NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Second Ancient Theatre, Larissa

The Second Ancient Theatre of Larissa (Greek: Β΄ Αρχαίο Θέατρο της Λάρισας) is an ancient Greek theatre in the city of Larissa in Thessaly, Greece. History The theatre was built in the second half of the 1st century BC, on the southwestern slopes of the Pefkakia hill. Its construction is probably connected to the conversion of the city's original theatre, which was converted into an arena for gladiatorial contests and public spectacles after the Roman conquest of Greece. The excavator of the site, Athanasios Tziafalias, suggested in particular a connection with the festival of Eleutheria, which featured athletic and horsemanship contests as well as theatrical, musical, and poetry performances. An inscription dedicated to Demeter and the Kore indicates that the site also housed a temple dedicated to them (thesmophorion). The theatre was left in ruins in the Middle Ages, when a Byzantine church dedicated to the Holy Wisdom or to Saint Paraskevi was erected in its place. The church was in turn replaced by the mosque of Hasan Bey was erected on the site during the Ottoman period. The Pefkakia hill was levelled in the 1950s to provide space for housing construction. The theatre was rediscovered in 1978, during digging for the construction of a new apartment building complex. The site was excavated in 1985–1986. The theatre has been occasionally used for theatrical performances since. Description Only the stage (skene) and the chorus area (orchestra) were completed; the semi-circular seating area (koilon) and the side entrances (parodoi) were left incomplete, apparently due to inability to fund their completion. The koilon is divided by 14 stairs into thirteen tiers, each with two rows of low seats of grey-white marble (edolia); the rest were never completed, and probably wooden seats (ikria) were used instead. The orchestra has a diameter of 29.7 metres (97 ft) and is composed of two layers of stamped earth mixed with gravel. The thymele (a small square altar) is located on its right. It is of white marble, decorated with Lesbian-style kymatia (decorative bands). It stood on a stepped pedestal of three steps, of which the two lower ones survive. The marble used in the theatre was not newly quarried, but reused from an older building, probably of circular shape. Some of the blocks feature inscriptions from freedmen dating to the late 3rd century BC. See also List of ancient Greek theatres References
Drugo antično gledališče v Larisi

Drugo antično gledališče v Larisi (grško Β΄ Αρχαίο Θέατρο της Λάρισας) je antično grško gledališče v mestu Larisa v Tesaliji v Grčiji. Zgodovina Gledališče je bilo zgrajeno v drugi polovici 1. stoletja pred našim štetjem na jugozahodnem pobočju hriba Pefkakia. Njegova gradnja je verjetno povezana s predelavo prvotnega mestnega gledališča, ki je bilo po rimski osvojitvi Grčije spremenjeno v areno za gladiatorske tekme in javne spektakle. Athanasios Tziafalias, ki je na najdišču izkopaval, je predlagal zlasti povezavo s festivalom Elevterija, ki je vključeval atletska in jahalna tekmovanja ter gledališke, glasbene in pesniške predstave. Napis, posvečen Demetri in Perzefoni nakazuje, da je bil na tem mestu tudi njima posvečen tempelj (tezmoforion). Gledališče je v srednjem veku ostalo v ruševinah, ko so na njegovem mestu postavili bizantinsko cerkev, posvečeno sv. Modrosti oziroma sv. Paraskeviju. Cerkev je bila zamenjana z mošejo Hasan Bega, ki je bila postavljena na tem mestu v osmanskem obdobju. Hrib Pefkakia je bil v 1950-ih zravnan, da bi zagotovili prostor za stanovanjsko gradnjo. Gledališče je bilo ponovno odkrito leta 1978, med izkopavanjem za gradnjo novega stanovanjskega kompleksa. Najdišče je bilo izkopano v letih 1985–1986. Gledališče se od takrat občasno uporablja za gledališke predstave. Opis Dokončana sta bila le oder (skena) in zbor (orkestra); polkrožni prostor za sedenje (teatron) in stranski vhodi (parod) so ostali nedokončani, očitno zaradi nezmožnosti financiranja njihovega dokončanja. Teatron je bil s 14 stopnicami razdeljen na trinajst nadstropij, vsako z dvema vrstama nizkih sedežev iz sivobelega marmorja (edolija); ostali niso bili nikoli dokončani in so bili verjetno namesto njih uporabljeni leseni sedeži (ikria). Orkestra je imela premer 29,7 metra in je bila sestavljena iz dveh plasti stisnjene zemlje, pomešane s prodom. Na njeni desni strani je bil timilin (majhen kvadratni oltar). Bil je iz belega marmorja, okrašen s kimatijami (okrasnimi trakovi). Stal je na stopničastem podstavku s tremi stopnicami, od katerih sta ohranjeni dve nižji. Marmor, uporabljen v gledališču, ni bil na novo pridobljen, temveč ponovno uporabljen iz starejše stavbe, verjetno okrogle oblike. Nekateri bloki vsebujejo napise osvobojencev iz poznega 3. stoletja pred našim štetjem. Sklici Zunanje povezave
Антемийска гробница

Антемийската гробница или Палметната гробница (на гръцки: Ο μακεδονικός τάφος των Ανθεμίων) е погребално съоръжение от елинистическата епоха, от средата на III век пр. Хр., разположено край град Негуш, Гърция. Открита е в 1971 година от археоложката Екатерини Ромиопулу. Днес е защитена с покрив и е отворена за публични посещения. В 1962 година и повторно заедно с целия некропол в 2012 година гробницата е обявена за паметник на културата. Местоположение Гробницата е част от македонския град Миеза, чиито развалини са разположени край негушкото село Голишани (Левкадия), Гърция. Разположена е на 2 km източно от Голишани, на стария път, свързващ Миеза с Едеса. На 150 m на запад е Съдебната гробница. Архитектура Гробницата е двукамарна с йонийска фасада с четири полуколони, поддържащиа антаблеман и фронтона. Във фронтона е изписана фреска на полулегнала двойка. Целият фронтон е в почти непокътнати червени и сини цветове. Украсен е с три палмети отгоре – дви в ъглите и една в средата, които дават алтернативното име на гробницата. Фасадата на входа е била затворена с прости каменни цокли, а проходът от първата към втората камера е затворен с монументална мраморна врата с две крила, която днес лежи на пода на камерата. В основната погребална камера е оцеляла четириъгълен каменен постамент, държащ метална ваза или урна с костите на мъртвите. Бележки
Съдебна гробница

Съдебната гробница (на гръцки: Μακεδονικός τάφος της Κρίσεως) е погребално съоръжение от последната четвърт на IV век пр. Хр., разположено край град Негуш, Гърция. Съдебната гробница е най-голямата и най-впечатляващата македонска гробница. Открита е случайно в 1954 година и е разкопана от Фотиос Пецас в 1954 - 1964 година. Реставрирана е в 1998 година. В 1962 година и повторно заедно с целия некропол в 2012 година гробницата е обявена за паметник на културата. Местоположение Гробницата е част от македонския град Миеза, чиито развалини са разположени край негушкото село Голишани (Левкадия), Гърция. Разположена е на 2 km източно от Голишани, на стария път, свързващ Миеза с Едеса. На 150 m на запад е Антемийската, а на 300 m на изток - Кинхевата гробница. Име Името си носи от рисунката на фасадата, която изобразява починалият, воден от Хермес Психопопм (Водача на души) пред Еак и Радамант – съдиите в Подземния свят. Архитектура Гробницата е ограбена и повредена още в древността. Има две помещения и извит покрив. Покрита е с глинена могила, която има височина 1,50 m и диаметър 10 m. Това е единствената македонска гробница с двуетажна фасада, която редува дорийски стил долу и йонийски горе. Така фасадата имитира двуетажна сграда с фронтон. Четири дорийски полуколони и два пиластра в ъглите поддържат архитрав и дорийски фриз. Над корниза и една многоцветна зона с флорална декорация е разработен йонийски фриз, на който релефи изобразяват борбата на гърци и варвари – вероятно македонците с персите. Над фриза между шестте йонийски полуколони и двата пиластра има седем псевдопрозореца като същевременно се поддържа. От фронтона са оцелели само фрагменти Вътре в гробницата е разделена на тясно, но високо преддверие и основна погребална камера. Рисунки Картините на фасадата правят гробницата уникална. Те са свързани с религиозните вярвания, описания в Платоновия диалог „Горгий“. Рисунките са четири, автономни, изпълнени в полетата между дорийските колони. На двете табла вляво от входа на гробницата са починалият и Хермес Психопомп, който го води в Подземното царство, а на двете вдясно – съдиите в Подземния свят Еак и Радамант. Мъртвецът, облечен в къса туника, е единственият, който не е обозначен с надпис, очевидно, защото е добре познат човек в обществото на Миеза. Предполага се, че това е генералът на Александър Велики, родом от Миеза Певкест. Метопите са украсени с изключителни картини от легендарната битката на лапити с кентаври. Бележки Външни препратки Сайт с възстановка на фасадата на гробницата
Casa del Fascio (Kos)

Die Casa del Fascio (Haus der Faschistischen Partei) befindet sich in der Stadt Kos auf der Insel Kos (Dodekanes). Das Gebäude steht dominierend an der Platia Eleftherias. Das Gebäude wurde in den 1930er Jahren von der italienischen Besatzungsmacht nach einem Entwurf des Architekten Armando Bernabiti errichtet und beherbergte die faschistische Partei. Vom Balkon dieses Gebäudes wurde am 7. Mai 1948 die Rückkehr der Dodekanes-Inseln zu Griechenland verkündet. An der Ostseite des Balkons des Turmes befindet sich eine Inschrift in griechischer Sprache zur Erinnerung an dieses Ereignis. Gebäude Das an der Platia Eleftherias befindliche und diesen Platz wesentlich bis heute dominierende Haus der Faschisten (italienisch Casa del Fascio) wurde während der italienischen Besetzung der Inseln erbaut. Der Stil findet sich auch beim Archäologischen Museum und etwas weniger bei der Markthalle an diesem Platz wieder, wie auch beim Bürgerhaus an der Platia Agias Paraskevis oder beim Gouverneurspalast von Kos am Hafen von Kos. Ähnlich auch beim Historischen Verwaltungszentrum Linopoti in Linopotis. Der Stil dieser Gebäude ist bezeichnend für den Architekturstil der Zeit von 1923 bis 1943 der italienischen Besetzung der Dodekanes-Inseln. Es wurde der Stil der Architektur nach den Vorstellungen der neuen Machthaber angepasst und von „orientalischen Einflüssen“ gereinigt und in Anlehnung an das Römische Reich in Verbindung mit faschistischen „Idealen“ ausgeführt. Das Gebäude befindet sich etwa 10 Meter über dem Meeresspiegel, es ist etwa 30 Meter lang und 17 Meter breit. Im Gebäude befindet sich heute noch ein Kino (Orfeas bzw. Orpheas genannt) und Restaurants. Inschrift Auf der linken Seite der Inschrift steht ein Auszug aus dem Text der griechischen Nationalhymne: Weblinks Einzelnachweise
Къща на Мохамед Али

Къщата на Мохамед Али (на гръцки: Οικία Μεχμέτ Αλή Πασά) е историческа постройка в източномакедонския град Кавала, Гърция. Къщата от XVIII век е роден дом на египетския владетел Мохамед Али паша и е превърната в музей. Местоположение Къщата е разположена в центъра на площад „Мохамед Али“ на билото на полуостров Панагия, до църквата „Успение Богородично“. История Къщата е построена в 1720 година от семейството на Мохамед Али. Красивата къща с традиционна архитектура се смята за вакъфска собственост на египетската държава заедно с парцела от 330 m2. Състои се от партер и етаж. Разположена е така, че да има панорамна гледка от всички страни. От входа си гледа към пристанището на Кавала, а от другата страна към красивия залив. Има два входа. В южната част е селямлъкът, който включва жилищните и работните зони на мъжете, както и приемните за техните посетители. В северната част се намира харемът, който съдържа помещенията за жените и прислугата на домакинството, както и личната стая на пашата, стаята на евнусите, софата с повдигната платформа в южния ѝ край. На приземния етаж на двете части са събрани всички домакински дейности в къщата. По-конкретно, долният етаж включва конюшнята за големи животни, изба за съхранение на храна и кухнята. Бележки
Гробница на улица „Александрос Папанастасиу“

Гробница на улица „Александрос Папанастасиу“ (на гръцки: Μακεδονικός Τάφος στην Παπαναστασίου, Tάφος του Μαιευτηρίου) е македонско погребално съоръжение от III век в македонския гръцки град Солун. Местоположение Гробницата е открит археологически обект, ограден с желязна ограда, разположен в малък парк, срещу сградата, в която се помещава Историческия архив на Македония на улица „Александрос Папанастасиу“ № 21 в Пиргите. Известна е и като Гробницата на Родилното (Tάφος του Μαιευτηρίου), тъй като в сградата в миналото е настанена акушерски клиника. История На мястото е построена резиденцията на последния османски управител на Солун Хасан Тахсин паша. При събарявнето на сградата е разкрито и съществуването на гробницата. Гробницата е разкопана от Френската археологическа мисия към съюзническите сили по време на Първата световна война. След края на разкопките гробницата е покрита отново с пръст. В 1940 година работници, които копаят в района, за да построят противовъздушно убежище, отново я извеждат на повърхността, но след археологически проучвания гробницата отново е зарита. След две десетилетия отново е разкопана. Описание Гробницата е от края на III век пр. Хр. Датирана е благодарение на тухлена стена, открита зад гробницата и използвана за изгаряне на мъртвите. В гробницата няма погребални дарове, тъй като е ограбена малко след построяването ѝ. Има сводеста форма с дорийската фасада с фронтон без декорация. Във вътрешността има вградено легло от дясната страна на камерата, докато част от второ легло е в Лувъра, пренесена там от фрнцузите. След погребението на починалия гробницата е затрупана с тонове пръст, а покритието наподобява конична могила. Днес посетителят може да види гробницата на нивото, на което е била първоначално. Бележки
Серски безистен

Серският безистен (на турски: Bedestan; на гръцки: Μπεζεστένι Σερρών) е османски безистен, покрит пазар в източномакедонския град Сяр (Серес), Гърция. От 1968 година в него се помещава Археологическият музей на града. Регистриран е като паметник на 13 януари 1938 година. Архитектура Безистенът е разположен на площад „Елевтерияс“. Според османиста Хийт Лаури е построен от Ибрахим паша Чандърлъ в 1485 година до югоизточната стена на старата сярска кула, точно както и Атик джамия, в появилата се след завоеванието на града мюсюлманска махала. Търговската улица Орта чаршъ минавала между безистена и джамията. Безистенът е едноетажна, правоъгълна сграда с шест полусферични купола на пандантиви и масивни квадратни колони. Размерите на сградата са 20,60 m x 31,45 m. Куполите първоначално са били покрити с олово, но по-късно покритието е направено с керемиди. Има четири врати, подчертани с каменни каси и увенчани с ниски арки. Безистенът е споменат в XVII век от Евлия Челеби: През 1891 година Георги Стрезов пише за безистена: В 1938 година безистенът е трябвало да бъде разрушен заедно със съседната Атик джамия, но е спасен от археолога византинист Анастасиос Орландос и е обявен за защитен паметник на културата. Бележки
Archaeological Museum of Serres

The Archaeological Museum of Serres (Greek: Αρχαιολογικό Μουσείο Σερρών) is located in the old centre of Serres, a city in Central Macedonia, Greece. It is housed in the city's Ottoman-era bedesten (Μπεζεστένι) a fifteenth-century building in Eleftherias Square. Building The bedesten is an enclosed and covered market. The Serres bedesten was built by Çandarlı Ibrahim Pasha the Younger around 1493/94. According to the historian of Ottoman art Semavi Eyice, the Serres bedesten is among the most remarkable specimens of the building type for its excellent construction technique and its striking exterior. It is a rectangular single-storey structure with dimensions 21 by 31 metres (69 ft × 102 ft), divided into six sections by arches, each section topped by a dome, covered by tiles instead of lead. Exhibits The building now functions as an archaeological museum. More specifically, there are prehistoric exhibits from the excavations at Promachonas and Kryoneri, Archaic, Classical, Hellenistic and Roman exhibits (mainly ceramics, statues, and inscriptions) from Argilos, Vergi, Terpni, Neos Skopos, Gazoros, ancient Tragilos, and Serres. Particularly important are the Early Christian and Byzantine exhibits from the town of Serres, most notably a marble icon of Christ and a twelfth-century mosaic of St Andrew the Apostle, both from the Old Cathedral. References
Yeni Mosque, Larissa

The Yeni Mosque (Greek: Γενί Τζαμί, from Turkish: Yeni Camii, lit. 'New Mosque') is a former mosque in Larissa, in the Thessaly region of Greece. Completed in c. 1881 during the Ottoman era, the mosque was abandoned in 1924 and subsequently repurposed for cultural use. Overview The mosque was built around the turn of the 20th century, in the centre of the city, at 31is Avgoustou Road. Its exact date of construction, as well as its founder, are unknown, but the neoclassical decoration both on the exterior as well as in the interior point to sometime in the 19th century. It was the last of several mosques built in the city under Ottoman rule, whence its name. The mosque continued to be used by the local Muslims until 1924, when they left in consequence of the Greco-Turkish population exchange. From 1939 to 1941 building was used to house the Municipal Library and a small archaeological collection, which was partly looted by the occupying forces during the Axis occupation of Greece. The earthquakes of 1941, 1955, 1957, and 1980 damaged the building. From the late 1950s until 2011 the building housed the Larissa Archaeological Museum. The building is square-shaped, featuring a prayer hall with nine arched windows and a four-sided, tile-covered roof. The entrance has a tripartite portico covered by three half-domes. The minaret on the northwestern corner survives up to the balcony. See also Islam in Greece Ottoman Greece List of former mosques in Greece References External links Media related to Yeni Mosque (Larissa) at Wikimedia Commons
Nouvelle Mosquée (Lárissa)

La Nouvelle Mosquée (grec moderne : Γενί Τζαμί ; turc : Yeni Camii) est une mosquée historique située à Lárissa, en Grèce. Histoire La mosquée est construite dans le centre de la ville, sur la rue du 31 août (grec moderne : Οδός 31ης Αυγούστου). La date exacte de sa construction, ainsi que son fondateur, sont inconnus, cependant, en raison de sa décoration de style néoclassique, tant à l'extérieur qu'à l'intérieur, elle est probablement datée du XIXe siècle. Il s'agit de la dernière de plusieurs mosquées construites dans la ville pendant la période ottomane, d'où son nom. La mosquée continue d'être utilisée par les musulmans locaux jusqu'en 1924, date à laquelle ils quittent les lieux à la suite de l'échange de population entre la Grèce et la Turquie. Entre 1939 et 1941, le bâtiment est utilisé afin d'abriter la bibliothèque municipale, ainsi qu'une petite collection archéologique, qui est en partie pillée par les forces d'occupation pendant l'occupation de la Grèce pendant la Seconde Guerre mondiale. Les tremblements de terre de 1941, de 1955, de 1957 et de 1980 endommagent le bâtiment. Entre la fin des années 1950 et 2011, le bâtiment abrite le musée archéologique de Lárissa. Description Le bâtiment, de forme carrée, comporte une salle de prière avec neuf fenêtres cintrées et un toit à quatre pans recouvert de tuiles. L'entrée comporte un portique en trois parties couvert de trois demi-dômes. Le minaret de l'angle nord-ouest subsiste jusqu'au niveau du balcon. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Yeni Mosque, Larissa » (voir la liste des auteurs). Références Articles connexes Liste de mosquées en Grèce Grèce ottomane Mosquée Bayrakli Portail de l'islam Portail de la Grèce Portail du néo-classicisme Portail de l’Empire ottoman
Aerides Bath

The Aerides Bath or Bath House of the Winds (Greek: Λουτρό των Αέρηδων) is the only surviving Ottoman-era public Hammam surviving in Athens, Greece. Located at Kyrristou 8, near the Tower of the Winds (colloquially known as "Aerides", "the Winds"), it dates to the early period of Ottoman rule over the city (15th–17th centuries). It continued working as a bath until 1965. Following restoration, in 1998 it was handed over to the Museum of Modern Greek Culture, and is used for various exhibitions since. References
Panagía Chrysospiliótissankyrkan

Panagía Chrysospiliótissankyrkan (grekiska: Ναός Παναγίας της Χρυσοσπηλιώτισσας) är en grekisk-ortodox kyrkobyggnad, belägen i den centrala delen av Greklands huvudstad Aten. Kyrkan är helgad åt högtiden Guds moders avsomnande, som är Östortodoxa kyrkans benämning på Jungfru Marie himmelsfärd. Historik Tidigare basilika och kyrka Tidigare stod här en basilika som byggdes år 1705 och förstördes år 1825. År 1832 började det byggas en ny kyrka, men som visade sig vara för liten. Nuvarande kyrkan Den nuvarande kyrkan började byggas år 1863, då grundstenen lades och stod klar år 1892. Den byggdes enligt ritningar av arkitekt Dimitrios Zezos. Eftersom Zezos dog innan kyrkan började byggas, fick byggandet övervakas av arkitekterna Panagis Kalkos och senare Ernst Ziller. Kyrkan Kupolen ritades av Demetriou Soutsos. Kyrkans interiör blev klar 1892 Ikonostasen ritades troligen av de två ovannämnda arkitekterna, Panagis Kalkos och Ernst Ziller. Bilder Se även Greklands kyrka Östortodoxa kyrkan i Grekland Källor Ι. Ν. Παναγίας Χρυσοσπηλαιωτίσσης (Κοίμηση της Θεοτόκου) (religiousgreece.gr) Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Panagía Chrysospiliótissankyrkan.
Église Saint-Pierre-des-Dominicains d'Héraklion

L'église Saint-Pierre-des-Dominicains (grec moderne : Εκκλησία Αγίου Πέτρου (και Παύλου) των Δομηνικανών) est une église située dans la ville d'Héraklion, sur l'île de Crète, en Grèce. Elle est dédiée aux saints apôtres Pierre et Paul, bien que généralement connue sous le nom d'église Saint-Pierre. L'église Saint-Pierre-des-Dominicains est construite en tant qu'église catholique pendant la période vénitienne, plus précisément entre 1248 et 1253. Initialement église d'un monastère dépendant de l'Ordre cistercien, par la suite, elle passe sous la possession de l'Ordre des Prêcheurs. L'église sert non seulement d'église de monastère, mais également de lieu de sépulture pour le clergé vénitien de la ville. Pendant la période ottomane, l'église est convertie initialement en mosquée dédiée au sultan Ibrahim, puis en église orthodoxe. L'église est située sur le littoral de la ville d'Héraklion, à proximité de l'ancien port vénitien, de la forteresse et de la digue. Son architecture est de style gothique. Aujourd'hui, l'église, ainsi que les ruines l'entourant, sont classées en tant que site archéologique. L'église n'est ouverte au public qu'une fois par an, à l'occasion de la fête des saints Pierre et Paul. Notes et références (fi) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en finnois intitulé « Dominikaanien Pyhän Pietarin kirkko » (voir la liste des auteurs). Références Annexes Articles connexes Héraklion Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe Portail de la Crète