NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Національний морський парк Алонісос

Національний морський парк Алонісос, Північні Споради (грец. Εθνικό Θαλάσσιο Πάρκο Αλοννήσου Βορείων Σποράδων, ΕΘΠΑΒΣ) — перший у Греції та один із найбільших в Європі національних морських парків. Парк розташований в архіпелазі Північні Споради на півночі Егейського моря. Він охоплює площу 2260 км², що включає острів Алонісос, шість менших островів (Перістера, Кіра-Паная, Юра, Псатура, Піперіон і Скандзура), 22 дрібних острівці та скелі та акваторію навколо них. Адміністративно парк відноситься до ному Магнісія. Парк був створений указом президента Греції 16 травня 1992 року з метою охорони морських та прибережних екосистем регіону. Історія Ідея створення природоохоронної території виникла у 1970-х роках після досліджень регіону, які виявили його високу екологічну цінність. У 1980-х роках було розпочато перші заходи щодо охорони території, а у 1990 році в регіоні почала працювати Грецьке товариство вивчення та захисту середземноморського тюленя (MOm), яке займалося моніторингом популяції середземноморського тюленя-монаха (Monachus monachus). Географія Геологія Територія островів переважно складена вапняками. Характерними є круті скелясті узбережжя та численні печери, які відіграють важливу роль як середовище існування морських видів, зокрема тюленя-монаха. Прісні водні ресурси обмежені. Клімат Клімат середземноморський із м’якою зимою та тривалим сухим літом. Середньорічна температура становить близько 17 °C, а середньорічна кількість опадів — приблизно 515 мм. Флора Рослинність представлена середземноморськими хвойними лісами та маквісом. Поширені суничник, філірея, верес, крушина, дуб кам’яний, а також дикі оливи та ялівці. Значну роль відіграють підводні луки Posidonia oceanica, які є важливими для морської екосистеми. Фауна Територія парку є середовищем існування великої кількості видів риб, птахів, рептилій та ссавців. Серед найважливіших — середземноморський тюлень-монах, Corallium rubrum, Falco eleonorae та інші рідкісні види. У водах парку також мешкають різні види дельфінів і китоподібних. Охоронні зони Зона A Зона суворої охорони, де обмежена більшість видів діяльності. Дозволяються лише наукові дослідження та обмежене обслуговування території. Зона B Зона з більш м’яким режимом, відкрита для відвідування. Дозволяються туризм, купання та обмежене любительське рибальство відповідно до чинних правил. Значення Парк має велике значення для збереження біорізноманіття Середземного моря, особливо для охорони середземноморського тюленя-монаха — одного з найрідкісніших морських ссавців у світі. Посилання Alonissos National Marine Park greeka.com Примітки
Temple d'Apol·lo (Rodes)

El Temple d'Apol·lo fou un antic temple grec dedicat a Apol·lo Piti a la ciutat de Rodes, a l'illa del mateix nom, a Grècia. Les ruïnes se'n troben a la zona arqueològica de l'acròpoli de la ciutat, al costat occidental de l'actual ciutat de Rodes. Es va construir en el període hel·lenístic, cap a l'any 100 abans de la nostra era. Estava situat a la part alta de l'acròpoli o ciutat alta, sobre un pujol. Es tractava d'un temple perípter, és a dir, envoltat de columnes, i era d'estil dòric. El temple fou excavat i restaurat per arqueòlegs italians durant l'ocupació italiana del Dodecanés entre 1912 i 1945, i hui conté tres columnes, part de l'arquitrau i una quarta columna. Al costat est del temple es troba el seu gran mur de contenció, des del qual uns grans graons duen al temple. Referències
Templo de Apolo (Rodas)

El Templo de Apolo fue un antiguo templo griego dedicado a Apolo Pitio en la ciudad de Rodas, en la isla del mismo nombre (la actual Rodas) en Grecia. Sus ruinas se encuentran en la zona arqueológica de la acrópolis de la ciudad, en el lado occidental de la actual ciudad de Rodas.​ Se construyó en el período helenístico, hacia el año 100 a. C. Estaba situado en lo alto de la acrópolis o ciudad alta de la ciudad, sobre una colina, hoy conocida como Monte Smith. Su orientación habitual era este-oeste. Se trataba de un templo períptero, es decir, rodeado de columnas, y era de estilo dórico.​​​ El templo fue excavado y restaurado por arqueólogos italianos durante la ocupación italiana del Dodecaneso entre 1912 y 1945, y hoy cuenta con tres columnas y parte del arquitrabe y una cuarta columna. En el lado este del templo se encuentra su gran muro de contención, desde el que grandes escalones conducen al templo.​​​ Referencias Enlaces externos
Estadio de Rodas

El Estadio de Rodas era un antiguo estadio griego situado en la ciudad de Rodas, en la isla del mismo nombre (actual Rodas), en Grecia.​ Sus ruinas se encuentran en la zona arqueológica de la acrópolis de la ciudad, en el lado occidental de la actual ciudad de Rodas. Se construyó en el periodo helenístico, en el siglo II a. C. Está situado en la parte sur de la acrópolis, o zona alta de la ciudad. El estadio tiene la típica forma griega de herradura. Su longitud es de 201 m. Está orientado de norte a sur y mira hacia el norte, hacia el Odeón. También había un gimnasio en el lado norte del estadio.​​​ En la antigüedad, el estadio era la sede de los juegos Helieas, que se celebraban en la ciudad en honor del dios Helios.​ Hoy en día, el estadio es uno de los estadios antiguos mejor conservados de toda Grecia. Su graderío, incluidos los asientos para los dignatarios de la primera fila (proedría), el extremo redondeado con poste giratorio (sfendonē), el mecanismo de salida de los atletas. se han conservado en un estado de conservación excepcional.​​​​ Referencias Enlaces externos
Родосский стадион

Родосский олимпийский стадион — античный олимпийский стадион III века до н. э. на острове Родос Додеканеса является единственным в мире полностью сохранившимся олимпийским стадионом — аналогом стадиона в Олимпии с центральным полем для бега на два стадия (дромос долихос — примерно 380 метров) и закругленным одним концом для единоборств, окруженным подлинными сиденьями и трибунами. Звук голоса слышен на 400 метров и к середине только усиливается. К востоку от стадиона находился гимнасий, от которого сохранились только руины. Стадион находится к югу от самой высшей, западной части акрополя города Родоса, нависающего над дальним северным его концом, где находился храм Аполлона Пифейского, к которому вела большая лестница. Восстановлены три колонны храма, поддерживающего карниз. Основание храма построено вокруг гигантского циклопического камня четырёхугольной формы так же, как и основание расположенного рядом и ниже храма Афродиты. Таким образом участники соревнований бежали по красивейшей дороге вдоль длины стадиона с каменными скамьями с высокими спинками, отражавшими и усиливавшими звук, по направлению к храмам и небольшому амфитеатру. Звук единичных рукоплесканий. усиливаемый окружающим холмом с соснами, до сих пор слышится, как рев или гром. К юго-западу от стадиона раскопаны более поздние гробницы.
Света Троица (Воден)

„Света Троица“ (на гръцки: Ιερά Μονή Αγίας Τριάδας) е възрожденски православен женски манастир в южномакедонския град Воден (Едеса), Гърция, част от Воденската, Пелска и Мъгленска епархия. Местоположение Манастирът е разположен във Воденското поле, в местността Лъгът (Лонгос) на 3 km от Воден, близо до останките от Долния град на антична Едеса. История Построен е в 1864 – 1865 година с пари на воденчани. Католиконът на манастира е трикорабна базилика с три впечатляващи купола, символизиращи Светата Троица. Има също параклиси на свети Харалампий, свети Григорий Палама, света Синклитика и свети Лука Кримски. Манастирът е построен върху руините на по-стара църква, разрушена в ранните години на османско владичество. В стените на католикона са вградени антични архитектурни елементи и надгробни плочи. В 1942 година манастирът губи имотите си и оттогава функционира като женски. Бележки
Света Троица (Пенде Врисес)

„Света Троица“ (на гръцки: Ιερά Μονή Αγίας Τριάδας) е православен мъжки манастир в лъгадинското село Пенде Врисес (Хаджи махала), Гърция, част от Лъгадинската, Литийска и Рендинска епархия. Манастирът е разположен на километър североизточно от селото, на 450 m надморска височина в югоизточните поли на Богданската планина (Вертискок). От Солун е отдалечен на 30 km, а от Лъгадина на 12 km. В 1969 година на мястото е основан параклис, посветен на Свети Нектарий. В 1972 година е положен основният камък на католикона „Света Троица“ от митрополит Спиридон Лъгадински. Храмът е осветен на 5 ноември 1994 година от митрополит Спиридон. На 1 юли 1999 година патрирх Вартоломей I Константинополски открива новото крило на манастира, в което функционира Балкански студентски център. Вартоломей също така полага основите на църквата „Свети Йоан Предтеча“. На 11 май 2011 година митрополит Йоан Лъгадински открива в манастира Академия за богословски и философски изследвания „Св. св. Кирил и Методий“. В манастира има копие на смятаната за чудотворна икона на Света Богородица Казанска. Бележки
Onquestos (Beòcia)

Onquestos o Onquest (llatí Onchestus, grec Ογχηστός) fou una antiga ciutat de Beòcia, situada entre Haliart i Tebes, esmentada per Homer en el Catàleg de les naus de la Ilíada., i suposadament fundada per Onquest, fill de Posidó, de qui pren el nom. Mitología i rituals Segons a mitologia grega, era el lloc on visqué Onquest, fill de Posidó. També era el lloc de procedència de Megareu, un altre fill de Posidó, que comandà un exèrcit de beocis que acudí a l'ajut dels atenencs quan aquests varen sofrir la invasió dels cretencs. A l'himne homèric a Apol·lo es descriu un ritual celebrat a Onquestos en el que es consagraven carros a Posidó. El ritual consistia en que uns poltres acabats de domar es junyien a un carro i, després d'haver-los menat durant un temps, l'auriga en baixava i seguia a peu, deixant que els poltres seguissin tirant del carro a l'interior del bosc sagrat. Si el carro acabava destrossat, l'amo conservava els cavalls, però el carro restava abandonat allí i s'elevava una pregària a Posidó, que a partir d'aleshores seria qui el custodiaria. Fou citada también per Apol·loni de Rodes, que menciona el «bosc d'Onquestos d'Hiàntia» —on Hiàntia fa referència al territori dels hiants, una tribu beòcia— així com per Hesíode, en un fragment conservat mitjançant Esteve de Bizanci, que indicava que fou erigida pel beoci Onquest. Història Estrabó explica que era el lloc on en reunien en assemblea els amfictions, un lloc de reunió que pot ser que s'establís a partir del segle IV a. C. El geògraf també destaca el santuari de Posidó però, a diferència d'Homer i d'Apol·loni de Rodes el descriu com un lloc sense arbres, justificant aquesta absència tot comentant que els poetes, a fi d'embellir les seves obres, anomenen arbredes o boscos tots els recintes sagrats, tinguin arbres o no. Posteriorment a Estrabó, no obstant, Pausànies va visitar el lloc, que situa a 15 estadis de la muntanya on l'Esfinx de la mitologia grega formulava els seus enigmes, i, a més de veure les ruïnes d'Onquestos i el temple i l'estàtua de Posidó, també veié el bosc mencionat per Homer. Actualment se la localitza prop de l'actual localitat de Caserna en la ruta entre Tebes i el llac Copais. Notes Referències Bibliografia Homer; Ros i Ribas, Montserrat (trad.); Alberich i Mariné, Joan (notes). «Cant II (catàleg de les naus)». A: Ilíada. Vol. I. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2005, pàgs. 73 a 92. ISBN 9788472258570 [Consulta: 8 octubre 2017].
Onchestos

Onchestos or Onchestus (Greek: Ογχηστός) was a Greek town in ancient Boeotia northwest of Thebes. In ancient times it was famous for its sanctuary of Poseidon. The site has been excavated intermittently since the 1960s. It was in the territory of Haliartus, said to have been founded by Onchestos, a son of Poseidon. History Onchestos is mentioned in the famous "Catalogue of Ships" in Homer's Iliad where it is referred to as Poseidon’s "bright grove." The town was a meeting place for the Boeotian League in the Macedonian period. The town was burned by the Persians under Xerxes I, and probably again by the Romans in 171 BC when nearby Haliartus was destroyed. In the early 1st century AD Strabo wrote that the temple was standing although Poseidon's sacred grove was "devoid of trees". In the 2nd century Pausanias wrote that he was still able to see Poseidon’s temple, cult image, and grove. Archaeology Its site is located near modern Steni. Sporadic archaeological excavations have taken place at the site from the 1960s onwards. Since 2014 a new Onchestos Excavation Project has begun to systematically examine the site. The excavations attest to sanctuary’s prosperity in the 6th and 5th centuries BC. References This article incorporates text from a publication now in the public domain: Smith, William, ed. (1854–1857). "Onchestus". Dictionary of Greek and Roman Geography. London: John Murray. External links Onchestos Excavation Project, Columbia University
Onquesto

Onquesto (en griego, Ογχηστός) es el nombre de una antigua ciudad griega de Beocia, que fue mencionada por Homero en el Catálogo de las naves de la Ilíada, donde recibe el epíteto de sagrada y se la califica como bosque de Poseidón.​ Mitología griega y ritos Según la mitología griega, era el lugar donde vivió Onquesto, hijo de Poseidón. También era el lugar de procedencia de Megareo, otro hijo de Poseidón, que comandó un ejército de beocios que acudió en ayuda de los atenienses cuando estos sufrieron la invasión de los cretenses.​ En el himno homérico a Apolo se describe un ritual en el que se consagraban carros a Poseidón que se celebraba en Onquesto. El ritual consistía en que se uncían potros recién domados a un carro y, después de haberlos conducido durante un tiempo, el auriga descendía y proseguía a pie dejando que los potros siguieran tirando del carro en el interior del bosque sagrado. Si el carro acababa destrozado, el dueño conservaba los caballos pero el carro era abandonado allí y se elevaba una plegaria a Poseidón, que a partir de entonces sería el que lo custodiaría.​ Fue citada también por Apolonio de Rodas, que menciona el «bosque de Onquesto de Hiantia» —donde Hiantia se refiere al territorio de los hiantes, una tribu beocia—​ así como por Hesíodo, en un fragmento conservado a través de Esteban de Bizancio, que señalaba que fue erigida por el beocio Onquesto.​ Historia Estrabón explica que era el lugar donde se reunían en asamblea los anfictiones, un lugar de reunión que pudo establecerse a partir del siglo IV a. C. El geógrafo también destaca el santuario sagrado de Poseidón pero, a diferencia de Homero y Apolonio de Rodas, describe que era un sitio sin árboles, aunque justifica esta ausencia comentando que los poetas, para embellecer sus obras, llaman arboledas sagradas a todos los recintos sagrados, aunque no haya árboles.​​ Posteriormente a Estrabón, sin embargo, Pausanias visitó el lugar, que ubica a 15 estadios del monte donde lanzaba los enigmas la Esfinge de la mitología griega y además de ver las ruinas de Onquesto y el templo y la estatua de Poseidón, también vio el bosque mencionado por Homero.​ Arqueología Se localiza en la ruta entre Tebas y el lago Copaide, en el área de un lugar llamado actualmente Steni Mavromatiou y se divide en dos sectores. Uno de ellos está situado al pie de la colina de Kazarma. Allí se han encontrado los restos de dos edificios que se estima que fueron el templo de Poseidón y un buleuterio. El segundo sector está al noroeste del anterior y en él se encontraron los restos de una gran estructura que tenía una stoa. Debió ser el centro administrativo del santuario ya que algunos de los restos hallados indican que fue utilizado por representantes de la Liga Beocia.​ También se han hallado fragmentos de cerámica de la Edad del Bronce.​ Referencias
Onchestos

Onchestos (en grec ancien Ὀγχηστός) était, en Grèce antique, une ville de Béotie, connue essentiellement pour son sanctuaire consacré à Poséidon. Sanctuaire et culte de Poséidon Dans le Catalogue des vaisseaux de l’Iliade, Onchestos est citée parmi de nombreuses autres villes de Béotie en ces termes : « Onchestos la sacrée, magnifique bois de Poséidon ». Dans ses Argonautiques, Apollonios de Rhodes évoque brièvement Onchestos parmi les lieux de culte où se rend Poséidon sur son char ; il qualifie Onchestos de « hyantienne », par allusion aux Hyantes, peuple de Béotie, qui qualifient parfois la région entière par métonymie. L'hymne homérique à Apollon est le premier texte à mentionner un rite de consécration de chars à Poséidon qui avait lieu à Onchestos : on attelait des poulains tout juste domptés à un char, et, après les avoir conduits pendant quelque temps, le conducteur descendait du char, laissant les chevaux tirer le char vide dans le bois sacré. Si le char se renversait, on le consacrait au dieu en le dressant contre un mur dans le trésor de Poséidon. Le sanctuaire devint la capitale fédérale de la ligue béotienne au cours de la période hellénistique. Le meurtre de Clyménos Alors que Clyménos, roi des Minyens d’Orchomène, se trouve dans le sanctuaire d'Onchestos, au moment d'une fête de Poséidon, Périérès, le conducteur du char de Ménécée (roi de Thèbes et père de Créon), le blesse mortellement en lui lançant une pierre. Par la suite, Erginos, fils de Clyménos, venge son père en menant une guerre victorieuse contre Thèbes : il impose alors un tribut annuel à la cité vaincue. Quelque temps après, Héraclès libère Thèbes du tribut après sa guerre victorieuse contre les Minyens. Bibliographie (fr) Homère (trad. Robert Flacelière), L’Iliade, Éditions Gallimard, 1993 (1re éd. 1955) (ISBN 2-07-010261-0), p.123. Notes et références Portail de la géographie Portail de la Grèce antique
Онхест Беотійський

Онхест (дав.-гр. Ογχηστός) — стародавнє місто на узбережжі Копаїдського озера в Беотії (Греція). Було відоме рощею і храмом Посейдона, завдяки якому було центром амфіктіонії. Основною метою було спільне проведення культових заходів, керування святилищем, а також встановлення правил, що регулюють відносини між членами союзу. На честь Посейдона в Онхесті проводилися бучні свята із кінськими перегонами. На початку I століття Страбон писав, що храм стоїть, хоча священний гай Посейдона був «позбавлений дерев». Він також критикує Алкея за твердження, що Онхест знаходився біля підніжжя гори Гелікон. Однак місто знаходиться далі від цієї гори і розташоване на пагорбі, що відділяє Тенерійську рівнину від Копаїди. У II столітті Павсаній писав, що він все ще міг бачити храм, культове зображення та гай Посейдона. Засновником міста вважали Онхеста, тестя мегарського царя Ніса. В Онхесті, згідно з легендами, народився і Мегарей, зять Ніса і його наступник на престолі, а також Амфіон та Ід, захисники Фів. Місто згадується також Гомером у «Каталозі кораблів», де його називає «яскравим гаєм» Посейдона.. Місто було спалене персами за Ксеркса I у 480 році до н.е. Місто було місцем зустрічей Беотійської ліги в македонський період. Вдруге його спалили і зруйнували римляни у 171 році до н.е. Після цього місто не відновлювали, але храм Посейдона ще залишався. Примітки
Христос Вседържител (Балджа)

„Христос Вседържител“ (на гръцки: Ιερά Μονή Παντοκράτορος) е възрожденски православен мъжки манастир в лъгадинското село Балджа (Мелисохори), Гърция, част от Лъгадинската, Литийска и Рендинска епархия. Местоположение Манастирът е разположен на хълм между селата Балджа и Айватово (Лити). История Основан е в 1985 година и започва да функционира в 1990 година, когато е готов католиконът и конаците. В 1992 година са завършени двата големи параклиси, посветени на Светите Архангели и на неомъчениците Рафаил, Николай и Ирина. В манастира се пази парче, за което се смята, че е от Светия кръст, както и моши на Йоан Предчета, Арсений Пароски, Светите пет мъченици, Апостол Филип, първомъченик Стефан, Лазар, приятеля на Христос, Рафаил, Николай и Ирина, Харалампий, Константин и Елена, Георги Победоносец, Пантелеймон, Параскева, Йоан Златоуст, Григорий Богослов. Бележки
Свети Илия (Везник)

„Свети Илия“ (на гръцки: Ιερά Μονή του Προφήτη Ηλία) е женски манастир в Егейска Македония, Гърция, подчинен на Сярската и Нигритска митрополия на Вселенската патриаршия (под управлението на Църквата на Гърция). Местоположение Манастирът е разположен на 8 km източно от Сяр, на хълм в южните склонове на Сминица (Меникио), в северната част на село Везник (Агио Пневма). История Първата църква тук, построена в 1911 година, с времето се разрушава. В 1990 година група монаси започват да изграждат манастир на мястото, като във възстановения католикон са вградени две стени от стария храм. Църквата е трикорабна базилика с дървен покрив и по-висок среден кораб с три реда прозорци от двете страни. Трите кораба са разделени с квадратни колони. Сестринството се занимава с иконопис и златна везба. В параклиса „Света Богородица Миртидиотиса“ има точно копие на едноименната, смятана за свещена икона. В манастира се пазят мощи на светците Григорий V, Николай Плата, Филотея Атинска. Бележки
Лавриотики (дем)

Лавриотики (на гръцки: Δήμος Λαυρεωτικής) е дем в Гърция. Площта на дем Лавриотики е 176,87 km2. Населението му през 2011 г. е 25 102 жители, а през 2021 г. – 25 608. Източници
Lavreotiki

Lavreotiki (Greek: Λαυρεωτική) is a municipality at the southeasternnmost tip of the Attica peninsula in the Greek regional unit of East Attica. Its municipal seat is the town of Lavrio. It is historically important as a significant ancient mining district, most notably in the villages of Lavrio and Thorikos on the southeastern seaboard during the 6th, 5th, and 4th centuries BCE. As such it financed the wealth of Athens and the emergence of the Athenian Empire through the slave-powered mining efforts for silver and lead, beginning with the discovery of 2 deep-vein mining efforts during the 480's. Prior to that development, which at Themistocles urging in 483 BC led to the expansion of the Athenian fleet to 200 ships, only surface-mining was deployed as a technique for harvesting silver. More than 250 ore washeries have been identified by archaeologists and geologists in the district. Municipality The municipality Lavreotiki was formed at the 2011 local government reform by the merger of the following 3 former municipalities, that became municipal units: Agios Konstantinos Keratea Lavreotiki The municipality has an area of 175.798 km2, the municipal unit 35.484 km2. Settlements The settlements within the municipal unit of Lavreotiki are (population at 2021 census): Lavrio (7,525) Agios Ioannis Rossos (625) Legrena (345) Kato Poseidonia (337) Agios Gerasimos (290) Thoriko (262) Ano Thoriko (239) Panormos (235) Kato Sounio (164) Agrileza (24) Historical population References Sources Austin, M M., and P Vidal-Naquet. Economic and Social History of Ancient Greece: an Introduction. 1st English ed. Berkeley: University of California P, 1977. 1-397. Fine, John V. A. The Ancient Greeks: A Critical History. Harvard University Press, 1983 Finley, M.I., The Ancient Economy. 2nd Ed. Berkeley: University of California Press, 1985, c1973 Healy, John F. Mining and Metallurgy in the Greek and Roman World. London: Thames and Hudson, 1978. Hopper, R J. Trade and Industry in Classical Greece. London: Thames and Hudson, 1979. 6-240. External links Official website (in Greek) Ores from the ore washeries in the Lavriotiki
Lavreotikí

La Lauréotique ou Lavreotikí (en grec moderne : Λαυρεωτική) est une région et une municipalité située à l'extrême sud-est de la péninsule de l'Attique dans le district régional d'Attique de l'Est. Son siège municipal se trouve dans le district communal de Lávrio (Laurion). Histoire La municipalité englobe une ancienne importante région minière (Mines du Laurion), principalement les localités de Lávrio et de Thorikos, des VIe, Ve et IVe siècles av. J.-C. Politique et administration Le dème a été créé sous sa forme actuelle en 2011 dans le cadre du Programme Kallikratis, par la fusion de trois municipalités lesquelles sont devenus des districts communaux : Ágios Konstantínos Keratéa Lávrio Sources Références Compléments Liens externes Site officiel Portail de la Grèce