NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Syros

Syros eller Siros (grekiska Σύρος, äldre form Syra) är en grekisk ö i Egeiska havet, som tillhör ögruppen Kykladerna. Ön har en yta av 84 km² och når en höjd av 442 m ö.h. Den har 20 791 invånare. Geologiskt består Syros av hornblände och andra skiffrar, samt kalksten som på flera håll innehåller järnmalm. Den bergiga ön var förr skogbevuxen och bördig, men saknar nu helt skog. Före året 1207 tillhörde ön det bysantinska riket och den blev sedan en del av hertigdömet Arkipelagen. Som förvaltare var fram till 1566 adelsfamiljer från Venedig aktiva. Sedan ingick ön i det osmanska riket men på grund av öbornas katolicism fick Frankrike tillåtelse att vara öns skyddsmakt. Under koalitionskrigen var ön neutral och flera personer sökte skydd på Syros. Flera av dessa var rika vad som gynnade öns utveckling. Nedanför den på en höjd belägna gamla staden Ano Syros ligger öns huvudort, den viktiga hamnen Ermoupoli. Ermoupoli var fram till 1870 Greklands viktigaste hamnstad, och är än i dag Kykladernas mest trafikerade hamn. Den är administrativt centrum för regionen Sydegeiska öarna och var fram till 2011 även huvudort för den tidigare prefekturen Kykladerna. Under första världskriget lät den provisoriska grekiska regeringen i Saloniki den 17 december 1916 besätta Syros. Referenser
Сірос

Сірос (грец. Σύρος) — один з невеликих островів Кіклад. Омивається водами Егейського моря. У довжину сягає 22 км, 9 км в ширину. Площа — 86 км². На його території розташована столиця всієї групи островів — Ермуполіс й національний аеропорт острів Сірос. Історія Археологи виявили тут залишки Кікладської цивілізації 2800 — 2300 роки до н. е. У селищі Халандряні та на пагорбі Кастрі, на північному сході острова, були знайдені предмети, що відносяться до доісторичного періоду. У важкодоступній північно-західній частині острова, на узбережжі, в місцевості Граммата, виявлені наскельні написи римської та візантійської епох. З 13 століття до 1568 року Сірос належав династії Наксос. Після цього періоду на острові була значна Римська католицька меншина, яка була під заступництвом Франції від піратства і під час турецької окупації. Це стало причиною того, що острів залишився нейтральним під час війни за незалежність. У XIX столітті Сірос перетворився на багатий і великий порт східного Середземномор'я. Населення Населення Сіросу, як адміністративного центру Кіклад, Ермуполіса та навколишніх поселень, за результатами перепису 2021 року, становило 21 124 осіб. Попри загальний урбаністичний та судобудівний статус, приріст населення тут помірний через обмеженість нових земельних ресурсів, проте Сірос залишається головним освітнім та державним хабом архіпелагу із високою щільністю проживання. Персоналії Ріта Бумі-Папа — грецька поетеса і перекладачка. Маркос Вамвакаріс — зачинатель музичного стилю рембетика. Примітки Джерела http://www.regginasapartments.com(рос.)
Тинос

Тѝнос (на гръцки: Τήνος, старогръцко произношение Тенос) е гръцки остров в Егейско море, 4-ти по големина сред Цикладските острови. В Древността е наричан Островът на ветровете заради силните северни ветрове (мелтеми). Населението на острова през 2011 г. е 8636 души. Площта – 195 km². География Остров Тинос е разположен между островите Андрос ( на 1,5 km на северозапад), Миконос (на 9 km на югоизток) и Сирос (на 16 km на югозапад). На 10 km на юг от Тинос е малкия остров Риния. Дължината му от северозапад на югоизток е 27 km, а най-голямата му ширина е 11 km. Бреговете му са предимно скалисти. Изграден е основно от кристалинни скали. Има множество кариери за добив на висококачествен мрамор. Релефът му е предимно планински с максимална височина 729 m (в крайната му югоизточна част), а покрай брега има малки и тесни крайбрежни равнинни участъци. По-голямата част от острова е покрита със средиземноморски храсти, а по крайбрежието и малките долини се отглеждат лозя, маслини и цитрусови култури. Известен е с живописните си села и църквата „Св. Богородица“ в главния град (Тинос, наричан и Хора – разположен на южното му крайбрежие), която привлича поклонници. История Най-ранните следи от обитаване на острова са от неолита. Гробове от Ранножелязната (Геометричната) епоха са открити при село Кардиани. По-значителни останки от селище от Ранножелязната, Архаичната и Класическата епоха (8 – 4 в. пр.н.е.) лежат в подножието на връх Ексомбургос. В днешната столица, около църквата „Света Богородица“, са видими укрепления и кули от 5 век пр.н.е., с изменения и надписи по камъните от 3 век пр.н.е. През 4 век пр.н.е. в местността Киония на южния бряг е построено светилище посветено на бог Посейдон и на съпругата му Амфитрита, което просъществува и в римския период, и според Страбон е привличало множество посетители. Тинос е венецианско владение от 1207 до 1714 г. и османско от 1714 г. основаването на националната гръцка държава през 1821 г. Католическата общност на острова е наследство от венецианския период. Тинос има и силна традиция в обработката на мрамор. Майстори от острова пътуват и работят в Османската империя. След освобождението на Гърция те участват в строежа на обществени сгради в Атина, като Академията и Царския дворец (днес сградата на Парламента), и по реставрацията на Акропола. В Пиргос са родени скулпторите Янулис Халепас (1851 – 1938) и Димитриос Филипотис. През 1955 г. в същото селище е основана Школата по изящни изкуства, със специалност мраморна скулптура, а през 2008 г. е построен Музей на мраморните занаяти. Вижте също Франкократия Финей Цикладска цивилизация Отон I Гръцки Павзаний Източници
Tinos

Tinos (en grec: Τήνος, Tinos) o Tenos (en grec antic: Τῆνος, Tênos), en català medieval Tin, és una illa grega que pertany al grup de les Cíclades. Té una superfície d'uns 200 km² i una població d'uns 9.000 habitants. Administrativament, conforma una de les 74 unitats perifèriques de Grècia. La capital de l'illa, anomenada també Tinos o bé Khora (grec: Χώρα, literalment 'capital'), és situada al sud de l'illa, i comprèn el port que connecta amb la resta d'illes i amb Atenes. La seva població és d'uns 5.000 habitants. Història A l'antiguitat, Tenos conformava una sola polis, al seu torn dividida en deu tribus. El centre urbà era situat a uns quatre quilòmetres al nord de la Khora, al castell d'Exomvurgo (Εξώμβουργο). Comprenia un recinte murat i un santuari dedicat probablement a Demèter Tesmoforos. Però al segle iv aC, aquest indret fou abandonat i la capital es traslladà al sud, donant origen a l'actual capital o Khora. A la seva rodalia es trobava un temple dedicat a Posidó, situat en una cova, en el qual se celebraven festivals a què assistien gairebé tots els habitants de l'illa. Posidó apareix a les monedes de Tenos. Tenos fou poblada per jonis cap al 1000 aC, i al segle viii aC caigué sota el control polític i comercial d'Erètria, del qual no es va desfer fins al 650 aC aproximadament, segons Estrabó. Posteriorment, quan Xerxes va envair Grècia, els habitants de Tenos van haver d'acceptar el domini persa i servir al seu exèrcit. Tot i així, a la batalla de Salamina (480 aC) un trirem de l'illa va desertar i, així, el nom de Tenos fou inscrit a Delfos entre els dels estats grecs que havien derrotat els perses. També tenia el nom inscrit a l'estàtua de Zeus a Olímpia amb tots els estats que havien combatut a Platea. Posteriorment, l'illa romangué sota la influència d'Atenes, ingressant a la Lliga de Delos. Al segle iv aC, el tirà Alexandre de Feres la va posseir durant un temps. Al segle i aC, Marc Antoni la va cedir als rodis, i finalment es va incorporar a l'imperi romà. A la Quarta Croada, després que els llatins conquerissin Constantinoble (1204), Tinos va passar a domini venecià, i així va romandre fins a 1718, quan va ser cedida a l'Imperi Otomà arran de la pau de Passarowitz. Referències
Tinos

Tinos (druhý pád Tinu, řecky Τήνος) je řecký ostrov, který leží v souostroví Kyklady v Egejském moři mezi jihovýchodním koncem ostrova Andros a severozápadním koncem ostrova Mykonos severovýchodně od ostrova Syros. Spolu s okolními malými neobydlenými ostrůvky tvoří stejnojmennou obec jež je zároveň regionální jednotkou spadající pod kraj Jižní Egeis. Obyvatelstvo V obci a tedy i v regionální jednotce v roce 2011 žilo 8636 obyvatel, což je také počet obyvatel hlavního ostrova. Největším městem a sídlem obce a regionální jednotky je Tinos, přičemž žádné další sídlo nemá více než 400 obyvatel. Obec Tinos se člení na tři obecní jednotky, které se dále skládají z komunit a ty z jednotlivých sídel, tj. měst a vesnic. V závorkách je uveden počet obyvatel obecních jednotek a komunit. Obecní jednotka Exomvourgo (2403) – komunity: Agapi (91), Falatados (328), Kalloni (298), Kampos (222), Kardiani (87), Ktikados (386), Komi (318), Steni (527), Ysternia (146). Obecní jednotka Panormos (489) – komunity: Panormos (489). Obecní jednotka Tinos (5744) – komunity: Dyo-Choria (174), Tinos (4864), Triantaros (706). Členění komunity Komunita Tinos se skládá z vlastního města Tinos (3783) a vesnic Agios Fokas (57), Karya (21) a Mountados (24). Historie Ve dvanáctém století před naším letopočtem se zde usadili Iónové, které vedl Tinos, podle něhož byl ostrov pojmenován. Aristotelés ho pro bohaté zdroje vody nazýval Hydroessa. Ostrované byli součástí Athénského námořního spolku a bojovali u Platají proti Peršanům. V roce 1207 se ostrov stal součástí Vévodství Naxos, Turci ho obsadili až v roce 1715. Na Tinu se narodil malíř Nikolaos Gyzis. Tinos má více než 700 chrámů a je nazýván „řecké Lurdy“. Velká pouť vede do kostela Panagia Evangelistria k mariánské ikoně. Obyvatelé se hlásí k řecké pravoslavné církvi a římskokatolické církvi. Geografie Nejvyšším vrcholem je Tsiknias se 727 metry, významná je také hora Exomvurgo se 641 metry, kde byla ve středověku vybudována pevnost. Těžil se zde mramor, žula a serpentinit, který byl použit také při stavbě pařížského Louvru. Podnebí je středomořské a ovlivňuje je suchý severní vítr meltemi. Na ostrově se nachází množství větrných mlýnů a ozdobných holubníků z benátských dob, kdy se zde nacházela stanice poštovních holubů. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Tinos na anglické Wikipedii. Související články Řecké ostrovy Jižní Egeis Kyklady Egejské moře Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tinos na Wikimedia Commons Oficiální stránky Archivováno 14. 7. 2009 na Wayback Machine. Popisy památek na ostrově Tinos (česky)
Tinos

Tinos er en græsk ø i Kykladerne. Tinos er 194 km² og har ca. 9.000 indbyggere. Hele året, men især 25. marts og 15. august, besøges øen af pilgrimme fra den græsk-ortodokse verden. Nogle pilgrimme kravler på knæene fra havnen til valfartskirken Panagia Evangelistria. Øen har ingen lufthavn, men havnebyen Tinos har færgefart til Mykonos, Syros, Piræus, Andros og Ráfina. Eksterne henvisninger
Tenos

Tenos​ es una isla griega del archipiélago de las Cícladas, en aguas del mar Egeo, así como el nombre de una población de la isla que existe desde la Antigüedad. Tiene una superficie de unos 195 km² y una población de 8934 habitantes en 2011 (a la que corresponde una densidad de 44 hab./km²). Historia Tenos fue citada, además de en inscripciones antiguas, por Heródoto.​ Tucídides la menciona como súbdita y tributaria de Atenas,​ y Estrabón destaca que, a pesar de que la ciudad no era grande, era famoso su santuario de Poseidón.​ En el año 1207 fue tomada por Andrea Ghisi y perteneció a la Serenísima República de Venecia hasta que, en el año 1715, fue conquistada por los turcos. En 1822 pasó a formar parte de la Primera República helénica.​ Debido al largo periodo de dominación veneciana, la mayor parte de la población es católica.​ Panagía Evangelístria En Tenos se encuentra el santuario de Panagía Evangelístria, donde acuden muchos peregrinos, principalmente griegos y creyentes de la Iglesia ortodoxa. La tradición señala que la monja Pelagia soñó que la Virgen María le revelaba el lugar donde estaba enterrado un icono. En el lugar donde, en el año 1823, se encontró enterrado este icono se construyó una iglesia para custodiarlo. Existe la creencia de que el icono, que representa a María de rodillas en oración frente al arcángel Gabriel, realiza curaciones milagrosas.​ Véase también Museo Arqueológico de Tenos Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Tenos. Página del Ministerio de Cultura de Grecia: Santuario de Poseidón y Anfitrite en Kionia, Tenos (en griego)
Tinos

Tinos (grčki: Τήνος, tal. Tine), je grčki otok iz otočne skupine Cikladi u Egejskom moru. Otok se za antike zvao Ophiusa (Od ophis grčki= zmija) i Hydroesa (od hydor, grčki = voda). Leži pored Androsa, Delosa i Mikonosa, ima površinu od 194 km2 i 8574 stanovnika. Otok je upravno podijeljen na tri općine Grad Tinos (5203 stanovnika), Eksoborgo (2,692 stanovnika) i općinu Panormos (679 stanovnika). Tinos je poznat po cijeloj Grčkoj po svojoj crkvi Panagia Evangelistria i svojih 80 vjetrenjača te zbog mletačke utvrde na planini Eksoborgo. Tinos se nalazi gotovo u sredini Ciklada, 15. kolovoza na Veliku Gospu na Tilos dolazi mnoštvo vjernika s ostalih otoka i klečeći na koljenima pužu od gradske luke do 800 metara udaljene crkve Panagia Evangelistria i njezine slavne ikone Djevice Marije. Zemljopisne odlike Tinos je jedan od većih otoka Ciklada, udaljen je oko 120 km jugoistočno od Atene i oko 70 km od grčkog ozemlja (jugoistočna Atika). Najbliži susjedni otok je Andros koji se nalazi na 3 km u pravcu sjevera, Mikonos je pak udaljen 20 km u pravcu juga. Otok je brdovit sa srednje razvedenom obalom. Postoji svega nekoliko dolina, koje su pogodne za zemljoradnju. Tinos ima vrlo raznolik krajolik, od pitomih dolina do visokih planina poput Alpa. Najviši vrh je na planini Tsiknias sa 750 metara. Između planine Tsiknias i Eksoborgo nalazi se plodna ravnica Falatados, na 300 metara nadmorske visine. S obzirom na to da je to vrlo rijetki dio otoka koji je ravan, na njoj se planira izgraditi zračna luka. Zasad je gradnja odgođena zbog neslaganja mjesnog stanovništva, ali i zbog jakih vjetrova (Meltemi) koji pušu po toj dolini. Na brdima oko mjesta Pirgos su kamenolomi s najljepšim zelenim mramorom (Verde antico) u cijeloj Grčkoj. Tinos je poput našeg Brača poznat po svojim kamenolomima i kamenorescima, otočani gotovo sve od kuća do uporabnih predmeta rade od kamena. Povijest Tinos je poput svih ostalih Cikladskih otoka, cvjetao za vrijeme Cikladske kulture. Za vrijeme drevne Grčke Tinos je bio jedan od manje značajnih polisa. Nakon toga slijedio je Rim pa Bizant. Između 1207. i 1715. Tinos je bio posjed Mletačke Republike. Duga mletačka vlast ostavila je i brojne tragove, većina otočana su katolici. Od 1715. – 1821., Tinos je bio pod vlašću Osmanskog Carstva, nakon toga pridružio se Kraljevini Grčkoj. Pogledajte i ovo Cikladi Tinijska obrada mramora Izvori Vanjske poveznice Službeni vodič po otoku Tinosu Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. siječnja 2008. (Wayback Machine) (engl.) Opće informacije o otoku Tinosu (engl.) Službene stranice općine Tinosa Arhivirana inačica izvorne stranice od 30. srpnja 2012. (Wayback Machine) (grč.) Službene stranice općine Eksomvorga Arhivirana inačica izvorne stranice od 24. veljače 2021. (Wayback Machine) (grč.)
Tínosz

Tínosz (görög írással Τήνος) sziget az Égei-tengerben, Görögország területén. A Kükládok szigetcsoport tagja, Ándrosztól délkeletre. Hegyes-dombos sziget. A velenceiek 500 éven keresztül birtokolták (1207-1712), hosszabb ideig, mint Görögország bármely más részét, ezért szokatlan módon a szigetlakók nagy része római katolikus vallású. A sziget ismert zarándokhelye, a Panajia Evanghelisztria-székesegyház azonban görögkeleti. A székesegyház 1922-ben épült és egyik ikonját, a Tínoszi Madonnát csodatevőnek tartják. Minden év március 25-én és augusztus 25-én zsúfolásig megtelt hajók kötnek ki Tínosz városka kikötőjében és hívők ezrei keresik fel a csodatevő ikont, gyógyulást vagy titkos vágyaik beteljesülését remélve. A sziget népi építészetének jellegzetességei az ún. galambházak. Tínosz a márványáról is híres. Közigazgatási beosztás Éghajlat Tínosz jellemző éghajlatai adatai: Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Tinos című német Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Tinos

Tinos (gr. Τήνος; wł. Tino) – grecka wyspa położona na Morzu Egejskim w archipelagu Cyklad. W starożytności nazywana Ophiussa (od ophis – wąż) i Hydroessa (od hydor – woda). Najbliższe wyspy to Andros, Delos i Mykonos. Powierzchnia Tinos wynosi 194 km², a jej populacja około 5200 mieszkańców. Jako gmina przynależy do administracji zdecentralizowanej Wyspy Egejskie, w regionie Wyspy Egejskie Południowe, w jednostce regionalnej Tinos. Historia W okresie 1207–1715 wyspa była własnością Wenecji. Tak długą supremację Wenecjanie zawdzięczali górskiej twierdzy Eksoburgo (gr. Εξώμβουργο). W latach 1715–1821 znalazła się w granicach Imperium osmańskiego, a następnie niepodległej Grecji. Kultura Tinos stanowi religijne centrum Grecji. Odbywają się tam liczne pielgrzymki do maryjnej świątyni Panagia Evangelistria (gr. Παναγίας Ευαγγελίστριας), gdzie znajduje się cudowna ikona Dziewicy. Autorstwo obrazu odkrytego w 1823 r. przypisuje się św. Łukaszowi. Wyznanie jednej z mniszek klasztoru Kechrovounion, iż doznała nawiedzenia przez Matkę Bożą we śnie, zapoczątkowało w 1940 r. kult maryjny. Uroczystość pielgrzymkowa przypada 15 sierpnia (gr. Dekapentavgoustos). Pielgrzymka rozpoczyna się przy nabrzeżu, do którego przybija prom, a następnie 800-metrową drogą prowadzi do murów kościoła. Wielu z pątników trasę tę przebywa na czworaka lub kolanach. Większość pielgrzymów stanowią kobiety. Data 15 sierpnia jest także rocznicą zatopienia uczestniczącego w obchodach święta krążownika "Elli" przez włoski okręt podwodny w 1940 roku. Na Tinos znajduje się ok. 20 wiatraków i ok. 1300 artystycznie wykonanych dwupiętrowych gołębników zbudowanych z płytek łupkowych. Zamiłowanie mieszkańców do hodowli gołębi sięga czasów weneckich (kiedy jednak nie zezwalano na hodowlę greckim poddanym), lecz rozpowszechniło się, gdy wyspa znalazła się we władaniu Turków. Znajduje się na niej 50 wiosek, w których jest ok. osiemset kościołów i kapliczek. Krajobraz Od brzegów Panormos i Kolimbithra na północnym brzegu od Kionia, Agios Yannis Zero Portos i Agios Sostis do południowego brzegu, Tinos ma wiele plaż. Najwyższa górą jest Góra Tsiknias, która wznosi się na 750 m n.p.m. Pomiędzy górą i twierdzą Eksobourgo znajduje się równina Falatados. Jest to jedyny płaski obszar, na którym planowana jest budowa lotniska. Klimat Tinos znajduje się pod wpływem klimatu śródziemnomorskiego z ciepłym i suchym latem oraz łagodną i wilgotną zimą. Najważniejsze miejscowości Panormos Agapi Falatados Isternia Kalloni Kampos Kardiani Komi Ktikados Livada Ormos Panormou Panormos Steni Tarambados Triantaros Mountados Zobacz też Cyklady Linki zewnętrzne Serwis informacyjny na temat Tinos
Tinos

Tinos (em grego: Τήνος, Tínos) é uma ilha grega, no mar Egeu. Faz parte do arquipélago das Cíclades. Tem 8754 habitantes (censo de 2001). A sua capital é Tinos. História A antiga cidade de Tinos situa-se no sudoeste da ilha, no lugar onde hoje está Aios Nikólaos na capital actual. Nos seus arredores fica um templo dedicado a Poseidon, situado numa cova, onde se celebravam festivais a que assistiam quase todos os habitantes da ilha. Poseidon surge nas moedas de Tinos. Outra cidade da ilha foi Eríston, no interior, onde agora está o povoado de Komi. Uma curiosidade de Tinos era uma fonte de água que não se podia misturar com vinho, que era e é ainda o produto principal da ilha, onde se destaca a malvasia, originalmente surgida em Monemvasia, no Peloponeso. Os seus nomes antigos foram Hidrussa e Ofiússa. Este último nome era devido à abundância de serpentes. Quando Xerxes I invadiu a Grécia os habitantes de Tinos, e de outras ilhas, tiveram que aceitar o domínio persa e servir o seu exército. Uma trirreme da ilha desertou na Batalha de Salamina (480 a.C.) e, assim o nome de Tinos foi inscrito em Delfos entre os estados gregos que derrotaram os persas. Também teve o nome inscrito na estátua de Zeus em Olímpia com todos os estados que combateram em Plateia. Posteriormente foram aliados de Atenas, cidade a que pagavam tributo de 3600 dracmas. Alexandre de Feras deteve a ilha por um tempo, e depois Marco António cedeu-a a Rodes. De 1207 a 1715 Tinos foi um protectorado veneziano antes de estar sob domínio do Império Otomano (pela paz de Passarowitz) até 1821, quando integrou o novo estado da Grécia. Unidade regional Tinos é uma unidade regional localizada na região do Egeu Meridional. Foi criada a partir da reforma governamental instituída pelo Plano Calícrates de 2011, através da divisão de parte da extinta Prefeitura das Cíclades. É subdividida em apenas 1 município, Tinos. Referências Ligações externas inglês «Tinos - informação sobre férias na ilha» (em inglês)
Тинос

Тинос (также известный как Тенос, греч. Τήνος; итал. Tine) — один из островов греческого архипелага Киклады, расположен в центральной части бассейна Эгейского моря. Ближайшие к нему острова — Андрос, Делос и Миконос. Площадь острова — 201 км². (по другим оценкам − 194 км²). Население — 8636 человек (2011). Основное занятие — туризм. История Остров был заселён греками ещё в раннеантичные времена, затем был включён в состав Римской империи, когда он был известен под именами Офисса (от греч. офис -οφις- «змея») и Гидросса (от греч. гидор -υδωρ- «вода»). В 395—1204 годах находился под управлением Византии. После взятия Константинополя в 1204 году крестоносцами, Тинос был включен в состав Герцогства Архипелага (Наксосское герцогство), находящееся в зависимости от Венецианской республики. После начала интенсивных турецких атак на острова и оккупации большей их части, Венеция берёт Тинос под свой прямой контроль и продолжает контролировать острова до 1714 года. Отголоском тех событий является тот факт, что и по сегодняшний день католики составляют значительную часть населения острова, что весьма редкое явление в основном православной Греции. В 1715—1821 годах островом официально управляет Османская империя. В 1821—1830 в ходе греческой войны за независимость остров переходит под управление независимого греческого государства. Храм Благовещения Богородицы является всегреческим центром празднования дня Богородицы (15 августа). Празднование 15 августа 1940 г. было омрачено торпедированием «неизвестной» (итальянской) подлодкой греческого крейсера «Элли» (см.Торпедирование крейсера Элли), на рейде Тиноса, в то время как Греция была ещё нейтральной страной. Вероломство этой атаки и оскорбление религиозных чувств греческого народа стали фактором греческой военной пропаганды в разразившейся через несколько месяцев (28 октября 1940 года) победоносной для греческого оружия войне с фашистской Италией. В память о погибших моряках «Элли» корабли ВМФ Греции каждый год участвуют в праздновании 15 августа. Остров богат мрамором и гранитом. Отчасти этим объясняется большое число местных мраморщиков и скульпторов самоучек. Как и в прошлые десятилетия мраморщики Тиноса и сегодня участвуют в реставрационных работах на афинском Акрополе. Самый известный греческий скульптор XIX—XX веков Халепас, Яннулис (Γιαννουλης Χαλεπας, 1851—1938) — уроженец Тиноса. Населённые пункты Тинос с нас. около 5 тыс. (имеется церковь Святого Николая) Эксомвурго с нас. около 3 тыс. чел. Панормос с нас. около 1 тыс. Климат острова — сухой средиземноморский, дефицит питьевой воды. Наблюдается постепенный отток населения на материк. Население острова — почти исключительно этнические греки — за последние сто лет значительно сократилось — с 12 тыс. до 8 в настоящее время. См. также Список островов Греции Григорий (Плиатос) – митрополит Халкидский (1922 – 1968) Ссылки Сайт острова Из истории православных храмов Греции