NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Александруполіс (громада)

Александруполіс (грец. Δήμος Αλεξανδρούπολης) — одна з п'яти громад периферійної одиниці Еврос периферії Східна Македонія і Фракія децентралізованої адміністрації Македонія і Фракія. Центром громади є місто Александруполіс. Нинішня адміністративна одиниця відповідає колишнім громадам Александруполіс, Траянуполіс та Фераї. Населення громади — 71752 особи (2021; 72959 у 2011, 66125 у 2001, 55909 у 1991). Адміністративний поділ До складу громади входять 5 міст та 31 село: Примітки
Museum of El Greco

The Museum of El Greco (a.k.a. El Greco Museum or Domenikos Theotokopoulos Museum) is located on the edge of the village of Fodele in Crete, Greece, west of the city of Heraklion. It celebrates the mannerist painter El Greco (Domenikos Theotokopoulos, 1541–1614), who grew up in the village. Overview The museum is located around 1 km from the centre of Fodele opposite a chapel and contains copies of works by and documents associated with El Greco. The original building was in a ruinous state but was restored from 1982 onwards through a grant by the Greek Ministry of Culture. The museum opened to the public in 1998. The village of Fodele is claimed as the birthplace of El Greco, but this is disputed. The museum claims to be where El Greco was born. The Historical Museum of Crete in Heraklion not far away includes two original works by El Greco, the only original works by the artist in Crete. Gallery See also El Greco Museum, Toledo, Spain (where El Greco worked later) List of single-artist museums References External links Museum website
Musée du Greco (Grèce)

Le musée de Le Greco (en grec moderne : Μουσείο Δομήνικου Θεοτοκόπουλου / Mouseío Domínikou Theotokópoulou) est situé à la lisière du village de Fódele, en Crète, à l'ouest de la ville d'Héraklion. Il célèbre le peintre maniériste Le Greco, Domeníkos Theotokópoulos, (1541-1614), qui a grandi dans le village. Il contient des copies d'œuvres et de documents associés au Greco. Le bâtiment d'origine était en ruine mais a été restauré à partir de 1982 grâce à une subvention du ministère grec de la culture. Le musée ouvre au public en 1998. Le village de Fódele est revendiqué comme le lieu de naissance du Greco, mais cela est contesté. Le musée prétend être le lieu de naissance du Greco. Le musée historique de Crète à Héraklion, non loin de là, comprend deux œuvres originales du Greco, les seules œuvres originales de l'artiste, en Crète. Références Liens externes Source de la traduction (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Museum of El Greco » (voir la liste des auteurs). Portail de la Crète Portail des musées
Музей на гипсовите отливки на Философския факултет

Музеят на гипсовите отливки на Философския факултет (на гръцки: Μουσείο Εκμαγείων της Φιλοσοφικής Σχολής) е музей в град Солун, Гърция. История Музеят заема две зали в мазето на новата сграда на Философския факултет на Солунския университет. Колекцията му се състои от гипсови отливки, реплики и оригинални археологически артефакти. Музеят е основан от преподавателя по класическа археология Константинос Ромеос със самото основаване на Факултета в 1928 – 1930 г. Колекцията от гипсови отливки на мраморни и глинени оригинали и реплики на произведения на изкуството от метал е най-добрата в Гърция. В Зала А са изложени реплики на творби от архаичната и класическата епоха, докато в Зала Б – от елинистичната и римската. Сред тях са копия на фриза на Партенона, вотивни релефи и погребални колони, статуи, плочи, монети, декоративни керемиди, погребални урни и маски. Галерия Бележки
Casts Museum (Thessaloniki)

The Casts Museum occupies two rooms in the basement of the new building of the School of Philosophy of the Aristotle University of Thessaloniki, in Central Macedonia, Greece. The museum houses a collection of plaster casts, replicas and original archaeological artifacts. The collection dates from the time of the University's founding and is due to K. Romaio, Professor of Classical Archaeology. The collection of plaster casts of marble and clay originals and replicas of works of art in metal is the finest in Greece. It brings Archaeological Department students into contact with the ancient Greek and Roman art of statue production, as well as ceramics and small-scale art. Room A holds replicas of works from archaic and classical times. Room B exhibits works from Hellenistic and Roman times. Among the most notable works are copies of the Parthenon Frieze, votive reliefs and funerary pillars, statues (youths and maidens), plaques from Athena Nikis armour, coins, decorative corner roof tiles, funeral urns and masks. Sources This article incorporates text from the corresponding article at the Museums of Macedonia website, commissioned by the Macedonian Heritage foundation, written by Vlasis Vlasidis, and published under a CC-BY-SA-3.0 license. External links Official Website
Athener Stadtmuseum

Das Athener Stadtmuseum in der Paparregopoulou-Straße Nr. 7 am Klauthmonosplatz war als ehemaliges Schloss das erste Anwesen des Königspaares Otto König von Griechenland und der Amalie Königin von Griechenland und diente als Interimsschloss bis zur Fertigstellung des Alten Schlosses im Jahr 1847, dem heutigen Sitz des Griechischen Parlaments. Ein voriger Bau wurde um 1800 von den deutschen Architekten Lüders und Hoffer repräsentativ ausgebaut. Sein Äußeres wird geprägt durch ein Ziegeldach eine Fassade mit Pilastern und einigen Balkonen. Im Inneren des Schlosses befinden sich die privaten Gemächer des königlichen Paares sowie der Thronsaal von König Otto I. Die Wände sind in Ocker und blau gehalten oft umrahmt von Blütenfriesen. Hinter dem Schloss befindet sich ein Garten, der nur noch ein kleiner Rest des ursprünglich von Königin Amalie angelegten Gartens ist. Er beherbergt das Café Black Duck. Das ursprüngliche Gebäude gehörte ehemals dem Geschäftsmann Dekosis-Bouros. Nach der Verlegung der griechischen Hauptstadt von Nauplion nach Athen vermietete er das Gebäude an den König für 7000 Drachmen pro Jahr. Im Jahre 1859 wurde das Schloss durch eine geschlossene "Brücke" mit seinem klassizistischen Nachbargebäude vereint. Heute dienen beide Gebäude als Sitz des 1973 gegründeten und 1980 eröffneten 'Athener Stadtmuseums', wobei die Schlossabteilung im ersten Stock eine Ausstellung zum Thema 'ehemaliges Schloss' enthält. Im Erdgeschoss des ehemaligen Schlosses befindet sich der Museumseingang, der Museumsshop sowie Gravuren der Stadt Athen aus dem 19. Jahrhundert sowie Baupläne, die es anfangs für die neue Hauptstadt der Griechischen Republik gab. Über eine interaktive Video-Wand werden weitere Informationen über die ältesten Gebäude Athens vermittelt. Literatur John Van der Kiste, Kings of the Hellenes: The Greek Kings 1863–1974 (Sutton Publishing, 1994). Weblinks www.athenscitymuseum.gr – Athener Stadtmuseum Einzelnachweise
Athens City Museum

Athens City Museum (Vouros-Eutaxias Foundation) is an art museum and former royal residence in Athens, Greece. It houses a collection of Athens-related items collected by art collector Lambros Eutaxias (1905-1996). The collection includes antiquities, Byzantine art, sculptures, paintings, drawings, photographs and metal, glass and textile works. It also includes furniture arranged in typical living rooms of the Athenian aristocracy of the 19th century. This building was the first royal palace of Greece under the reign of King Otto of Greece. References External links Official website City of Athens www.athensinfoguide.com www.greece-museums.com
Museo de la Ciudad de Atenas

El Museo de la Ciudad de Atenas (Fundación Vouros-Eutaxias) es un museo situado en Atenas, Grecia. Alberga una colección de una variedad de artículos relacionados con Atenas recopilados por el coleccionista de arte Lambros Eutaxias. Incluye antigüedades, arte bizantino, esculturas, pinturas, dibujos, fotografías y trabajos en metal, vidrio y textiles. También incluye muebles dispuestos en salones típicos de la aristocracia ateniense del siglo XIX.​ Originalmente, el edificio fue construido (1833-1834) por el empresario Dekozis-Vouros para ser su residencia particular, quien luego lo alquiló por 7000 dracmas al rey Otón I de Grecia.​ en el momento del traslado de la capital griega desde Nafplion a Atenas (1836-1843). Los atenienses lo conocían como Palacio Viejo. Hoy, el museo presenta los antiguos aposentos reales, así como muchos objetos históricos. Referencias Enlaces externos Sitio web oficial
Musée de la Ville d'Athènes

Le musée de la Ville d'Athènes (en grec moderne : Μουσείο της Πόλεως των Αθηνών) est un musée grec situé dans le premier palais du roi Othon Ier de Grèce, sur la place Klafthmónos à Athènes. À l'origine, le bâtiment appartenait à l'homme d'affaires Dekozis-Vouros, qui le loua pour 7 000 drachmes au souverain au moment du transfert de la capitale grecque de Nauplie à Athènes (1836-1843). Aujourd'hui, le musée présente les anciens appartements royaux ainsi que de nombreux objets historiques. Collections Voir aussi Articles connexes Othon Ier de Grèce Amélie d'Oldenbourg Parlement hellénique Liens externes Site officiel Ressource relative aux beaux-arts : Union List of Artist Names (el) « Musée de la Ville d'Athènes », sur athenscitymuseum.gr (consulté le 25 janvier 2014) (fr) « Le musée de la Ville d'Athènes »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?), sur noblesseetroyautes.com, 2012 (consulté le 25 janvier 2014) Portail des musées Portail d'Athènes et de l'Attique Portail de la monarchie
Muzeul orașului Atena

Muzeul orașului Atena (Fundația Vouros-Eutaxias) este un muzeu de artă și fosta reședință regală din Atena, Grecia. Acesta găzduiește o colecție de articole legate de orașul Atena, colectate de colecționarul de artă Lambros Eutaxias⁠(d). Colecția cuprinde antichități, artă bizantină, sculpturi, picturi, desene, fotografii și lucrări din metal, sticlă și textile. De asemenea, include mobilier aranjat în camere de zi tipice ale aristocrației ateniene din secolul al XIX-lea. Această clădire a fost primul palat regal al Greciei sub domnia lui Regelui Otto al Greciei. Note Legături externe Site Web Oficial Orașul din Atena www.athensinfoguide.com[nefuncțională – arhivă] www.greece-museums.com
Музей міста Афін

Музей міста Афін (грец. Μουσείον της Πόλεως των Αθηνών) або Міський музей Афін — один з музеїв у столиці Греції місті Афінах, присвячений сучасній міській історії, культурі й персоналіям Афін. Розташований музей у центрі міста за адресою: вул. Папаріґопулу, 5-7, м. Афіни (Греція). Експозицію музейного закладу складає колекція предметів і документів з тематики, пов'язаної із сучасними Афінами (від 1834 року, коли місто стало столицею новоствоерної грецької держави), яку зібрав відомий колекціонер мистецтва Ламброс Евтаксіас (1905—1996), а засновано заклад було 1973 року стараннями Фонду Вуроса-Евтаксіаса (англ. Vouros-Eutaxias Foundation), тому нерідко музей також іменують Музеєм Вуроса-Евтаксіаса. Музей надає можливість відвідувачам ознайомитись із життям і побутом афінських міщан, а також культурним середовищем Афін, особливо періоду кінця XIX — початку XX століть (час розквіту нового національного мистецтва, активного розвитку новогрецької культури, літератури тощо). Тут же відтворено обстановку житлових покоїв тодішньої афінської аристократії, представлено численні матеріали і предмети, які розкривають, чим жило місто, які події його наповнювали у вказаний період. Джерела і посилання Офіційна вебсторінка [Архівовано 23 квітня 2021 у Wayback Machine.] (гр.) (англ.) Музей міста Афін на www.athensinfoguide.com [Архівовано 3 березня 2016 у Wayback Machine.] Музей міста Афін на www.greece-museums.com Музей міста Афін на www.breathtakingathens.com
Museum of the History of the Greek Costume

Museum of the History of the Greek Costume is a special interest museum in Athens, Greece. It was inaugurated by the former Minister of Culture, Melina Mercouri, in 1988 and is part of the Lyceum Club of Greek Women, a non profit society founded in 1911. The museum's collections include Greek traditional costumes, jewellery, reproductions of minoan, classic and Byzantine clothes, as well as porcelain dolls with Greek costumes. References External links City of Athens / (in Greek) Ministry of Culture and Tourism / (in Greek) www.athensinfoguide.com
Mykonos windmills

The Mykonos windmills are an iconic feature of the Greek island of the Mykonos. The island is one of the Cyclades islands, which neighbour Delos in the Aegean Sea. The windmills can be seen from every point of the village of Mykonos, the island's principal village, which is frequently called the Chora (which translates to "Country" in Greek, but refers to an island's "Town") on Greek islands. The windmills are the first thing seen when coming into the harbour of Alefkandra, as they stand on a hill overlooking the area. Most windmills face towards the North where the island's climate sources its strongest winds over the largest part of the year. There are currently 16 windmills on Mykonos of which seven are positioned on the landmark hill in Chora. Most of them were built by the Venetians in the 16th century, but their construction continued into the early 20th century. They were primarily used to mill wheat. They were an important source of income for the inhabitants. Their use gradually declined until they ceased production in the middle of the 20th century. The architecture of each of them is similar, all have a round shape, white colour and a pointed roof and very small windows. Such windmills are found in almost all Cyclades islands. One of these windmills has been transformed into a museum. The whole village of Chora and part of the harbour are visible from this point. References Mykonos Windmills: The trademark of Mykonos Greece Mykonos Windmills: A Mykonos Landmark You Should Not Miss Gone with the wind: A short history of Mykonos' windmills Mykonos External links
Moulins à vent de Mykonos

Les moulins à vent de Mykonos sont une série de 16 anciens moulins à vent traditionnels, de l’île de Mykonos dans l'archipel des Cyclades en Grèce. Ils sont quelques-uns des monuments emblématiques et pittoresques du patrimoine architectural de l'île et des Cyclades. Histoire Ces anciens moulins à vent sont dispersés sur l’île de Mykonos, construits sur ses sommets venteux, avec des vues panoramiques pittoresques sur l'île et sur la mer Égée. Sept moulins à vent peuvent être vus en particulier en entrant dans le port d'Alefkandra et de chaque point du village de Mykonos (Chora). La plupart d'entre eux ont été construits par les Vénitiens au XVIe siècle, puis leur construction s'est poursuivie jusqu'au début du XXe siècle, principalement pour produire de la farine de céréales (blé ou orge) de l'île ou des îles voisines. La plupart des moulins à vent sont orientés vers le nord, où le climat de l'île génère ses vents les plus forts pendant près de 300 jours par an. À l'image, entre autres, des moulins à vent d'Oia de l'île de Santorin voisine, leur architecture cycladique est typique, avec une forme ronde, en pierre et en bois, sur deux étages, des murs blanchis à la chaux, de très petites fenêtres, des toits de chaume, et des ailes latines en bois toutes dépourvues avec le temps de leurs voiles d'origines. La plupart d'entre eux sont rénovés et entretenus à titre de patrimoine architectural traditionnel et pittoresque de Mykonos et des Cyclades. Notes et références Voir aussi Tourisme en Grèce Culture des Cyclades Architecture cycladique Liste des îles de Grèce Divinités grecques des vents Moulins à vent d'Oia Liens externes [vidéo] « Les moulins à vent de Mykonos », sur YouTube [vidéo] « Moulins à vent de l'île de Mykonos », sur YouTube Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la mer Méditerranée Portail du tourisme Portail de la Grèce
Windmolens van Mykonos

De windmolens van Mykonos, met hun kenmerkende vorm en witte figuur, zijn een iconisch kenmerk van het Griekse eiland Mykonos. De meeste windmolens kijken uit in de richting van het noorden, waar het klimaat van het eiland zijn sterkste winden produceert gedurende het grootste deel van het jaar. Er waren in totaal 20 windmolens op het eiland, de meeste gebouwd in of rond de belangrijkste haven en de Alefkantra-buurt van de stad Chora (Mykonos-Stad). Er zijn momenteel 16 windmolens op Mykonos, waarvan er zeven zijn gepositioneerd op de beroemde historische heuvel in Chora. De meeste werden gebouwd door de Venetianen in de 16e eeuw, maar de bouw ging door tot in het begin van de 20e eeuw. Ze werden voornamelijk gebruikt om tarwe te malen. Ze waren een belangrijke bron van inkomsten voor de inwoners. Ze hebben allemaal een ronde vorm, witte kleur en een puntdak en heel kleine ramen. Dergelijke windmolens zijn te vinden op bijna alle eilanden van de Cycladen. Wat ooit een hoofdonderdeel van de activiteit van het eiland en een kracht van de lokale economie was, werd een toeristische attractie en bezienswaardigheid nadat het windmolenbedrijf rond het midden van de 20e eeuw beëindigd werd vanwege de concurrentie met industriële maalderijen. Een van deze windmolens is omgebouwd tot een museum.
Сретение Господне (Йенидже)

„Сретение Господне/Христово“ (на гръцки: Ιερός Ναός της Υπαπαντής του Κυρίου) е възрожденска църква в село Йенидже (Йенисеа), Гърция, енорийски храм на Ксантийската и Перитеорийска епархия. Завършена е според ктиторския надпис на 15 март 1835 година. Дело е на видния дебърски майстор Китан Петров. В църквата рисува друг дебърски майстор Стойче Станков. В архитектурно отношение е трикорабна базилика с П-образна женска църква балкон. Олтарът е мраморна плоча с надпис. В средния кораб има проскинитарий с иконата на Сретение Господне от 1836 година. Иконостасът е обикновен, дървен, с ценни икони от XIX век. Дарителските им надписи са свидетелство за тютюневия бизнес в Йенидже и връзките с Одрин и Епир. Малката икона на Тримата йерарси в олтара е от втората половина на XVII век. Царските двери са изписани и резбовани, като в горната им част обазуват дъга, от чиито краища излизат змийски глави, лози и гроздове. В северозападния ъгъл на двора има триетажна кулообразна камбанария, изградена вероятно в началото на XX век. Бележки
Santa Parasceva

Santa Parasceva (en grec Αγία Παρασκευή) és una santa venerada per l'Església Ortodoxa Romanesa i altres esglésies de ritu oriental, i santa patrona de Moldàvia. El dia de commemoració és el 14 d'octubre. El 1641 les relíquies, provinents de Constantinoble, van ser portades a Iași pel príncep Vasile Lupu i emplaçades en els fonaments de l'Església dels Tres Jerarques. El 1889 les restes van ser traslladades a la Catedral Metropolitana de Iași, que cada any es transforma en destí d'un gran nombre de devots pelegrins. Referències Enllaços externs Lloc web sobre el culte de la santa (en romanès) http://www.evz.ro/detalii/stiri/sfanta-cuvioasa-parascheva-praznuita-pe-14-octombrie-949567.html
Święta Paraskiewa

Paraskiewa, Paraskewa, Petka Bułgarska, Tyrnowska, Piątnica (bułg. Петка Българска, Петка Търновска, Параскева, Пятница, ros. Параскева Пятница, serb. преподобна Параскева-Петка, gr. Οσία Παρασκευή); ur. w pierwszej połowie XI wieku w Epiwacie, zm. w XI wieku, tamże – bułgarska święta mniszka (prepodobnaja) Kościoła prawosławnego. Życie Paraskiewa pochodziła z pobożnej rodziny bułgarskiej, jej imię przetłumaczone z języka greckiego na język polski brzmiałoby: Piątek, otrzymała je na cześć męki Jezusa Chrystusa. Brat Paraskiewy wstąpił do monasteru, gdzie otrzymał imię Eutymiusz i po latach został biskupem. Po śmierci rodziców Paraskiewa udała się do Ziemi Świętej, a później na Pustynię Jordańską. Tam naśladowała surowe, samotne życie eremitów, żywiąc się korzonkami traw pustynnych. Po wielu latach pustelniczego życia objawił się jej anioł i polecił, aby wróciła do ojczyzny. Wcześniej odwiedziła jednak Konstantynopol, by pokłonić się wszystkim świętym miejscom. Wkrótce zmarła, a jej ciało pochowano w rodzinnej wiosce. Po wielu latach jej nienaruszone zwłoki przeniesiono do cerkwi w Epibacie. Grób świętej stał się źródłem licznych uzdrowień: ślepi odzyskiwali wzrok, chorzy zaczynali chodzić. Zmarła w wieku 27 lat. Relikwie W 1238 r. bułgarski król Iwan Asen II rozkazał przenieść relikwie Paraskiewy do stolicy Bułgarii – Tyrnowa. Gdy miasto zostało zdobyte przez sułtana Bajazyta, przeniesiono je do Jass w obecnej Rumunii. Po zajęciu Wołoszczyzny przez Turków, serbska księżna Milica wyprosiła je u władcy i przeniosła do Belgradu. Po zdobyciu i tego miasta przez wojska tureckie w 1521 r. wykupiono je i umieszczono w Konstantynopolu, skąd w 1641 r. powróciły do Jass do monasteru Trzech Świętych Hierarchów. Stamtąd zaś w 1889 trafiły one do soboru św. Paraskiewy, Spotkania Pańskiego i św. Jerzego, czyli katedry metropolitalnej również w Jassach. Wędrówkę jej relikwii porównywano z ucieczką Słowian przed niewiernymi ze Wschodu, stąd też w Europie Południowo-Wschodniej od XV w. nasilił się kult świętej. Około 1415 metropolita Grzegorz Cambłak ustanowił ją patronką prawosławia na ziemiach polsko-ruskich. Kult Święta czczona jest głównie na Bałkanach. Jej święto obchodzone jest 14/27 października, tj. 27 października według kalendarza gregoriańskiego. W Polsce znajduje się ponad 30 cerkwi pod wezwaniem św. Paraskewy; m.in. w: Górzance, Radrużu i Kwiatoniu. Ikonografia W ikonografii święta przedstawiana jest w czarnych mniszych szatach z nakryciem głowy i rękoma modlitewnie złożonymi na piersi. Na ikonach hagiograficznych przedstawione są sceny z życia świętej: narodzenie św. Paraskiewy; święta doprowadzona przed oblicze cesarza; święta na tle skał na pustyni; św. Paraskiewa skarżąca się na rozkładające się ciało kupca, które leży w jej grobie; święta u bram Konstantynopola; śmierć świętej; pochowanie ciała w Belgradzie; przeniesienie relikwii do Tyrnowa. Zobacz też kult świętych modlitwa za wstawiennictwem świętego święci prawosławni Przypisy Bibliografia Przewodnik po ekspozycji sztuki cerkiewnej w Muzeum Historycznym w Sanoku, Sanok 2007 Linki zewnętrzne St. Petka (Paraskeva of Trnovo) (bułg.)
Parasqueva dos Bálcãs

Santa Parasqueva dos Bálcãs, também conhecida como Parasqueva da Bulgária (em búlgaro: Петка Българска; romaniz.: Petka Bulgarska), Parasqueva de Tirnovo, Parasqueva da Sérvia (ou Petka ou Paraskeva), Parasqueva de Belgrado, Parasqueva de Iași (em romeno: Sfânta Cuvioasă Parascheva), Parasqueva, a Nova (em grego: Παρασκευή η Επιβατινή ή Νέα; romaniz.: Paraskeuḗ ē Epibatinḗ ḗ Néa), é uma santa ortodoxa que viveu nos séculos X e XI. É considerada a santa protetora dos búlgaros, por analogia com João de Rila, que foi o santo padroeiro do Primeiro Império Búlgaro. Foi a padroeira do Segundo Império Búlgaro e em particular da capital Veliko Tarnovo e da dinastia fundadora Asenevtsi. As suas relíquias foram transferidas para Veliko Tarnovo em 1230 com a batalha de Klokotnitsa, depois de 1397 a 1521 estiveram em Belgrado, depois de 1521 a 1641 estiveram em Constantinopla, e para o Sínodo de Iași foram transferidas especialmente para a consagração do Mosteiro dos Três Santos Hierarcas. Hoje eles são mantidos na Catedral Metropolitana de Iași, consagrada em 1887. Referências