NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Света Богородица Фанеромени (Солун)

„Света Богородица Фанеромени“ (на гръцки: Παναγία Φανερωμένη) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Църквата е разположена на улица „Аркадиуполи“ № 20, в центъра на едноименния квартал. Започва да се изгражда през 1955 г. от местните жители, повечето бежанци от Мала Азия и Източна Тракия. През 1961 г. е завършено строителството и храмът е открит на 14 май от митрополит Пантелеймон Солунски. Името си храмът носи от икона на Богородица Фанеромени от църквата в долната махала на източнотракийското село Авдими. В 1889 година църквата е опожарена заедно с няколко къщи в региона, но иконата оцелява в храма и е спасена. В 1914 година бежанци от селото се заселват в Солун, като носят със себе си смятаната за чудотворна икона. Иконата е поставена в построената в 1920 година църква „Св. св. Агапия, Ирина и Хиония“, а в 1961 година е прехвърлена в едноименната църква. В архитектурно отношение новият храм е трикорабна базилика. В интериора има красив мраморен владишки трон. Храмът има и параклис „Св. св. Йоаким и Ана“. Бележки
Света Варвара (Солун)

„Света Варвара“ (на гръцки: Αγίας Βαρβάρας) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Църквата е разположена в центъра на квартала Ано Тумба, на улица „Григориос Ламбракис“ № 106, близо до стадион „Тумба“. На мястото на храма е имало артилерийски казарми. През 1922 година в района са настанени бежанци от Мала Азия, Понт и България. Техните религиозни нужди задоволява малката военна църква „Света Варвара“, смятана за покровителка на артилерията. С увеличаването на населенението се появява нужда от по-голям храм и основният камък на новата църква е поставен на 30 ноември 1947 година от епископ Спиридон Апамейски. Открита е на 4 октомври 1953 година от митрополит Пантелеймон Солунски. Старата военна църква „Света Варвара“ е прекръстена на „Свети Стефан“ и е част от енорията „Света Варвара“. Бележки
Света Неделя (Солун)

„Света Неделя“ (на гръцки: Αγίας Κυριακής) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Църквата е разположена в източната част на града, в махалата Трохиодромикон на Харилау, на кръстовището на „Амфотери“ и „Агия Кириаки“, на границата с дем Пилеа-Хортач. Църквата е построена в 1959 година. В 1965 година става енорийски храм. В 19766 година започва цялостен ремонт на храма с удължаване на запад и построяване на по още един кораб на север и на юг. Официалното откриване е на 11 октомври 1981 г. от митрополит Пантелеймон Солунски. След една година и нартексът получава сегашния си вид. До църквата има и културен център, църковен музей, открит в 2007 г., и други помощни сгради. В архитектурно отношение храмът е трикорабна базилика. Църквата има нов резбован иконостас на мястото на стария мраморен, дело на резбаря Евгениос Аманатидис, а иконите са на Теодорос Вогданос. Старите иконостасни икони са дело на атонския зограф от Карея Серафим Офталмопулос от 1964 г. и днес са в музея. В храма от 2004 г. се пазят част от мощите на Света Неделя. Бележки
Astypalaia Island National Airport

Astypalaia Island National Airport (IATA: JTY, ICAO: LGPL), also known as "Panaghia" Airport, is an airport on Astypalaia Island, Dodecanese, Greece. The facility is located nearby the village Analipsis, and approximately 12 km northeast of the city of Astypalaia. Airlines and destinations The following airlines operate regular scheduled and charter flights at Astypalaia Island National Airport: Statistics History of the annual throughput of passengers: See also Transport in Greece References External links HCAA airport website Greek Airports Guide HCAA Airport data
Aeropuerto Nacional de Astipalea

El Aeropuerto Nacional de Astipalea (en griego: Κρατικός Αερολιμένας Αστυπάλαια; IATA: JTY; ICAO: LGPL), también conocido como "Aeropuerto de Panagiá", es un aeropuerto que opera en la isla de Astipalea, en las Cícladas. El aeropuerto está situado cerca del pueblo de Analipsis, y está a 8 kilómetros aproximadamente al noreste de la ciudad de Astipalea (O Chora).​ El aeropuerto cuenta con un párking de 4.750m².​ Cómo llegar Al aeropuerto puede llegarse con líneas regulares que lo conectan con la ciudad de Astipalea, aunque solo en verano. Durante el invierno puede llegarse a la ciudad con un taxi, con un coste de 5€. Vuelos Olympic Air es la única aerolínea que conecta el aeropuerto con líneas regulares. Estas conexiones se hacen con Atenas, Leros,​ Kos y Rodas.​ Servicios El aeropuerto cuenta con bares, un banco, oficina de correos, botiquín, estación de meteorología, estación de bomberos, aparcamiento, dos mostradores de embarque y una estación de policía.​ Horario (*): Del 27 de enero de 2012 hasta el 23 de marzo de 2012: 8:00 - 12:00 (**): Del 5 de febrero de 2012 hasta el 18 de marzo de 2012: 6:00 - 10:00 Tráfico Referencias
Aéroport national de l’île d’Astypalée

L’aéroport national de l’île d’Astypalée (grec moderne : Κρατικός Αερολιμένας Αστυπάλαιας) (code IATA : JTY • code OACI : LGPL), également appelé aéroport « Panagía » ou « Panayía » (Αερολιμένας «Παναγίας»), est un aéroport situé sur l’île d’Astypalée, dans le Dodécanèse, en Grèce. L'installation est située à proximité du village d'Análipsis et à environ 12 kilomètres au nord-est de la ville d'Astypalée. Situation Compagnies aériennes et destinations Édité le 03/12/2019 Statistiques Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Transport terrestre Il existe un bus municipal desservant l'aéroport (uniquement en été) ou vous pouvez louer un taxi (le trajet coûte environ 5 € pour le centre-ville). Des services de location de voitures sont également disponibles. Voir également Transport en Grèce Références Liens externes Site officiel Portail de l’aéronautique Portail de la Grèce
Luchthaven Astypalaia

Luchthaven Astypalaia (Grieks: Κρατικός Αερολιμένας Αστυπάλαιας), ook bekend als "Panaghia" Airport is een vliegveld op het Griekse eiland Astypalaia, in de eilandengroep Dodekanesos. Het vliegveld is gesitueerd vlak bij het plaatsje Analipsis, ongeveer 12 kilometer ten noordoosten van Astypalaia-stad. De enige luchtvaartmaatschappij die op Astypalaia opereert is Olympic Air, die directe vluchten naar Athene en Leros verzorgt. Passagiers per jaar - 10-jarig overzicht Externe links HCAA - Luchthaven Astypalaia Greek Airports Guide HCAA Luchthaven data
Aeroportul Național Astypalaia

Aeroportul Național Astypalaia (IATA: JTY, ICAO: LGPL) este un aeroport din Egeea de Sud, Administrația descentralizată a Mării Egee⁠⁠(d), Grecia ce deservește zona Astypalaia⁠(d)[[Astypalaia (island in the Aegean Sea)|​]]. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 22.633 de pasageri. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 50 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Este operat de Olympic Air⁠(d). Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Astypalaias flygplats

Astypalaias flygplats är en flygplats i Grekland. Den ligger i prefekturen Nomós Dodekanísou och regionen Sydegeiska öarna, i den sydöstra delen av landet, 280 km sydost om huvudstaden Aten. Astypalaias flygplats ligger 43 meter över havet. Den ligger på ön Nísos Astypálaia. Källor
Астипалея (аеропорт)

Національний аеропорт острів Астипалея (грец. Κρατικός Αερολιμένας Αστυπάλαιας) (IATA: JTY, ICAO: LGPL) — аеропорт, на острові Астипалея, Кіклади, Греція. Авіакомпанії та напрямки Статистика Див. також Список аеропортів Греції Примітки
Çelebi-Sultan-Mehmed-Moschee

Die Çelebi-Sultan-Mehmed-Moschee oder Bayezid-Moschee (griechisch Τέμενος Βαγιαζήτ, türkisch Çelebi Sultan Mehmed Camii) ist eine osmanische Moschee in Didymoticho. In griechischen Archiven erscheint die Moschee unter dem Namen Camii Mehmed I (Τέμενος Μεχμέτ Α'). Die Moschee befindet sich am Hauptplatz des Ortes. Sultan Mehmed I. ließ die Moschee zwischen den Jahren 1420 und 1421 durch den Architekten Ivaz Pascha errichten. Sie ist heute die älteste osmanische Moschee auf europäischem Boden, ihre Errichtung fällt vor die osmanische Eroberung von Konstantinopel 1453. Die Moschee besteht aus einer rechteckigen Gebetshalle und einem Minarett. Die Grundfläche beträgt 1000 m². Die Tatsache, dass das Gebäude keine Kuppel, sondern ein Pyramidendach hat, und dass dem Gebäude ein Portikus fehlt, ist für manche Wissenschaftler der Beweis, dass das Gebäude nicht nach Plan fertiggestellt wurde. Sultan Mehmet I. starb 1421. Die monumentalen Inschriften der Qiblawand wurden von Scheich Hamdullah entworfen und 1502 eingeweiht. Ebenso wie die meisten frühchristlichen Bauten befindet sich die Moschee heute in Besitz der staatlichen Antikenverwaltung. Das zuletzt mit Blechen überzogene Dach wurde undicht, sodass 1998 darüber eine Membran aufgezogen wurde, schließlich wurde durch einen Sturm die Spitze des Minaretts zerstört, und herabfallende Trümmer verursachten Risse in der Membran. In einer vorgezogenen Sitzung wurde daher im November 2010 der sofortige Beginn einer denkmalgerechten Sanierung beschlossen. In der Nacht zum 22. März 2017 kam es in der Moschee zu einem Großbrand, bei dem die einzigartige hölzerne Innenkuppel komplett zerstört wurde. Als Ursache nannte die griechische Presse Fahrlässigkeit bei den Restaurierungsarbeiten. Das griechische Kulturministerium sagte eine umgehende Behebung der Schäden zu. Allerdings gilt die Originalkuppel als unersetzlich. Weblinks Informationen auf archnet.org Beschreibung auf der Website des Kulturministeriums (griechisch) Einzelnachweise
Moschea di Mehmet Çelebi

La moschea di Mehmet Çelebi (in greco: Τέμενος Μεχμέτ Α', in turco: Çelebi Sultan Mehmed Camii), conosciuta anche come moschea di Bayezid I (in greco: Τέμενος Βαγιαζήτ, in turco: Beyazıt Camii) o moschea grande (in turco: Büyük Camii o Ulu Camii) è una moschea ottomana di Didymoteicho, nell'estremo est della Grecia. Costruita nei primi decenni del XV secolo, è una delle più antiche moschee tuttora esistenti nel continente europeo. Storia e descrizione Secondo le informazioni fornite dal viaggiatore ottomano Evliya Çelebi la moschea fu costruita sotto il sultanato di Bayezid I, tuttavia l'invasione dei Timuridi dell'Impero ottomano fece interrompere i lavori. Come attesta l'iscrizione presente sopra l'ingresso, i cantieri furono ripresi per volontà di Maometto I, il quale la dedicò al padre, e fu completata e aperta al culto nel marzo 1420. Nel corso dell'occupazione bulgara di Didymoteicho, durante la prima guerra balcanica, il minareto fu danneggiato e la moschea fu trasformata in una chiesa ortodossa dedicata a San Giorgio. Con la riconquista ottomana della città nel 1913, il minareto fu restaurato ed un secondo balcone fu aggiunto alla struttura. Venduto dalla locale comunità islamica ad un privato nel periodo interbellico, dal 1946 è monumento nazionale. Il 22 marzo 2017 un incendio ha causato gravissimi danni al tetto in legno della moschea. La moschea ha una pianta rettangolare, di 30 x 32,5 m, e le mura, spesse 2.2-2.7 m, sono realizzate in pietra scolpita e calcare. La struttura dispone di tre ingressi, quello principale sorge sul lato sud, mentre gli altri due sui lati ovest ed est. Lo spazio interno, decorato con iscrizioni coraniche, è delimitato da quattro grandi pilastri che sorreggono il prezioso tetto in legno. Il miḥrāb è situato lungo il lato sud ed è sormontato da un affresco raffigurante una città celeste. La copertura interna del soffitto, principale caratteristica della moschea, è realizzata con assi di quercia impiallacciate a cupola, sospesa sotto il tetto a capanna. Galleria d'immagini Note Voci correlate Architettura ottomana Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Moschea di Mehmet Çelebi
Свети Николай и Свети Димитър (Солун)

„Свети Николай и Свети Димитър“ (на гръцки: Αγίων Νικολάου και Δημητρίου) е църква в македонския град Солун, част от Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Църквата е разположена в квартала Харилау на улица „Димитриос Мисирлис“ № 34. Църквата e построена от руски белогвардейски бежанци през 1920 г. След Октомврийската революция от 1917 г. в Русия, около 2000 руснаци се установяват в Солун, в квартала Харилау. Общността решава да построи храм на мястото на сградите, в които в 1916 – 1917 година е разположен френският експедиционен корпус. Парцелът е купен от руската общност от компанията Харилау. Църквата няма официална дата на полагане на основния камък, нито на откриване. Построена е от самите бежанци, без участието на инженер, и няма специфичен архитектурен стил. Има две версии за името на църквата. Едната е, че храмът е кръстен на патроните покровители на синовете на руския благодетел на общността и на църквата, лекаря Павел Ластовцев. Според втората, името е от имената на двата параклиса в руската болница в града, където днес се намира Историческият архив на Македония. След затварянето на болницата, руската общност решава да почете светиите, като запази имената им в новия храм. По време на германската окупация през Втората световна война, в сграда в непосредствена близост до църквата, където днес е новата модерна църква „Свети Николай“, работи нелегална радиостанция, предаваща сведения на Съюзниците. В 1983 година църквата е прехвърлена към Солунската епархия на Вселенската патриаршия, а от 1988 година става енорийски храм. В 2000 година границите на енорията са разширения. В храма има праклис „Свети Серафим Саровски“. Иконстасът е дарен в 1957 година от руския атонски манастир „Свети Пантелеймон“ заедно с икона на Свети Серафим Саровски. В храма има част от мощите на Свети Димитър и Свети Николай, дар от енорията „Свети Панагий Басиас“ на Корфу, както и мощи от свети Харалампий. С разходи на енорията е построена църквата „Вси солунски светии“, разположена в комплекса на Висшата духовна академия в Солун. В 2005 година непосредствено южно от храма е положен основният камък на нова църква „Свети Николай и Свети Димитър“ по проект на Константинос Каравасилас. Бележки
Вси солунски светии (Солун)

„Вси солунски светии“ (на гръцки: Αγίων Πάντων εν Θεσσαλονίκη) е църква в македонския град Солун, част от Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Църквата е разположена в квартала Харилау, в двора на Висшата духовна академия в Солун, на улица „Николаос Пластирас“ № 65. Църквата е част от енория „Свети Николай и Свети Димитър“. Основният камък е положен в 1994 година от митрополит Пантелеймон II Солунски. Открита е тържествено в 2005 година от митрополит Антим Солунски. В архитектурно отношение църквата е кръстовидна базилика с купол. Проектирана е от архитект Константинос Хадзикостас. Бележки
Свети Фанурий и Свети Йоан Предтеча (Солун)

„Свети Фанурий и Свети Йоан Предтеча“ (на гръцки: Αγίου Φανουρίου και Τιμίου Προδρόμου) е църква в македонския град Солун, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Църквата е разположена в квартала Като Тумба, на улица „Йоанина“ № 130. Храмът е изграден от заселилите се в района в 1922 година гърци бежанци от Източна Тракия, Мала Азия, Кападокия и Понт. На 25 юни/8 юли 1923 година митрополит Генадий Солунски поставя основния камък на храма. Автор на проекта е архитект Рувенс. Църквата е открита пет години по-късно, на 7 октомври 1928 година от Генадий Солунски. Двойното име се дължи на това, че бежанците искат тя да е посветена на Свети Фанурий, а митрополит Генадий – на Йоан Предтеча. В архитектурно отношение храмът е трикорабна базилика с женска църква. В отделна сграда срещу храма са офисите на свещениците и духовният център. В храма се пазят икона на Света Богородица Ревматократира (Владетелка на реката), донесена от бежанците от Родосто, мощи от Свети Арсений и Свети Николай Планас. Църквата има четири параклиса – „Вси солунски светии“ в двора, „Свети Арсений Кападокийски“, долепен до храма, „Свети Четиридесет мъченици“ в женската църква и „Свети Николай Планас“ също в женската църква. Бележки
Свети Николай Транос

„Свети Николай Трано̀с“ (на гръцки: Άγιος Νικόλαος ο Τρανός) е параклис в македонския град Солун, част от Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Параклисът е разположен на Старата агора, ползва се от манастира „Света Теодора“. На мястото на сегашната скромна църква до 1917 година съществува великолепна базилика, която е средище на богатата централна гръцка махала. Името Транос, тоест Голям, е дадено, за да се отличава от „Свети Николай Сирак“ (или „Свети Николай Малки“). Наричана е също Мегалос (Μεγάλος – Голяма) и Архондикос (Αρχοντικός – Благородна). История В 1973 – 1977 година около сегашната църква са извършени разкопки, които констатират сгради от римската епоха, вероятно свързани с агората. Над тях по-късно е изгградена раннохристиянска базилика. Според традицията на мястото има по-късно византийски храм, но разкопките не дават доказателство за това. В надпис от 1110 година се споменава църква „Свети Николай Палеофавас“ (Άγιος Νικόλαος Παλαιοφάβας), която може да се свърже с „Николай Транос“. За пръв път името „Свети Николай Големи“ (Άγιος Νικόλαος Μεγάλος) се споменава в документ от 1406 година. Запазен е османски ферман от 1722 година, от който се разбира, че „Свети Николай Транос“ е претърпяла големи щети и жителите на района са получили разрешение за възстановяване. Новата църква е просторна базилика с дървени колони и вероятно портик от южната страна. В 1833 – 1834 година енориашите отново получават разрешение за ремонт на църквата. Изглежда, че тя е била разрушена изцяло и построена наново около 1864 година. След пожара от 1890 година, който унищожава крайбрежната митрополитска църква „Свети Димитър“, седалището на епархията и мощите на Свети Григорий Палама са прехвърлени в „Свети Николай Транос“. Църквата изгаря при големия Солунски пожар на 6 август 1917 г., но не изцяло, както се вижда от снимките след пожара. След Малоазийската катастрофа в руините на храма живеят бежанци. През 1928 г. останките са премахнати, за да се изгради сегашният храм. Бележки
Свети Стилиан (Солун)

„Свети Стилиан Пафлагонски Детепазител“ (на гръцки: Αγίου Στυλιανού) е църква в македонския град Солун, част от Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Църквата се намира на територията на Солунския университет между „Егнатия“ и „Етники Амина“. Основният камък е поставен на 27 февруари 1938 година. Работата по църковната сграда е забавено от избухването на войната през 1940 г. На 27 декември 1943 е извършена първата тържествена литургия. Открита е на 26 ноември 1946 г., деня на Свети Стилиан Пафлагонийски, от митрополит Генадий Солунски. Автор на сградата е видният гръцки архитект Аристотелис Захос, а строежа ръководи архитект Орестис Хадзиангелу. В архитектурно отношение е византийски кръстокуполен храм. Храмът е изписан от видния зограф Поликлитос Ренгос. Основни спонсори са солунският адвокат Григориос Карипис, който дарява 40 000 драхми и светогорските манастири, които даряват 5000 драхми. Бележки
Свети Йоан Златоуст (Солун)

„Свети Йоан Златоуст“ (на гръцки: Ιερός Ναός Αγίου Ιωάννου Χρυσοστόμου) е църква в македонския град Солун, част от Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Разположена е на улица „Пердикас“ № 55 в квартала Пиргите. Построена е от Солунската българска община като „Свети Георги“. История Българска църква Солунската българска община издейства ферман още в 1896 година за строеж на представителна българска църква. В 1906 година започва кампанията за дарение на средства за построяване на храма. Строежът на църквата е започнат в 1907 година от Солунската българска община под името „Свети Георги“ за нуждите на българската колония в Пиргите. Завършването и освещаването на храма е планирано за 1913 година, но остава неосветен поради Балканските войни. Църквата е дело на майсторите дебрани братята Атанас и Георги Митровски. Гръцка църква В 1912 година по време на Балканската война в Солун влизат гръцки войски. В следната 1913 година всички имоти на Българската екзархия са отнети и „Свети Георги“ минава във владение на Солунската патриаршеска епархия. Митрополит Генадий Солунски препосвещава все още недовършената църквата на Свети Йоан Златоуст. Първоначално е параклис на съседната гръцка църква „Света Троица“ и с пари на тази енория е довършена. След Малоазийската катастрофа на Гърция в 1922 година и обмена на население между Гърция и Турция, в църквата са настанени гърци бежанци. По време на окупацията на Солун в годините на Втората световна война, на 15 януари 1942 година, след постоянен натиск от страна на Солунския българския клуб върху германските власти в Солун, църквата е върната на българите, като е върнато и старото посвещение на Георги Победоносец. След изтеглянето на германските войски от Солун, църквата отново става собственост на Солунската митрополия. На 20 септември 1953 година е осветена от митрополит Пантелеймон Солунски и става енорийски храм. Архитектура В архитектурно отношение църквата е кръстокуполен храм. Има три параклиса – „Свети Дионисий Олимпийски“ в самия храм и „Света Олимпиада“ и „Свети Рафаил“ в сутерена, където също така работи културен център. Бележки
Escola Francesa d'Atenes

L'Escola Francesa d'Atenes o École française d'Athènes (EfA) (en grec: Γαλλική Σχολή Αθηνών), és un dels disset instituts d'arqueologia estrangers que operen en Atenes (Grècia). Va ser creada el 1846 i va ser la primera institució d'aquest tipus a Atenes. El seu objectiu és promoure l'estudi de la llengua, la història i les antiguitats gregues. Té un programa d'activitats de recerca en tots els camps dels estudis sobre Grècia, però sobretot en arqueologia, epigrafia i els estudis clàssics. La seva biblioteca conté 80.000 volums, 550.000 fotografies i 35.000 mapes. Institución educativa Al contrari del que succeeix amb altres institucions estrangeres d'Atenes, l'EfA és, més que un simple centre de recerca, una facultat universitària. Formalment es defineix com un Établissement public à caractère scientifique, culturel et professionnel dintre del sistema educatiu francès. Treball de camp arqueològic Des de la seva fundació l'EfA ha estat involucrada en molts projectes arqueològics a Grècia, incloent excavacions a Filipi, Dikili Tash (tots dos a Macedònia), el santuari de Samotràcia i Tassos (en les illes del nord de la mar Egea), Delfos (Grècia central), Argos (Peloponès), Delos (Cíclades), Malia (Creta), així com a Amathus a Xipre. Bibliografia G. Radet, L'histoire et l'œuvre de l'École française d'Athènes, Paris, 1901.(francès) R. Étienne et al., L'Espace grec. Cent cinquante ans de fouilles de l'École française *d'Athènes, Fayard, 1996. (francès) E. Korka et al. (eds.): Foreign Archaeological Schools in Greece - 160 Years, Athens, *Hellenic Ministry of Culture, 2006, pp. 64-73. (francès) Enllaços externs EfA Website EfA Library Catalogue Complete list of French members and former members of the EfA Arxivat 2010-03-29 a Wayback Machine.