NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Praisos

Praisos (griechisch Πραισός Presos), auch Praissos, war eine antike Stadt auf Kreta. Sie liegt im Osten der Insel auf der Halbinsel von Sitia nördlich des heutigen Dorfes Nea Presos (ehem. Vaveli). Der Ort war bereits in neolithischer Zeit besiedelt, was eine Kultstätte in einer Höhle nordwestlich der Stadt belegt. Es folgen zahlreiche Überreste aus minoischer und mykenischer Zeit (Megalithhaus; Tholosgräber). Aus geometrischer Zeit stammt ein Heiligtum auf einem Hügel. Ihre Blütezeit erlebte die Stadt im Hellenismus. Sie war die wichtigste Stadt der Eteokreter, der Ureinwohner Kretas, die noch bis in das 3. Jahrhundert v. Chr. ihre alte Sprache bewahrten. Bei Ausgrabungen in der Stadt fanden sich Texte in eteokretischer Sprache, die mit griechischen Buchstaben geschrieben, jedoch bis heute nicht verständlich sind. In hellenistischer Zeit prägte die Stadt eigene Münzen. Um 145 v. Chr. wurde Praisos von Hierapytna zerstört und in dessen Territorium integriert, danach gibt es keine Siedlungsspuren mehr. Die Reste der Stadt verteilen sich auf drei Hügeln mit einer Stadtmauer, die noch heute zum Teil erhalten ist. Die bedeutendsten Reste stammen aus hellenistischer Zeit und nehmen etwa 10 Hektar ein. Sie bedecken zwei der drei Hügel. Einer der Hügel war befestigt und auf ihm stand ein Tempel. Die Häuser lagen an den Abhängen der Hügel und waren aus Stein errichtet. Zwischen den Hügeln stand die Agora; dort fanden sich architektonische Reste wie ein ionisches Kapitell. Literatur Siegfried Lauffer (Hrsg.): Griechenland. Lexikon der historischen Stätten. Beck, München 1989, ISBN 3-406-33302-8, S. 564–565. Holger Sonnabend: Praisos. In: Der Neue Pauly (DNP). Band 10, Metzler, Stuttgart 2001, ISBN 3-476-01480-0, Sp. 265–266. Paul Kretschmer: Die ältesten Sprachschichten auf Kreta. Glotta 31, 1948, 1–2, 1–20. Weblinks The Princeton Encyclopedia of Classical Sites: Praisos, Sitia, Crete. Praisos. (PDF) Lageplan und Grab B. Universität Heidelberg, abgerufen am 4. September 2016. Catherine Morgan: Praisos. American School of Classical Studies at Athens, 29. September 2009, abgerufen am 5. März 2018 (englisch). Don Evely: Praisos shrine. American School of Classical Studies at Athens, 8. Februar 2011, abgerufen am 5. März 2018 (englisch). Praisos – die alte Stadt der Eteokreter (Kreta Umweltforum) Praisos (British School at Athens, englisch) The ancient town of Praisos on Crete (englisch) Πραισός (Gemeinde Sitia, griechisch) Antike Münzen von Praisos
Praesus

Praesus or Praisos (Ancient Greek: Πραῖσος), also Prasus or Prasos (Πρᾶσος), was a Greek city in ancient Crete. Strabo reports that it belonged to the Eteocretes, and contained the temple of the Dictaean Zeus, for Mount Dicte was in the territory of Praesus. Strabo reports Praesus as lying between the promontories Samonium and Chersonesus, at a distance of 60 stadia from the sea, and close to Mount Dicte. However, Strabo confuses Praesus with Priansus, when he says it bordered upon the territory of Leben, and was distant 70 stadia from the sea, and 180 from Gortyn. The site was populated in Neolithic times, and remnants of Minoan and Mycenaean settlements have also been found. The inhabitants of Praesus believed that the Kouretes were children of Athena and Helios. The city was razed by the inhabitants of Hierapytna in 140 BCE, in a war that pitted Gortyn and Hierapytna against Knossos and its allies. Praesus was mentioned by Theophrastus in On Love: Leucocomas, the beloved of Euxinthetus, gives his lover the task of bringing his dog back from Praesus to Gortyn. The territory of Praesus extended across the island to either sea. It is said to have been the only place in Crete, with the exception of Polichna, that did not take part in the expedition against Camicus in Sicily, in order to avenge the death of Minos. Agathocles the Babylonian, related that the Praesii were accustomed to sacrifice swine before marriage. The site of Praesus is located north of the modern village of Nea Praisos (formerly Vaveli), which is located in the east of the island on the peninsula of Sitia. The remains of the city are distributed over three hills and include a partially preserved wall. References This article incorporates text from a publication now in the public domain: Smith, William, ed. (1854–1857). "Praesus". Dictionary of Greek and Roman Geography. London: John Murray.
Praso (Creta)

Praso o Preso (en griego, Πραισός) es el nombre de una antigua ciudad griega de Creta. Estrabón dice que estaba a sesenta estadios del mar, entre el cabo Samonio y Quersoneso, próxima al monte Dicte. El geógrafo también dice que el territorio de Praso limitaba con el de Lebén pero este dato parece ser una confusión con otra ciudad llamada Prieso. Praso era una ciudad habitada por eteocretenses y era la sede del santuario de Zeus Dicteo. Era citada también por Heródoto, que dice que, junto a Policna, no participó en la expedición que enviaron los cretenses contra Cámico, en Sicilia, para vengar la muerte de Minos.​ Por otra parte, en el tratado Sobre el amor de Teofrasto, una de las tareas que ordenó Leucócomas a Euxínteto fue traerle el perro de Praso. Los prasios sostenían la creencia de que los Coribantes eran hijos de Atenea y Helios. La ciudad fue arrasada por los hierapitnios en el año 140 a. C., en la guerra que mantuvieron Gortina e Hierapetra contra Cnosos y sus aliados.​​ Se localiza en la población actual de Nea Prasios.​ El territorio de la antigua ciudad se extendía entre dos acrópolis y además una tercera acrópolis contenía un espacio sagrado. Al sureste de esta última acrópolis se ubicaba el cementerio. Sus principales periodos de ocupación son el clásico y el helenístico, pero tanto en las acrópolis como en las inmediación se han excavados restos de periodos anteriores. Arqueología La investigación arqueológica de la antigua Praso se inició a fines del siglo XIX a cargo de un equipo de arqueología italiano bajo la dirección de Federico Halbher, que encontró algunas inscripciones en idioma eteocretense. En 1901, la Escuela Británica de Atenas comenzó una excavación sistemática en el yacimiento arqueológico, dirigida por Robert Bosanquet. Estas excavaciones sacaron a la luz y exploraron un altar y un templo de la denominada acrópolis Γ, un templo de la acrópolis Α, un andrón helenístico ubicado entre las acrópolis Α y Β, tumbas abovedadas, dos santuarios donde se hallaron ofrendas y un asentamiento minoico en el sitio de Hagios Konstantinos. Posteriormente, en 1935 el eforado de antigüedades de Creta descubrió la denominada «tumba del atleta», donde se hallaron dos ánforas panatenaicas de principios del siglo IV a. C. Nikolaos Platón investigó entre 1953 y 1954 el cementerio y el santuario. En 1955, 1960 y 1980 la Sociedad Arqueológica de Atenas recogió o compró objetos que estaban en posesión de los habitantes de la zona y que pertenecían al yacimientos de Praso. En 1992 y 1998 se realizaron otras campañas de excavaciones superficiales dirigidas por James Whitley y nuevamente se exploró en el lugar a partir de 2007.​ Referencias
Sant Mateu del Sinaí

El Monestir de Sant Mateu del Sinaí (Aghios Matthai) és un edifici religiós de Creta a la ciutat de Càndia o Heràkleion, que allotja una col·lecció d'icones de l'escola de Creta. Entre les icones principals: Sant Simón Theodochos (segle xvi), Sant Phanourios (1688, del pintor Joan, monjo de Kolyva), Sant Pareaskeve (segle XVII), Verge Immaculada (1780, pintada per Víctor), Profeta Elies (pintada per Georgios Kydoniates el 1752), Crucifixió (pintada per Georgios Kastrophylax el 1752), Sant Tit i els deu màrtirs (pintada per Ioannis Kornaros el 1773), Sant Charalampos (del mateix pintor i any), El lament (de 1753), i Sant Joan el precursor (segle xvii). Referències Collection of Agios Matthaios of Sinai (anglès)
Zàrax

Zàrax (en grec antic Ζάραξ o Ζάρηξ) era una ciutat de la costa oriental de Lacònia, situada en un promontori que era la prolongació del mont Zarax. Es trobava a uns 100 estadis d'Epidaure Limera, i tenia un bon port. Va ser ocupada, com Pràsies i altres ciutats d'aquella costa per Argos a la segona meitat del segle iv aC durant la supremacia macedònica, i segurament per aquesta raó la va destruir Cleònim, fill de Cleòmenes II, desastre del que no es va recuperar. August la va declarar una de les ciutats de l'Eleutero-Lacònia. Quan la va visitar Pausànies només restava un temple d'Apol·lo al port. Actualment es diu Hiéaka i en queden algunes restes de l'antiga ciutat. El cap encara es diu Zarax. Referències Viccionari
Zarax

Zarax (Ancient Greek: Ζάραξ) or Zarex (Ζάρηξ) was a town on the eastern coast of ancient Laconia, with a good harbour, situated upon a promontory, which is a projection of Mount Zarax. Like Prasiae and some other places on this part of the Laconian coast, it passed into the hands of the Argives in the time of the Macedonian supremacy; and this was apparently the reason why it was destroyed by Cleonymus of Sparta. From this disaster it never recovered. Augustus made it one of the Eleuthero-Laconian towns; but Pausanias, who visited in the 2nd century, mentions it as being “...the most ruinous of the towns of the Free Laconians...”, owing to the devastation carried out by Cleonymus. He adds that the only remarkable building in town at the time was a Temple of Apollo, graced by “... a statue holding a lyre”. Its site is located near the modern Ierakas, and can be accessed by following a footpath up from the modern day harbour. The remains, though scenic, are scarce, unprotected, and rapidly deteriorating. References This article incorporates text from a publication now in the public domain: Smith, William, ed. (1854–1857). "Zarax". Dictionary of Greek and Roman Geography. London: John Murray.
Zárax

Zárax (en griego, Ζάραξ) es el nombre de una antigua ciudad griega de Laconia. Es citada por Pausanias, que dice que fue la ciudad, de entre todas las de los eleuterolacones, que más sufrió puesto que fue destruida por Cleónimo. Menciona que se encontraba a cien estadios de Epidauro Limera y a ciento diez de Cifanta —cien por la costa más diez por el interior. Destacaba su puerto y un templo de Apolo con una imagen donde se le representaba portando una cítara.​ Pausanias cita también la posibilidad de que un personaje llamado Zárex del que se decía que aprendió de Apolo la música fuera el fundador epónimo de Zárax.​ Fue una de las ciudades atacadas por un ejército espartano dirigido por Licurgo que invadió Argólida en el año 219 a. C. En estos ataques Licurgo consiguió tomar varias ciudades pero sin embargo fue rechazado tanto de Zárax como de Glimpas.​ Se localiza en la moderna población de Ieraca.​ Referencias Enlaces externos Página del Ministerio de Cultura de Grecia: Geraca Laconia (en griego)
ГЕС Аоос

ГЕС Аоос (Pighai Aoos) — гідроелектростанція на північному заході Греції в периферії Епір. У рамках проєкту на річці Аоос створили земляну греблю висотою 78 метрів, на спорудження якої використали 3,2 млн м3 матеріалу. Вона утворила водосховище з площею поверхні до 13 км2 та об'ємом 170 млн м3 (корисний об'єм 144 млн м3). Виробництво електроенергії можливе при коливанні рівня водосховища між позначками 1315 і 1343 метрів над рівнем моря. Від водосховища веде дериваційний тунель довжиною 3 км та діаметром 3,5 м із балансуючим резервуаром, який з'єднаний з машинним залом водоводом довжиною 1,1 км, що забезпечує напір у 675 метрів. Сам зал, споруджений у підземному виконанні на глибині 440 метрів, оснащено двома турбінами типу Пелтон потужністю по 105 МВт. Втім, можна відзначити, що при такому напорі та потужності турбін річне виробництво електроенергії на ГЕС становить лише 159 млн кВт·год. Відпрацьована вода відводиться по тунелю до річки Арахтос, поповнюючи її ресурси. Усього довжина тунелів у межах проєкту ГЕС Аоос становить 10 км. Примітки
Алказар (стадион)

Стадион „Алказар“ е многофункционален стадион в Лариса, Гърция. Най-вече се използва за домакинските срещи на ФК „Лариса“. Стадионът е с капацитет 13 108 седящи места. Построен е през 1965 г. Той ще бъде заменен от новопостроения АЕЛ Арена. Източници
Alcazar-Stadion

Das Alcazar-Stadion (griechisch Στάδιο Αλκαζάρ) ist ein Fußballstadion mit Leichtathletikanlage in der griechischen Stadt Larisa. Die Anlage befindet sich nördlich des Stadtzentrums und ist ein Teil des Nationalen Sportzentrums von Larisa (Ethniko Athlitiko Kentro Larisas), kurz EAK. Der Name entstand aus dem Volksmund, um das Stadion mit den gleichnamigen Festungen in Spanien zu vergleichen. Geschichte Das Alcazar-Stadion wurde 1965 errichtet und diente dem Verein AE Larisa bis ins Jahr 2010 und von 2013 bis 2015 als Heimspielstätte. Das in öffentlicher Hand befindliche Sportstätte wurde zuletzt im Sommer 2004 anlässlich des Wiederaufstiegs des Vereins renoviert. Im Rahmen dieser Arbeiten wurden alle Stehplätze in Sitzplätze umgewandelt und somit das Fassungsvermögen von ehemals 18.000 Plätzen auf etwa 13.000 reduziert. Des Weiteren wurde eine neue Flutlichtanlage installiert, die Innenräume renoviert sowie die Haupttribüne überdacht. Die Spielfeldmaße des Stadions betragen 105 × 68 Meter. Nach dem Umzug der ersten Mannschaft in die AEL FC Arena nutzt die U20 von AE Larisa das Stadion als Spielstätte. Die Saison 2020/21 bestreitet AE Larisa nach einigen Jahren wieder im Alcazar-Stadion. Hierfür wurde ein neuer Rasen verlegt. Zusätzlich ist geplant, die Tartanbahn zu erneuern. Statistisches Zuschauerrekord: 18.500 beim Spiel AEL – Panathinaikos (27. Dezember 1987) Aktuelles Fassungsvermögen: 13.108 (ausschließlich Sitzplätze) Einzelnachweise
Alcazar Stadium

Alcazar Stadium is a multi-purpose stadium in Larissa, Greece part of the National Sports Complex of Larissa (Εθνικό Αθλητικό Κέντρο Λάρισας-Ε.Α.Κ.Λ.). It got its nickname because it is located in the Alcazar park, in Larisa, which was named after the Arabic name for the park which means "The Castle". The stadium was the homeground of the football team AEL from 1964 to 2010, from 2013 to 2015 and from July 2020 until July 2023. It holds 13,108 seats and was built in 1965. References
Estadio Alcazar

El Estadio Alcazar es un estadio multiusos ubicado dentro del National Sports Complex of Larissa en Grecia. Actualmente es la sede del equipo sub-20 del AE Larissa FC desde 2015. Historia Fue inaugurado en 1932 y ha pasado por cuatro renovaciones, cuenta con capacidad para más de 13000 espectadores y anteriormente era conocido como National Stadium "Olympic Winner Crown Prince Constantine". Fue la sede del AE Larissa FC en tres periodos entre 1965 y 2023 y del Apollon Larissa en la temporada 2017/18.​ Referencias Enlaces externos stadiumdb (en inglés)
Stadion Alkazar

Stadion Alkazar (grec. Στάδιο Αλκαζάρ) – wielofunkcyjny stadion sportowy klubu AE Larisa, znajdujący się w Larisie (stolica Tesalii, Grecja) przy ulicy Kozanis, na północnych obrzeżach miasta. Został zbudowany w 1964 roku. Od ostatniej przeróbki (w 2005 roku) może pomieścić 13 108 widzów. Wymiary boiska to 105 x 68m. W 2010 roku piłkarze AE Larisa przenieśli się na nowy obiekt, AEL FC Arena. Bibliografia www.stadia.gr (gr.)
Estádio Alkazar

O Estádio Alkazar ou simplesmente Alkazar, é uma arena multi-uso, situada em Larissa, Grécia. É a casa do AE Larisa, com capacidade para um pouco mais de 13.108 espectadores, o nome vem do árabe, que significa literalmente castelo, porém, está sendo construída a AEL Arena, para substituir o Alcazar, nos Jogos do Mediterrâneo de 2013 Ligações externas Perfil em Stadia.gr
Алказар (стадион)

Алказа́р (греч. Στάδιο Αλκαζάρ) — стадион в городе Лариса, Греция. Построен в январе 1932 года. Служил домашней ареной местного футбольного клуба «Лариса». 7 июня 1964 года «Лариса» сыграла первый матч с «Паниониосом» со счётом 2:1. В 2010 году клуб «Лариса» переехал на новый стадион AEL FC Arena, но в 2013—2015 годах вновь играл на «Алказаре». Стадион вмещает 13 108 зрителей. Ссылки Информация о стадионе «Алказар» на сайте «Ларисы» (недоступная ссылка) Проверено 25 февраля 2018.
Алказар (стадіон)

Стадіон «Алказа́р» (грец. Στάδιο Αλκαζάρ, англ. Alkazar Stadium) — стадіон у місті Лариса, Греція. «Алказар» — домашня арена місцевого футбольного клубу «Лариса». Стадіон вміщує 13 108 глядачів. Посилання Інформація про стадіон «Алказар» на сайті «Лариси» [Архівовано 19 лютого 2009 у Wayback Machine.] (гр.)
ТЕС Комотіні

ТЕС Комотіні — теплова електростанція у Греції, споруджена на основі використання технології комбінованого парогазового циклу. Введена в експлуатацію у 2002 році, стала другою у цілому ряді сучасних ТЕС, розрахованих на використання природного газу, після електростанції Лавріо Мегало. Розташована на півночі країни у провінції Східна Македонія та Фракія, в індустріальній зоні неподалік міста Комотіні. Генеральним підрядником спорудження ТЕС вартістю 300 млн євро виступив концерн ABB. У складі єдиного енергоблоку встановлено дві газові турбіни компанії Alstom GT13E2 потужністю по 165 МВт та одна парова потужністю 160 МВт. Завдяки використанню технології комбінованого циклу загальна паливна ефективність ТЕС становить 52 %, що краще від класичних конденсаційних електростанцій, проте вже значно поступається останнім зразкам, у яких цей показник перевищив 60 %. Примітки
ГЕС Пластірас

ГЕС Пластірас — дериваційна гідроелектростанція в центральній Грецій (периферія Фессалія), споруджена на основі ресурсів із верхів'я річки Мегдова, лівої притоки Ахелоосу. ГЕС працює в комплексі з греблею Тавропос, яка стала першим масштабним іригаційним та гідроенергетичним проєктом у сучасній Греції. Завершена будівництвом у 1959 році, гребля забезпечила можливість перекидання води із центрального гірського району на схід, для зрошення земель у Фессалії. Висота бетонної арочної греблі 83 метри, довжина 220 метрів, об'єм витраченого матеріалу — 100 тис. м3. Створене нею водосховище має максимальну площу поверхні 25 км2 та максимальний об'єм 400 млн м3 (корисний об'єм — 300 млн м3). Від водозабору на створеному греблею озері вода транспортується тунелем через прибережне гірське пасмо на 2,5 км на схід, після чого потрапляє у водовод ГЕС довжиною 3 км, при цьому забезпечується вельми суттєвий напір від 561 до 577 метрів (виробництво електроенергії можливе при коливанні рівня водосховища між позначками 776 та 792 метри над рівнем моря). ГЕС Пластірас, обладнана трьома турбінами Пелтона потужністю по 43,3 МВт, має річний виробіток на рівні 182 млн кВт·год. Відпрацьована вода потрапляє у буферний резервуар, який регулює її подачу до іригаційної системи. Примітки
ГЕС Поліфіто

ГЕС Поліфіто — гідроелектростанція на півночі Греції (периферія Західна Мекедонія) на річці Аліакмон. Входить до складу створеного тут каскаду ГЕС, знаходячись між ГЕС Іларіон (вище за течією) та ГЕС Сфікія. Є найпотужнішою станцією каскаду. Введення цієї першої на Аліакмоні станції в експлуатацію відбулось у 1974 році. У межах проєкту річку перекрили кам'яно-накидною греблею заввишки 112 та завдовжки 296 метрів, на спорудження якої використали 3,5 млн м3 матеріалу. Вона утворила водосховище із площею поверхні до 74 км2 та корисним об'ємом 1089 млн м3. Максимальний літній об'єм встановлено на рівні 1753 млн м3 (позначка 291 метр над рівнем моря), максимальний зимовий — 1326 млн м3 (позначка 285,5 м). Така різниця пояснюється необхідністю резерву на випадок можливих повеней. У випадку останніх максимальний рівень може сягати 293 метрів над рівнем моря з об'ємом водосховища 2119 млн м3. Мінімальний рівень, за якого можливе виробництво електроенергії, становить 270 метрів. Від водосховища до машинного залу, розташованого у 3,5 км північніше греблі, веде дериваційний тунель (у його середній частині існує ділянка поверхневого водоводу). Сам зал обладнаний трьома турбінами типу Френсіс потужністю по 125 МВт, що при напорі у 146 метри дає змогу виробляти 417 млн кВт·год на рік. Окрім виробництва електроенергії та виконання протипаводкових функцій, гребля Поліфіто забезпечує водопостачання міста Салоніки та іригаційні потреби, а також є джерелом води для охолодження ТЕС Птолемаїда. Примітки
Deutsche Schule Thessaloniki

Die Deutsche Schule Thessaloniki (DST) ist eine offiziell anerkannte deutsche Auslandsschule in Pylea, einem Vorort von Thessaloniki im Norden von Griechenland. Sie ist eine integrierte Begegnungsschule, die von der Zentralstelle für das Auslandsschulwesen durch vermittelte Lehrer und finanzielle Mittel unterstützt wird. Sie ist eine Privatschule in der Trägerschaft des Deutschen Schulverein Thessalonikis und es wird Schulgeld erhoben. Die Schule hat das Zertifikat Exzellente Deutsche Auslandsschule im Jahr 2011 erstmals erhalten und im Jahr 2019 erneuert. Geschichte Die Schule hat als deutsche Auslandsschule eine über 130-jährige Tradition – der Unterricht begann am 13. Februar 1888. Seitdem ist sie Bestandteil der Auswärtigen Kultur- und Bildungspolitik Deutschlands. 1996 wurde ein von der Bundesrepublik Deutschland finanziertes neues Schulgebäude mit weitläufigen Außen- und Sportanlagen in Pylea, nahe der Autobahn zum Flughafen Makedonia, eröffnet. Die Ehemaligen 1959 wurde der Ehemaligenverein der DST (SAGES) gegründet. Die Mehrheit der Absolventen haben in Deutschland studiert und sie tragen damit wesentlich dazu bei, das Band zwischen den beiden Ländern zu stärken. Einer der bekanntesten Absolventen der Schule ist der ehemalige Präsident des Europäischen Verfassungsgerichtshofes, Vasilios Skouris. Leitbild Als integrierte Begegnungsschule verfolgt die Schule das Ziel, die Schüler durch sehr guten Unterricht, durch eine an Offenheit, Toleranz und Leistung orientierten Ausbildung sowie durch gezielte individuelle und soziale Förderung zu einem optimalen Schulabschluss zu führen. Dabei ist die Begegnung zwischen den beiden Kulturen, ihren Lebenskonzepten und Traditionen sowie zwischen den Menschen in ihren Gesellschaften Ausgangspunkt und Basis aller Arbeit. Struktur Die Schule umfasst den Kindergarten, die Grundschule sowie Sekundarstufe I und Sekundarstufe II. Unterrichtet wird nach dem Lehrplan des Landes Baden-Württemberg. Die Schule ändert ihre Struktur von einer Abteilungsschule mit einer deutschen und einer griechischen Abteilung zu einer vollintegrierten Begegnungsschule, in der alle gemeinsam lernen und einen gemeinsamen Schulabschluss, das Deutsche Internationale Abitur (DIA) erwerben. Weblinks Website der Deutschen Schule Thessaloniki. Abgerufen am 5. November 2022 DST (SAGES) Einzelnachweise
German School of Thessaloniki

The German School of Thessaoloniki (Greek: Γερμανική Σχολή Θεσσαλονίκης, German: Deutsche Schule Thessaloniki) is a German international school in Finikas, Thessaloniki, Greece. The school serves Kindergarten through Year 12 of Sekundarstufe II/Lykeion (senior high school/sixth form). It was established on 13 February 1888, in Salonika, Salonika Vilayet, Ottoman Empire. See also Education in the Ottoman Empire References External links (in German) Deutsche Schule Thessaloniki (in Greek) Deutsche Schule Thessaloniki