Абдери

Абдери (Абдера, Абдер, грец. Ἄβδηρα) — давньогрецьке місто у Фракії майже прямо навпроти острова Тасос, за 17 км на схід-північний схід від гирла річки Нестос, що впадає в Егейське море поблизу сучасного грецького міста Авдіра. Мешканці стародавнього міста називались абдеритами. Назва Припускають, що поліс «Абдери» має фінікійське походження, оскільки міста зі схожою назвою було засновано фінікійцями на Піренейському півострові та поблизу Карфагену. В часи римського панування назву було латинізовано на «Абдера». Історія За переказами, місто було побудоване Гераклом в пам'ять про Абдера, його супутника, якого розтерзали коні Діомеда. Припускають тут ще мікенську присутність. Фінікійці почали заселення Абдери десь до середини VII століття, і місто довго зберігало фінікійські стандарти у своїх монетах. Сусідом було фракійське плем'я сапеїв. Близько 654 року до н.е. вихідцями з міста Клазомена в Іонії тут було започатковано колонію через захоплення фінікійського поселення чи іншим чином. Геродот повідомляє, що лідером колонії був Тімесій, якого згодом було вшановано в якості місцевого духу-захисника пізнішими абдеритми. Згідно Геродоту Тімесія було вигнано фокейцями. Невдовзі було знищене фракійцями-бістонами, Страбон описує Абдери як «фракійське місто». Близько 545 до н. е. відбудований жителями сусіднього з Клазоменами Теоса, що переселились сюди всім містом, не бажаючи залишатися під владою персів. З 540 року до н.е. тут стали карбувати власні монети. Основний тип монети, «грифон», тотожній теоському; багаті срібні монети відзначаються красою та різноманітністю своїх реверсних типів. До 515 року до н.е. для зовнішніх потреб карбувалися декадрахми. Абдери протягом 30 років воювали проти фракійського племені пеонів. Останнє змусило у 513 чи 512 році до н.е. місто підкорилося перському цареві Дарію I. Персь допомогли Абдерами здолати пеонів і бістонів, передавши поліс рівнинну частину Бістонії. Але під час Іонійського повстання Абдери скинули перську залежність. Поліс знову було підкорено 492 року до н.е. перським командувачем Мардонієм. Під час втечі після битви при Саламіні Ксеркс зупинився в Абдерах та відзначив гостинність її мешканців, подарувавши їм золоті тіару та кинжал. В цей час основним джерелом багатств Абдери було добування срібла у сусідніх горах, яке експортувалося до перських сатрапій Малої Азії та Єгипту. До 492 року до н.е. у великій кількості карбували октодрахми. Фукідід згадує Абдери як найзахідніший кордон Одриського царства, коли воно досягло свого розквіту на початку Пелопоннеської війни. Невдовзі Абдери стали членом Афінського морського союзу, на боці якого воювало у Пелопоннеській війні. Їх статки засновувалися головним чином на експорті власного зерна, торгівлі з фракійцями й добуванні коштовних металів у сусідніх горах, завдяки чому поліс став третій за багатством в афінському морському союзі. Форос від Абдер до скарбниці союзу становив від 10 до 15 талантів. Після втрати Афінами своєї головної ролі жителям Абдер довелося самостійно відбиватися від нападів сусідів. У 408 році до н.е. Абдери було підкорено афінським статегом Фрасібулом, тоді одним з афінських генералів у цьому районі. 376 до н. е. вони зазнали поразки від фракійського племені трибалів, що пограбували Абдери. 350 року до н.е. місто було захоплене Македонією, втратило незалежність і перестало карбувати монети. Було об'єктом боротьби між Лісімахом, Селевкидами і Птолемеями, зрештою увійшло до складу Македонії. У 1-й пол. III ст. до н.е. Абдери перейняли аттичну систему рахунку мідних монет. Водночас тут карбувалися мідні подвійні халки (діхалки) вагою 4—4,5 г. Після поразки Філіпа V у битві при Кіноскефалах 197 рік до н.е. Абдери було оголошено римлянами вільним полісом. Втім 170 року до н.е. його за підтримки римського пропретора Луція Гортензія захопив і пограбував Евмен II, цар Пергаму. 168 року до н.е. після захоплення Македонськогоц арства римляни знову оголосили поліс вільним. Проте Абдери продовжували існувати в римську та візантійську епохи, і його руїни вдалося ідентифікувати. Цицерон висміює місто як синонім дурості у своїх листах до Аттика, описуючи дебати в Сенаті: «Тут була Абдера, але я не мовчав» («Hic, Abdera non tacente me»). «Філогелос», грецька книга жартів, складена в IV ст., має розділ, присвячений жартам про абдеритів, яких стереотипно зображують як дурних, забобонних і буквально мислячих. За часів імператора Костянтина I Великого вже ослаблене місто зазнало руйнівного землетрусу, який повністю його зруйнував. Протягом наступних п'яти століть воно не згадується в жодних записах. За часів Македонської династії поблизу античного міста виникло нове поселення Полістилон, а пізніше — Новою Абдерою. Вперше письмово згадується у 879 році. Полістилон тоді займав лише стародавній акрополь Абдери, який був переукріплений у пізній античності, що відображає тенденцію до скорочення міської площі, характерну майже для всіх середземноморських міст цього періоду. З IX століття Полістилон був єпископською кафедрою під юрисдикцією Філіппських митрополитів, а з 1365 року — Маронейської митрополії. Місто кілька разів згадується як «торговельний порт» або «прибережне місто» у візантійських джерелах XIV та початку XV століття. У XIV воно ненадовго перейшло під владу болгар і сербів, перш ніж повернутися під контроль Візантії незадовго до османського вторгнення. 1373 року місто потрапило під владу Османської імперії та згодом занепало, поки не перетворився на невелике рибальське село, яке зрештою було залишено протягом XVI століття через відсутність доступу до моря. Його руїни потім слугували джерелом будівельного каменю для навколишніх сіл. Абдери відомі як батьківщина трьох філософів, що жили в період найбільшого розквіту міста, в 5 столітті до н. е. Це Левкіпп, Демокріт, засновники атомістичної філософії, і великий софіст Протагор, головний персонаж названого за його іменем діалогу Платона. Відомі абдерці Левкіпп — близько 500 — 440 років до н. е. Демокріт — близько 460 — 370 років до н. е. Протагор — 481 — 373 роки до н. е. Примітки