Трг слободе у Солуну

Трг слободе је трг у центру Солуна. Име је добио по Младотурској револуцији, која је почела 1908. Трг је тренутно паркинг, али је општина Солун 2013. расписала јавни конкурс за избор дизајна за његово преуређење у парк. Првобитно се очекивало да изградња почне 2018., а трошкови су износили 5,1 милион евра. Трг је ограничен улицом Митрополеос на северу, авенијом Никис и старим солунским приобаљем на југу, улицом Јонос Драгуми на западу и улицом Венизелу на истоку. Трг је трапезоидног облика и окружен је банкама, осигуравајућим компанијама и канцеларијама. 11. јула 1942. хиљаде грчких јеврејских мушкараца су ухапшене, јавно мучене и понижене пре него што су регистроване за присилни рад током Холокауста у Грчкој. Историја Пре него што је постао трг, зидине су се провлачиле кроз локацију, заједно са кулом из византијског доба која је чувала улаз у луку. У османском периоду ова кула се звала Tophane (Топовска кућа). После 1870. када је почело рушење јужних и источних градских зидина, море би допирало до средине познатог трга. Рушење зида ради олакшавања уласка у луку створило је више простора и помогло мобилности бродова. Отварање пута Мехмет Сабри-паша (данас улица Венизелу) 1867. створило је мали трг док се пут ширио према пристаништима . У почетку се звао Platía Apováthras (Трг пристаништа), а касније Platía Olýmpou (Трг Олимп) због погледа на планину Олимп преко мора. Током касног Османског царства трг је постао важан космополитски центар насеља, познат као Frangomahalas (Европска или Франкска четврт) и шири град. Такође се развио у центар трговине и финансија, чинећи Солун финансијском престоницом османског Балкана и значајним економским играчем у источном Медитерану. Зграде Банке Салонике, Банке Оријента и Империјалне османске банке биле су на пешачкој удаљености од трга. Olympos Hôtel, укључујући његов ресторан, као и Hôtel Royale, били су централне тачке раног османског трга. Сам трг је постао место уласка у град за посетиоце који су путовали бродом. Почев од 1893. у Солуну је уведен систем трамвајске мреже, са Тргом слободе као западном почетном тачком. Касније током деценије трг је осветљен као део увођења гасне расвете у граду, док је 1908. трамвајска мрежа која пролази кроз трг електрификована. У априлу 1903. бугарски анархисти, чланови Солунског чамџијског друштва, поставили су бомбу у пивници на тргу; то је био део координисаног терористичког напада у којем је, између осталог, потонуо и француски брод Guadalquivir и бомбардована оближња Османска банка. Овај догађај је био почетак Македонске борбе. Успон Солуна као османске економске силе значио је повећање броја западних путника, што је учинило оригинални трг неодговарајућим за њихове потребе. Између 1898. и 1911. трг је у потпуности обновљен. У почетку је Olympos Hôtel проширен и преименован у Olympos Palace Hôtel; убрзо након тога, Hôtel Royale је срушен и обновљен. Браћа Ахмет и Мехмет Камапџи, који су били власници Olympos Palace Hôtel, изградили су још један луксузни хотел на тргу, Hôtel de Rome, док Stein Building, тада најмодернија зграда у граду, завршена 1911. под покровитељством градоначелника Хулуси Беја На тргу је отворен и Grand Hôtel D'Angleterre, као и бројни кафићи, ресторани и посластичарнице. Јеврејски Club des Intimes, са својом библиотеком, такође се налазио на тргу. Било је то прогресивно друштво више класе које је промовисало филантропију и разне јеврејске циљеве, али истовремено про-османско и жестоко антиционистичко; то је створило много трења између Club des Intimes и Club Nouveau, ривалског проционистичког приватног клуба чланова на обали који се одвојио од Club des Intimes. Током своје државне посете Солуну 1908., званична поворка султана Абдулхамида II прошла је кроз трг и испред Club des Intimes. Стандарди су били толико високи да су импресионирали једног британског господина у посети. Догађаји Младотурске револуције дали су тргу његово садашње име. Младотурци су започели револуцију у Солуну, а Енвер-паша је окупљеној гомили на тргу изјавио да је „данас хировити владар завршен, лоше владе више нема. Сви смо браћа. Нема Бугара, Албанаца, Грка, Срба, Румуна, Јевреја, муслимана. Под плавим небом сви смо једнаки, поносни смо што смо Османлије!“. На старим османским и грчким разгледницама, од тада се на француском појављује као Place de la Liberté (Трг слободе). Након што је Солун постао део Грчке 1913., Либерално удружење Македоније, први Либерални клуб у Грчкој, отворен је на једној од зграда око трга у јануару 1916. Била је то организација која је подржавала и промовисала циљеве Либералне странке и Елефтериоса Венизелоса, пошто су Солун и остатак северне Грчке у то време били либерално упориште; Либерални клуб је био најуспешнији у Грчкој у утицају на званичну политику. Током Првог светског рата трг је био популаран међу савезничким трупама „армије пет земаља“ које су се бориле на Солунском фронту, посебно Кафе Флокас, најпознатија посластичарница у граду, где шкотска добровољна медицинска сестра примећује да су „ратници коначно могли да се опусте, пију, пуше и разговарају о најновијим певачима у градским кафићима-шантантима“. После Великог пожара Велики солунски пожар 1917. уништио је првобитни карактер трга, а поштеђена је само зграда Штајн, аустријска робна кућа. Пошто је Солун требало да буде плански град након пожара, влада је издала забрану реконструкције у било ком од изгорелих делова града пре него што је нови план могао бити финализован. Значај трга за живот Солуна илуструје чињеница да су издати посебни краљевски декрети којима се дозвољава привремена обнова објеката попут Café Flokas. Комисија за редизајн, на челу са француским архитектом Ернестом Ебраром, настојала је да трг замени регионалним канцеларијама грчког ПТТ-а, јер је трг постао застарео након пројектовања оближњег Аристотеловог трга. Банке и друге зграде би биле изграђене око јавне зграде, назване TTT House и шеталиште уз обалу би било проширено како би се обезбедио додатни јавни простор. Тамо би се створио мали нови трг, назван Поштански трг. Ебрар није био једини који је поднео предлоге за дизајн зграде ТТТ; грчки архитекта Маринос Деладецимас је такође изнео предлог, са очигледним утицајима Ебраровог неовизантијског стила. Планови углавном нису спроведени, иако је реконструкција почела крајем 1920-их и почетком 1930-их. 1921. издата је прва дозвола у складу са планом, док је изградња зграде у којој се налази Народна банка Грчке на северозападном углу трга, као и зграде у којој се налази Јонска банка на супротној страни улице, започета крајем 1920-их. Национална банка Грчке отворена је 1933., али је пројекат измењен како би се у њу сместила и Банка Грчке, која је основана 1928. Радови на темељима за TTT House почели су 1931., али су отежани открићем морског зида који је срушен крајем 19. века. Ово је створило велике структурне проблеме, те је пројекат застао и напуштен. Након окупације града од стране нацистичке Немачке 9. априла 1941., зграду Јонске банке су реквирале немачке власти и претвориле је у локалну Ortskommandantur, седиште окупационе власти. Јонска банка је касније постала Јонска и народна банка, која је сада Алфа банка; и даље се налази у згради. Током и после Другог светског рата Лета 1942. дана који је постао познат као „црни Шабат“, свим јеврејским мушкарцима старости од 18 до 45 година наређено је да се појаве на тргу како би били одведени на принудни рад. Истог дана, њих 6000 или 7000 окупљено је на тргу, под чувањем наоружаних немачких војника. Окупљена гомила је јавно мучена и понижавана пре него што је регистрована. Нацисти су тражили откуп од 2,5 милијарди драхми како би ослободили Јевреје принудног рада, што им је заједница платила. Између 15. марта и 7. августа 1943., 56.000 солунских Јевреја је депортовано у нацистичке концентрационе логоре. 96% предратног јеврејског становништва је убијено. После Другог светског рата, пројекат изградње ТТТ куће на тргу је напуштен када је званично проглашена јавним простором 6. априла 1963. по налогу Министарства јавних радова. Накнадно је претворена у паркинг и аутобуску станицу. Ово је поново безуспешно оспорено 1972. Уклањање паркинга и преуређење подручја назад у отворени трг први пут је разматрано 1997., када је Солун постао Европска престоница културе, али је на крају напуштено због високих трошкова изградње подземног паркинга. Споменик холокауста, „Менора у пламену“, створио је 1997. српски преживели холокауста Нандор Глид, али је постављен у јужном углу трга тек 2006. Споменик је два пута оскрнављен 2018., једном од стране чланова Златне зоре у јануару, а једном од стране демонстраната крајње деснице који су учествовали у скупу у Македонији због спора око имена. Градоначелник Солуна Јанис Бутарис, који се залагао за преуређење трга у отворени простор, оспорио је споменик као „тешко доступан“. Конкурс за дизајн је објављен 2013., а 2018. године је започет тендерски поступак за избор извођача радова за извођење грађевинских радова. Укупан буџет за реконструкцију трга тренутно износи 5,1 милион евра, а финансира се кредитом Европске инвестиционе банке. До марта 2019. паркинг објекти на тргу су затворени у припреми за реконструкцију. Архитектонски карактер Оригинална естетика Трга слободе била је под утицајем западноевропског стила у време када је велики део Солуна био оријенталистичког карактера, са уским улицама и недостатком чак и основног европског урбанистичког планирања. Подручје трга је у то време постало космополитски центар града и почеле су да се граде зграде европског стила у еклектичном стилу, укључујући примере османског неокласицизма и барока . Током тог времена трг је био много ужи од оног пројектованог после пожара, али је и даље био највећи јавни трг у османском Солуну. Банкарске зграде Саобраћај Постоје бројни видови јавног превоза који омогућавају приступ тргу. Аутобуском станицом на северу трга управља Организација за градски транспорт Солуна (OASTH). Аутобуси 05 (укључујући 05А и 05Б), 06, 33 (укључујући 33А) и 35 стају на тргу, а постоји и посебан киоск за карте. Мрежа солунског воденог аутобуса има своју терминалну станицу у луци Солун преко пута трга. Станица Венизелу солунског метроа, на краткој пешачкој удаљености од трга на углу улица Венизелу и Егнатија, такође ће опслуживати трг почев од 2021.; опслужују га и Линија 1 и Линија 2. До трга се може доћи и аутомобилом. Паркинг заузима цео трг од 1960-их, али није познато где ће паркинг бити премештен након реконструкције трга. Нису предвиђене мере за подземну гаражу, што је довело до питања која су се поставила у градском већу. Паркинг тренутно доноси општини Солун 1,2 милиона евра годишњих прихода, што ће се завршити реконструкцијом трга повратком у јавни простор без паркинг места. У популарној култури Догађаји који су довели до уништења солунских Јевреја приказани су у филму Манусоса Манусакиса из 2015. под називом Cloudy Sunday. Због значајне промене у архитектонском карактеру трга и чињенице да је сада паркинг, сцена која приказује регистрацију Јевреја на тргу снимљена је на тргу Коција у Атини. Референце