NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Buleuterion (Olympia)

Buleuterion w Olimpii – buleuterion na terenie starożytnej Olimpii. Buleuterion znajduje się na terenie stanowiska archeologicznego w Olimpii, które w 1989 roku zostało wpisane na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Architektura Czteroczęściowa budowla buleuterionu złożona ze stoi, dwóch prawie symetrycznych skrzydeł z apsydami – północnym (30,79 × 13,76 m) i południowym (30,53 × 13,13 m) – oraz jońskiej kolumnady (27 × 3 kolumny) łączącej trzy części, otwartej na wschód. Wejścia do skrzydeł od wschodu poprzez anty z trzema kolumnami doryckimi; skrzydła – dwunawowe hale z siedmioma kolumnami, oddzielone murem od dwóch pomieszczeń na krańcach z apsydami. Pomiędzy skrzydłami budynek na planie kwadratu z dachem podtrzymywanym przez jeden filar (14,24 × 14,23 m). W jego wnętrzu znajdował się ołtarz i posąg Zeusa Horkeiosa. Buleuterion wznoszono stopniowo – skrzydło północne datowane jest na wczesny VI w. p.n.e., południowe powstało na pozostałościach z V w. p.n.e., a stoa na okres po trzęsieniu ziemi w 374 r. p.n.e. Historia Budowę buleuterionu rozpoczęto ok. 580 p.n.e., a ukończono w IV w. p.n.e. Gmach wzniesiono na południe od świątyni Zeusa, lecz poza granicami Altisu – sanktuarium olimpijskiego. Budynek był siedzibą senatu Elidy, którego członkowie byli odpowiedzialni za organizację igrzysk olimpijskich. Prawdopodobnie rezydowali tu również agonoteci. Tutaj rejestrowano zawodników igrzysk, ogłaszano ich imiona i program zawodów, a także rozstrzygano spory podczas igrzysk. Według greckiego geografa Pauzaniasza tutaj zawodnicy, ich trenerzy i krewni składali przysięgę, że będą zachowywać się fair play, a sędziowie, że będą rozstrzygać uczciwie i nie brać łapówek (Wędrówka po Helladzie, V 24,9). Współcześnie Buleuterion znajduje się na terenie stanowiska archeologicznego w Olimpii, które w 1989 roku zostało wpisane na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Przypisy
Ippodromo di Olimpia

L'ippodromo di Olimpia ospitava i concorsi equestri (corse di cavalli e di carri) dei Giochi olimpici antichi. Secondo Pausania il Periegeta, era situato a sud dello stadio e copriva una vasta area lunga circa 600 metri e larga 200 metri. L'ippodromo era uno spazio ampio, piatto, aperto, dove il punto di partenza e il traguardo erano designati con un palo e un secondo palo più piccolo chiamato nyssa designava il punto di svolta. Le corse di cavalli e carri erano uno degli sport più popolari e spettacolari dei giochi olimpici nell'antica Grecia. Gli sport equestri dell'epoca erano il tethrippon, l'apene, il synoris, il tethrippon per i puledri, i synoris per i puledri, la razza keles perfetta, il kalpe e la corsa dei cavalli. Secondo la mitologia, la prima corsa con i carri ha avuto luogo ad Olimpia tra il re Pelope e il re Oenomaos di Pisa. Negli antichi Giochi Olimpici i fantini non erano i proprietari dei cavalli. I proprietari dei cavalli sono stati dichiarati vincitori, hanno ricevuto la corona e si sono goduti tutti gli onori anche se non hanno preso parte alla gara. I fantini hanno vinto solo una piccola parte dalla gloria del vincitore, come una banda di lana che il proprietario avrebbe legato in testa. L'ippodromo dell'antica Olimpia aveva un complesso meccanismo di partenza per evitare false partenze. Il meccanismo di partenza è stato progettato dal creatore di statue Kleoitas e successivamente è stato migliorato da Aristidis. Secondo Pausania, l'energia necessaria per il movimento del meccanismo proveniva dalla caduta di un delfino di bronzo e dalla salita di un'aquila di bronzo. Oggi l'ippodromo non esiste. Alcuni sostengono che fu spazzato via dal fiume Alfeo mentre altri affermano che la sua posizione è a sud-est dello stadio. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su ippodromo di Olimpia
Municipal Stadium of Moschato

The stadium of Moschato is a football stadium in Moschato, a suburb of Athens, Greece. It is owned by the Moschato-Tavros municipality and it is the home stadium of multiple clubs. Location The stadium of Moschato is a sports venue owned by the municipality of Moschato - Tavros, located in southern Athens. It is to be found at the Kapodistriou & Miaouli streets junction and it hosts only football matches. Clubs It is the home for numerous amateur and semi-professional football clubs playing at the 4th (or lower) tier of Greek football in Piraeus Football Clubs Association championships. Characteristics The stadium can accommodate approximately 900 spectators on its two metal stands with wooden planks, one behind the goal on the South-southwest side of the pitch and another going along the touch-line at the west-northwest side of the pitch. Moschato's stadium is adequately equipped with floodlights and it is capable of hosting night games. Renovation It was recently renovated (December 2013) and had its surface replaced with what it is to be considered one of the best artificial turfs, as it has been awarded with one star FIFA rating . In that renovation railings surrounding the pitch were also replaced and the total cost was of €467,000, solely financed by the Attica administrative region due to the municipality's insufficient funds. Access and public transit Moschato's stadium does not possess parking infrastructures for its public. One can visit the sports centre by bus line 500, stop Gipedo and with bus line 218, stop Gipedo. There is also the possibility of using tram line 1, stop O.A.E.D. and metro line 1, Moschato station. References Sources
Echo Stoa

The Echo Stoa is located within the sanctuary of Zeus in Olympia, Greece. It is part of an ancient archaeological site excavated and preserved by the German Archaeological Institute at Athens. A stoa is a covered walkway or portico, typically colonnaded and open to the public. In ancient Greece, a stoa could be used for a variety of reasons including the selling and display of goods, and religious or public meetings. Otherwise known as the Stoa Poikile (meaning painted stoa) because of the paintings that once lined the hall, the stoa later became known as the Echo Stoa due to the acoustics of its design. It is said one word uttered, would echo seven times. "Almost 100 meters long, it was probably begun after the mid-fourth century, but not completed for a long time thereafter…" It was lined with inner and outer Doric style columns. The stadium was moved eastwards and a stoa was built to separate it from the sanctuary. "The intention is clear: it was to provide a colonnaded boundary to the sanctuary along the east side." Before the Echo Stoa, the finish line of the stadium was in full view of the temple. The structure also provided a backdrop for the penultimate stages of procession, however, this was less prominent than with the south stoa. During Hellenistic times this type of architectural layout, based heavily on view towards and from important buildings, especially with stoas became more common. "It was one of the most prominent features of the site at the time of Pausanias’ visit." See also Stoa Poikile References Sources Boardman, J. (1994). The Cambridge Ancient History (Vols. 5-6). Cambridge University Press. Encyclopædia Britannica Koeings, W. (1985). Die Echohalle. American Journal of Archaeology, 89(4), 708-709 Kunze, E. (1957). V. Bericht über die Ausgrabungen in Olympia. The Journal of Hellenic Studies, 77, 362. Winter, F. E. (2006). Studies in Hellenistic Architecture. University of Toronto Press. External links Media related to Stoa of Echo at Wikimedia Commons
Pórtico del Eco

El Pórtico del Eco (en griego antiguo: Στοὰ τῆς Ἠχοῦς, romanizado: Stoa tēs Ēkhūs) fue una estoa del Santuario de Olimpia. Fue construido hacia el año 350 a. C., en la zona este del Altis. Delimitaba el recinto oriental del santuario.​ El Estadio, al dejar de ser un lugar de culto más, se trasladó fuera del área sagrada del Altis. Quedó una zona vacía entre el talud este del nuevo Estadio y los límites del recinto sagrado hasta donde llegaban los escombros del nuevo graderío. Para embellecer la zona y dar contención a las tierras se construyó el Pórtico del Eco.​ Una serie de detalles técnicos y artísticos sugieren que fue construido en la misma época que el Filipeo. Con ambos edificios se embelleció el Altis, y de esta manera Filipo II de Macedonia quiso congraciarse con los griegos después de la batalla de Queronea.​ Sus dimensiones eran 96,50 m de longitud y 12,50 m de fondo. La fachada abierta que daba al Altis se componía de 44 columnas dóricas. Una segunda columnata interior de estilo jónico, sostenía el techo abovedado. La extremidad del edificio lo componía un espacio de la misma longitud total de la edificación, estrecho y dividido en varios compartimentos que probablemente sirvieron para depósito y almacén de material deportivo. La pared posterior servía de muro delimitador y contenedor del graderío-terraplén oeste del Estadio.​ Enfrente de la fachada que daba al Altis, se elevaban numerosas figuras de exvotos y estatuas, algunos de cuyos basamentos aún son apreciables.​ Según Pausanias, al edificio se le llamó también Pecile porque antiguamente sus muros estaban decorados con pinturas. Añade, que también se le llamaba Pórtico del Eco, debido a que por la sonoridad de su recinto, el sonido de un grito se repetía siete veces o incluso más por el eco.​ También se llamó Eptáfono.​ Bajo el mandato del emperador romano Adriano se realizaron diversas reformas y reparaciones en el edificio del que apenas quedó rastro después de ser desmantelado en el año 267, para utilizar sus materiales en la construcción del muro defensivo contra la invasión de los hérulos.​ Referencias Bibliografía Durantez, Conrado (1975). Olimpia y los juegos olímpicos antiguos I. Pamplona: Delegación Nacional de Educación Física y Deportes. Comité Olímpico Español. ISBN 84-400-9015-3. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Pórtico del Eco. «Olympia, Echo Hall (Painted Stoa) (Building». Perseus (en inglés). Consultado el 14 de mayo de 2017.
Echo stoa

L'Echo Stoà era una stoà del Santuario di Olimpia. Fu costruito intorno al 350 a.C., ad est dell'Altis. Delimitava il recinto orientale del santuario. L'edificio Lo stadio, cessando di essere un luogo di culto, si trasferì fuori dall'area sacra dell'Altis. C'era una zona vuota tra il versante orientale del nuovo stadio e i limiti del sito sacro dove arrivavano le macerie della nuova tribuna. Per abbellire l'area e dare un contenimento alle terre è stato costruito l'Echo stoà. Una serie di dettagli tecnici e artistici suggeriscono che è stato costruito nella stessa epoca del Philippeion Con entrambi gli edifici fu abbellito l'Altis, e in questo modo Filippo II di Macedonia ha voluto ingraziare i greci dopo la battaglia di Cheronea. Le sue dimensioni erano 96,50 m di lunghezza e 12,50 m di profondità. La facciata aperta che si affacciava sull'Altis era costituita da 44 colonne doriche. Un secondo colonnato in stile ionico sosteneva il soffitto a volta. La parte finale dell'edificio consisteva in uno spazio della stessa lunghezza totale dell'edificio, stretto e diviso in diversi compartimenti che probabilmente servivano per il deposito delle attrezzature sportive. Il muro di fondo fungeva da muro di confine e contenitore dell'argine della tribuna ad ovest dello stadio. Di fronte alla facciata che dava sull'Altis, sorsero numerose figure di ex-voto e statue, alcune le cui fondamenta sono ancora apprezzabili. Secondo Pausania, l'edificio fu chiamato anche Pecile perché le sue pareti erano precedentemente decorate con dipinti. Aggiunge, che si chiamava anche Stoà dell'Eco, perché dalla sonorità del suo recinto, il suono di un urlo veniva ripetuto sette volte o anche più dall'eco. Così l'altro nome era anche Eptafono. Sotto il mandato dell'imperatore romano Adriano furono eseguite diverse riforme e riparazioni nell'edificio di cui a malapena rimase traccia dopo essere stato smantellato nell'anno 267, per usare i suoi materiali nella costruzione del muro difensivo contro l'invasione degli Eruli. Note Bibliografia Durantez, Conrado (1975). Olimpia y los juegos olímpicos antiguos I. Pamplona: Delegación Nacional de Educación Física y Deportes. Comité Olímpico Español. ISBN 84-400-9015-3. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Echo stoa Collegamenti esterni Olympia, Echo Hall (Painted Stoa) (Building), su perseus.tufts.edu. URL consultato il 20 febbraio 2018.
Tumba abovedada de Menidi

La tumba abovedada de Menidi (en griego, Θολωτός Τάφος του Μενιδίου) es un monumento funerario del periodo micénico situado en el municipio de Ajarnés, a 10 kilómetros del centro de Atenas, en la región del Ática, Grecia. Esta tumba abovedada se encuentra a unos 3 km de la localidad actual de Ajarnés, en el área conocida como Kokkinos Mylos. Fue excavada en 1879 por arqueólogos del Instituto Arqueológico Alemán de Atenas junto con el griego Panagiótis Stamatákis. Está en la ladera de una colina artificial y consta de tres partes: un largo corredor o dromos de 27 m, una entrada (o stoma) que mide 3,35 m de profundidad y 1,50 m de ancho, y la cámara funeraria, con un diámetro de 8,35 m y una cúpula que tiene forma de colmena, de 8,74 m de altitud máxima. El corredor y la entrada están construidos con piedras no muy grandes de forma irregular. El dintel de la puerta está formado por una gran piedra alargada y, sobre él, otras cuatro piedras paralelas más pequeñas pero también alargadas y con huecos entre ellas (a diferencia de otras tumbas abovedadas que tienen sobre el dintel una estructura triangular con un relieve).​ En su interior se encontraron recipientes de piedra y de cerámica, armas de bronce, colmillos de jabalí que debían pertenecer a un casco, sellos y joyas. Algunos de los recipientes procedían del área de Canaán. Un hallazgo singular muy destacado es una lira de marfil que debía tener 7 u 8 cuerdas y está decorada con esfinges. También es destacable una píxide cilíndrica de marfil con decoración de cabras montesas. Por sus características, se estima que esta tumba perteneció a la familia de un príncipe o soberano de los siglos XIV o XIII a. C. Aunque no se sabe con seguridad la naturaleza del territorio que dominaba este soberano, es posible que los restos de un asentamiento a 1 km de la tumba estén relacionados con él.​ Por otra parte, los hallazgos del exterior de la tumba, que incluyen vasos de diferentes tipos, escudos y figurillas de animales, indican la celebración de ritos del culto heroico griego hasta el siglo V a. C.​ Los hallazgos se conservan en el Museo Arqueológico Nacional de Atenas. Por otra parte, en la Colección Arqueológica de Ajarnés se expone información sobre este monumento funerario.​ Referencias
Храм на Зевс (Олимпия)

Храмът на Зевс в Олимпия е един от най-почитаните храмове в Древна Гърция, първият образец на дорийски стил. Посветен на олимпийския бог Зевс, той е в центъра на архитектурния ансамбъл на светилището на Зевс. Сградата се счита за едно от големите постижения в развитието на дорийския периптер. История Първият храм, посветен на местни и панелински божества, е издигнат на мястото още в края на микенския период. През X - IX век пр. Хр. бил построен Алтис – оградена със стена свещена гора с олтара на Зевс и хълма на Пелопс. Класическият храм на Зевс бил започнат по време на 52 олимпиада от елееца Либон, но е завършен едва към 85 – 86 олимпиада от Фидий, тоест между 472 и 456 г. пр. Хр. През 406 г. император Теодосий заповядва да бъдат разрушени всички езически храмове и съоръжения, включително тези в Олимпия. Мощни земетресения през 522 и 551 година довършват онова, което останало . Болшинството запазени до наши дни фрагменти от храма се съхраняват в Археологическия музей в Олимпия, а няколко фрагмента от фронтоните се намират в Лувъра, Париж. Архитектура Храмът представлявал хипетрален храм (Ύπαιθρος; храм без покрив над средната част, където стояла статуята на божеството), а иначе е типичен периптерен храм с 6 колони по ширината храма и 13 по дължина. Като материал за строителството послужил варовик от Порос. Фундаментът, колоните и фреските на храма са открити и при разкопки, проведени през 1875 година под ръководството на немския археолог Ернст Курциус. Храмът има размери 64 метра дължина и 28 м ширина. Източният фронтон е украсен със скулптурна група, която представя подготовката на състезанието с колесници между Пелопс и Еномей под погледа на Зевс, залегнало и в мита за създаването на самото светилище. Западният фронтон представя битка между лапити и кентаври, а метопите отпред и отзад изобразяват подвизите на Херакъл. Статуята на Зевс, създадена около 435 г. пр.н.е. от Фидий, била поставена в дъното на храма. Според изворите е била висока около 12 метра и създавала впечатлението, че ако Зевс стане, ще разруши тавана. Била изработена от дърво, което било покрито с нежно-розова слонова кост, а дрехите на Зевс били от златни листа (т.нар. хризоелефантинна техника). Масивният пиедестал с височина около 3,5 метра бил украсен с позлатени фигури на олимпийските богове и вероятно е изобразявал подобие на Олимп. Отгоре се намирал трон от злато и скъпоценни камъни с множество различни украшения от слонова кост и абанос. Статуята на Зевс била висока над 10 метра, а лицето му изразявало могъщество и родителско благоразположение. В лявата си ръка богът държал скиптър, увенчан с орел, а на протегнатата му дясна ръка стояла богинята Нике от злато и слонова кост. Както свидетелства Павзаний, на пръв поглед изглеждало невероятно, че статуята се побира в храма. На колона в близост до храма е стояла богинята на победата Нике от Пеоний от пароски мрамор Източници
Zeustemplet (Olympia)

Zeustemplet i Olympia var et tempel fra oldtidens Grækenland i Elis til ære for Zeus. Det blev opført i perioden 472-456 f.Kr. og var arketypen på et græsk tempel efter dorisk orden. Templet indeholdt Zeusstatuen i Olympia, et af den antikke verdens syv underværker. Se også Templet for den Olympiske Zeus - tempelruin i Athen
Templo de Zeus (Olímpia)

Templo de Zeus era um antigo templo grego localizado na cidade de Olímpia, Grécia, dedicado ao deus Zeus. O templo, construído no segundo quarto do século V a.C., era o próprio modelo do templo grego clássico completamente desenvolvido na ordem dórica. Configuração O templo foi estabelecido provavelmente em um local religioso antigo que data do quarto milênio a.C. que era dedicado à mãe da terra, Gaia, e eventualmente, era o local de um templo a Hera que data do Período Arcaico. O Áltis, o recinto com o seu bosque sagrado, os altares ao ar livre e o túmulo de Pélope, foi formado pela primeira vez durante os séculos X e IX a.C., quando os seguidores de Zeus se juntaram aos seguidores de Hera. Estátua O templo abrigava a famosa estátua de Zeus, que era uma das Sete Maravilhas do Mundo Antigo. A estátua de ouro e marfim tinha aproximadamente 13 metros de altura e foi feita pelo escultor Fídias em sua oficina no local em Olímpia. A conclusão da estátua demorou aproximadamente 12 anos e foi uma das obras artísticas mais reverenciadas da Grécia Clássica. Destruição Em 426, o imperador romano Teodósio II ordenou a destruição do santuário. Terremotos em 522 e 551 devastaram as ruínas e deixaram o Templo de Zeus parcialmente soterrado. Ver também Arquitetura clássica Referências Ligações externas Media relacionados com Templo de Zeus (Olímpia) no Wikimedia Commons
Зевсов храм у Олимпији

Зевсов храм у Олимпији био је грчки храм, саграђен у периоду од око 470-465. п. н. е. у Олимпији и посвећен Зевсу, врховном грчком богу. У античком свијету је био познат по томе што се у њему налазила Зевсова статуа, дјело вајара Фидије, сматрана једним од чуда античког свијета. Храм је срушен 426. године, по налогу источноримског цара Теодосија II. Референце Спољашње везе Колекција слика планова храма и скулптура које су се у њему налазиле.
Храм Зевса в Олімпії

Храм Зевса — давньогрецький храм, присвячений верховному олімпійському богові Зевсу, який слугував центром архітектурного ансамблю давньої Олімпії. Історія Перший, найбільш ранній храм, присвячений місцевим і пан-еллінським божествам зведений на цьому місці ще наприкінці мікенського періоду. Альтіс — обнесений стіною Священний гай, із вівтарем Зевса і пагорбом Пелопса, були вперше побудовані впродовж 10-9 століть до н. е., коли культ Зевса приєдналися до вже побутуючого тут культу Гери (див. Храм Гери в Олімпії). Класичний храм Зевса був закладений в 52 олімпіаду елейцем Лібоном, але закінчений лише в 85-86 олімпіади Фідієм, тобто між 472 і 456 до н. е. У 426 році н. е. імператор Феодосій II наказав зруйнувати всі храми і споруди в Олімпії як свідчення язичницької традиції. Знищення вцілілих залишків храму довершили потужні землетруси 522 і 551 років. Більшість збережених донині фрагментів храму зберігаються в Археологічному музеї Олімпії, кілька фрагментів фронтонів — в Луврі, Париж. Архітектура Храм Зевса являв собою був типовий гіпетральний храм (Ύπαιθρος), а саме доричний периптер з 6-ма колонами по ширині храму і 13-ма по його довжині. Матеріалом для будівництва послужив вапняк-черепашник із Поросу. Фундамент також був вапняковим і сягав заввишки 22 м, завширшки — 27 м, в довжину — 64 м. Фундамент, колони і розписи цього храму були відкриті і відновлені в колишньому вигляді, завдяки розкопкам, проведеним в 1875 році під керівництвом німецького археолога Ернста Курціуса. Всередині храму стояла хрисоелефантинна Статуя Зевса також роботи Фідія — одне з Семи чудес античного світу. Масивний п'єдестал статуї близько 3,5 метрів висотою прикрашали позолочені фігури, що зображували олімпійських богів. На цьому п'єдесталі, який представляв подобу Олімпу, знаходився трон, створений із золота і дорогоцінних каменів з безліччю різних прикрас із слонової кістки і чорного дерева. Статуя Зевса понад 10 метрів заввишки, з виразом світоправлячої могутності і разом батьківської ніжності, представлена сидячи на троні. У лівій руці бог тримав скіпетр, увінчаний орлом, а на простягнутою правій руці стояла богиня Ніка із золота і слонової кістки. Як свідчить Павсаній, з першого погляду здавалося неймовірним, що храм міг вмістити цю статую. Східний фронтон храму прикрашала скульптурна група майстра Пеонія з Меїди, що представляла приготування до змагання на колісницях перед поглядом Зевса між Еномаєм і Пелопсом, а західний фронтон — група майстра Алкамена з Афін, що представляє сцену битви лапіфів з кентаврами. На метопах змальовані 12 подвигів Геракла. Примітки Посилання Джерела Олимпия//Реальный словарь классических древностей Олимпия, место проведения Олимпийских игр//Большой энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона [Архівовано 12 листопада 2011 у Wayback Machine.]
Благовещение Богородично (дем Полигирос)

„Благовещение Богородично“ (на гръцки: Μονή Ευαγγελισμός της Θεοτόκου) е женски ставропигиален манастир в Егейска Македония, Гърция, част от дем Полигирос в административна област Централна Македония. Според преброяването от 2001 година в манастира има 124 жители и е най-големият женски манастир в страната. Манастирът е разположен на 4 km южно от Ормилия и на 2 km северно от Ватопеди. Сведения за манастира има от XII век. В 1903 година на мястото има малка църква, посветена на Благовещение, както и помощни помещения. В 1974 година е закупен от светогорския манастир Симонопетра и е създадено манастирско сестринство, което се занимава с иконопис, тъкане, селско стопанство и редица социални дейности. Землището му обхваща и това на село Ватопеди, което обаче в 1924 година е отчуждено за оземляване на бежанците от Турция. Бележки