NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Leggi di Gortina

Le leggi di Gortina sono un complesso di norme dell'antica Grecia, scritte in una grande epigrafe greca risalente al VI-V secolo a.C., rinvenuta nel 1884 a Gortyna (isola di Creta) da una missione archeologica italiana guidata da Federico Halbherr. L'epigrafe I blocchi di marmo su cui era stata incisa l'iscrizione, in scrittura bustrofedica, erano stati riutilizzati in età imperiale romana per la costruzione dell'odéon di Gortina. Si presume che l'epigrafe, in dialetto dorico, sia stata incisa fra la fine del VI e l'inizio del V secolo a.C. Storia Costituzione di Gortina Nell'XI secolo a.C. i Dori occuparono interamente l'isola di Creta, dove nei secoli precedenti era fiorita la raffinata civiltà minoica. La costituzione di Gortina, a carattere aristocratico come quella spartana di cui quella cretese fu forse il modello, prevedeva un governo collegiale di dieci cosmi, magistrati appartenenti alla nobiltà corrispondenti ai cinque efori spartani i quali governavano la città con l'assistenza della gerusia, un consiglio di anziani scelti fra gli ex cosmi. Le leggi familiari Il contenuto dell'epigrafe riguarda soprattutto il diritto di famiglia. La struttura familiare delineata nell'epigrafe non è più quella patriarcale delle epoche precedenti, dove i diritti delle donne erano pressoché inesistenti. A Gortina le donne, pur contraendo il matrimonio solo dopo la scelta del marito da parte del pater familias, godevano tuttavia di diritti patrimoniali: potevano ereditare il patrimonio familiare e in parte amministrarlo autonomamente. Anche se il diritto è fondamentalmente tradizionale, come nelle età precedenti, le leggi contemplano la possibilità della circolazione monetaria. Da ciò si è inferito che le leggi risalgano agli ultimi decenni del VI secolo a.C. o i primi del V secolo a.C., quando a Creta venne introdotta la moneta. Secondo molti studiosi le epigrafi costituirebbero quindi una innovazione legislativa. Le leggi di Gortina presentano numerose analogie con il diritto di numerose poleis, e pertanto sono servite per la ricostruzione del diritto civile nella Grecia del V secolo a.C., sebbene numerosi passi mostrino come la società che le abbia prodotte, per il prevalere di società primarie (la famiglia, la fratria) avesse istituzioni più arcaiche rispetto alla polis. Bibliografia Federico Halbherr, Ernst Fabricius, e Domenico Comparetti, Leggi antiche della città di Gortyna in Creta. Firenze (Torino, Roma) : Loescher, 1885 Luigi Pernier, L'Odeum dell'Agorà di Gortina presso il Leteo. Bergamo : Istituto Italiano d'Arti Grafiche, 1927 (Estratto da: Annuario della Regia Scuola Archeologica di Atene e delle Missioni italiane in Oriente, vol. 8-9) Ugo Enrico Paoli, L'antico diritto di Gortina. Milano : Giuffrè Editore, 1968 (Estratto da: Antologia giuridica romanistica ed antiquaria, 1, 8, pp. 17-48) Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Leggi di Gortina Collegamenti esterni (EN) Code of Gortyn, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Recht van Gortyn

Het recht van Gortyn was een Dorische wetgeving, met pre-Dorische elementen (zie Minoïsche beschaving) in verband met sommige godsdienstige tradities. De stad Gortys lag op het Griekse eiland Kreta. Het gaat om een inscriptie op de muur van een regeringsgebouw of gerechtshof dat in de 1e eeuw werd omgebouwd tot odeum. De tekst was boustrophedisch geschreven: afwisselend van links naar rechts en van rechts naar links, omkerend zoals een os die het land ploegt. Het beeld dat we krijgen van de maatschappij in Gortyn is typisch Dorisch: een sterk hiërarchisch gelaagde maatschappij, met onderscheid tussen vrijen, "horigen" en slaven. De tekst bevat wetten betreffende personen- en familierecht (onder andere adoptie, scheiding), zakenrecht, verbintenissenrecht (waaronder ook erfrecht) en strafrecht (onder meer in verband met verkrachting en overspel). Opvallend is dat een vrouw goederen in eigendom kan hebben en zonder voogd voor de rechtbank kan verschijnen. De "codex van Gortyn" moet in de periode 480-450 v.Chr. te situeren zijn, ongeveer gelijktijdig met de invoering van de geldeconomie op Kreta (ca. 470 v.Chr.). Door de versterkte handelseconomie en het verhoogde privébezit zal men de nood gevoeld hebben om het gewoonterecht vast te leggen. Het is mogelijk dat sommige wetten teruggaan tot de 7e eeuw v.Chr. Opvallend is ook dat er geen naam verbonden is aan de "codex van Gortyn". Nederlandse vertaling Jos Keelhoff, Het inschrift van Gortnya in Kreta in: Nederlandsch Museum, 1887, p. 25-46 Literatuur Adonis S. Vasilakis, The Great Inscription of the Law Code of Gortyn. ISBN 9608853400 Referenties "76. Laws relating to women, Gortyn in Crete, ca. 450 B.C. (Excerpts from the Gortyn Law Code, Inscr. Creticae 4.72, cols. ii.3-27, ii. 45-iv.54, v. 1-9. vi.31-46, vi.56-vii.2, vii.15-viii.19, xi. 18-9. G)", "IV. Legal Status in the Greek World", in: M.R. Lefkowitz-M.B. Fant (edd.), Women's Life in Greece and Rome. A Source Book in Translation, Baltimore, 1992². (e-bookversie op stoa.org) J.S. Arkenberg (introd. en trad.), The Law Code of Gortyn (Crete), c. 450 BCE, in Ancient History Sourcebook (1998). (Engelse vertaling met korte inleiding) H. Hauben, Nota's bij de colleges Antiek Recht, Leuven, 2002. (studentencursus) Aditi Iyer, art. Gortyn law code, Crete, in Archaeopaedia (2005).
Kodeks z Gortyny

Kodeks z Gortyny – zapis prawa karnego i cywilnego miasta Gortyna na Krecie, wykuty prawdopodobnie pod koniec VI wieku p.n.e. na kamiennych ścianach buleuteriona. Kodeks ten zawierał 12 kolumn, a każda kolumna zawierała po 52 linie. Zapis jest wykonany w formie bustrofedona, tzn. w kolejnych wierszach tekstu na przemian od prawej do lewej, i od lewej do prawej strony przypominający sposób uprawy ziemi przez wieśniaków za pomocą wołów – "tak, jak wół orze". Aktualnie eksponowany w odeonie na terenie starożytnej Gortyny. Kodeks dostarcza informacji o położeniu prawnym ówczesnych niewolników osadzonych na roli (nazywanych wymiennie duloi lub woikees, "związanych z gospodarstwem"). Niewolnik mógł występować w sądzie i otrzymać odszkodowanie od człowieka wolnego, gdy sąd uznał, że został on skrzywdzony. Mógł się także ożenić z kobietą wolną, a jeśli małżonkowie mieszkali w domu żony, ich dzieci były wolne. Podobne stosunki istniały zapewne w większości polis w czasach archaicznych. Pozycja kobiet w Kodeksie jest lepsza niż we współczesnym mu świecie greckim; widać także przepisy wskazujące na istnienie pozostałości rodziny matrylinearnej (liczenie potomstwa i dziedziczenie w linii żeńskiej). Zobacz też Prawo Dwunastu Tablic Przypisy Linki zewnętrzne Dwanaście kolumn z Gortyny — historia odkrycia Prawne konsekwencje rozwodu w Kodeksie z Gortyny Status prawny gortyńskiej patroiokos Adopcja w kodeksie z Gortyny Struktura społeczeństwa w świetle Kodeksu z Gortyny The Law Code of Gortyn Codificiation, tradition and innovation in the law code of Gortyn
Gortinski zakonik

Gortinski zakonik je zakonik antičnega polisa Gortin z juga Krete, ki so ga odkrili leta 1884. Ohranjenih in do zdaj odkritih 12 kamnitih plošč naj bi bilo vklesanih v 5 stoletju pr. n. št. Ohranjene plošče naj bi bile del mnogo obširnejšega zakonika, za katerega arheologi domnevajo, da je bil vklesan v steno javne zgradbe na agori Gortina. Gre za edini dobro ohranjeni zapis grškega prava, ki ureja družbeno razlikovanje, posebnosti dedovanja, opredeljuje apetaire kot manj vredne svobodne državljane in predstavlja povezavo z vojaško ureditvijo polisa. Reference
Gortyns lagkodex

Gortyns lagkodex var en lagbok som utgjorde stadsrätt i den antika grekiska stadsstaten Gortyn på sydsidan av Kreta. Den enda källan till lagen är en fragmenterad plogskrift (Bustrofedon) på en murvägg som kan ha varit en del av agora (samlingsplats). Byggnaden var omkring 30 meter i diameter. De tolv spalter med text som är bevarade var omkring nio meter långa, en och en halv meter höga och innehöll omkring 600 textrader. Dessutom har ytterligare fragment av textstycken överlevt, de så kallade "andratexterna". Detta är den längsta bevarade antika grekiska inskriften, bortsett från Diogenes av Oinoanda. Studier av skriften tyder på att det är en enskild skulptör som har gjort arbetet. Inskriften dateras till första hälften av 400-talet f.Kr. Det första fragmentet av lagen upptäcktes på 1850-talet. Den italienske arkeologen Federico Halbherr fann ytterligare fyra spalter med text medan han grävde ut en plats i närheten av en lokal kvarn 1884. Eftersom detta uppenbart var en del av en större text erhöll Halbherr, Ernst Fabricius och en arkeologisk grupp tillåtelse till att undersöka resten av platsen. De avtäckte ytterligare åtta kolumner på stenar som hade blivit nyttjade som en del av fundamentet till ett romersk odeon på 100-talet f.Kr. Den ursprungliga muren har i dag delvis rekonstruerats. "Den stora lagen", som lagen också kallas, skrevs i en dorisk dialekt och är en av en rad juridiska inskrifter som är spridda över hela Kreta, trots att märkligt få icke-juridiska texter från samma område har blivit bevarade. Det doriska språket talades genomgående i städerna på Kreta som Knossos, Lyttos, Axos och olika andra orter på centrala Kreta. Lagen står inom en tradition på Kreta som i sin helhet representerar den enda betydande textkorpus av grekisk lag från antiken som har upptäckts utanför Aten. Hela textkorpusen av lagarbete på Kreta kan indelas i tre breda kategorier: den tidigaste (I. Cret. IV 1-40., omkring 600 f.Kr. till omkring 525 f.Kr.) var inhuggen i trapporna och väggarna till Apollon Pythios tempel, nästa kategori innefattar Gortyns lagkodex på murarna till eller i närheten av agora mellan omkring 525 och 400 f.Kr. (I. Cret. IV 41-140), därefter kommer lagarna (I. Cret. IV 141-159) som innehåller joniska bokstäver och således dateras till 300-talet f.Kr. Även om alla texterna är fragmentariska vittnar de om kontinuerliga förbättringar av och tillägg till lagen. Det har varit möjligt att följa utvecklingen av lagen från arkaiska proskriptioner (förbud) och framöver, särskilt minskande rättigheter för kvinnor och ökande rättigheter för slavar. Med dess hjälp har man även kunnat studera en del aspekter av offentlig rätt. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från norska Wikipedia (bokmål/riksmål), Gortyns lovkodeks, 20 augusti 2016. Externa länkar Internet Ancient History Sourcebook: The Law Code of Gortyn (Crete) (engelska)
Даутбал (дем)

Даутбал (на гръцки: Δήμος Ωραιοκάστρου, Димос Ореокастру) е дем в област Централна Македония на Република Гърция. Център на дема е едноименният град Даутбал. Селища Дем Даутбал е създаден на 1 януари 2011 година след обединение на три стари административни единици – демите Даутбал, Мигдония, Калитеа по закона Каликратис. Демова единица Даутбал Според преброяването от 2001 година дем Даутбал има 11 896 жители и в него влиза единствено едноименният град Даутбал (Ωραιόκαστρο, Ореокастро) в областта Вардария. Демова единица Калитеа Според преброяването от 2001 година дем Калитеа (Δήμος Καλλιθέας) с център в Градобор (Пендалофос) има 6096 жители и в него влизат само две демови секции и селища в областта Вардария: Демова секция Градобор село Градобор (Πεντάλοφος, Пендалофос) Демова секция Джумая село Джумая (Μεσαίο, Месео) село Даутли (Μονόλοφο, Монолофо) село Ени махала (Πετρωτό, Петрото) Демова секция Наръш село Наръш (Νέα Φιλαδέλφεια, Неа Филаделфия) Демова секция Ново село село Ново село (Νεοχωρούδα, Неохоруда) Демова единица Мигдония Според преброяването от 2001 година дем Мигдония (Δήμος Μυγδονίας) с център в Айватово (Лити) има 7239 жители и в него влизат следните секции и селища: Демова секция Айватово село Айватово (Λητή, Лити) село Антуполи (Ανθούπολη, Антуполи или Ανθόκηποι, Антокипи) Демова секция Балджа село Балджа (Μελισσοχώρι, Мелисохори) Демова секция Дремиглава село Дремиглава (Дремиглав, Δρυμός, Дримос) Бележки
Oreokastro (Gemeinde)

Oreokastro (griechisch Ωραιόκαστρο (n. sg.)) ist eine Gemeinde in der griechischen Region Zentralmakedonien. Sie wurde anlässlich der Verwaltungsreform 2010 aus dem Zusammenschluss von drei Gemeinden gebildet. Verwaltungssitz ist Oreokastro. Lage Das Gemeindegebiet von Oreokastro erstreckt sich über 217,855 km² vom Tal des Gallikos in der Ebene von Thessaloniki ostwärts zu den Ausläufern des Chortiatis-Gebirges. Benachbarte Gemeinden sind im Norden Kilkis, im Osten Langadas, im Süden Pavlos Melas und Kordelio-Evosmos, im Südwesten Delta und im Westen Chalkidona, zwischen letzteren eine Exklave des Gemeindebezirks Kallithea. Verwaltungsgliederung Die Gemeinde Oreokastro wurde auf Grund der Verwaltungsreform 2010 aus dem Zusammenschluss der Gemeinden Kallithea, Mygdonia und Oreokastro gebildet, diese bilden seitdem die drei Gemeindebezirke. Verwaltungssitz ist die gleichnamige Stadt Oreokastro. Einzelnachweise
Oraiokastro

Oraiokastro (Greek: Ωραιόκαστρο, also Oreokastro) is a municipality in the Thessaloniki regional unit, Greece, and a suburb of Thessaloniki. Municipality The municipality Oraiokastro was formed at the 2011 local government reform by the merger of the following 3 former municipalities, that became municipal units: Kallithea Mygdonia Oraiokastro The municipality has an area of 217.855 km2 and the municipal unit Oreokastro which is located 11 km north of Thessaloniki. has an area of 21.855 km2. The municipality has a population of 40,004 inhabitants according to the October 2021 census. Religious buildings The Temple of the Hellenic Gods (Ελλήνων Ναός), a Hellenic temple, is located in Oraiokastro. References
Dème d'Oreókastro

Le dème d'Oreókastro (en grec moderne : Δήμος Ωραιοκάστρου) est un dème situé dans la périphérie de Macédoine-Centrale en Grèce. Le dème actuel est issu de la fusion en 2011 entre les dèmes de Kallithéa (en), de Mygdonía (en) et d'Oreókastro. Notes et références Portail de la Grèce
Oraiokastro

Oraiokastro (Grieks: Ωραιόκαστρο) is sedert 2011 een fusiegemeente (dimos) in de Griekse bestuurlijke regio (periferia) Centraal-Macedonië. De drie deelgemeenten (dimotiki enotita) van de fusiegemeente zijn: Kallithea (Thessalonikis) (Καλλιθέα of Καλλιθέα Θεσσαλονίκης) Mygdonia (Μυγδονία) Oraiokastro (Ωραιόκαστρο)
Oreokastro (gmina)

Oreokastro (gr. Δήμος Ωραιοκάστρου, Dimos Oreokastru) – gmina w Grecji, w administracji zdecentralizowanej Macedonia-Tracja, w regionie Macedonia Środkowa, w jednostce regionalnej Saloniki. W 2011 roku liczyła 38 317 mieszkańców. Powstała 1 stycznia 2011 roku w wyniku połączenia dotychczasowych gmin: Oreokastro, Migdonia i Kalitea. Siedzibą gminy jest Oreokastro. Przypisy
Ореокастрон (дим)

Ореокастрон (греч. Δήμος Ωραιοκάστρου) — община (дим) в Греции в периферийной единице Салоники в периферии Центральная Македония. Население 38 317 жителей по переписи 2011 года. Площадь 217,855 квадратного километра. Плотность 175,88 человека на квадратный километр. Административный центр — Ореокастрон. Димархом на местных выборах 2019 года избран Панделис Цакирис (Παντελής Τσακίρης). Создана 30 августа 1994 года (ΦΕΚ 135Α). 7 июня 2010 года (ΦΕΚ 87Α) по программе «Калликратис» к общине присоединены упразднённые общины Калитея и Мигдония. Примечания Ссылки oraiokastro.gr (греч.) — официальный сайт общины Ореокастрон
Општина Даутбал

Општина Даутбал (грч. Δήμος Ωραιοκάστρου, Димос Ореокастру) је општина у Грчкој у Солунском округу, периферија Средишња Македонија. Административни центар је град Даутбал. По подацима из 2021. године број становника у општини је био 40.004 Насељена места Општина Даутбал је формирана 1. јануара 2011. године спајањем 3 некадашњих административних јединица: Даутбал, Калитеја и Мигдонија. Општинска јединица Даутбал: Даутбал, Егнатија, Неокастро, Свети Ђорђе. Општинска јединица Калитеја: Градобор, Александрос Ипсилантис, Месео, Монолофо, Нареш, Ново Село, Петрото. Општинска јединица Мигдонија: Ајватово, Антуполи, Балџа, Дремиглава, Свети Димитрије Становништво Референце Спољашње везе Δήμος Ωραιοκάστρου (језик: грчки)
Dimos Oraiokastro

Dimos Oraiokastro (Oraiokastro) är en kommun i Grekland. Den ligger i prefekturen Nomós Thessaloníkis och regionen Mellersta Makedonien, i den norra delen av landet, 300 km norr om huvudstaden Aten. Antalet invånare är 24 962. Arean är 218 kvadratkilometer. Terrängen i Dimos Oraiokastro är kuperad västerut, men österut är den platt. Kommentarer Källor
Kastellikullen, Chania (arkeologisk plats)

Kastel­li­kul­len (Agia Ai­ka­te­ri­ni­tor­get) är en ar­ke­o­lo­gis­k plat­se i Cha­nia, Kre­ta, ligger i närheten av gamla staden och ham­nen. En kon­ti­nu­er­lig bo­sätt­ning kan be­läg­gas från och med ne­o­li­tisk tid till idag, vilket motsvarar en period på om­kring 5000 år, med ett av­brott från slu­tet av den sena brons­ål­dern till den sen-geo­met­ris­ka pe­ri­o­den (1150–735 f.Kr). Platsen från senmykensk tid kan vara identisk med Kydonia, som är känd från linear B-tavlor. Arkeologiska utgrävningar på Kastel­li­kul­len Utgrävningarna började åren 1964-1965 då Yannis Tzedakis (tidigare generaldirektör för de arkeologiska myndigheterna på Greklands kulturministerium) påbörjade ett testschakt. Systematiska utgrävningar på platsen pågick åren 1964–1969, då man vände sig till Svenska Institutet i Athen och dåvarande direktören Carl-Gustav Styrenius som potentiell samarbetspartner, ett samarbete som inleddes 1969. Sedan 1970-talet har det varit en stark dansk närvaro i projektet. Man kunde vid utgrävningarna för förs­ta gång­en sä­kert iden­ti­fi­e­ra ett mi­no­iskt cent­rum på väst­ra Kre­ta. Mellan åren 1989 och 1990 upptäcktes fem li­ne­ar B-tav­lor. De är de enda som man funnit ut­an­för Knos­sos se­dan bör­jan av 1900-ta­let. År 2010 anslöt sig det Danska institutet i Athen i utgrävningarna, ett samarbete som varade fram till att de aktiva fältarbetet slutade år 2014. Under utgrävningarna hittade man omfattande husrester samt stora mängder keramik. Två av de mest viktiga fynd man hittade var två linear A-tavlor och ett antal sigillstämplar. Se även Svenska institutet i Athen Källor Svenska institutet i Athen - Kastellikullen, Chania: https://www.sia.gr/sv/articles.php?tid=395&page=1 Referenser
Château d'Áptera

Le château d'Áptera (grec moderne : Κάστρο Απτέρων), également connu sous le nom de forteresse d'Áptera (Φρούριο Απτέρων), ainsi que sous le nom de tour d'Áptera (Κούλες Απτέρας) ou tour de Soúmpasis (Κούλες Σούμπαση), est un château situé à proximité du village d'Áptera, sur l'île de Crète, en Grèce. Le château est construit au cours de la période ottomane, plus précisément entre 1867 et 1868, peu de temps après l'insurrection crétoise de 1866. Il est érigé sous les ordres de Hüseyin Avni Pacha, gouverneur de l'île de Crète à l'époque. Le but de la construction du château est de surveiller la vallée d'Apokóronas, une importante voie d'accès depuis l'est de l'île vers la ville de La Canée, ainsi que de soutenir la forteresse d'Izzeddin, située à proximité. Après la période ottomane, le château sert d'école pour le compte du village de Megála Choráfia, aujourd'hui connu sous le nom d'Áptera. Le château est situé entre le site archéologique antique d'Aptera et la forteresse d'Izzeddin, à proximité des rives de la baie de Soúda, à une douzaine de kilomètres à l'est de la ville de La Canée. Construit sur une colline à une hauteur d'environ 170 mètres au-dessus du niveau de la mer, le château est en forme de Π, ouvert sur le côté nord, doté de deux tours circulaires, l'une située dans l'angle sud-est et l'autre dans l'angle sud-ouest. En son centre est située une cour centrale. La porte d'entrée principale est située à l'est. Le château est en bonne condition de préservation en raison de sa relative jeunesse, ainsi que du fait qu'il reste peu utilisé lors des grandes batailles. Notes et références (fi) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en finnois intitulé « Ápteran linna » (voir la liste des auteurs). Références Annexes Liens externes Portail de l’Empire ottoman Portail des châteaux Portail de la Crète
Фортеця Аптери

Фортеця Аптери (грецька: Κάστρο Απτέρων, Kástro Aptéron, Κούλες του Σούμπαση (Фортеця Сержанта) — класична османська фортеця XIX ст. на пагорбі поруч з бухтою Суда, Крит, Греція, побудована в 1867-1868 роках. Історія Укріплення було побудоване в грудні 1867-1868 роках за Авні-Паші, який у той період управляв Критом та побудував понад 150 укріплень. Метою будівництва було посилення оборони долини Апокоронас, через яку проходить дорога до Ханьї. Окрім того фортеця, розташована на висоті 170 метрів над рівнем моря над селом Каламі, повинна була допомагати іншій османській фортеці Ізеддін, розташованій ближче до моря в низовині. Укріплення розташоване поруч з руїнами давнього міста Аптера, за 12 кілометрів на схід від Ханьї Архітектура Фортеця має прямокутну форму з двома вежами на південній стороні. Південно-західна башта контролювала прохід до Керамеї та тримала зв'язок з Фортецею Суда. А Південно-східна башта контролювала прохід до Калівесу та тримала зв'язок з Фортецею Ізеддін, укріпленнями Нового Села та Калівесу. Головний вхід до фортеці розташований на сході, захищений напівкруглим бастіоном. На оборонні вали на вершині фортеці ведуть внутрішні сходи, захищені від обстрілів. В середині фортеці розташовані казарми для солдатів та офіцерів, в'язниця, склади, кухня. Після того, як турецькі війська покинули острів фортеця використувалась як сільська школа села Мегала Хорафія (грецька Μεγάλα Χωράφια), розташованого поруч. Фортеця не брала участі в значних бойових діях та вважається найбільшою османською фортецею острова на момент її побудови. ЇЇ реставрували в 2006-2010 роках за 800 тис. євро. Будівля використовується для проведення виставок, екскурсій, концертів та інших культурних заходів. Див також Фортецца (фортеця в Ретімно) Фортеця Грамвуса; Фортеця Спіналонга; Франгокастелло Кулес (Іракліон) Примітки
Église Saint-Nicolas d'Ágios Nikólaos

L'église Saint-Nicolas (grec moderne : Εκκλησία Αγίου Νικολάου στον Όρμο) est une église orthodoxe byzantine située dans la ville d'Ágios Nikólaos, sur l'île de Crète, en Grèce. Elle est dédiée à Nicolas de Myre et donne son nom à toute la ville. L'église est construite au début du VIIe siècle, pendant la première période byzantine en Crète, ce qui en fait l'une des plus anciennes églises de Crète encore existantes. Elle conserve relativement jusqu'à aujourd'hui sa forme d'origine. L'église est située sur la péninsule de Nissí ou Bouroúni, au nord-est de la ville. La baie adjacente sert de port au cours du Moyen Âge et est connue sur les cartes vénitiennes sous le nom de Porto di San Nicolò. L'église protège les marins, car Saint Nicolas est considéré comme le saint patron des marins. L'église possède un dôme de grande taille, une large abside, ainsi que des portes et des fenêtres de petite taille. À l'intérieur, l'église est initialement décorée de motifs géométriques et floraux, ce qui suggère que la décoration est réalisée pendant la période iconoclaste située entre le VIIIe et le IXe siècle. Le bâtiment de l'église est restauré à la suite du tremblement de terre de 1303 et décoré de peintures murales typiques représentant divers saints de l'église. Aujourd'hui, plusieurs grands hôtels se trouvent à proximité de l'église. Notes et références (fi) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en finnois intitulé « Pyhän Nikolaoksen kirkko (Ágios Nikólaos) » (voir la liste des auteurs). Références Annexes Articles connexes Ágios Nikólaos (Crète) Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe Portail de la Crète