NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Света Марина (Солун)

„Света Марина“ (на гръцки: Αγίας Μαρίνας) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Храмът е разположен в квартала Ано Тумба, на едноименния площад „Агия Марина“. В архитектурно отношение представлява трикорабна базилика с купол. Първият храм, посветен на Света Марина, е построен от заселилите се тук в 1922 година малоазийски бежанци и е открит на 5 юни 1927 година от митрополит Генадий Солунски. С нарастването на населението, църквата вече не може да отговаря на нуждите на енориашите и е решено да се изгради нов храм. Основният камък на новата църква е положен на 11 април 1971 година от митрополит Леонид Солунски и тя е открита на 20 септември 1987 година от Пантелеймон II Солунски. В храма има икона на Света Богородица Парамитийска, дарена от Ватопедския манастир на 31 март 2006 година, както и мощи на Светите Безсребреници, черепа на Света Елена Понтийска, донесен в храма от митрополит Константин Серски. В сутерена на храма е параклисът Света Елена Синопска и културен център. Параклис на църквата е и храмът „Свети Георги“ на Околовръстния път на Солун. Бележки
Свети Трима Светители (Солун)

„Свети Трима Светители“ (на гръцки: Τριών Ιεραρχών) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Храмът е разположен на улица „Стромница“ № 59. Основният камък е положен през май 1973 година от митрополит Леонид Солунски, като строителните дейностти продължават 20 години. В 1990 година е завършена и на 17 октомври 1993 година е открита от митрополит Пантелеймон II Солунски. В архитектурно отношение е византийски кръстокуполен храм, дело на архитект Димитриос Христидис. Храмът наподобява катедралата „Света София“, която има множество куполи на покрива. Църквата е една от най-големите в Гърция с площ от 1200 m2 и височина от 29 m. Камбанарията е висока 34 m. Женската църква има площ от 450 m2, а олтарът 113 m2. Църквата има подово отопление и климатизация. В нея се пази донесената от бежанци в 1923 година икона на Тримата светители, както и мощи от Тримата светители Василий Велики, Григорий Богослов и Йоан Златоуст. Залепен за храма от север е параклисът на трите майки на Тримата светители Емилия, Нона и Антуса. Във вътрешността на храма са параклисите на Свети Артемий и Свети Атанасий Метеорски, а в сутерена има духовен център. Бележки
Свети Павел (Агиос Павлос, 2013)

„Свети Павел“ (на гръцки: Αγίου Παύλου) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. История Храмът е разположен в квартала Кастра, близо до Солунското благотворително дружество, на хълм южно над едноименната махала Агиос Павлос с изглед към града и Солунския залив. Основният камък е положен на 8 юни 1981 година от митрополит Пантелеймон II Солунски и е открита от същия епископ на 2 ноември 1997 година. Изградена е върху парцел с площ от 4400 m2, дарен от Солунското благотворително дружество през 1980 г. До 1992 година енорията е с център друг храм, на около 100 m северно от сегашния, който през 1988 г. общината смята да разруши, но след намесата на министъра на Северна Гърция Стельос Папатемелис е запазен. Архитектура В архитектурно отношение църквата е кръстокуполен храм, който преминава в ротонда, дело на архитект Димитриос Христидис. Сградата е триетажна поради наклона на терена, с обща височина 38 m и площ на сутерена 600 m2, а на етажите 1200 m2. Идеята за трите етажа е дело на инженер Сотирис Кувелас. В сградата има 6 училищни стаи, 2 церемониални зали и зала за неделно училище. В църквата се пазят мощи от Свети Павел, както и ценна икона на Света Богородица от неизвестен автор, датирана 14 февруари 1881 г. Бележки
Свети Пантелеймон (Панорама)

„Свети Пантелеймон“ (на гръцки: Αγίου Παντελεήμονος Πανοράματος) е православна църква в солунското предградие Панорама, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Църквата е разположена в на улица „Фармакис“ № 27 в махалата Номос 751. Основният камък на храма е положен на 15 септември 1997 г., а откриването става на 15 септември 2002 г. от митрополит Пантелеймон II. Парцелът от 6 декара е отпуснат за училищна сграда от Министерството на здравеопазването и социалните грижи при прилагането на закон 751, с който в 1952 година се дава земя на войници от Итало-гръцката, Втората световна и Гражданската война. В 1990 г. парцелът е даден на църквата, а този предназначен за храм - е даден за сградата на училището. Църквата първоначално е параклис на „Свети Георги“, но си има своето собствено управление. С президентски указ от август 2006 г. църквата става енорийски храм. В архитектурно отношение е византийски кръстокуполен храм, дело на архитект Василиос Папас. Митрополит Пантелеймон ΙΙ настоява за името на храма, тъй като в епархията няма енорийски храм, посветен на Свети Пантелеймон, а митрополията притежава мощи на светеца, които са положени в храма. В него се пази и бродиран пантоф на Свети Дионисий Закинтски и в двора на църквата име параклис, посветен на Свети Дионисий. Църквата има и параклис „Въздвижение на Свети кръст“ в махалата Топографи. Бележки
Свети Василий (Солун)

„Свети Василий Велики“ (на гръцки: Αγίου Βασιλείου) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Храмът е разположен в квартала Неа Елветия. Основният камък на храма е положен на 16 ноември 2008 г., а е открит на 8 май 2011 година от митрополит Антим Солунски. Енорията е основана с президентски указ на 23 февруари 2012 г. Храмът е с по-малки размери от останалите нови енорийски църкви на Солунската митрополия, тъй като е извън централната планировка на града и законодателството не позволява изграждането на по-голям. Парцелът е собственост на храма „Свети Илия“, който го дарява на митрополията. Ръководител на строежа е инженер Лазарос Блямбас. В задната част на двора е параклисът „Света Богородица Вратарница“, който първоначално е започнат като основен храм, но е спрян от съда, поради липса на разрешително. Иконостасните икони са дело на монахините от манастира „Успение Богородично“ в Панорама. В храма има голяма икона на Света Богородица Вратарница, както и мощи от Свети Василий. Бележки
Свети Николай (Неа Арецу)

„Свети Николай“ (на гръцки: Αγίου Νικολάου) е православна църква в солунското предградия Каламария, Гърция, катедрален храм на Неакринийската и Каламарийска епархия. Църквата е разположена в южния квартал на Каламария Неа Арецу, създаден в 1922 година от гърци бежанци от малоазийското градче Арецу (Рисио) и е обикновена сграда, състояща се единствено от наос и светилище. Постепенно се сдобива с амвон, дървен иконостас, дървен олтар с балдахин и в светилището е оформен протезис. Иконите са изписани в 1925 – 1926 година. В 1930 година е издигната камбанария, а в 1950 година – помощни помещения към църквата. От 1964 година започва събирането на пари за построяване на нов, по-голям храм. Основният камък на новата църква е поставен на 20 октомври 1975 година от митрополит Прокопий Неакринийски. Работата приключва в 1985 година и в същата година храмът е осветен и открит на 20 октомври. В светилището на църквата има два параклиса – „Свети Козма Етолийски“, открит в 1988 година и „Света Анастасия“, открит на следната 1989 година. Бележки
Катеринска гръцка евангелска църква

Катеринската гръцка евангелска църква (на гръцки: Ελληνική Ευαγγελική Εκκλησία Κατερίνης) е протестантска църква в южния македонски град Катерини, Гърция. Евангелската община в Катерини се появява със заселването в града на гърци бежанци от Мала Азия и Понт след Малоазийската катастрофа в 1923 година. След преселването в Гърция у евангелистките лидери се ражда идеята всички гърци евангелисти бежанци да се съберат в определен регион на Македония и да се създаде чисто евангелистко селище. За тази цел е избран петчленен комитет, който получава разрешение от Министерството на здравеопазването, благосъстоянието и вероизповеданията и подкрепа от генералния губернатор на Македония в Солун. За създаването на евангелско селище е избран Катерини, който преди пристигането на бежанците е малък град с 5000 души и предимно селскостопанска икономика. С подкрепата на кмета на Катерини Константинос Куркумбетис, евангелисти, установили се в различни части на Гърция, се стичат към Катерини. По брой бежанците са най-мното от Котиора, Фаца, Семен, Бей Алан, Магнизия, Никомидия, Смирна, Инои. Евангелистките семейства се заселват в северозападната Черкезка махала (Τσερκέζ Μαχαλάς), която получава ново име Евангелика (тоест Евангелисти). В центъра на квартала са дадени на евангелистката църква два големи парцела, за изграждане на църква, училище и други обществени цели. Църквата е построена в 1925 година с пари на бежанците. Официално е открита в неделя, 9 май 1926 година от представители на местните власти и Македонското генерал-губернаторство. През март 1930 г. храмът е изгорен от православни гърци, като извършителите така и не са открити. Реконструкцията на църквата започва в началото на 1931 година, след решение на министъра на образованието и религиозните въпроси. Голямата депресия и последвалите три войни за Гърция забавят възстановяването на църковната сграда, която е напълно готова в 1950 година. През 50-те години в непосредствена близост до сградата на училището е построено сиропиталище, за сираците от войните, което функционира до началото на 80-те години. Училището също престава да работи. Броят на жителите евангелисти в Катерини първоначално е 120 семейства, а в 1927 година – 220 семейства. През 50-те години на евангелстите в Катерини са 400-500 семейства, а православните няколко десетки семейства. През 1950-те и 1960-те се наблюдава интензивна емиграция към САЩ, Западна Германия, Австралия и евангелистката общност се свива значително. В началото на XXI век протестантите в Катерини са около 1100 души, докато мнозинството са православни. Бележки
Солунска гръцка евангелска църква

Солунската гръцка евангелска църква (на гръцки: Ελληνική Ευαγγελική Εκκλησία Θεσσαλονίκης) е протестантска църква в южния македонски град Солун, Гърция. Първите евангелисти се появяват в Солун в 1860 година като за служение използват частна къща на Широката чаршия (днешната улица „Егнатия“), близо до Солунските стени. В 1865 година е построена молитвена сграда на днешната „Константин Палеолог“ № 6 и църквата е организирана по презвитерианската система, като пръв пастор е Ставрос Михаилидис. Общността се увеличава значително в 1922 година със заселването в града на евангелисти бежанци от Турция и църковната сграда в 1926 година е разширена. Бележки
Свети Николай (Полигирос)

„Свети Николай“ (на гръцки: Αγίου Νικολάου) е православна църква в град Полигирос, Гърция, катедрален храм на Касандрийската епархия. Възрожденски храм Храмът е изграден в 1836 година след изгарянето на градчето в Халкидическото въстание от 1821 г. За това свидетелства възпоменателна мраморна плоча, разположена в западния край на северната външна стена на сегашния храм. Надписът в стихове дава годината 1836 година и името на епископ Яков Касандрийски: Очевидно след като става касандрийски митрополит Яков започва да изгражда нова катедрала, която обаче, за разлика от изгорената църква, не е посветена на свети Харалампий, тъй като по това време в Полигирос върлува чума. Това се разбира от надпис под иконата на Свети Модест – „Παντοίας βλάβης ἀπάλλαττε καί νόσου, τούς νῦν σεπτήν Ἱεράν σήν εἰκόνα τεύξαντας λαμπρῶς χάριν ἀμπλακημάτων. 1843“. За църквата има важно свидетелство от секретария на митрополит Хрисант Касандрийски (1865 - 1867) Н. В. Хрисантидис, според който митрополит Яков в непосредствена близост до храма построява и училище. Няколко години по-късно при епископ Ириней е построена и камбанария. Храмът е построен върху същите основи и има същата форма като изгорялата църква – типичната за епохата базилика с екзонартекс. Има красив резбован иконостас с красиви царски и празнични икони. Над храма има доста голям кръст с Разпятието и четиримата евангелисти. На царските двери е Благовещението, а на северната и южната олтарна врата Василий Велики и Йоан Златоуст. Храмът има сегашния си вид от 1964 година при митрополит Синесий. Иконостасът в 1964 година е заменен с мраморен, като са запазени само кръста с разпятието и трите олтарни врати. Иконите са в добро състояние, дело на атонския монах Йоасаф Никифору, както се вижда от надписа върху иконата на Свети Николай „Αύτή ἡ Ἁγία καί σεβαστή εἰκών τοῦ Ἁγίου Νικολάου ἐνιστορήθη δι’ ἐξόδων τοῦ τιμιωτάτου κυρίου Στεργιανοῦ Μαρίνου καί ἀφιερώθη ὡς μνημόσυνον αὐτοῦ τε καί τῶν τέκνων του. ΑΩΛΕ’ (1835). Χειρός Ἰωάσαφ Νικηφόρου“. Формите на лицата са изключително изчистени. В 1988 година мраморният иконостас е заменен с резбован дървен, дело на свещеник Константинос Скалистис и на сина му Христос от Борботско, Костурско. В него са вградени всички икони от стария иконостас, както и олтарните двери, а кръстът е разположен отгоре. Бележки
Свети Атанасий (Певкохори)

„Свети Атанасий“ (на гръцки: Αγίου Ἀθανασίου) е възрожденска православна църква, разположена в село Певкохори на полуостров Касандра, Гърция. Църквата е открита на 8 февруари 1843 година. Представлява каменна базилика, построени върху раннохристиянска църква. Над входа има изображение на Свети Атанасий, като от едната му страна има релеф на двуглав орел, а от другата релеф с датата на изграждане на храма. Под иконата са видими следите от пожар. Църквата е ремонтирана в 1963 г. и 1996 г. Бележки
Часовникова кула (Арта)

Часовниковата кула на Арта (на гръцки: Πύργος του Ρολογιού) е историческа постройка от османския период в Арта, един от символите на града. Това е най-старият часовник в Епир и един от най-старите в Гърция. История Часовникът е от първата половина на XVII век. Първоначално е имал арабски цифри и е бил емайлиран. Първият исторически източник за съществуването на часовника е „Книгата на пътуванията“ на Евлия Челеби, която ни казва, че часовникът е правил едно пълно завъртане на всеки 24 часа и е имал голяма камбана, чийто звук можел да бъде чут на разстояние един час път от Арта, като в същото време авторът подчертава, че няма друго място с часовник с подобно техническо съвършенство. През 1908 година старият часовников механизъм е заменен с нов с махало, който да показва европейското време. През 1994 година и този механизъм е заменен с най-нов електронен механизъм. Бележки
Kastellorizo Airport

Kastellorizo Island Public Airport is an airport on the small island Kastellorizo, Greece (IATA: KZS, ICAO: LGKJ), part of the Dodecanese island group. It is the eastmost airport of Greece. History In the beginning of the twentieth century, the island of Kastellorizo was linked by seaplanes to destinations mainly in northeast Africa. The seaplanes used the natural horse-shoe sized harbour of the island. The current Kastellorizo Airport first began operations in 1986 as a domestic airport. The airport has a small terminal of 150 m2 and the apron can accommodate one Bombardier Dash 8 sized aircraft and 3 light general aviation aircraft. Airlines and destinations The following airlines operate regular scheduled and charter flights at Kastellorizo Airport: Statistics Annual passenger statistics history Ground transport The facility is located more or less on the middle of the island, about 2.5 km southwest of the city Megisti. The airport is linked to the city by a single bus only during the summer period. Taxis are also available. See also Transport in Greece References External links Greek-Airports.gr page HCAA-eleng page HCAA page LGKJ Airport Statistics
Aérodrome de Kastellórizo

L’aérodrome public de Kastellórizo est un aéroport situé sur la petite île de Kastellórizo, en Grèce (code IATA : KZS • code OACI : LGKJ • Code aéroport grec : grec moderne : ΔΑΖΟ), une des îles du Dodécanèse. C'est l'aérodrome situé le plus à l'est de la Grèce. Histoire Au début du XXe siècle, l'île de Kastellórizo était utilisée comme escale pour certaines lignes d'hydravion aux destinations, principalement dans le nord-est de l'Afrique. Air Orient s'en est servie pour sa ligne de Marseille à Saïgon dans les années 1930. L'aérodrome actuel a commencé à opérer en 1986 comme aéroport national. L'aéroport dispose d'un petit terminal de 150 m2 et le tablier peut accueillir un avion de la taille du Bombardier Dash 8 et 3 avions d'aviation générale. Situation Compagnies aériennes et destinations Statistiques Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Passagers annuels Références Portail de l’aéronautique Portail de la Grèce
Aeroporto di Castelrosso

L'aeroporto Pubblico di Castelrosso (in greco Δημοτικός Αερολιμένας Καστελλορίζου) (IATA: KZS, ICAO: LGKJ) è un aeroporto greco che serve l'isola di Castelrosso nell'arcipelago del Dodecaneso, regione amministrativa dell'Egeo Meridionale. Storia L'isola cominciò ad essere servita da aeroplani nella prima metà del XX secolo con idrovolanti diretti principalmente nell'Africa nord-orientale e che sfruttavano il porto naturale prospiciente l'abitato di Castelrosso. Nel 1986 cominciò la costruzione di una struttura utilizzata per voli nazionali oggi grande appena 150 metri quadrati e servita da aerei Dash 8-100. Statistiche PasseggeriAnno300040005000600070008000900010.00019901995200020052010201520202025PasseggeriTraffico annuale.mw-chart-fc329c586352a1f5e6678cf6b9ca3a48d6dbf73c6080b2170ee4236feab7100dde78fb400d1bcc1e4ed76286a9e564898c1511f8f3a72543738e5ac68d6057ae__zr481302-cls-2486012:hover{pointer-events:none}.mw-chart-fc329c586352a1f5e6678cf6b9ca3a48d6dbf73c6080b2170ee4236feab7100dde78fb400d1bcc1e4ed76286a9e564898c1511f8f3a72543738e5ac68d6057ae__zr481302-cls-2486013:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,1)}.mw-chart-fc329c586352a1f5e6678cf6b9ca3a48d6dbf73c6080b2170ee4236feab7100dde78fb400d1bcc1e4ed76286a9e564898c1511f8f3a72543738e5ac68d6057ae__zr481302-cls-2486014:hover{cursor:pointer}.mw-chart-fc329c586352a1f5e6678cf6b9ca3a48d6dbf73c6080b2170ee4236feab7100dde78fb400d1bcc1e4ed76286a9e564898c1511f8f3a72543738e5ac68d6057ae__zr481302-cls-2486015:hover{cursor:pointer;fill:rgba(82,130,235,1)}.mw-chart-fc329c586352a1f5e6678cf6b9ca3a48d6dbf73c6080b2170ee4236feab7100dde78fb400d1bcc1e4ed76286a9e564898c1511f8f3a72543738e5ac68d6057ae__zr481302-cls-2486016:hover{cursor:pointer;fill:rgba(0,0,0,0)} Numero passeggeri - 10 anni di storia Note Voci correlate Trasporti in Grecia Collegamenti esterni (EN, EL) Sito ufficiale, su hcaa.gr (archiviato dall'url originale il 17 giugno 2013). Video di un atterraggio su. YouTube (EN, EL) Guida aeroporti greci, su alxd.gr. URL consultato il 16 maggio 2013 (archiviato dall'url originale il 26 maggio 2012).
Aeroportul Kastellorizo

Aeroportul Kastellorizo (IATA: KZS, ICAO: LGKJ) este un aeroport din Egeea de Sud, Administrația descentralizată a Mării Egee⁠⁠(d), Grecia ce deservește zona Kastellόrizo⁠(d)[[Kastellόrizo (island of Dodecanese, Greece)|​]]. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 6.203 pasageri. Situat la o altitudine de 145 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Este operat de Hellenic Civil Aviation Authority⁠(d). Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista are orientarea 14/32. Terminale Note Vezi și
Kastellorizos flygplats

Kastellorizos flygplats är en flygplats i Grekland. Den ligger i prefekturen Nomós Dodekanísou och regionen Sydegeiska öarna, i den östra delen av landet, 600 km öster om huvudstaden Aten. Kastellorizos flygplats ligger 143 meter över havet. Den ligger på ön Kastellorizo. Källor
Кастелорізо (аеропорт)

Цивільний аеропорт острів Кастелорізо (грец. Δημοτικός Αερολιμένας Καστελόριζου) (IATA: KZS, ICAO: LGKJ) — аеропорт на острові Кастелорізо, Греція. Має невелику злітно-посадочну смугу. Розпочав свою роботу в 1986 році. Тільки невеликі літаки, на кшталт DH8 можуть здійснити посадку в аеропорту. Авіакомпанії та напрямки Статистика Посилання HCAA-eleng page HCAA page Примітки Див. також Список аеропортів Греції
Agora of the Competaliasts

The Agora of the Competaliasts (Greek: Αγορά των Κομπεταλιαστών) is an ancient Greek archaeological site on the island of Delos, Greece, which dates to the last quarter of the 2nd century BC. It is an agora (public space and commercial center) directly adjacent to the Sacred Harbour. The bases of a square and a round marble monument, both dedicated to Hermes, can be found in the center of the market square. Around these two monuments, one can see the remains of many other monuments erected by merchants, sea captains, and bankers. In the northern portion of this market, one can find the Portico of Philip and an Ionic temple dedicated to Hermes. In the eastern and southern portions are the remains of shops from the golden days of this Hellenic commerce center. The ground is paved with stones of gneiss and there are holes in the stones where tent poles would have gone. External links https://web.archive.org/web/20031119024619/http://www.culture.gr/2/21/211/21121a/e211ua06.html
Ágora de los Competaliastas

El Ágora de los Competaliastas (en griego: Ἀγορὰ τῶν Κομπεταλιαστών) es uno de los principales mercados de la isla de Delos, Grecia, que data del último cuarto del siglo II a. C. Sus ruinas forman parte del yacimiento arqueológico de Delos, declarado Patrimonio de la Humanidad por la Unesco.​ El ágora se construyó en la época helenística, en torno a a. C. Originalmente, el ágora fue construida por una especie de gremio comercial de los libres y liberados llamado los Hermistas (Hermaistai). El ágora debe su nombre más conocido a un gremio similar llamado los Competaliastas (Kompetaliastai).​La raíz de este nombre está en latín, y es posible que se tratara de un grupo de mercaderes procedentes de península itálica.​​ Estaba situada al sur del santuario de Apolo y Artemisa de Delos, cerca de la orilla occidental de la isla, aproximadamente a medio camino entre el llamado Puerto Sagrado y el puerto comercial. La zona del ágora también está cerca del actual muelle y de la entrada del yacimiento arqueológico de Delos, y es el primer lugar al que llegan los visitantes de la zona. En la antigüedad, el ágora separaba la zona sagrada de Delos de la comercial.​​ En el centro de la plaza del mercado se encuentran las bases de mármol de un monumento cuadrado y de uno redondo, ambos dedicados a Hermes. ​ Alrededor de estos dos monumentos se pueden ver los restos de muchos otros monumentos erigidos por comerciantes, capitanes de barco y banqueros. En la parte norte de este mercado se encuentra el Pórtico de Filipo y dos pequeños templos jónicos dedicados a Hermes.​​ En las partes este y sur, se encuentran los restos de tiendas de la época dorada de este centro comercial helénico. El suelo está pavimentado con piedras de gneis y hay agujeros en las piedras donde habrían encajado los postes de las tiendas.​ También se practicaba el culto de los Lares Compitales, importado de Italia. La plaza también estaba decorada con numerosas esculturas donadas por diversos gremios de practicantes, como hermas. Desde el Ágora partía hacia el norte la Vía Sagrada, que conducía al santuario de Apolo y Artemisa. Hacia el sur del Ágora se encontraba la llamada Vía del Teatro, que discurría por el barrio del Teatro hasta el Teatro.​​ Referencias Enlaces externos