NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Воденско гръцко девическо училище

Воденското гръцко девическо училище (на гръцки: Ελληνικό Παρθεναγωγείο Έδεσσας) е училищна сграда в град Воден, Гърция. Училището е разположено в традиционния квартал Вароша, до сградата на старата митрополитска църква „Успение Богородично“. Построена е в от гръцката община в града. Най-много пари за училището дават търговците братя Йован и Димитър Андрееви Икономови (Йоанис и Димитриос Андреу Иконому) и синове. Те дават на училището и редовна годишна помощ от 200 златни двадесет франка, които редовно се изпращаха по време на османското владичество до ефорията през американския консул Периклис Хацилазару и още 50 франка като заплата на директорката на училищете. Основният камък е положен на 11 април 1877 година, а сградата е завършена на 5 май 1879 година. Над входа има надпис: Представлява едноетажна сграда с неокласически влияния. Днес принадлежи на Шесто общинско училище. Функционира като художествена галерия и е домакин на периодични изложби на различни художници. В 1984 година е обявена за паметник на културата като „свидетелство за разцвета на гръцката просвета в града“. Бележки
Св. св. Петър и Павел (Воден)

„Св. св. Петър и Павел“ (на гръцки: Αγίων Αποστόλων Πέτρου και Παύλου) е средновековна православна църква в южномакедонския град Воден (Едеса), Гърция. Църквата е разположена в традиционния квартал Вароша. Тя е построена в XIV век и има интересни стенописи от периода 1375 – 1385 година. В 1934 година църквата е обявена за паметник на културата. Бележки
СЕФЕ.КО

СЕФЕ.КО (на гръцки: ΣΕΦΕ.ΚΟ) е индустриален комплекс от сгради в град Воден, Гърция. Разположен е в южния край града, на ръба на Воденското плато и гледа към равнината Сланица. Представлява текстилна фабрика, която е основана в 1929 – 1930 година от братята Сефердзис и Кокинос. Състои се от четири сгради. В тях са разположени съответно производството (предене, тъкане, багрене), административната част, котелът и също така една от тях е сградата с водната турбина и генератора. Основната сграда е производствената сграда, която е двуетажна и правоъгълна. Приземният етаж се използва като помощно пространство. Вторият етаж е разделен вътрешно в пет области – предачна част, текстилна част, пасатор, част за багрене и отделение за довършителните дейности по текстила. На покрива на сградата се състои от осем отделни двойни покриви, които оформят характерните за индустриалните сгради от тази епоха триъгълни фронтони. Стените са прости, плоски, с поредица от правоъгълни отвори. В 1986 година фабриката е обявена за паметник на културата като „забележителен пример за архитектурата на текстилните фабрики през междувоенния период“. Бележки
Хадзидимулова къща

Хадзидимуловата къща (на гръцки: Μέγαρο Χατζηδημουλά) е историческа постройка в град Солун, Гърция. История Хадзидимуловата къща е разположена на кръстовището на улиците „Ермис“ и „Каролос Дил“. Построена е в 1924 година за семейството на индустриалеца Ираклис Хадзидимулас от архитект Димитриос Филизис. Сградата се състои от сутерен, партер и два етажа. В миналото е завършвала с купол, който е разрушен при земетресението от 1978 година. Изключително интересни са елементите на фасадите, а интериорът изобилства с цветна украса и неокласически елементи и ар нуво. Запазена е ценна живопис по таваните и картини с различни декоративни елементи. Къщата е смятана за забележителен образец на еклектична архитектура, изградена хармонично с останалите къщи на площада. В 1986 година е обявена в Държавен вестник за произведение на изкуството. В 1995 година сградата е реновирана. Днес в имението се помещава Фонд „Депозити и кредити“. Бележки
Gítana

Gítana (en grec, Γίτανα) fou una antiga ciutat grega a la regió de l'Epir. El testimoniatge més antic de l'existència de Gítana és una inscripció de manumissió d'esclaus del s. IV ae en què s'esmenta el culte a Temis a Gítana. Polibi i Titus Livi l'esmenten. Aquest darrer la situa a deu milles romanes de la mar i diu que al 172 ae s'hi aplegà una assemblea d'epirotes. S'identifica amb unes restes arqueològiques situades a prop de l'actual Kestrine, al vessant de la muntanya Brisella. Referències
Gitanae

Gitanae or Gitana (Ancient Greek: Γίτανα), or Gitona (Γίτωνα), or Titana (Τίτανα or Τιτάνα), was a city of ancient Epirus, described by Livy as being near Corcyra, and about 10 miles from the coast. as a place of meeting of the Epirote League (Concillio Epirotarum). It is not mentioned by any other ancient writer, and it was conjectured that the word is a corrupt form of Chyton, which Ephorus spoke of as a place in Epirus colonised by Ionians from Klazomenai. However, its site has been located as the place bearing the modern name Gkoumani, near the village of Fragma Kalama in Greece. Gallery See also List of cities in ancient Epirus References This article incorporates text from a publication now in the public domain: Smith, William, ed. (1854–1857). "Gitanae". Dictionary of Greek and Roman Geography. London: John Murray.
Gítana

Gítana (en griego: Γίτανα) fue una antigua ciudad griega en la región de Epiro. El testimonio más antiguo de la existencia de Gítana es una inscripción de manumisión de esclavos del siglo IV a. C. donde se menciona el culto a Temis en Gítana.​​ Es mencionada por Polibio y Tito Livio. Este último la sitúa a diez millas romanas del mar y dice que allí en el 172 a. C. se reunió una asamblea de epirotas.​ Se identifica con unos restos arqueológicos situados cerca de la actual Filiates, en la ladera del monte Brisella.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Gítana. Página del Ministerio de Cultura y Deportes de Grecia: el yacimiento arqueológico de Gítana (en griego) Guía arqueológica de Gítana del museo arqueológico de Igumenitsa (en griego)
Khortarólimni

Khortarólimni (grec: Χορταρόλιμνη, 'llac de les males herbes') és una llacuna situada a l'est de l'illa de Lemnos (Grècia). A prop de la llacuna hi ha les viles de Kalíopi (al nord), Russopuli (al sud-oest) i Romanó (a l'oest). Té una superfície de 2,30 km². La llacuna queda seca durant l'estiu. Antigament rebé el nom de Llac de Milos (Λίμνη του Μύλου) i Llac de la Come (Λίμνη της Κώμης). Juntament amb les llacunes d'Alikí i Asprólimni (més petit), el Khortarólimni forma un gran ecosistema on passen l'hivern molts d'ocells migradors. Estan inclosos en la xarxa Natura 2000. L' any 2001 es va fundar el "Centre d'Informació Ambiental de Kalliopi", ubicat a l'edifici de l'antiga escola primària del poble, amb l'objectiu de protegir i promoure la riquesa natural de la zona. Referències
Chortarolimni

Chortarolimni (Greek: Χορταρόλιμνη meaning "weed lake") is a lagoon located in the East of the island Lemnos, Greece. Nearby villages includes Kalliopi to the north, Roussopouli to the southwest and Romano to the west. The area is 2.30 km2. The lagoon is dry during the summer months. The lake was once known as Mylou Lake (1738 Pococke) and Komi Lake (1858 Conze). Together with Alyki near Kontopouli and a third small lake Asprolimni, it forms a great ecosystem, where many migrating birds spend the winter.
Chortarolimni

Chortarolimni är en sjö i Grekland. Den ligger i den östra delen av landet, 250 km nordost om huvudstaden Aten. Chortarolimni ligger 5 meter över havet. Den ligger på ön Lemnos. Trakten runt Chortarolimni består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor
Християнска Халкидики

„Християнска Халкидики“ (на гръцки: Εκθεση Χριστιανική Χαλκιδική) е музейна изложба в курортното селище Урануполи, Хилкидики, Гърция. История Изложбата е създадена от Десета ефория за византийски старини. Разположена в сграда от XVIII век, която е била притежание на Ватопедския манастир и е използвана за лодките, с които се е тръгвало към Света гора. Изложбата има експонати от раннохристиянския, средновековния и поствизантийския период от целия Халкидически полуостров. На първия етаж има 14 преносими икони – 11 големи и 3 малки, от XVIII – началото на XX век от различни църкви и манастири. Забележителна е иконата на Света Богородица и Христос на трон, която датира от 1728 година. Също така са интересни стенописите, дело на местни майстори, свалени от апсидата и протезиса на метоха „Света Троица“ на манастира „Света Анастасия Узорешителница“ (XVI – XVII век). Изложен е и бронзов кръст от XI – XII век, малка костена плочка с Христос от X – XI век, календар на службите за неподвижните празници през септември от 1806 година. На втория етаж са изложени християнски находки от различни археологически обекти на Халкидики – гледжосана керамика, кандила, бронзови монети, бижута, печати и върхове на стрели от Потидея, Торони, Палеокастро, Агиос Мамас, Неа Силата, Галатища и гробището на Йерисос. Изложени са и коринтски и йонийски капители и олтарна преграда от раннохристиянските Софрониева базилика и базилика „Свети Георги“ в Никити. Бележки
Christian Chalkidiki Exhibition

The Christian Chalkidiki Exhibition is located in the town of Ouranoupoli, Chalkidiki, in Central Macedonia, Greece. It was set up by the 10th Ephorate of Byzantine Antiquities of the Greek Archaeological Service. Ouranoupoli is the village where visitors and pilgrims embark for Mount Athos. The exhibition is housed in a building near the embarkation point and the Tower of Prosforion. Constructed in the eighteenth century, this building was the boat-house (arsanas) of the monks of Vatopedi Monastery. The exhibits date to the Early Christian, Byzantine, and post-Byzantine periods and come from all over Chalkidiki. Several icons of the eighteenth to early twentieth century from monasteries, churches and chapels in Chalkidiki are on display. Also noteworthy are the wall paintings from the sanctuary and prothesis apses of a chapel of the Monastery of Saint Anastasia, and several other examples of religious art. On the second floor are Christian finds from excavations in Chalkidiki, including pottery, coins, jewellery, and arrowheads from various places all over Chalkidiki. Gallery Attribution This article incorporates text from the corresponding article at the Museums of Macedonia website, commissioned by the Macedonian Heritage foundation, written by Vlasis Vlasidis, and published under a CC-BY-SA-3.0 license. External links Media related to Christian Chalkidiki Exhibition at Wikimedia Commons
St. Athanasius von Muzaka

Die St.-Athanasius-von-Muzaka-Kirche (griechisch Άγιος Αθανάσιος του Μουζάκη) ist eine griechisch-orthodoxe Kirche in Kastoria, Westmakedonien in Griechenland, die nach der Besitzerinschrift an der Westwand in den Jahren 1383/84 von den Brüdern Theodor II. (Sebastokrator des Gebietes von Musakja (Myzeqeja) mit der Stadt Berat) und Stoya (Herr der Landschaft Kastoria mit allen Städten und Domänen) aus der albanischen begüterten Adelsfamilie Muzaka und dem Mönch Dionysius erbaut wurde. Beschreibung Die kleine St.-Athanasius-von-Muzaka-Kirche unweit des Kastoria-Sees ist eines der wichtigsten byzantinischen Denkmäler der Region und wurde in einer für die Stadt Kastoria recht kritischen Zeit erbaut. Theodor II. Muzakas Vater Andrea II. Muzaka gelang es 1371 in der Schlacht an der Mariza die Stadt Kastoria am Pindos dem serbischen Prätendenten Marko Kraljević abzunehmen. Für diesen Sieg erhielt Andrea II. 1372 vom byzantinischen Kaiser Johannes V. die Investitur von Kastoria. Theodor III. war der letzte Herrscher der Stadt vor der osmanischen Eroberung im Jahr 1385. Die Architektur des Gebäudes ist recht einfach und gehört zu der Art der einschiffigen Basiliken mit einer halbrunden Apsis im Osten. Der Narthex im Westen stammt von einer späteren Zeit. Außer den blinden Bögen an der Nord-, Süd- und Westseite hat die äußerliche Ansicht des Kirchengebäudes einen geringen ästhetischen Wert. Das Mauerwerk besteht aus unregelmäßigen, mit Schlamm verklebten Steinen. Das Dach aus Holz wurde in den 1950er Jahren ersetzt und behielt nur einige Elemente aus dem Originalbau. Die zahlreichen Fresken, die sich im Innenraum befinden, stammen aus der Zeit des Kirchenbaus (1383/84) und umfassen sowohl die Szenen aus dem Leben Christi und aus seiner Passion, als auch individuelle Formen von Heiligen, unter denen die örtlichen und besonders die militärischen Heiligen einen besonderen Platz einnehmen. Weblinks St. Athanasius of Mouzaki. In: Smartculture-webgis.eu. Abgerufen am 15. März 2018 (englisch). Einzelnachweise
Church of St. Athanasius of Mouzaki

St. Athanasius of Mouzaki (Greek: Άγιος Αθανάσιος του Μουζάκη) is a Greek Orthodox church located in Kastoria, Greece. It was built in 1383–1384 by the brothers Teodor II Muzaka and Stoya Muzaka of the house of Muzaka, a noble Albanian family that controlled the city at the time, and it is dedicated to St. Athanasius. It is considered one of the most important monuments of 14th century Kastoria and is the last church built in Kastoria before its annexation by the Ottoman Empire. Decorations The church is decorated with scenes of saints dressed in Byzantine clothing, a typical feature of Byzantine iconography. The frescoes are remarkable for depicting for the first time in Byzantine iconography, Jesus Christ and the Virgin Mary in imperial costume. The depiction of Virgin Mary as a queen is an atypical feature for the Byzantine iconography. Another unusual feature of the church is that, despite the fact that St. Alexander is traditionally not included among the ranks of military saints, the church of St Athanasius of Mouzaki is decorated with a portrait of St. Alexander and St. Mercurios in military clothing. Within the church is also a fresco of Saint George who is painted rather strange and particularly odd in the Byzantine-styled art. He is wearing a mantle and a cloak that has a double-headed eagle with a star in the middle, similar to the one that the Byzantine emperor John V Palaiologos rewarded to Andrea II Muzaka from his victory over Vukašin of Serbia. This could possibly imply that during the Middle Ages, Andrea was viewed as a great warrior of God by the Albanian people. Legacy The church influenced greatly the artistic production of Kastoria and Western Macedonia in the late 14th and early 15th century. Gallery See also Principality of Muzaka Sources
Chiesa di Sant'Anastasio di Muzaka

La chiesa di Sant'Atanasio di Mouzaki è una chiesa ubicata a Kastoria. Storia e descrizione La chiesa fu costruita, come riportato da una targa posta lungo la parte sinistra, dai fratelli Teodoro II e Stoya, appartenenti alla famiglia Muzaka, la quale controllava la città. Lavori di restauro si ebbero nel 1951. La chiesa, situata nei pressi del lago Orestiada, è fin dalla sua costruzione dedicata a sant'Atanasio: di modeste dimensioni, esternamente non presenta elementi di rilievo, con facciata semplice con portale d'ingresso, sormontato da un affresco e da una finestra. Interamente è a navata unica con abside semicircolare sul fondo e nartece sul lato opposto, di epoca successiva rispetto al resto della struttura. Il ciclo di affreschi, coevo alla data di costruzione della chiesa, ha come tema principale scene della vita e della passione di Gesù, nonché figure di santi, alcuni dei quali locali, vestiti con abiti bizantini. Tra le particolarità degli affreschi la raffigurazione della Vergine Maria con un vestito imperiale e sant'Alessandro con un abito militare, pur non essendo annoverato tra questa tipologia di santi. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Sant'Anastasio di Muzaka
Света Богородица Утешителница

„Света Богородица Утешителница“ (на гръцки: Παναγίας της Παρηγορήτισσας) е византийска църква от XIII век в град Арта. Намира се на западния склон на хълма на Арта. Издигната е през 1285 г. от Никифор I Комнин и съпругата му Анна Палеологина Кантакузина. На мястото първо е съществувал малък параклис от деспот Михаил II Комнин и съпругата му Теодора Петралифина. Като строителни материали послужили камъните от сградите на древна Амбракия. Интериорът впечатлява с богатата керамична декорация (меандри, фризове с диаманти, слепи арки и т.н.) Подпорната система на централния купол на църквата е оригинална, а като цяло архитектурата ѝ е уникална. Изографисвана е на три пъти. През река Арахтос, на северозапад, срещу църквата и с гледка към нея е построена Фатих паша джамия – досами село Граменица. Бележки
Church of the Parigoritissa

The Church of the Parigoritissa or Paregoretissa (Greek: Παναγία ἠ Παρηγορήτισσα, lit. 'Panagia of Consolation') is the 13th-century Byzantine metropolitan church of the Greek city of Arta. Part of the building used to house the Archaeological Collection of Arta. Description The church was founded around 1250 by the Despot of Epirus Michael II Komnenos Doukas, or perhaps someone in his court. At some point, the church was damaged, and it was then restored in 1290 by Michael II's son and successor, Nikephoros I Komnenos Doukas (r. 1268–1297) and his second wife Anna Kantakouzene. The church eventually became bankrupt, and was turned into a dependency (metochion) of the Monastery of Kato Panagia. In 1578, it is attested as a female convent. The church is a large, almost square three-storey building. It is of the octagonal type, with the central dome supported by eight piers divided into three tiers. There are also four smaller domes on each corner of the church's flat roof, and a lantern. Its interior decoration is rich, with marble revetment up to the level of the galleries, and extensive surviving mosaics and frescoes above that. On the dome the mosaic of the Pantokrator, surrounded by angels, and 12 prophets between the drum's windows. These mosaics were probably executed by artists from outside Epirus. 16th-century frescoes by the painter Ananias survive in the altar, while 17th-century frescoes decorate the main church. The church's decoration also displays a number of Western influences in its sculptural program, such as Romanesque monsters and reliefs depicting Biblical scenes. See also Ancient Roman and Byzantine domes References External links Church of Panaghia “Parigoritissa” (discoverarta)
Chiesa di Paregoretissa

La chiesa della Paregoretissa o Parigoritissa (in greco Παναγία ἠ Παρηγορήτισσα?, "Panagia della Consolazione") è la chiesa metropolitana bizantina del XIII secolo della città greca di Arta. Una parte dell'edificio ospita la Collezione Archeologica di Arta. Storia La chiesa fu fondata nel 1290 circa dal despota dell'Epiro, Niceforo I Comneno Ducas (1268-1297), e dalla sua seconda moglie Anna Cantacuzena. La chiesa alla fine cadde in bancarotta, e fu trasformata in una dipendenza (metochio) dell'abbazia di Kato Panagia. Nel 1578, la chiesa è attestata come convento femminile. Architettura La chiesa è un grande edificio a tre piani, quasi quadrato. È di tipo ottagonale, con la cupola centrale sostenuta da otto pilastri divisi in tre livelli. Ci sono anche quattro cupole più piccole su ogni angolo del tetto piatto della chiesa, e una lanterna. La sua decorazione interna è ricca, con rivestimenti in marmo fino al livello delle gallerie, e ampi mosaici e affreschi sopravvissuti al di sopra. Sulla cupola il mosaico del Cristo Pantocratore, circondato da angeli, e 12 profeti tra le finestre del tamburo. Questi mosaici furono probabilmente eseguiti da artisti esterni all'Epiro. Nell'altare sopravvivono affreschi del XVI secolo del pittore Anania, mentre affreschi del XVII secolo decorano la chiesa principale. La decorazione della chiesa mostra anche un certo numero di influenze occidentali nella sua statuaria, come i rilievi raffiguranti scene bibliche. Nonostante la presenza di elementi occidentali, con influssi romanici, la forte impressione degli ambienti interni è indubbiamente bizantina. Note Bibliografia Judith Herrin, Bisanzio : storia dell'impero che unì due mondi, BUR Rizzoli, 2021, ISBN 978-88-17-15541-0, OCLC 1310137581. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Paregoretissa
Igreja da Parigoritissa

A Igreja da Parigoritissa ou Paregoretissa (em grego: Παναγία ἠ Παρηγορήτισσα; romaniz.: Panagía e Paregorétissa; lit. "Panágia da Consolação") é uma igreja metropolitana bizantina do século XIII da cidade grega de Arta. Parte do edifício é utilizado para abrigar a Coleção Arqueológica de Arta. Vida A igreja foi fundada ca. 1290 pelo déspota do Epiro Nicéforo I Comneno Ducas (r. 1268–1297) e sua segunda esposa Ana Cantacuzena. A igreja posteriormente faliu e tornar-se-ia dependente (metóquio) do Mosteiro de Cato Panágia. Em 1578, é atestada como um convento feminino. A igreja é um edifício grande de três andares de formato quase quadrado. É do tipo octogonal, com uma cúpula central apoiada em oito pilares divididos em três fileiras. Há também quatro cúpulas menores em cada cando do teto reto da igreja, e um lanternim. Sua decoração interna é rica, com revestimento de mármore até o nível das galerias, e extensivos mosaicos e afrescos sobreviventes acima dele. Na cúpula há um mosaico do Pantocrator, cercado por anjos, e os 12 apóstolos entre as janelas do tambor. Estes mosaicos foram provavelmente executados por artistas não nativos do Epiro. Afrescos do século XVI executados pelo pintor Ananias sobrevivem no altar, enquanto afrescos do século XVII decoram a porção central do edifício. A decoração da igreja também apresenta algumas influências ocidentais em seu estatuário, como monstros romanescos e relevos descrevendo cenas bíblicas. Referências Bibliografia
Покров Богородичен (Воден)

„Покров Богородичен“ (на гръцки: Άγιας Σκέπης) е православна църква в южномакедонския град Воден (Едеса), Гърция. Храмът е катедрала на Воденската, Пелска и Мъгленска епархия на Вселенската патриаршия (под управлението на Църквата на Гърция). Местоположение Църквата е разположена в центъра на традиционния квартал Вароша. История Църквата първоначално носи името „Свети Врач“ („Свети Врачи“, „Свети Безсребреници“, на гръцки Αγίων Αναργύρων). След създаването на Българската екзархия в 1870 година храмът е катедрала на Воденската българска епархия. За пръв път българите завземат храма на празника на Константин и Елена през 1872 година и започват собствена служба на български. Храмът на няколко пъти минава ту в гръцки, ту в български ръце, докато накрая окончателно става български. Църквата изгаря при пожар в 1935 година и на нейно място е построен сегашният храм, прекръстен на „Покров Богородичен“. Бележки
Солунски културен център на Националната банка на Гърция

Солунският културен център на Националната банка на Гърция (на гръцки: Πολιτιστικό Κέντρο Θεσσαλονίκης του Μορφωτικού Ιδρύματος Εθνικής Τραπέζης) е музей в град Солун, Гърция. Музеят е на Културната фондация на Националната банка на Гърция. Центърът е създаден през 1989 г. във възстановената Вила Ахмет Капанджи, построена през 1898 година. Елевтериос Венизелос използва историческата сграда, когато е в Солун през 1916-17 г., а по-късно е гимназия. Центърът излага колекцията на съвременно гръцко изкуство, собственост на Културната фондация на Националната банка на Гърция. Културният център е отдел на Националната банка, създадена през 1989 г. с цел да допринася за интелектуалния живот на Северна Гърция. Прави изложби, приема лекции, прави предавания, филми и осъществява връзки с други културни институции в Солун. Той също така прави експозиция за историята на Солун, Света гора и Северна Гърция като цяло, подкрепена от научни доклади, публикации, както и експериментални уроци по пейзажна живопис за училищата. Центърът прави чести изложби на визуално изкуство, приложно изкуство и архитектура. Бележки