NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Халил бей джамия

Халил бей джамия (на гръцки: Τζαμί Χαλίλ Μπέη; на турски: Halil Bey Camii) е джамия в източномакедонския град Кавала, Гърция. В 2002 година е обявена за паметник на културата. Местоположение Джамията е разположена в центъра на полуострова Панагия, на който вероятно се е образувала първата мюсюлманска махала, след падането на града в османски ръце. Разположена е на високо и равно място и е част от комплекс, който включва и Халил бей медресе, което към началото на XX век има осем учебни стаии. В медресето има и начално девическо училище. История Махала на име Халил бей е спомената в османски документ от 1569 година и вероятно джамията е построена по време на реконструкцията на града около 1530 година. Това е втората по големина джамия в Кавала след Ибрахим паша джамия, днешната църква „Свети Николай“. Според археологическите разкопки на XII ефория за византийски старини на мястото е имало трикорабна раннохристиянска базилика, която устната традиция нарича „Света Параскева“. Не е ясно дали сградата все още е съществувала след османското завоевание, дали е била в употреба и дали на това място до началото на XVI век е имало християнски квартал. Но през първите векове на османското владичество е обичайно джамиите да се издигат на мястото на църкви или църкви да се превръщат в джамии. Сегашната сграда на джамията е от началото на XX век, но минарето е вероятно оригиналното от XVI век. След като Кавала попада в Гърция вследствие на Балканските войни и след обмена на население между Турция и Гърция, в 20-те години в медресето и в джамията са заселени бежански семейства. В периода 1930 – 1940 година в сградата се помещава градската филхармония, откъдето идва и името Старата музика (Παλιά Μουσική) или Музикалната джамия (Τζαμί της Μουσικής). Минарето е частично разрушено през 50-те години на XX век. По-късно медресето и джамията без минарето са реставрирани, а районът озеленен. Останките от раннохристиянската базилика са експонирани под стъклен под на джамията. Сградата се използва за изложбена площ и за провеждане на различни културни събития. В медресето се съхраняват фолклорни сбирки и се помещава Ландшафтното сдружение на Панагия „То Кастро“. Бележки
Halil Bey Mosque

The Halil Bey Mosque (Greek: Τζαμί Χαλίλ Μπέη, from Turkish: Halil Bey Camii) is a former mosque in the town of Kavala, in the Eastern Macedonia and Thrace region of Greece. Built in the 1530s during the Ottoman era, the mosque was abandoned in the 1820s and is now a museum open to visitors. Overview The former mosque is located in the center of the small peninsula in the port, near the old fortress. It was probably built c. 1530s, around the same time as the larger Ibrahim Pasha Mosque was built. The mosque was built on top of a Byzantine church dedicated to Saint Paraskevi; the remains of the church are visible through the glass floor of the mosque. It is most likely that the first church was converted into a mosque, and then later the proper mosque building was built on that site, as was common in the areas the Ottomans conquered. After the Balkan Wars, the mosque along with the greater Kavala region became part of the Kingdom of Greece. At the beginning of the 20th century, the mosque functioned as a girls' school. After the population exchange between Greece and Turkey, Halil Bey Mosque and its madrasa (religious school) housed many Greek refugees fleeing Turkey. In the 1930-1940 period, the mosque housed the municipality's philharmonic orchestra and was thus dubbed the "Mosque of Music". To this day, people of Kavala call it "Old Music [hall]" (Παλιά Μουσική). The mosque's minaret was torn down in the 1950s. After a series of restoration works for both the mosque and the madrasa (but not the minaret), it was opened to the public and is a museum and a venue hall. The mosque was part of a wider complex that also included a madrasa which had eight rooms for students and which has also been preserved in good condition. It is bright red in colour. Gallery See also Islam in Greece List of former mosques in Greece Ottoman Greece References External links Media related to Halil Bey Mosque at Wikimedia Commons
Trdnjava Kavala

Trdnjava Kavala je zgrajena na vrhu polotoka Panagia, na lokaciji 'Akropola'. Zgrajena je bila leta 1425 na ruševinah bizantinske akropole Kristoupolis, ki je bila uničena leta 1391. Gre za utrjeno obzidje, ki sledi obliki in naklonu terena in je s prečnim zidom razdeljena na dva dela. Obzidje je okrepljeno z dvema kvadratnima stolpoma, s poligonalnim stolpom, približno na sredini vzhodne kurtine in bastijonom na SV kotu. Namen utrdbe je bil nadzor nad prehodom Via Egnatia. Utrdba sledi naravnim elementom, obleganja so potekala s hladnim orožjem in ne s topovi uničujoče moči. Na stenah zunanjega zidu akropole izstopata dva kvadratna in poligonalen stolp. Trdnjava ima okrogel stolp, ki je bil zadnje obrambno mesto, skladišče streliva in zalog, ki je bilo kasneje spremenjeno v zapor, stražarnico, in je bila primerno bivališče in rezervoar za vodo. Zgodovina Leta 926 je bil obnovljen del Justinijanovega obzidja, ki je bil uničen leta 1391 po obleganju mesta s strani Osmanov in Benečanov. Sedanje obzidje je bilo zgrajeno v dveh fazah. Aprila 1425 je bil zgrajen notranji zid na najvišjem in najbolj gladkem delu hriba. Projekt ni povezan z obrambnimi potrebami katerega koli naselja, saj je bil polotok še vedno pust in nenaseljen. Namen utrdbe je bil nadzor in zaščita ključnega prehoda Via Egnatia, ki je trpel zaradi piratskih napadov, ter spremljanje gibanja beneške flote in reševanje neizbežnega napada. Spodnja stran hriba, proti pristanišču, je ostala celo stoletje skoraj neutrjena. Od konca 17. stoletja se je akropola hkrati uporabljala kot kraj izgnanstva in ječe za sultanove podanike, dolgo pa je bila tudi vojaško in upravno središče mesta. Konec 19. stoletja je sultan utrdbo razvrstil v kategorijo zapuščenih, spomenik pa so prenehali vzdrževati in ga predali obrabi časa. Njegovo stalno propadanje, na primer zrušitev strehe obeh stolpov, je razvidno iz ilustracij. V začetku 20. stoletja je egipčanski kediv Abas Hilmi kupil trdnjavo od turške vojaške službe, da bi jo uporabil kot industrijsko in tehnično šolo, načrt pa se ni uresničil. Zadnjič so citadelo med drugo svetovno vojno uporabile čete osvajalcev. Leta 1968 je akropola po nakupu (70.000 drahem - 16.321,56 € po tečaju iz leta 2023) prešla v last občine Kavala. Utrdba se uporablja kot prostor za rekreacijo in kulturne dejavnosti ter ima tudi okrepčevalnico. Galerija Viri Kyriakos Lykourinos, Splošni državni arhiv, arhiv prefekture Kavala Zunanje povezave Uradna spletna stran
Фортеця Кавала

Фортеця Кавала — фортеця, побудована в XV столітті на руїнах візантійського акрополя, розташованого на вершині півострова в місті Кавала, Греція. Фортеця не призначалася для оборони населеного пункту. Вона призначалась для контролю і захисту дороги, а також контролю за пересуваннями венеційського флоту та для протидії відповідним нападам з моря. Історія Акрополь був укріплений ще з V століття до нашої ери. Пізніше його укріплення ремонтувались та удосконалювались імператором Юліаном, потім Юстініаном, а також в 926 році. Фортеця була модифікована в 1307 році за Андроніка II Палеолога, шляхом будівництва стіни зі сторони моря до вершини пагорба. Вона була відновлена османами в 1425 році після того як вони її зруйнували захоплюючи місто у 1391 році. За іншими джерелами маштабна перебудова фортеці відбувалась за султанів Селіма або Сулеймана у 1520—1530 роках. Турецькі географ Хацікальфа (Χατζηκάλφα) у (1650 році) та мандрівник Евлія Челебі (у 1667 році) описували фортецю як потужну оборонну спорду. З кінця XVII століття фортеця використовувалась османами як в'язниця та довгий час також була військовим та адміністративним центром міста. Так у фортеці в 1759 році відбував заслання Ібрагім-паша. З розвитком військової справи почали проявлятись недоліки фортеці, які полягали в незахищеності її водогону, погане розташування гармат та башт. У 1880—1885 роках османи понизили фортецю до категорії занедбаних, і вона перестала охоронятись і поступово зазнала руйнувань. У цей період її обслуговувало 40—60 людей. На початку XX століття єгиптянин Аббас Хілмі придбав фортецю у турків, щоб використовувати її як промислово-ремісничу школу, проте цей план не був реалізований. Востаннє цитадель використовувалась під час Другої світової війни окупаційними військами. У 1968 році фортеця перейшла у власність муніципалітету міста. Фортеця використовується як місце відпочинку та культурних заходів. У ній розташований театр просто неба на 400 місць. Архітектура Фортеця побудована з місцевого граніту з додаванням мармуру та вапняку. Стіни фортеці не були пристосовані для обстрілу з гармат, а витримували напади із застосуванням холодної зброї. ЇЇ оборонний мур повторює рельєф пагорбу, а внутрішній простір площею 13 гектарів розділений додатковою стіною довжиною 449 метрів, яка піднімається на висоту 64 метри над рівнем моря. Приміщення в'язниці, яка вбудована в зовнішню стіну має довжину 22,80 м та ширину 10,40 м. Стіни фортеці зміцнені двома прямокутними вежами, розташованими на кутах північної стіни та одним багатокутним бастіоном на східній стороні. Четверо воріт дозволяли потрапити в місто та залишати його. В середині фортеці на центральній стіні розташована кругла вежа, яка була останнім місцем оборони, складом боєприпасів, припасів та води, використовувалась як тюрма. Примітки
Panargiakos F.C.

Panargiakos Football Club (Greek: Παναργειακός Α.Π.Ο.) is a Greek football club based in Argos, Greece. The association was founded in 1926. The club is a founding member of the Argolida Football Clubs Association. Panargiakos played in the First Division during the 1956–57 Panhellenic Championship and in the second level of Greek football several times: 1965–1967, 1970–1975, 1981–1982, 1990–1998, and from 2024. In 2008, they were promoted to Gamma Ethniki. History Panargiakos was founded in 1926 as "Pan-Hellenic Association of National Physical Education". The head of this historical movement was the writer Georgios Logothetis, who had settled in Argos since 1923, coming from Spetses. From 1926 to 1933 they participated only in friendly matches. In 1933, Panargiakos was deactivated and reactivated in 1945 as "Panargiakos APO". In 1947 they participated for the first time in an official football organization. The biggest moment of Panargiakos's history is their participation as a South Group champion in the 1957 Pan-Hellenic Championship with ten teams: from Athens to Panathinaikos, Apollonas and Panionios, from Piraeus to Olympiakos, Ethnikos and Proodeftiki, from Thessaloniki Aris and PAOK and the champions of the North Group, Doxa Dramas. In the 1990s, Panageriakos participated in the 2nd National Championship, but never won the championship of the First National Championship. In recent years the team has participated either in the local championships of Argolida or in the championship of the 4th National, but it remains the most favorite club for the Argian fans. On May 31, 2008, they won the Cup of Amateurs defeating Niki Polygyrou with 3–0 in the lead. The final was in Lamia. In the same season (2007–08) they won the championship in the 7th group of the 4th National Division and the Cup of EPC of Argolida, achieving a treble. They fought for two seasons in the C National, without success, and were again relegated to the National Division. In August 2012, for the first time in the history of the club, a second team is formed, the newly established Panargiakos who originated from academies of the wider region and compete in the A'2 category championship. In the 2012–13 season, Panargiakos won the 4th place in the 7th Group of the National Championship. The team's jerseys have been previously worn by veterans of the First National Division such as Georgios Donis, Dimitrios Kapetanopoulos, Bledar Kola and Andreas Bonovas. Also, many football players in the B and C categories, such as Manolis Ioannis, Filis Spyridon, Batakos Dimitris, Da Silva Eduardo, Kapageridis Savvas, Koulianopoulos Ilias, Karabelas Giorgos, Thodis Dimitris, Pappas Pantelis. Players Current squad As of 10 February 2026 Note: Flags indicate national team as defined under FIFA eligibility rules; some limited exceptions apply. Players may hold more than one non-FIFA nationality. References External links Official Site Archived 2013-09-20 at the Wayback Machine Ένωση Ποδοσφαιρικών Σωματείων Αργολίδας
Кавалски морски музей

Кавалският морски музей (на гръцки: Ναυτικό Μουσείο Καβάλας) е музей в град Кавала, Гърция. Местоположение Музеят е разположен в бивш тютюнев склад на крайбрежната улица „Хрисостомос Смирнис“ № 1. История Музеят е създаден в 2005 година с цел запазване на морското наследство на пристанищния град. Член е на Асоциацията на морските музеи на Гърция и от 2008 година на Международния съвет на музеите. В музея са изложени навигационни и други морски инструменти, реконструкции на традиционни плавателни съдове, книги за морското дело, картини на кавалски художници и снимки от пристанището и трафика му. Изложена е традиционната рибарска лодка трехантири. Бележки
Егейски университет (Гърция)

Егейският университет (на гръцки: Πανεπιστήμιο Αιγαίου) е гръцки държавен университет. Университетът е официално основан през 1984 година и централата му е в град Митилини на остров Лесбос. Сградите на факултетите му се намират на островите Лесбос, Родос, както и Самос, Хиос, Сирос и Лемнос. Това е единственото висше учебно заведение в Гърция, разположено в северната част на Егейско море. Исторически университетът датира от началото на 20-те години на XX век като част от Йонийския университет в Смирна. Бележки
Universität der Ägäis

Die Universität der Ägäis (griechisch Πανεπιστήμιο Αιγαίου Panepistimio Egeou) ist eine staatliche griechische Universität auf den Ägäischen Inseln mit ca. 10.000 Studenten. Sitz ist Mytilini auf der Insel Lesbos. Die Gründung erfolgte 1984. Sie ist in fünf Fakultäten (scholes σχολές) gegliedert, welche sich alle auf unterschiedlichen Inseln befinden. Die Standorte der Fakultäten sind wie folgt: Sozialwissenschaftliche Fakultät in Mytilini, Insel Lesbos Fachbereich Ethnologie und Geschichte Fachbereich Geographie Fachbereich Soziologie Fachbereich Kulturtechnologie und Kommunikation Umweltwissenschaftliche Fakultät in Mytilini, Insel Lesbos Fachbereich Umweltnaturwissenschaften Fachbereich Ozeanografie Wirtschaftswissenschaftliche Fakultät in Chios, Insel Chios Fachbereich Verwaltungswirtschaft Fachbereich Schifffahrt, Handel und Transport Fachbereich Finanzwirtschaft und Finanztechnik Naturwissenschaftliche Fakultät in Karlovasi, Insel Samos Fachbereich Mathematik Fachbereich Informations- und Telekommunikationstechnik Fachbereich Statistik und Versicherungsmathematik Humanwissenschaftliche Fakultät in Rhodos, Insel Rhodos Fachbereich Grundschulpädagogik Fachbereich Frühpädagogik und Erziehungs-Design Fachbereich Mediterrane Studien Unabhängige Fakultät von Syros in Ermoupolis, Insel Syros Fachbereich Produktdesign und Systems Design Engineering Siehe auch Liste der Universitäten und Hochschulen in Griechenland Weblinks Offizielle Webseiten Einzelnachweise
Universidad del Egeo (Grecia)

La Universidad del Egeo es una universidad pública ubicada en Mitilene, en la isla de Lesbos. Fue creada en 1984 y está repartida entre 5 localidades. Facultad de Ciencias Sociales (ubicada en Mitilene, Lesbos) Facultad de estudios ambientales (ubicada en Mitilene, Lesbos) Facultad de Gestión (ubicada en Quíos, Quíos) Facultad de Ciencias (ubicada en Karlóvasi, Samos) Facultad de Ciencias Humanas (ubicada en Rodas, Rodas) Facultad de Ingeniería (ubicada en Ermúpoli, Siros) Véase también Universidad del Egeo (Turquía) Enlaces externos Su sitio internet
Université de l'Égée

L’université de l’Égée (grec moderne : Πανεπιστήμιο Αιγαίου) est située à Mytilène sur l’île de Lesbos. C’est une université publique. Elle a été fondée en 1984 et est répartie sur 5 sites. Faculté de science sociale (basée à Mytilène, Lesbos) Faculté de l’étude de l’environnement (basée à Mytilène, Lesbos) Faculté de gestion (basée à Chios, Chios) Faculté des sciences (basée à Karlóvasi, Samos) Faculté des sciences humaines (basée à Rhodes, Rhodes) Faculté d’ingénierie (basée à Ermoúpoli, Syros) Lien externe Sites officiels : (el + en) www.aegean.gr et (en) www.aegean.edu Site officiel de l'université de l'Egée (Turquie) Portail de la Grèce Portail des universités
Uniwersytet Egejski

Uniwersytet Egejski (gr. Πανεπιστήμιο Αιγαίου) – grecki uniwersytet państwowy z główną siedzibą w Mitylenie na wyspie Lesbos. Uczelnia powstała w 1920 roku jako Uniwersytet Joński (gr. Ιωνικό Πανεπιστήμιο Σμύρνης). W 1984 roku została zreorganizowana i od tego momentu funkcjonuje pod obecną nazwą. Wydziały Poszczególne wydziały uniwersytetu rozmieszczone są w "szkołach" (σχολές) na pięciu wyspach Morza Egejskiego: na Lesbos, Chios, Samos i Rodos: Szkoła Nauk Społecznych (Lesbos), Szkoła Środowiska (Lesbos), Szkoła Biznesu (Chios), Szkoła Nauk Ścisłych (Samos), Szkoła Nauk Humanistycznych (Rodos). Przypisy
Egeiska universitetet

Egeiska universitetet (grekiska: Πανεπιστήμιο Αιγαίου) är ett universitet i Grekland, med huvudcampus i Mytilene på Lesbos. Universitetet grundades 1984 och har verksamhet på sex öar (Lesbos, Samos, Chios, Syros, Rhodos, Lemnos) i Egeiska havet.
Животворящ източник (Кожани)

Света Богородица Животворящ източник (на гръцки: Ιερός Ναός Ζωοδόχου Πηγής, Παναγίας) е православна църква в град Кожани, Егейска Македония, Гърция, част от Сервийската и Кожанска епархия. Подчинена е на енорията „Свети Константин“. Храмът е разположен около аязмо в южната част на града в местност обрасла с чинари, от които до днес е оцелял само един. Построен е през XVII век и е третият по старост в Кожани след „Свети Димитър“ (1339) и „Свети Безсребреници“ (1612). Най-старото споменаване на църквата е ферман от 1709 година, който позволява ремонт на храма заедно с църквата на Светите Безсребреници. Така църквата е по-стара от „Свети Николай“ (1662) и е задоволявала нуждите на земеделците от южната част на Кожани. Бележки
Hraniční přechod Pazarkule-Kastanies

Hraniční přechod Pazarkule-Kastanies je silniční hraniční přechod mezi Tureckem a Řeckem. Nachází se západně od tureckého města Edirne. Jedná se o jediný hraniční přechod mezi oběma zeměmi, kde společná hranice neprochází řekou Marica, nýbrž po otevřené a rovné krajině. Přechod se nachází na hranici tak, jak byla ustanovena na základě Lausannské smlouvy. Přechod je vnějším přechodem na území EU a Schengenského prostoru. V únoru 2020 se přechod stal místem pokusů o překročení hranice ze strany migrantů, postupujících do Evropy z Turecka. Počet uprchlíků se na přelomu února a března v blízkosti hraničního přechodu začal zvyšovat a dosahovat až několika desítek tisíc. Do oblasti byla povolána řecká armáda. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hraniční přechod Pazarkule-Kastanies na Wikimedia Commons
Sàliagos

Sàliagos (en grec: Σάλιαγκος) és una petita illa d'uns 100 m de llarg i 50 d'ample de l'arxipèlag de les Cíclades. És al nord de l'illa d'Andíparos i és part de la perifèria de l'Egeu Meridional, de la unitat perifèrica de Paros i del municipi d'Andíparos. En l'antiguitat, era un turó de l'istme que unia Paros i Andíparos. Es troba deshabitada. Arqueologia En aquesta illa s'han trobat restes d'un assentament neolític que es construí a la fi del V mil·lenni ae. El lloc es componia d'edificis rectangulars envoltats d'un mur. Entre les troballes abunden les eines i puntes de fletxa d'obsidiana, i per això es pensa que en aquest assentament es processava i comercialitzava l'obsidiana procedent de l'illa de Melos. També s'hi han trobat recipients i estatuetes, entre aquestes la denominada «dama de Sàliagos», que és l'estatueta més antiga que s'ha trobat a les Cíclades. Aquesta illa, la investigà Nikolaos Zafiropoulos al 1961 i després s'hi han realitzat excavacions sota la direcció de John Evans i Colin Renfrew. Referències
Sáliagos

Sáliagos (en griego: Σάλιαγκος) es una pequeña isla de unos 100 m de largo y 50 de ancho del archipiélago de las Cícladas. Está el norte de la isla de Antíparos y es parte de la periferia de Egeo Meridional, de la unidad periférica de Paros y del municipio de Antíparos. En la Antigüedad, era una colina del istmo que unía Paros y Antíparos. Se encuentra deshabitada. Arqueología En esta isla se han encontrado restos de un asentamiento Neolítico que fue construido a finales del V milenio a. C. El lugar estaba compuesto por edificios rectangulares rodeados de un muro defensivo. Entre los hallazgos abundan las herramientas y puntas de flecha de obsidiana, de lo que se ha deducido que este asentamiento fue un lugar donde se procesaba y se comercializaba la obsidiana procedente de la isla de Milos. También se han encontrado recipientes y estatuillas, entre ellas la denominada «dama de Sáliagos», que es la estatuilla más antigua que se ha encontrado en las Cícladas. Esta isla ya fue investigada por Nikolaos Zafiropoulos en 1961 y posteriormente se han realizado excavaciones bajo la dirección de John Evans y Colin Renfrew.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Sáliagos.
Saliagos

Saliagos (en grec moderne : Σαλιαγκός, donc on trouve parfois la graphie Saliangos) est un îlot (110 m sur 70 m, soit autour de 0,7 ha) situé entre Paros et Antiparos dans les Cyclades en Grèce. Un habitat néolithique de pêcheurs et marins (bâtiments, objets en pierre et en terre cuite ainsi que restes de nourriture), remontant à la fin du Ve millénaire av. J.-C. y a été découvert. Il s'agit de la plus ancienne trace d'occupation dans les Cyclades. Le site a été fouillé en 1964-1965 par l'École britannique d'Athènes. Site À l'origine, Saliagos n'était pas un îlot isolé, mais faisait partie du « grand Paros ». Saliagos était alors une petite butte au milieu d'un isthme entre les deux futures îles Paros et Antiparos, et c'est sur cette butte que se situait l'habitat dont une partie a disparu, recouverte par la mer. Habitat néolithique Trois strates ont été mises au jour. Le site comptait des bâtiments rectangulaires dont le plus grand mesure 15 m sur 17 m. Il fut occupé durant une période de 200 à 400 ans à la fin du Ve millénaire av. J.-C.. La taille de l'îlot actuel ainsi que l'extrapolation liée aux parties recouvertes ou érodées par la mer, mises en relation avec les densités estimées des populations néolithiques, permet d'émettre l'hypothèse d'une population située entre 70 et 150 personnes. Cependant, les strates les plus récentes montrent une occupation moins forte sur un site plus petit. Il semblerait aussi que la phase suivante dans les Cyclades, après l'abandon de « gros » villages type Saliagos ait été une période de tout petits habitats dispersés. Cette diminution était probablement liée à la montée du niveau de la mer. Pendant longtemps, Saliagos était le seul établissement néolithique des îles de la mer Égée connu de sa période, jusqu'à ce que les fouilles du site de Fteliá à partir de 1995 mettent au jour une deuxième colonie similaire sur l'île de Mykonos, appartenant à la même culture. Fteliá semble représenter une culture archéologique encore plus ancienne que Saliagos. Culture La poterie plutôt sombre est caractérisée par des vases dits « calice » qui ne se trouvent que sur Saliagos. Le site a aussi révélé la plus ancienne sculpture connue des Cyclades, dite « Grosse dame de Saliagos ». La population de Saliagos dans son ensemble aurait utilisé et usé entre 4,3 et 8,5 kg d'obsidienne par an, soit entre 87 000 et 174 000 kg sur l'ensemble de l'occupation. Seuls 1 à 2 % de cette obsidienne seraient originaires de l'île. Le reste fut importé de Milos, la grande source d'obsidienne alors dans le monde égéen. Saliagos utilisa autour de 0,13 % de l'obsidienne consommée alors sur l'ensemble de l'Égée. Quelque 99 400 fragments sont encore sur l'îlot de nos jours. Galerie Notes et références Voir aussi Bibliographie (en) Cyprian Broodbank, An Island Archaeology of the Early Cyclades, Cambridge, Cambridge U. P., 2002, 414 p. (ISBN 0-521-52844-5, lire en ligne) Liens externes (en) Dartmouth College Portail de la Grèce Portail des îles Portail de l’archéologie Portail de la Préhistoire