NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Stoa d'Eumène

Le portique d'Eumène ou stoa d'Eumène est un portique, ancien passage couvert situé sur la pente sud de l'acropole d'Athènes, reliant le théâtre de Dionysos à l'odéon d'Hérode Atticus, à Athènes. Il a été donné à la ville par le roi Eumène II de Pergame, vers -160. La galerie a été fouillée par la Société archéologique d'Athènes en 1877-1878. Description Les vestiges de la galerie s'étendent aujourd'hui sur 163 mètres de long, mais des fouilles récentes ont montré que sa longueur d'origine était d'environ 190 mètres, une partie ayant été démolie lors de la construction de l'Hérodion, avec lequel elle était connectée. Elle comportait deux niveaux, sur une largeur de 17,65 m. Selon Vitruve, son but était de fournir un abri aux spectateurs qui attendaient d'entrer dans le théâtre de Dionysos, ainsi qu'une zone de mise en scène pour la scène du théâtre. Les composants du portique, en marbre anatolien, ont été préfabriqués à Pergame et expédiés à Athènes, ce qui n'est pas inhabituel pour les dons royaux de cette époque. La stoa d'Eumène, de conception assez semblable à celle bâtie par son frère Attale II une dizaine d'années plus tard, comportait deux niveaux, avec des colonnes extérieures doriques au rez-de-chaussée et ioniques à l'étage. La donation d'Eumène s'inscrivait dans le cadre d'un effort pour étendre l'influence diplomatique du royaume Attalide sur les cités grecques. Contrairement à la stoa d'Attale, elle n'a pas été conçue pour les affaires, mais comme un abri ou une simple promenade pour les visiteurs de l'acropole d'Athènes. Galerie Notes et références Voir aussi Bibliographie (en) Andrew Stewart, University of California, Berkeley, Art in the Hellenistic world : an introduction, New York, NY, Cambridge University Press, 2014, 95 p. (ISBN 978-1-107-04857-7, lire en ligne). (en) C. Habicht, The Cambridge ancient history, Cambridge u.a., Cambridge Univ. Press, 2004, 2η éd., 331 p. (ISBN 978-0-521-23448-1), « The Seleucids and their rivals ». Articles connexes Stoa d'Attale Stoa de Zeus Stoa d'Hermès Stoa du roi Stoa sud Stoa poikilè Liens externes Portail de la Grèce antique Portail de l’histoire de l’art Portail d'Athènes et de l'Attique Portail de l’archéologie
Stoa van Eumenes

De Stoa van Eumenes was een stoa (zuilenhal) aan de zuidkant van de Akropolis in het oude Athene, die werd gebouwd in opdracht van koning Eumenes II van Pergamon. Eumenes II schonk de Stoa tijdens zijn koningschap (197-159 v.Chr.). De Stoa lag tussen het (later gebouwde) Odeion van Herodes Atticus en het Dionysustheater. De achterkant lag tegen de Peripatos, de weg die rondom de Akropolis liep en die ter plaatse werd ondersteund door steunberen die waren verbonden door halfronde bogen. De stoa is vrijwel verdwenen waardoor de steunberen en bogen nu zichtbaar zijn. De Stoa was oorspronkelijk 163 m. lang, 17,65 m. breed en had twee verdiepingen. De benedenverdieping bestond uit een buitenste colonnade van 64 Dorische zuilen en een binnencolonnade van 32 Ionische zuilen. Op de bovenverdieping werd het dak gedragen door twee rijen zuilen die op precies dezelfde plaats stonden als die op de benedenverdieping, maar verschilden in zuilorde: de buitenste colonnade had hier Ionische zuilen en de binnencollonade Pergameense kapitelen met palmbladeren. De onderste verdieping stond aan de oostkant in verbinding met het benedengedeelte van het Dionysustheater, terwijl de bovenverdieping via het bovengedeelte van het Dionysustheater in verbinding stond met de Peripatos. De Stoa werd dan ook gebruikt als ruimte waar bezoekers van het theater tussen de voorstellingen door konden vertoeven en beschutting konden vinden tegen regen en zon. Toen in de 2e eeuw n.Chr. het Odeion van Herodes Atticus werd gebouwd werd de westkant van de Stoa op vergelijkbare wijze daarmee verbonden. De Stoa van Eumenes leek erg op de Stoa van Attalus op de Agora, die was gebouwd in opdracht van Attalus II, de broer van Eumenes die hem opvolgde als koning van Pergamon. Dit zou erop kunnen wijzen dat de twee stoa’s dezelfde architect hadden. De Stoa van Eumenes werd in de 3e eeuw n.Chr. verwoest, mogelijk tijdens de inval van de Herulen in 267 n.Chr. Referenties Let’s Go to the Acropolis Peripatos. A Teacher’s Guide, blz. 14 John Freely, Strolling through Athens, 2004, p. 40 Ancient Greek Thesaurus, art. ‘The Stoa of Eumenes’ Externe link Maquettes historiques – Portico of Eumenes
Stoa de Eumene

Stoa de Eumene (também denominada Pórtico de Eumene) era uma stoa da Acrópole de Atenas, situada entre o Odeão de Herodes Ático e o Teatro de Dionísio. Deve o nome ao seu construtor Eumenes II (cujo irmão Átalo II construíra a Stoa de Átalo na ágora de Atenas comissionada provavelmente ao mesmo arquiteto. Foi construída sobre uma encosta, dependendo portanto de um muro de contenção sustendo os pilares e arcos. A stoa consiste numa planta rectangular com 163 metros de comprimento e 17,65 metros de largura, com duas galerias longitudinais separadas por colunas interiores jónicas no piso térreo, com capitéis ao estilo Pérgamo no piso superior. Após a sua destruição pelos Hérulos, em 267, alguns materiais deste monumento foram utilizados na Porta Beulé da Acrópole. A sua fachada original era em mármore; as restantes arcadas foram incorporados no muro defensivo bizantino de 1060 e encontram-se ainda hoje visíveis. No exterior possui colunas dóricas. Na frente do edifício, ao centro do pórtico havia uma enorme estátua que se acredita ser aquela original do comprador. Ao fim da stoa estão situadas as fundações do monumento corégico de Nícias que remonta ao ano 319 a.C., e teria a forma de um pequeno templo dórico, com seis colunas na sua fachada. Referências Bibliografia Korres, Manolis; Hadziaslani, Cornelia. Let's Go to the Acropolis (PDF) (em inglês). [S.l.]: Acropolis Restoration Service. 18 páginas. ISBN 960-214-765-2 !CS1 manut: Nomes múltiplos: lista de autores (link) Ligações externas PlanetWare: Stoa of Eumenes, Athens (em inglês). Maquettes Historiques: Portico of Eumenes and monument of Nicias, com a maqueta do edifício (em inglês).
Стоя Эвмена

Стоя Эвмена — стоя в Афинском акрополе, расположена между Одеоном Герода Аттика и театром Диониса. Она была построена на склоне холма. Она названа в честь его строителя, Эвмена II Пергамского (чей брат Аттал II Пергамский построил Стою Аттала на агоре Афин, вероятно, построенную тем же архитектором). Она была двухэтажной, на 46 м длиннее, чем Стоя Аттала, и в отличие от него не было никаких помещений позади двухнефного зала, что означает, что она была спроектирована скорее для прогулок, чем для каких-то деловых функций. Первоначально облицована мрамором, её аркады были включены в 1060 году как часть византийской оборонительной стены и до сих пор видны. Стоя представляла собой двухэтажное здание с дорическими колоннами снаружи, ионическими внутри и капителями пергамонского типа на верхнем ярусе. Перед Стоей находится фундамент памятника Никию (320 год до н. э.). Ссылки http://www.planetware.com/athens/acropolis-gr-ath-acrop.htm#GR-ATH-THDI История и культура Древней Греции: Энциклопедический словарь, стр 642, «Стоя Евмена»
Stoá tou Evménous

Stoá tou Evménous är en fornlämning i Grekland. Den ligger i prefekturen Nomós Attikís och regionen Attika, i den sydöstra delen av landet, i huvudstaden Aten. Stoá tou Evménous ligger 78 meter över havet. Terrängen runt Stoá tou Evménous är kuperad söderut, men norrut är den platt.Runt Stoá tou Evménous är det mycket tätbefolkat, med 6 472 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Aten, 2,1 km nordväst om Stoá tou Evménous. Runt Stoá tou Evménous är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor
Mistràs

Mistràs, també Mistra, Mystra i Mistras (grec: Μυστράς, Μυζηθράς, Mizithras Myzithra en la Crònica de Morea), fou una ciutat fortificada a Morea (a l'edat mitjana, el Peloponès), a la muntanya de Taíget, prop de l'antiga Esparta. Està inscrita en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1989. En els segles XIV i xv, va servir com la capital dels romans d'Orient, despotat de Morea, i passà per un període de prosperitat i floriment cultural. El lloc continua sent habitat durant tot el període otomà, quan va ser confós pels viatgers occidentals per l'antiga Esparta. Va ser abandonat en la dècada del 1830, quan la nova ciutat d'Esparta va ser construïda, a uns vuit quilòmetres cap a l'est. Referències
Mystras

Mystras bylo byzantské město, jehož počátky sahají do 13. století. Leží severovýchodně od Sparty, v předhůří pohoří Taygetos. Dnes je město již zaniklé, avšak budovy jsou stále dobře zachované a tvoří významnou archeologickou oblast často vyhledávanou turisty. Od roku 1989 je celá archeologická lokalita Mystras zapsána na Seznamu světového dědictví UNESCO. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mystra na Wikimedia Commons
Mistrá

Mistrá (también Mystrás, Mystrá o Mistrás; en griego Μυστράς, Μυζηθράς Myzithrás en la Crónica de Morea) fue una ciudad fortificada en Morea (Peloponeso) sobre el monte Taigeto, cerca de la antigua Esparta, en Grecia. Se encuentra unos 8 km al oeste de la actual ciudad de Esparta. Historia Mistrá fue la capital del Despotado latino de Morea, un principado vasallo del Principado latino de Acaya, establecido en 1205 tras la conquista de Constantinopla durante la Cuarta Cruzada. El príncipe Guillermo II de Villehardouin, sobrino del historiador de la Cuarta Cruzada Godofredo de Villehardouin, construyó un palacio en Mistrá en 1249. El Despotado latino fue reconquistado por Miguel VIII Paleólogo en 1262, tras tomar Constantinopla en 1261, cuando Juan Paleólogo, hermano de Miguel, pidió rescate por Guillermo a los demás príncipes latinos. Siguió siendo la capital del Despotado de Morea, gobernada por familiares del emperador bizantino, aunque los venecianos mantuvieron el control de la costa y las islas adyacentes. Mistrá y el resto de Morea llegaron a ser bastante ricas a partir de 1261, en comparación con el resto del Imperio. Bajo el gobierno del déspota Teodoro, se convirtió en la segunda ciudad más importante del Imperio, tras Constantinopla, y el palacio de Guillermo II pasó a ser la segunda residencia imperial. Mistrá también fue el último centro de la cultura bizantina: el filósofo neoplatónico Jorge Gemisto Pletón vivió en la ciudad hasta su muerte en 1452. Este, junto con otros académicos de Mistrá, tuvieron una gran influencia sobre el Renacimiento italiano, sobre todo después de que Pletón acompañase al emperador Juan VIII Paleólogo a Florencia en 1439. El último emperador bizantino, Constantino XI, fue déspota en Mistrá antes de acceder al trono. Demetrio, el último déspota de Morea, rindió la ciudad al sultán otomano Mehmed II en 1460. Los venecianos ocuparon la ciudad entre 1687 y 1715, pero siguió siendo turca hasta 1832, cuando fue abandonada por el rey Otón a favor de la nueva ciudad de Esparta. En 1989, las ruinas (de la fortaleza, palacio, iglesias y monasterios) fueron declaradas por la Unesco Patrimonio de la Humanidad.​ Véase también Monasterio de Santa María Peribleptos Museo Arqueológico de Mistrá Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Mistrá. Ministerio Griego de Cultura Información sobre el yacimiento arqueológico de Mistra
Mistras

Mistras (Mystras, Μυστράς ili Μυζηθράς), u kronikama Moreje Myzithras, je bio utvrđeni grad u srednjovjekovnoj državi Moreji na planini Tajget, Peloponez, u blizini drevne Sparte. U 14. i 15. stoljeću služio je kao prijestolnica bizantske despotije Moreje, tijekom kojeg je razdoblja doživjela gospodarski i kulturni vrhunac. Tijekom Osmanske okupacije bila je skoro nenaseljena te su je zapadnjaci držali da je drevna Sparta. Napušten je 1830. godine, kada je izgrađen novi grad Sparti oko 8 km istočno od Mistrasa. On je upisan na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi 1989. godine kao mjesto jedinstvenih srednjovjekovnih građevina Križara, Bizantinaca, Turaka i Mlečana u nedirnutom krajoliku. Povijest God. 1249., Mistras je postao sjedištem latinske kneževine Aheje koja je osnovana 1205. godine nakon osvajanja Konstantinopola tijekom Četvrtog križarskog rata. Knez Vilim II. Villehardouin, pranećak povjesničara Četvrtog križarskog pohoda, Geoffreya Villehardouina, je tu napravio svoju palaču. Već 1261. godine, Latini su dali Mistras, i druge utvrde, kao otkupninu za zarobljenog Vilima II., kojeg su Bizantinci zarobili u Pelagoniji. Bizantski car Mihajlo VIII. Paleolog ga je učinio prijestolnicom novoosnovane kneževine Moreje kojom su upravljali carevi rođaci, iako su njegovom cijelom obalom i otocima vladali Mlečani. U usporedbi s ostatkom Carstva, Moreja je uživala blagostanje i gospodarski procvat. Za vrijeme cara Teodora I. postao je drugi grad po važnosti u Carstvu, odmah poslije Carigrada, a Vilimova palača je postala drugom carskom rezidencijom. Freske u crkvi Peribleptos su nastale od 1348. do 1380. godine kao posljednja djela kasnobizantskog freskoslikarstva, i rijetki primjeri bizantske umjetnosti tog doba; presudni za njeno upoznavanje. Mistras je bio i središtem bizantske znanosti, te je tu boravio neoplatonistički filozof Pleton sve do svoje smrti 1452. godine. On je značajno utjecao na neoplatonizam talijanske renesansne, osobito nakon što je bio u pratnji cara Ivana VIII. Paleologa u Firencu 1439. godine. Posljednji bizantski car, Konstantin XI., bio je knez Mistrasa prije nego što je postao carem. Dimitrije Paleolog, posljednji knez Moreje, predao je kneževinu i grad Mistras osmanskom caru Mehmedu II. 1460. godine. Mlečani su ga osvojli 1687. i držali do 1715. godine, a Turci ponovno do 1821. godine kada je otpočeo Grčki rat za neovisnost. Oton, grčki kralj, ga je napustio u korist novog grada Sparti. Bilješke Sir Steven Runciman, Mistra: Byzantine Capital of the Peloponnese, 1980. Vanjske poveznice Povijest Mistrasa Arhivirana inačica izvorne stranice od 8. kolovoza 2004. (Wayback Machine) (en.)
Misztrász

Misztrász (görögül Μυστράς, franciául eredetileg Mistra) bizánci eredetű romfalu a mai Görögország területén, a Peloponnészosz félszigeten, az ókori Spártától néhány kilométerre. Misztrász története a negyedik keresztes háborúval (1202–1204) kezdődik. I. Villehardouin Geoffroy családja a franciaországi Bar-sur-Aube mellől, Champagne grófságból származik és lett a keresztes hadjárat után, miután a lovagok az egész félszigetet meghódították az Akháj Fejedelemség ura. A trónon követte fia II. Villehardouin Geoffroy (uralkodott 1218–1246), aki az ókori Spárta romjai között tartott udvart. Testvére II. Villehadrouin Vilmos (uralkodott 1246–1278) meghódította egész Lakóniát és elrendelte Misztrász erődítményének kiépítését 1249-ben. További várak álltak még Monemvasziában és valószínűleg Tigani félszigetén. II. Vilmost 1259-ben a niceai bizánci császár csapatai elfogták és csak a misztrai erősség és a többi vár kiadásával tudta megvásárolni szabadságát. Spárta görög lakói, akiknek elegük volt a keresztesek idegen uralmából, áttelepültek a három kilométernyire lévő Misztrába. A vár alatt virágzó város alakult ki, amelynek virágkorában több tízezer lakosa volt. Források Steven Runciman: Mistra. Byzantine capital of the Peloponnese, London 1980. Manolis Chatzidakis: Mistra. Die mittelalterliche Stadt und die Burg. Ahen 1995. ISBN 960-213-029-6 További információk fényképek
Mystras

Mystras (Grieks: Μυστράς, ook wel: Μυζηθράς, Mizithras of Myzithras), meestal gespeld als Mistrás, is een laat-Byzantijnse spookstad op de Peloponnesos, zo'n 7 km ten westen van het moderne Sparta. In 1249 bouwde de Franse kruisridder Willem II van Villehardouin een vesting op een 634 meter hoge uitloper van de Taigetos. Aan de voet ervan vestigden zich algauw bewoners van Sparta, die rekenden op de bescherming van de burgheer, waardoor er een nieuwe stad ontstond. Tien jaar later werd Van Villehardouin echter gevangengenomen door de Byzantijnen en als losgeld moest hij zijn bezittingen in de Mórea, zoals het schiereiland toen heette, afstaan aan keizer Michaël Palaeólogos. Zo kwam Mystrás onder Byzantijns bestuur en de stad breidde zich snel uit: in de bloeitijd woonden er 42.000 mensen. Van 1350 tot 1460 was het de residentie van de Byzantijnse stadhouder - despoot geheten -, steeds een zoon of broer van de regerende keizer. De despoten verfraaiden de stad met kerken, kloosters en paleizen en maakten Mystrás tot een centrum van cultuur ("het Griekse Florence"), waar tevens de zijde-industrie floreerde, en waar men het verval van Constantinopel op veilige afstand bleef volgen. Hier studeerde en doceerde Gemistós Pléthon, de laatste universele geleerde van Byzantium, die de gedachten van Plato opnieuw in het westen zou introduceren. Van 1460 tot 1687 heersten er de Turken, daarna de Venetianen (1687 tot 1715) en toen weer de Turken (1715 tot 1825). De stad had verschillende belegeringen te doorstaan, maar de fatale klap kwam in 1770. Tijdens de chaos die volgde op de Orlofika stuurden de Turken ongeregelde Albanese horden uit om de Grieken te velde een lesje te leren. Deze plunderende roversbenden trokken ook Mystras binnen en legden de stad in de as. Deze plundering én de verwoestingen tijdens de vrijheidsoorlog betekenden het einde van Mystras. De meeste inwoners zijn hierna naar het nieuwgebouwde Sparta verhuisd, dat op last van de eerste Griekse koning Otto I gebouwd was.
Mistras

Mistras (também Mystras; em grego Μυστράς, Μυζηθράς) é uma cidade fortificada localizada sobre o monte Taigeto, na Lacónia, na Grécia. Encontra-se a cerca de 8 quilómetros a oeste da atual cidade de Esparta. História Mistras foi a capital da região de Morea, um principado vassalo do Principado de Acaia, estabelecido em 1205 através da conquista de Constantinopla durante a Quarta Cruzada chamado de Despotado da Moreia. O Príncipe Guilherme II de Vilearduin, sobrinho do historiador da Quarta Cruzada Godofredo de Vilearduin, construiu um palácio em Mistras em 1249, A região foi conquistada por Miguel VIII Paleólogo em 1262, após a tomada de Constantinopla em 1261, quando João Paleólogo, irmão de Miguel, pediu resgate por Guilherme aos demais príncipes latinos. Seguiu sendo a capital da região de Morea, governada por familiares dos Imperadores Bizantinos, mesmo com os venezianos mantendo o controle da costa e das ilhas adjacentes. Mistras e o resto de Morea chegaram a ser bastante ricas a partir de 1261, em comparação com o resto do império. Sob o governo do tirano Teodoro, converteu-se na segunda cidade mais importante do império, só atrás de Constantinopla, e o palácio de Guilherme II passou a ser a segunda residência imperial. Mistras também foi o último centro da cultura bizantina: o filósofo neoplatônico Gemisto Pletão viveu na cidade até sua morte em 1452. Junto com outros acadêmicos de Mistras, tiveram grande influência sobre o Renascimento italiano, sobretudo depois que Gemisto acompanhou o imperador João VIII Paleólogo a Florença em 1439. O último imperador bizantino, Constantino XI Paleólogo , foi tirano de Mistras antes de subir ao trono. Demétrio, o último déspota da Moreia, rendeu a cidade ao Império Otomano Maomé II, o Conquistador em 1460. Os venezianos ocuparam a cidade entre 1687 e 1715, mas esta seguiu sendo turca até 1832, quando foi entregue pelo rei Oto da Grécia à nova Esparta. Em 1989, as ruínas (da fortaleza, palácio, igrejas e monastérios) foram declaradas Patrimônio Mundial da UNESCO. Ligações externas Ministério da Cultura Grego
Mistras

Mystras (greacă Μυστράς) este un oraș în Grecia, regiunea Peloponez, prefectura Laconia, minicipalitatea Sparti. Situl arheologic Mystras a fost înscris în anul 1989 pe lista patrimoniului cultural mondial UNESCO. Vezi și Locuri din patrimoniul mondial Listă de orașe antice grecești Listă de orașe din Grecia Legături externe Frescele de la Mistra, 20 iunie 2008, CrestinOrtodox.ro http://www.cluj.travel/jurnal-grecesc-v-recviem-pentru-imperii/
Mystras

Mystras (även Mistra, Mystra och Mistras, på grekiska: Μυστράς, Μυζηθράς) var en befäst stad i Morea (numera kallat Peloponnesos), vid berget Taygetos, nära antikens Sparta. Platsen ligger omkring 8 km väster om den moderna staden Sparti. Historia År 1249 blev Mystras huvudstad i furstendömet Achaea. Staden hade grundats 1205 efter erövringen av Konstantinopel under det fjärde korståget. Prins Guillaume II Villehardouin, en avlägsen kusin till det fjärde korstågets historiker Geoffroi av Villehardouin, byggde ett palats. 1261 överlät latinska riket staden och andra befästningar på sydöstra Peloponnesos som lösen till Guillaume II, som hade blivit tillfångatagen i Pelagonia och Mikael VIII Palaiologos gjorde staden till huvudstad i despotatet Morea. Mystras var sedan huvudstad i despotatet, regerat av släktingar till den bysantinske kejsaren, trots att venetianerna kontrollerade kusten och öarna. Mystras och övriga Morea hade en relativt god utveckling efter 1261, jämfört med den övriga delen av imperiet efter Konstantinopel, och Guillaume II:s palats blev kejsarens andra residens. Mystras var även det sista lärocentret för bysantinsk vetenskap. Den neoplatonistiske filosofen Georgios Gemistos Plethon bodde här fram till sin död 1452. Han och andra lärda i Mystras påverkade den italienska renässansen, särskilt efter att han följde med kejsaren Johannes VIII Palaiologos till Florens 1439. Den siste bysantinske kejsaren, Konstantin XI, var despot i Mystras innan han blev kejsare. Demetrios Palaiologos, den siste despoten i Morea, förlorade staden till den osmanske kejsaren Mehmet II år 1460. Venetianerna ockuperade den från 1687 till 1715, men i övrigt höll osmanerna staden till 1821 och början av det grekiska självständighetskriget. Staden övergavs av kung Otto I av Grekland för det återuppbyggda Sparta. 1989 blev ruinerna med fästningen, palatset, kyrkor och kloster ett världsarv. Källor Artikeln är, helt eller delvis, översatt från engelska Wikipedia. Externa länkar UNESCO World Heritage Centre - Mystras (engelska) Municipality of Mystras / Δήμος Μυστρά (engelska) (grekiska)
Містра

Містра (грец. Μυστράς) — укріплене стародавнє місто, що досягло піку розквіту в Мореї (середньовічному Пелопоннесі). Розташоване на горі Тайгет, біля стародавньої Спарти. Столиця Ахейського князівства у 1249—1262 роках. Історія У 1249 році, правитель утвореного на Пелопоннесі Ахейского князівства Гільйом II де Віллардуен, щоб уникнути набігів войовничих горян, наказав побудувати на пагорбі, в 6 кілометрах на захід від Спарти фортецю. Зведена фортеця дозволяла контролювати ущелину, яка з'єднує Лаконію з Мессенією. При будівництві активно використовувалися матеріали з руїн античної Спарти та візантійської Лакедемони. У XIV—XV століттях місто слугувало адміністративним центром візантійської деспотії Морея. Місто залишалося населеним в період Османської імперії, коли мандрівники помилково приймали його за Спарту. В 1830-ті роки було покинуте, а біля нього було збудовано місто Спарті. 1989 року — руїни стародавніх споруд міста були занесені до списку Світової спадщини ЮНЕСКО. Щорічно, 29 травня, проходить Палеологській фестиваль, в ході якого проводиться урочиста панахида за останнім візантійським імператором Костянтином XI Драгашем. Галерея Посилання