NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Докос

Докос (грец. Δοκός) — один з Саронічних островів, розташований біля берегів півострова Пелопоннес. Площа острова становить 12,5 км². Найвища точка 308 м над рівнем моря. Населення острова, згідно з останнім переписом (2021), становить 15 осіб. Природа Докос — невеликий, практично безлюдний острів в Саронічній затоці, розташований між Гідрою та узбережжям Пелопоннесу. Попри скромну площу, цей клаптик суходолу офіційно визнаний державою як «ландшафт особливої природної краси». Природа Докоса зберегла свій первісний, дикий вигляд через відсутність масового туризму та капітальної інфраструктури — тривалий час його єдиними жителями залишалися нечисленні православні ченці та пастухи. Рельєф острова переважно гористий і посушливий, складений переважно з вапняків та флішу крейдового періоду. Найвища точка острова сягає 308 м над рівнем моря, круто обриваючись прямо у кришталево чисті води Егейського моря. Рослинність Докоса є класичним зразком середземноморського маквісу та фригани. Тут домінують посухостійкі низькорослі чагарники, серед яких виділяються фісташка мастикова (Pistacia lentiscus), дуб кущовий (Quercus coccifera), а також дикі маслини й численні ароматичні трави — чебрець, шавлія та розмарин, які в період цвітіння наповнюють повітря густим ароматом. Стрімкі прибережні скелі та ізольовані кручі острова забезпечують ідеальні умови для гніздування багатьох видів морських птахів, зокрема середземноморських мартинів та бакланів. Підводний світ навколо Докоса вражає біорізноманіттям: скелясте морське дно вкрите заростями ендемічної посідонії (Posidonia oceanica), яка є критично важливою для розмноження місцевих видів риб та безхребетних. Окрім того, акваторія острова приваблює дельфінів, а прибережні підводні печери зрідка слугують прихистком для рідкісного тюленя-монаха (Monachus monachus), який перебуває під загрозою зникнення. Примітки Література Атлас світу / Гол. ред. І. С. Руденко; зав. ред. В. В. Радченко; відп. ред. О. В. Вакуленко. — К. : ДНВП «Картографія», 2005. — 336 с. — ISBN 966-631-546-7 Географічний атлас світу / гол. ред. І. Л. Дрогушевська; відп. ред. В. В. Радченко; худож.-оформ. М. Гутман. — К. : ДНВП «Картографія», 2018. — 184 с. — ISBN 978-966-946-053-0 Литвин В. М., Лымарев В. И. Природа мира. Острова. — М. : Мысль, 2003. — 287 с. — ISBN 5-244-00977-X (рос.) Посилання Острів Докос [Архівовано 5 липня 2012 у Wayback Machine.] Athens Attica: Nature of Dokos Island Olympus Mountaineering: Expeditionary notes on the geography of Dokos
Kloster Esfigmenou

Das Kloster Esfigmenou (griechisch Μονή Εσφιγμένου) ist ein orthodoxes Kloster direkt an der Küste im nördlichen Teil der Halbinsel Athos in Griechenland. In der Rangfolge der Athos-Klöster nimmt es die achtzehnte Stelle ein. Es ist eines der zwanzig selbstverwalteten Klöster auf Athos und der Himmelfahrt Christi gewidmet. Heute zählt dessen Klostergemeinschaft ca. 115 Mönche, somit ist es eines der größten Athos-Klöster. Es befindet sich in der Nähe des Klosters Hilandar, seine Gründung geht auf das 10. Jahrhundert zurück. Zu den Kostbarkeiten des Klosters gehört das Marienbild Muttergottes der Barmherzigkeit (Eleusa), das Pulcheria-Kreuz sowie Teile des Zeltes Napoleons, die zu einem Fastentuch verarbeitet wurden. Geschichte Das Kloster wurde mehrmals durch Pirateneinfälle oder Brand verwüstet, so etwa in den Jahren 873, 1047, 1491 und 1534. Nach dem Ausbruch des griechischen Befreiungskriegs 1821 wurde das Kloster von der osmanischen Armee besetzt und bis 1834 als Kaserne genutzt, dabei wurden der größte Teil der dort lebenden Mönche entweder ermordet oder vertrieben und das Kloster erlebte große Zerstörung. Die Wiedererrichtung des Klosters erfolgte von 1832 bis 1871 unter der Leitung von Agathangelos Ayiannanitis. Aus dieser Zeit stammen alle bedeutenden Klosterbauten wie z. B. der Glockenturm, die Kapellen, Teile der Klosterkirche sowie der südliche Torweg. Der älteste erhaltene Teil des Klosters ist das Refektorium, dessen Fresken aus dem 16. bzw. 17. Jahrhundert datieren. Von 1950 bis 1954 lebte der Heilige Paisios vom Berg Athos als Novize im Kloster Esfigménou. Nach vierjähriger Novizenzeit erhielt er 1954 als Rasophoros die Mönchsweihe und nahm den Namen Averkios an. Jahrzehnte später distanzierte sich das Kloster Esfigmenou von nationalistischen Prophezeiungen, die Paisios zugeschrieben wurden. In einer offiziellen Stellungnahme hieß es, es gebe keine Belege für solche Vorhersagen. Am 8. Juli 2020 beschloss der Verfassungsgerichtshof Griechenlands auf Betreiben der Regierung der Klosterrepublik Athos und des Ökumenischen Patriarchen von Konstantinopel Bartholomaios I., dass die Zeloten des Klosters wegen ihres antiökumenischen Verhaltens dieses räumen müssen. Die Mönche berufen sich immer noch auf das Große Schisma und bezeichnen alle Andersdenkenden als Häretiker. Zuvor kam es 2013 auch zu einer Auseinandersetzung zwischen den Mönchen dieses Klosters und einer anderen Gruppe, wobei die Mönche Molotowcocktails einsetzten. Die Polizei räumte ein Klostergut außerhalb der Insel und ein Hospiz, nicht aber das Kloster selbst. Weblinks Seite des Klosters (griechisch) Infos zur Geschichte des Klosters und Fotos Einzelnachweise
Monasterio Esfigmenu

El Monasterio Esfigmenu (en griego, Εσφιγμένου) es un monasterio ortodoxo del Monte Athos. Es el decimoctavo en la jerarquía que rige los 20 monasterios de la comunidad monástica del Monte Athos. La existencia de un monasterio con este nombre se remonta al siglo X. Sufrió ataques piratas que provocaron fases históricas en las que quedó abandonado. El katholikón, que está dedicado a la Ascensión de Jesús, fue edificado a principios del siglo XIX en el lugar donde había otro más antiguo. Posee una destacada colección de iconos bizantinos y posbizantinos. También tiene una biblioteca con importantes manuscritos. Después de las reuniones que tuvieron lugar a partir de 1964 entre el papa católico Pablo VI y el patriarca Atenágoras I en el que se revocaron mutuamente los decretos de excomunión, los monjes de este monasterio han sido unos férreos opositores al ecumenismo.​​ Por este motivo, desde 1971 se ha desatado un conflicto entre el monasterio de Esfigmenu y el patriarcado de Constantinopla. En 2002 el órgano comunitario de gobierno del Monte Athos y el patriarca Bartolomé I declararon cismáticos a los antiguos monjes, les ordenaron que desalojaran el monasterio, y nombraron una nueva fraternidad de monjes, pero los monjes que permanecían en el monasterio se han resistido repetidas veces a abandonarlo.​​ Por ello, la nueva fraternidad no reside en el monasterio sino en Karyes. Referencias
Monastero di Esphigmenou

Il monastero di Esphigmenou (in greco Εσφιγμένου?) è uno dei venti monasteri della Chiesa ortodossa nella Repubblica del Monte Athos, in Grecia. È situato a nord-est della penisola atonita ed è il più settentrionale della penisola ed occupa il diciottesimo posto nella gerarchia dei monasteri della Santa Montagna. È dedicato all'Ascensione di Gesù Nel 1990 contava 42 monaci, è retto a regola cenobitica dal 1797. Storia La tradizione fa risalire la fondazione del monastero al V secolo da parte dell'Imperatrice Elia Pulcheria, questo primo insediamento monastico sarebbe stato distrutto da una frana. Il monastero, nella sua forma attuale, risale dall'XI secolo, come lo attestano tre documenti dell'epoca. Esso prosperò fino alla conquista ottomana della regione. Vi fu igumeno San Gregorio Palamas, grande teologo ortodosso. Ad Esphigmenou fu monaco anche un grande spirituale dei nostri giorni: padre Paisios del Monte Athos. Attualmente un conflitto oppone la comunità monastica del monastero e il Patriarca ecumenico di Costantinopoli massima autorità spirituale della Repubblica del Monte Athos. I monaci si oppongono al riavvicinamento tra la Chiesa ortodossa e la Chiesa cattolica e all'ecumenismo praticato da alcuni rappresentanti della Chiesa ortodossa. In conseguenza di ciò, sono stati fatti diversi tentativi da parte del Patriarcato, che ha utilizzando pure la polizia, per evacuare il monastero dai monaci "ribelli". A tutt'oggi questi tentativi sono risultati vani. Il monastero, data la sua posizione di contestazione, non gode né dell'appoggio né dei finanziamenti concessi a tutti gli altri monasteri atoniti. Patrimonio artistico Nel monastero si custodisce una icona del Salvatore in mosaico che risale al XII secolo e un menologio (calendario dei santi) coevo riccamente miniato. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monastero di Esphigmenou Collegamenti esterni Sito officiele, su esphigmenou.gr.
Esfigmenouklooster

Het Esfigmenouklooster (Grieks: Μονή Εσφιγμένου) is een Grieks-orthodox klooster op het schiereiland Athos. Het is niet bekend wanneer het klooster precies is gesticht. Met zekerheid bestond het reeds in 998, maar volgens de traditie zou het gebouw uit de 5e eeuw stammen en te herleiden zijn tot keizer Theodosius II en diens zus Pulcheria. Bewaarde documenten tonen de opvolging van abten van het klooster van 998 tot aan de Ottomaanse verovering, hetwelk de ononderbroken continuïteit van het klooster tijdens de Byzantijnse periode laat zien. Kloostercomplex De meeste gebouwen van het complex dateren uit 1804-1861. Op een plattegrond toont zij een rechthoekige vorm. De poort voor degenen die vanaf de zee binnenkomen, gelegen aan de noordzijde, betreft de oude poort van het klooster. De hoofdingang bevindt zich centraal op de zuidvleugel. Bij deze ingang staan twee marmeren zuilen van de legendarische katholikon van het klooster van Pulcheria, welke op ongeveer vijfhonderd meter ten noorden van het Esfigmenou klooster ligt. Deze zuilen zijn bedekt met fresco's van volkskunst uit 1861. Hierboven staat de centrale toren van deze vleugel welke dateert uit 1854. Op de bovenste verdieping staat een klokkentoren met een klok aan de vier zijden, gebouwd in Wenen in 1856. Het klooster heeft vijf andere torens aan de muur. Noten
Klasztor Esfigmenu

Klasztor Esfigmenu (grec.: Μονή Εσφιγμένου) – jeden z klasztorów na Górze Athos. Położony jest w północno-wschodniej części półwyspu. Zajmuje osiemnaste miejsce w atoskiej hierarchii 20 samodzielnych monasterów. Jest to monaster cenobityczny. Historia Klasztor i jego główna cerkiew (katholikon) poświęcone zostały Wniebowstąpieniu Pańskiemu. Jego budowa szacowana jest na X albo XI wiek, jednak według klasztornej tradycji jego fundatorką była cesarzowa bizantyńska Pulcheria, co oznaczałoby, że pierwsza wspólnota monastyczna na tym miejscu działała już w V stuleciu, przed uformowaniem się republiki mnichów na Athos w jej obecnym kształcie. W średniowieczu klasztor został trzykrotnie splądrowany przez piratów, a w XIV wieku spalony. Okres jego odnowy rozpoczął się w XVII stuleciu; świetności monasteru nie przerwały zniszczenia, jakich doznał w czasie wojny o niepodległość Grecji. W 1990 w Esfigmenu żyło 42 mnichów. Konflikt klasztoru z Patriarchatem Konstantynopolitańskim Zakonnicy zamieszkujący klasztor Esfigmenu pozostają od 1972 w konflikcie z Patriarchatem Konstantynopolitańskim, który jest zwierzchnikiem klasztorów Athos. Powodem sporu jest zaangażowanie patriarchów w ruch ekumeniczny i prowadzenie dialogu z Kościołem katolickim. Przedstawiciele Esfigmenu opuścili Świętą Wspólnotę Athos i ogłosili odrzucenie jurysdykcji patriarchy. Zbuntowani mnisi odmówili jednak opuszczenia zabudowań monasteru, zaś za swoje hasło przyjęli Prawosławie albo śmierć. W związku z tym 14 grudnia 2002 patriarcha Konstantynopola usunął ich z Cerkwi prawosławnej. W styczniu 2003 mnisi ponownie odmówili opuszczenia klasztoru. Pozostali w nim także po tym, gdy Najwyższy Sąd Administracyjny Grecji ponowił nakaz opuszczenia obiektów. W 2008 zakonnicy zagrozili wysadzeniem w powietrze całego klasztoru. W 2009 sąd w Salonikach uznał mnichów za winnych utrudniania kanonicznego życia monasteru Esfigmenu i skazał ich na rok więzienia w zawieszeniu. Równolegle ze wspólnotą zbuntowanych mnichów istnieje wspólnota legalna, która w oczach kanonicznych Kościołów prawosławnych jest jedynym kontynuatorem tradycji klasztoru Esfigmenu. Z powodu okupacji budynków monasterskich przez mnichów usuniętych z Kościoła, grupa ta czasowo zamieszkuje w Karies. Architektura Katholikon klasztoru, który jest użytkowany w naszych czasach, został wzniesiony w pierwszym dziesięcioleciu XIX wieku. W latach 1811, 1818 i 1841 były w nim prowadzone prace nad dekoracją wewnętrzną (freski). Posiada dwie boczne kaplice: Wprowadzenia Matki Bożej do Świątyni oraz Świętych Archaniołów. Oprócz głównej cerkwi klasztor posiada piętnaście mniejszych kaplic usytuowanych w różnych miejscach kompleksu jego zabudowań. Z katholikonem sąsiaduje fiala, zaś po jego zachodniej stronie wznosi się budynek refektarza. Przypisy Linki zewnętrzne Klasztor Esfigmenou na oficjalnej stronie Góry Athos. mountathos.gr. [zarchiwizowane z tego adresu (2016-03-11)]. Site of the Esphigmenou monastery Stance of the Church of Greece and Mt.Athos community on the dispute Miłosz Wiśniewski, „Prawosławie albo śmierć” – meandry konfliktu wokół monasteru Esfigmenu (2015)
Mănăstirea Esfigmenu

Mănăstirea Esfigmenu (în greacă Εσφιγμένου, în trad. "Strâmtoarea") este o mănăstire de pe Muntele Athos. Mănăstirea Esfigmenu este situată în nord-vestul peninsulei Athos și este subordonată canonic Patriarhiei de Constantinopol. Hramul mănăstirii este "Înălțarea Domnului". Obștea călugărilor de la Esfigmenu a refuzat actualizarea calendarului și se ghidează de aceea în continuare după calendarul iulian. În anul 1972 călugării de la Esfigmenu au arborat drapele negre în semn de protest față de întâlnirea patriarhului Athenagoras I al Constantinopolului cu papa Paul al VI-lea, ocazie cu care cei doi au retras excomunicarea reciprocă pronunțată cu ocazia Marii Schisme din anul 1054. Încercarea patriarhului Bartolomeu I de apropiere față de Biserica Catolică i-a determinat pe călugării de la Esfigmenu să nu-l mai pomenească pe patriarh la slujbe și în cele din urmă să nu-i mai recunoască autoritatea, ceea ce a dus la excomunicarea lor de către patriarh. În decembrie 2002 Patriarhia de Constantinopol a dispus evacuarea călugărilor recalcitranți, decizie contestată în fața instanțelor elene de călugării de la Esfigmenu. În noiembrie 2005 o curte de apel a constatat legalitatea deciziei Patriarhiei de Constantinopol. Evacuarea călugărilor excomunicați este în curs. Legături externe Mănăstirea Esfigmenu - Sfântul Munte Athos Arhivat în 19 mai 2010, la Wayback Machine. Mănăstirea Esfigmenu
Samostan Esfigmen

Samostan Esfigmen (grško starogrško Μονη Εσφιγμενου, Moni Esfigmenou) je samostan na vzhodni obali polotoka Atos, Grčija. V hierarhiji atoških samostanov zaseda 18. mesto in spada med najbolj konzervativne samostane na Atosu. Ustanovljen je bil v 10.-11. stoletju Samostanska cerkev Kristusovega vstajenja je bila zgrajena na začetku 19. stoletja. V letih 1821 do 1832 samostan ni obstajal, ker so osmanske oblasti med grško vstajo za neodvisnost samostanske zgradbe uporabljale za svoje potrebe. Leta 1974 je samostansko bratstvo prenehalo omenjati ime carigrajskega patriarha. Obtožile za ga ekumenizma, predvsem zaradi sestajanja z rimskim papežem. Carigrajski patriarh je samostansko bratstvo izobčil. Samostanska skupnost je bila ponovno priznana leta 2005 in dobila pravico do posedovanja samostana. Samostanska knjižnica ima 372 izvirnih rokopisov, od tega 75 na pergamentu, in 8.000 tiskanih knjig. Leta 1988 je bil Esfigen skupaj z drugimi atoškimi samostani vpisan na Unescov seznam svetovne dediščine. Sklici Vir Kadas, Sotiris. The Holy Mountain (v grščini). Athene: Ekdotike Athenon. ISBN 960-213-199-3.
Манастир Есфигмен

Манастир Есфигмен (грч. Μονή Εσφιγμένου) је манастир на Светој гори, који је у хијерархији светогорских манастира на 18. месту. Смештен је у источном делу Атонског полуострва. Основан је у X — XI веку. Саборни храм (почетак XIX века) посвећен је Вазнесењу Господњем. Антоније Печерски се замонашио овде. Од 1821. до 1832. није постојао као манастир, јер су османске власти запоселе манастирске зграде и користиле их за своје потребе током Грчког устанка за независност. 1974. године братство манастира одбија да помиње име Цариградског патријарха, оптужујући га за екуменизам, пре свега због састајања са римским папом. 2005. успостављена је канонски призната заједница манастира, који има право на посед манастира. Библиотека манастира садржи 372 оригиналних рукописа (75 у пергаменту) и 8000 штампаних књига. Манастир се од 1988. године, заједно са осталих деветнаест светогорских манастира, налази на УНЕСКО-вој листи светске баштине у склопу споменика средњег века обједињених под заштићеном целином Планина Атос. Види још Есфигменска повеља Спољашње везе Сајт манастира Есфигмен Манастир Есфигмен - orthodoxwiki Манастир Есфигмен и Грчка црква Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (14. април 2012)
Монастир Есфігмену

Монастир Есфігмену (грец. Μονή Εσφιγμένου) — грецький чоловічий православний монастир на Святій горі Афон, займає в святогірській ієрархії вісімнадцяте місце. Розташований на південно-східному узбережжі півострова Айон-Орос. Від Есфігмену до монастиря Ватопед три з половиною години ходу, до Карієса — п'ять годин. Історія Афонський монастир Есфігмену, за переказами, заснований у V столітті візантійським імператором Феодосієм II і його сестрою Пульхерією. Документально ж існування монастиря підтверджено свідченнями початку XI століття. Існує також переказ, що початково тут оселився, на сусідній із монастирем горі Самарі, в печері преподобний Антоній Київський. Над цією печерою облаштована невелика, але красива церква на честь цього святого. Соборний храм монастиря (католікон) освячений на честь Вознесіння Господнього. Крім собору діють паракліси: Успіння Богоматері; святих Архангелів; Григорія Палами; святих Костянтина і Олени; святого Анфіма, священномученика Нікодімійского; преподобного Ніла Святогірського і Синайського; святого Геннадія патріарха Константинопольського. Поза монастирем діють ще 13 церков. 2009 року суд міста Салоніки виніс вирок — 1 рік умовно — 14 монахам, включаючи ігумена Мефодія за відмову залишити монастир. З 1965 року в монастирі загострились відносини із Константинопольським патріархом, до юрисдикції якого відносяться усі афонські монастирі. Частина братії засуджувала Патріарха за зустрічі із Папою Римським Павлом VI. Відтак ченці Есфігмену були визнані схизматиками, наслідком чого стали втручання грецької поліції та судовий розгляд справи. Реліквії У соборі крім фрагмента Животворящого Хреста є мощі: глава святого апостола Якова Алфієвого, частина глави святого Парфенія, єпископа Лампсакського, ліва нога святої Марії Магдалини, частина голови святого Афанасія патріарха Константинопольського, щелепа святого Іоанна Персяніна, частка мощей святого Івана Золотоустого, великомучеників Харампія і Модеста, Пантелеймона і Меркурія, Варвари та Євфимії; святих мучеників Марини, Трифона; святого Стефана архідиякона і священномученика Єрмолая, глава святого преподобномученика Агафангела Нового. Примітки Джерела Esphigmenou Monastery (Athos) [Архівовано 27 лютого 2010 у Wayback Machine.] The Holy Monastery of Esphigmenou Сайт, присвячений монастирю Есфігмену [Архівовано 22 жовтня 2020 у Wayback Machine.]
Villa Maximos

Die Villa Maximos (griechisch Μέγαρο Μαξίμου, Mégaro Maxímou) in Athen ist der Amtssitz des griechischen Ministerpräsidenten. Lage Die Villa Maximos liegt im Herzen von Athen an der Odos Irodou Attikou 19, direkt neben dem Präsidentenpalast und dem Nationalgarten. Bau- und Nutzungsgeschichte Das Gebäude wurde ab 1912 im Auftrag von Alexandros Michalinos erbaut. Zuvor war das Grundstück ein königlicher Gemüsegarten. Nach Fertigstellung der Villa 1924 wurde diese von Dimitrios Maximos erworben, einem Ökonomen, Gouverneur der Nationalbank (1920–1922), Senator (1933–1935), Außenminister und Premierminister einer Übergangsregierung (1947). Nach seinem Tod kam es in den Besitz des griechischen Staats. Von 1968 bis 1972 während der Militärherrschaft residierte hier der Vizekönig General Georgios Zoitakis. 1974 wurden die Architekten Georgia Zoi sowie Aristodimos und Lia Matzourani beauftragt, das leer stehende Gebäude als Gästehaus für hochrangige Staatsgäste umzugestalten. Ab Mitte der 1980er Jahre wurde es zunächst nur gelegentlich, seit den 1990er Jahren regelmäßig als Amtssitz des jeweiligen Ministerpräsidenten benutzt. Gebäude Geplant wurde das Gebäude 1912 durch den Architekten Anastasios Chelmi, einen Absolventen der École Spéciale d’Architecture, fertiggestellt jedoch erst 1924 nach dem Wechsel des Besitzers. Zu dieser Zeit war der Neoklassizismus in Athen längst vorbei, jedoch entstanden weiterhin vereinzelt noch Bauten in einem stilisierten Klassizismus zumeist für konservative Auftraggeber, wie etwa das Gebäude der Bank von Griechenland (1933–1938). Das neoklassizistische Gebäude hat eine Nutzfläche von 2000 m². Es ist durch einfache architektonische Linien gekennzeichnet. Auch die Ausgestaltung im Innern ist einfach, aber beeindruckend. Umgeben ist das Palais von einem kleinen Garten. Weblinks Archäologie der Stadt Athen (griechisch) Artikel in Kathimerini vom 3. April 2010 (griechisch)
Maximos Mansion

The Maximos Mansion (Greek: Μέγαρο Μαξίμου, Mégaro Maxímou) has been the official seat of the Prime Minister of Greece since 1982. It is located in downtown Athens, Greece, near Syntagma Square. Location The Maximos Mansion is located at Herodes Atticus Street 19, next to the Presidential Mansion and the National Garden of Athens. History The building was founded in 1912 by Alexandros Michalinos, a wealthy shipowner from the island of Chios. Before the construction of the mansion, the site was a garden for the Royal Palace. In 1916, Michalinos' widow, Irene Manoussis, after marrying banker and politician Dimitrios Maximos, sold the incomplete building to shipowner Leonidas Embirikos, only to re-buy it in 1921. Dimitrios Maximos completed the building and settled there with his family in the early 1920s. Between 1941 and 1944, during the Nazi occupation of Greece, the mansion was used as the residence of the German Admiral of the Aegean Sea. After the war the building was briefly used as the residence of the U.S. ambassador in Athens. In 1952 Dimitrios Maximos sold the mansion to the Greek state at a favorable price. From the mid-1950s until 1982, the mansion was used as a guesthouse for important foreign dignitaries visiting Greece, including Marshal Tito of Yugoslavia in 1955 and Margaret Thatcher of the United Kingdom in 1980. In 1982, Andreas Papandreou decided to move the prime minister's office into the mansion (prior to that, the prime minister's office was located inside the Parliament building). Papandreou himself rarely used it however, preferring to conduct his business from his family villa of Kastri (in the affluent northern suburbs of Athens), or from Lagonisi, where he spent the summer months. The Maximos Mansion has the benefit of being located at the heart of Athens and very close to the Hellenic Parliament, but otherwise its use as the prime minister's office has been described as problematic in recent years, due to its rather small size; as a result, since the late 2000s, various proposals for moving the prime minister's office to a new location have been examined, with the Zappeion Palace considered the best possible solution. References External links
Palais Maxímou

Le palais Maxímou (grec moderne : Μέγαρο Μαξίμου / Mégaro Maxímou, « palais de Máximos »), situé au no 19 de la rue Hérode-Atticus à Athènes (Grèce), est la résidence officielle et le siège des services du Premier ministre de Grèce depuis 1982. Il est situé à une cinquantaine de mètres du palais présidentiel et à quelques pas du Jardin national. L'édifice est construit par l'architecte Aléxandros Michalinós en 1912. La famille de Dimítrios Máximos, qui achète le bien dans les années 1920, complète les travaux. Finalement, il est racheté en 1921. En 1982, le palais est choisi par l'État pour accueillir la résidence officielle et les services du chef du gouvernement. Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du néo-classicisme Portail de la politique Portail d'Athènes et de l'Attique