avenue Andréas-Syngrós, à Néa Smýrni, dans la banlieue d'Athènes. Elle a été le pavillon de la Grèce à l'Exposition universelle de 1900, à Paris. Histoire Conçue par l'architecte français Lucien Magne, l'église sert d'abord de pavillon de la Grèce lors de l'exposition universelle de Paris de 1900. Rachetée par une souscription organisée par la reine Olga, l'église est ramenée en Grèce pour servir de chapelle commémorative, après l'attentat manqué perpétré contre le roi Georges Ier et sa fille, la princesse Marie, le 14 février 1898 (26 février dans le calendrier grégorien). Le bâtiment est alors remonté, en 1902, sur les lieux de l'attentat, le long de ce qui est aujourd'hui l'avenue Andréas-Syngros, à Néa Smýrni. Références Article connexe Assassinat de Georges Ier de Grèce Liens externes (el) « Ἀγιος Σώστης », sur Ἀγιος Σώστης Νέας Σμύρνης,‎ 2012 (consulté le 29 mars 2018). (el) « 14 Φεβρουαρίου 1898: Απόπειρα δολοφονίας κατά του Βασιλιά Γεωργίου Α′ », sur Royal Chronicles,‎ 14 février 2018 (consulté le 25 mars 2018). Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Grèce Portail du christianisme orthodoxe Portail des expositions internationales
Monastère d'Evangelístria d'Áno Pediná

Le monastère d’Evangelístria d’Áno Pediná (grec moderne : Ιερά Μονή Ευαγγελίστριας Άνω Πεδινών) date d’avant 1700 et est de style traditionnel de Zagorochória (Ζαγοροχώρια). Description Le côté nord-est présente une impressionnante muraille semblable à celle d’une forteresse. Les cellules des moines se trouvent du côté sud. Son église principale, le catholikon, dédiée à l'Annonciation, construite en 1793, est une basilique spacieuse dotée d’une coupole et un narthex. Les fresques, peintes en 1809 par Lazaros Papaioannou et Lazos Kanikis, furent financées par Christodoulos et Aikaterini Marinos, un couple de mécènes de Kapesovo. Les mêmes artistes réalisèrent des icônes représentant le Christ, l’Annonciation et l’Assomption de la Vierge. Deux autres icônes signées des orfèvres Christodopoulos de Kónitsa et Giorgios Papadimos de Kalarrýtes représentent la Vierge. Le monastère abrite également une relique datant de 1809, œuvre de Christodopoulos Pantazis, ainsi que deux reliquaires en argent des artistes Pontiokis de Kalarrýtes, père et fils. L'iconostase et la chaire, en bois sculpté dont les parties centrales sont plaquées d’or, datent du XIXe siècle. C’est dans ce monastère que Neófytos Doúkas (en) est devenu moine. Entre 1820 et 1822, le monastère a été au centre d'une controverse entre le sultan Mahmoud II et Ali Pacha. Vers le milieu du XIXe siècle, il avait acquis une grande fortune et en 1857 le monastère d’Agia Paraskevi lui fut annexé. En 1930, il est devenu une dépendance du monastère de Vella. Bibliographie (el) « Τοιχογραφημένοι ναοί στα Άνω και Κάτω Πεδινά Ζαγορίου (18ος-19ος αι.) [« Sanctuaires clos d'Áno Pediná et de Káto Pediná (XVIIIe–XIXe siècle»] », dans Kóstas Papagiannópoulos et Eléni Simóni (dir.), Οι ρίζεςτων Σουδενιωτών. Τοπική Ιστορία και Αρχαιολογία των μετακινήσεων [« Les racines des Sudéniens. Histoire locale et archéologie des mouvements »],‎ 2017, 523 p. (ISBN 978-618-83349-0-8, lire en ligne), p. 300–305. « Monastère de Evangelistria Ano Pédina », sur religiousgreece.gr, Archidiocèse d'Athènes (consulté le 24 février 2017). Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail de la Grèce Portail du christianisme orthodoxe
Riniasa Castle

Riniasa Castle (Greek: Κάστρο Ῥινιάσας), originally known as Thomokastron (Greek: Θωμόκαστρον, lit. 'Castle of Thomas'), is a medieval Byzantine fortress on the coast of Epirus, close to the modern village of Riza near Preveza. The castle is today in a ruinous condition. History The castle was built (or rebuilt) by Thomas I the Despot of Epirus, at the beginning of the 14th century. Hence, was named Thomokastron ("Thomas' castle") or the "castle of the despotes." It was conquered by the Ottoman Empire in 1463 and liberated from the Turks and the rest of Greek Epirus during the 20th century. It is the site of the 1803 self-immolation of Despo Botsi and her family, after which it is also known as Despo's Castle (Κάστρο της Δέσπως). References Sources Brooks, Allan (2013). Castles of Northwest Greece: From the early Byzantine Period to the eve of the First World War. Aetos Press. ISBN 978-0-9575846-0-0. Soustal, Peter; Koder, Johannes (1981). Tabula Imperii Byzantini, Band 3: Nikopolis und Kephallēnia (in German). Vienna: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften. ISBN 978-3-7001-0399-8. Veikou, Myrto (2012). Byzantine Epirus: A Topography of Transformation. Settlements of the Seventh-Twelfth Centuries in Southern Epirus and Aetoloacarnania, Greece. BRILL. ISBN 9004221514. External links Riniasa Castle at kastra.eu (in Greek and English)
Fortaleza de Riniasa

El castillo de Riniasa (en griego: Κάστρο Ῥινιάσας), originalmente conocido como Tomocastro (en griego: Θωμόκαστρον, tdl. ‘castillo de Tomás’), es una fortaleza medieval bizantina en la costa de Epiro, cerca del moderno pueblo de Riza cerca de Préveza. El castillo está hoy en ruinas. Historia El castillo fue construido (o reconstruido) por Tomás I Comneno Ducas, déspota de Epiro, a principios del siglo XIV, por lo que se llamó Tomocastro («castillo de Tomás») o el «castillo de los déspotas». Fue conquistado por el Imperio otomano en 1463 y liberado de los turcos junto con el resto del Epiro griego durante el siglo XX.​​​ Referencias Bibliografía Brooks, Allan (2013). Castles of Northwest Greece: From the Early Byzantine Period to the Eve of the First World War (en inglés). Huddersfield: Aetos Press. ISBN 978-0-9575846-0-0. Soustal, Peter; Koder, Johannes (1981). Tabula Imperii Byzantini, Band 3: Nikopolis und Kephallēnia (en alemán). Viena: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften. ISBN 978-3-7001-0399-8. Veikou, Myrto (2012). Byzantine Epirus: A Topography of Transformation. Settlements of the Seventh-Twelfth Centuries in Southern Epirus and Aetoloacarnania, Greece (en inglés). Brill. ISBN 9004221514.
Château de Riniássa

Le château de Riniássa (grec moderne : Κάστρο Ῥινιάσας), initialement connu sous le nom de Thomókastro (grec moderne : Θωμόκαστρον, « Château de Thomas »), est une forteresse médiévale byzantine située sur la côte de l'Épire, près du village moderne de Rizá, à proximité de Préveza, en Grèce. Aujourd'hui, le château est en état de ruines. Histoire Le château est construit (ou reconstruit) par Thomas Ier Comnène Doukas, despote d'Épire, au début du XIVe siècle, raison pour laquelle il est appelé Thomókastro (« Château de Thomas ») ou « Château des Despotes ». En 1463, il est conquis par l'Empire ottoman, avant d'être libéré des Turcs, comme le reste de l'Épire grecque, au cours du XXe siècle. Notes et références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Fortaleza de Riniasa » (voir la liste des auteurs). Références Annexes Bibliographie : document utilisé comme source pour la rédaction de cet article. (en) Allan Brooks, Castles of Northwest Greece: From the Early Byzantine Period to the Eve of the First World War, Huddersfield, Aetos Press, 2013 (ISBN 978-0-9575846-0-0) (de) Peter Soustal et Johannes Koder, « Riniasa », dans Tabula Imperii Byzantini, Band 3: Nikopolis und Kephallēnia, Vienne, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, 1981 (ISBN 978-3-7001-0399-8) (en) Myrtó Veïkou, Byzantine Epirus: A Topography of Transformation. Settlements of the Seventh-Twelfth Centuries in Southern Epirus and Aetoloacarnania, Greece, Brill, 2012 (ISBN 9004221514, lire en ligne) Portail des croisades Portail de la Grèce
Queen's Tower (Pirgos Vasilissis)

Queen's Tower (Greek: Πύργος Βασιλίσσης, Pyrgos Vasilissis) is a former royal estate near Athens, Greece. The estate, consisting of 200 hectares (494 acres), was purchased by King Otto, the first king of modern Greece. He built there a small neogothic castle for his wife, Queen Amalia. The architecture resembles Hohenschwangau castle in Bavaria, built for Maximilian II of Bavaria, the brother of King Otto. As the castle is only one tower, it is called the Queen's Tower. After the abdication of King Otto, the estate was sold to the Serpieri family, who still own it. They have a dairy farm and wineyard on the estate. The wines bottled on the estate are called "Tour la Reine" (French for Queen's Tower). A nearby station of the Proastiakos suburban railway opened in 2014, Pyrgos Vasilissis, is named after the estate. Bibliography Kardamitsi-Adami, Maro (2009). Palaces in Greece. Melissa Books. ISBN 978-960-204-289-2.