Aliákmonasz

Az Aliákmonasz, más néven Haliákmón (görögül: Αλιάκμονας, Aliákmonasz; korábban: Ἁλιάκμων, Aliákmon vagy Haliákmón; szlávul: Bisztrica) Görögország leghosszabb, teljes egészében görög területen, Makedónia régióban folyó folyója, melynek teljes hossza 297 km. Görögországban három folyó hosszabb az Aliákmonasznál: az Évrosz (görögül: Έβρος) és a Sztrimónasz (görögül: Στρυμόνας), amelyek mind Bulgáriából erednek, valamint az Észak-Macedóniából érkező Axiósz (görögül: Αξιός). Ezen folyók görögországi szakasza azonban rövidebb, mint az Aliákmonaszé, amely teljes egészében Görögország területén halad. Nyugat-Makedónia (Kasztoriá, Grevená és Kozáni regionális egységek) és Közép-Makedónia (Imathía és Piéria regionális egységek) görög régióin folyik keresztül. Vízgyűjtő területe 8813 km². Nevének eredete A latin Haliacmon név az ógörög Aliákmonasz (Αλιάκμονας) szóból származik, amely az álasz (só, tenger) és az ákmón (üllő) szavak összetételéből ered. A görög mitológiában Aliákmonasz egyike volt a folyóisteneknek, Ókeanosz és Téthüsz fiainak, az ókori görögök által jól ismert allegorikus, megszállottan antropomorf felfogás szerint, amely a Deukalión-féle özönvizet követő geológiai átalakulásokra vonatkozott. Egy ősi hagyomány szerint azok a juhok, amelyek az Aliákmonasz vizéből isznak, fehérré változtatják a színüket. Ezt a hagyományt erősíti meg az idősebb Plinius (Kr. u. 23–79) római író következő feljegyzése: „Hasonlóképpen Makedóniában, akik azt akarják, hogy juhaik fehérek legyenek, az Aliákmonaszhoz hajtják őket, akik pedig feketét [akarnak], az Axiószhoz.” Az oszmán-törökök a folyót Ince-Karasu-nak (keskeny-fekete víz) nevezték, amelyet Törökországban ma is használnak. A keleti délszláv elnevezése Бистрица, Bisztrica (a proto-szláv -bystr szóból, melynek jelentése „tiszta, világos, áttetsző”), amely Bulgáriában és Észak-Macedóniában ma is használatos. Története Az ókorban Klaudiosz Ptolemaiosz a hegyláncot, ahol a folyó ered (Északi-Píndosz), Canalovii-nek nevezte. Julius Caesar szerint az Aliákmonasz képezte a határvonalat Makedónia és Thesszália között. Folyásának felső szakaszán délkeleti irányba haladt Elimiotisz területén át, amelyet öntözött; majd északkelet felé folytatva útját, Piéria, Eordaia és Imathía közötti határt alkotta. Hérodotosz idejében az Aliákmonaszhoz láthatóan csatlakozott a Ludiász (7, 127), amely a pellai tó kifolyása volt; a Ludiász folyásirányában azonban változás következett be, így az már nem csatlakozik az Aliákmonaszhoz, hanem közvetlenül az Égei-tengerbe ömlik. Az alábbi képen az Aliákmonasz és a Ludiász vízgyűjtői közötti aszóvölgy látható, amely valószínűleg az Aliákmonasz ősi folyása volt. Ez volt a névadó folyóisten, Aliákmonasz birodalma. Földrajzi jellemzői Az Agía Varvára falu közelében fekvő terelőgát 1950-es évek közepén történt megépítése előtt az Aliákmonasznak nem volt állandó medre az alföldi szakaszán. Gyakran kiáradt, és kiterjedt mocsarakat hozott létre. Pusztító 1935. decemberi áradása ma is élénken él a régió (Véria és Alexándria) idősebb lakóinak emlékezetében. Az Aliákmonasz a nyugat-makedóniai Grámosz-hegységben ered, az albán nemzetközi határ közelében. Felső szakaszán általában kelet felé folyik, majd Kasztóriá közelében délkelet felé fordul. Széles ívben megkerüli a Vúrinosz-hegységet, majd Paliúria falu közelében északkeletnek fordul. Táplálja a hatalmas Polífito-víztározót, amely az azonos nevű vízerőmű gátjának felépítése után jött létre, és szinte a folyó teljes, Kozáni prefektúrán áthaladó szakaszát magában foglalja. A tó felett ível át a Polífito-tó hídja, amely az Athén–Kozáni országút része. Vériától délkeletre az Aliákmonasz belép a Közép-makedóniai síkságra, amely rendkívül fontos mezőgazdasági terület. Az Axiósz (Vardar) deltájától nyugatra ömlik a Thermai-öbölbe, Metóni tengerparti városától északkeletre. A mellékfolyói közé tartozik a Grámosz, a Ladopótamosz, a Pramoríca, a Grevenítikosz, a Venétikosz, a Tripótamosz és a Kraszopúlisz. Az Aliákmonasz (folyásirányban haladva) a következő városok mentén halad el: Nesztório, Árgosz Oresztikó, Neápoli, Paliúria, Velvendósz, Véria és Alexándria. Vizes élőhelyek Az Aliákmonaszban 33 halfaj található. Ezek közé tartozik a sebes pisztráng, az aranydurbincs, a szardínia, a ponty, a csuka, az angolna, a szardella, a nagy macskacápa, a közönséges durbincs, a vörös durbincs, a kétsávos durbincs, az ördöghal, a dévérkeszeg, a kalászhal, a homoki durbincs, a közönséges márnácska, az édesvízi sügér, a tonhal, a lazac, a mediterrán muréna, a pókhal, a fecskelapátos morgóhal, a tüskéscápa, a barna fűrészes sügér, a közönséges kutyacápa és a nagy rombuszhal. Ezek közül körülbelül 30 őshonos, míg a többit emberi beavatkozással telepítették be. Sok közülük ritkának számít, egy faj, a macedón domolykó pedig sehol máshol nem él a világon, azaz endemikus. A legtöbb halfajnak nincs kereskedelmi, csak biológiai értéke, mivel a táplálékhálózatot támogatják. Az Aliákmonaszban található halak, mint például a ponty és a szivárványos pisztráng, azt jelzik, hogy a vize még mindig tiszta. A torkolatában találhatók olyan angolnák is, amelyek a gátak által akadályozva nem tudnak vándorolni. Az amatőr horgászok kedvéért a folyót betelepített szivárványos pisztránggal gazdagították, amely nem szaporodik könnyen, így nem fenyegeti az a veszély, hogy felborítaná a folyó ökoszisztémáját. Ott, ahol a folyó a tengerbe ömlik, az évek során egy kiterjedt, 4000 hektáros delta alakult ki a megépített hatalmas gát miatt, amely a hordalék nagy részét visszatartja. Ennek eredményeként az iszaposodás jelentősen csökkent, és nyáron, amikor kevés a víz, a tenger beáramlik, és nagyrészt elárasztja a folyómedret. Az Aliákmonasz deltájában tengeri pérhalak és európai tengeri sügérek találhatók. Az ott kialakult sekély tengeri területeken számos égei-tengeri halfaj ivadéka talál szaporodóhelyet, miközben Görögország kagylótermelésének mintegy 90%-a az Aliákmonasz–Axiósz (Vardar) deltájából származik. Alikí Kítrusz egy 254 hektáros terület, ahol évente 15–20 000 tonna sót termelnek. A delta az Axiósz–Ludiász–Aliákmonasz Delta Nemzeti Park néven ismert nemzeti park része, emellett Natura 2000 és rámszari terület. Az Aliákmonasz régiójában számos madárfajt figyeltek meg. Szállásként és telelőhelyként (például a kacsák), vagy hosszú vándorútjuk során pihenőhelyként használják a területet. 215 madárfajt figyeltek meg, amelyeknek mintegy harmada a régióban fészkel. A madarak több mint 10%-a veszélyeztetett. Közéjük tartozik a borzas gödény és a nagy póling, amelyeket a legritkább madarak között tartanak számon. A régióban 27 ritka és védett madárfaj fészkel, mint például a vörös gém. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Haliacmon című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.