NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Воловотска крепост

Воловотската крепост (на гръцки: Κάστρο Νέας Σάντας) е археологически обект край кукушкото село Воловот (Неа Санда), Гърция. В 2000 година селището е обявено за защитен археологически паметник. Местоположение Воловотската крепост е разположена край Воловот, северно от възвишението Средец (Камила). Представлява нисък (209,90 m), дълъг, тесен и плосък хълм, ориентиран североизток – югозапад. Под хълма е коритото на реката Куру (Ксиропотамос), който се влива в река Галик, на 8 километра по-назапад. История Крепостта не е идентифицирана с никое място, споменато от историческите източници. Крепостта е била укрепено селище с отбранителен характер, охраняващо един от проходите към Солунското поле на юг. Смята се, че е създадена през ранновизантийския период, между IV и VI век. Тази датировка се основава на повърхностни находки от разпръсната керамика. Изглежда, че селището е съществувало в началото на византийския период и след това е изоставено, вероятно поради идването на славяните към края на VI век. Възможно е да е бил изоставен по-рано поради предишно варварско нашествие. За разлика от съседната крепост Кале (Аетос) над Ени махала (Петрото), крепостта не е възстановена и не е използвана отново по-късно, през средновизантийския или късновизантийския период. Описание Очевидно е, че по времето, когато крепостта е използвана, е имало селище и укрепление, което се е простирало под хълма. Мястото никога не е било системно проучвано, а е само идентифицирано от археологическата служба. В северната част на хълма са запазени крепостни стени на височина 1 m. Открити са останки от сгради от дялани камъни, както и остатъци от късноантична керамика (IV – VI век). Голяма част от стената по периметъра е ерозирала в склоновете и е покрита с гъста растителност. На места обаче се виждат останки от зид и дават доста добра представа за следите от укрепеното ограждение. Периметърът на стената е дълъг около 500 m. Зидарията му се състои от необработени камъни с различна големина. Свързващият материал е варова мазилка. Във фугите има фрагменти от плочки и други. Най-добре запазените части от стената са от западната и южната страна на крепостта. Дебелината на стената е около 2 m. Южната страна на стената изглежда е била най-подсилена, тъй като е била и най-уязвима. Всъщност южната страна е била и най-високата точка на замъка с надморска височина от 220 m. На това място вътре в стената има останки от правоъгълни сгради, покрити с растителност. Вероятно са руините на кула и цистерна, както е обичайно в най-високите точки на византийските крепости. Бележки
Хаджидимитрова кула

Хаджидимитровата кула (на гръцки: Πύργος Χατζηδημητρέων) е османско жилищно-отбранително съоръжение, разположено в негушкото село Църмариново (Марина), в областта Сланица, Северна Гърция. В 1998 година кулата е обявена за паметник на културата като „свидетелство за социалния и политическия живот на последните години на османското владичество и забележителна сграда, важна за изучаването на развитието на архитектурата“. Бележки
Basilique de Brauron

La basilique de Brauron (grec moderne : βασιλική της Βραυρώνας) est un ancien édifice chrétien situé à Brauron, dans la périphérie de l'Attique, en Grèce. Emplacement L'édifice est situé à proximité du temple antique dédié à Artémis, dans le site archéologique de Brauron. Histoire et description Construite vers le milieu du Ve siècle, cette basilique paléochrétienne de grande taille est composée de trois nefs avec deux narthex, ainsi que de bâtiments adjacents, dont un baptistère de forme circulaire. Il est suggéré que sa construction a lieu alors que le temple avoisinant, dédié à Artémis, est toujours en activité, afin de remplacer progressivement ce dernier. De l'édifice, il ne subsiste aujourd'hui que quelques éléments architecturaux décoratifs, ainsi que ses fondations, conservées en assez bon état, principalement en raison de l'abandon des lieux au cours du siècle suivant. Notes et références Références Annexes Bibliographie : document utilisé comme source pour la rédaction de cet article. (el) Nikólaos Giolés et Geórgios Pállis, Άτλας των χριστιανικών μνημείων του Αιγαίου : από τους πρώτους χριστιανικούς χρόνους μέχρι την Άλωση [« Atlas des monuments chrétiens de la Mer Égée : des premiers temps chrétiens jusqu'à la chute de Constantinople »], Athènes, Secrétariat Général de la Mer Égée et de la Politique Insulaire,‎ 2014, 453 p. (ISBN 978-618-80577-4-6) (el) « Βραυρών » [« Brauron »], dans Encyclopédie Domí, vol. V, Éditions « Domí » SA,‎ 2007 (ISBN 960-8177-55-3), p. 711 Portail de l’archéologie Portail de la Grèce Portail du christianisme
Сграда на Пета гимназия (Кавала)

Сградата на Пета гимназия (на гръцки: Κτιρίου του 5ο Γυμνάσιο) е историческа постройка в град Кавала, Гърция. Сградата е разположена на улица „Пулидос“ 16, в махалата Панагия. В нея е разположена Пета гимназия. Сградата се отличава с еклектична архитектура, комбинираща неокласицизъм, ар нуво и мюсюлманско изкуство. По време на българското управление в града през 1941 - 1944 година в него е бил настанен българският полицейски участък. В 2006 година заради архитектурната си и историческа стойност сградата е обявена за паметник на културата. Бележки
Ermionida

Ermionida (Greek: Ερμιονίδα) is a municipality in the Argolis regional unit of the Peloponnese in Greece. The seat of the municipality is the town Kranidi. The municipality has an area of 421 km2. Municipality The municipality Ermionida was formed at the 2011 local government reform by the merger of the following 2 former municipalities, that became municipal units: Ermioni Kranidi Province The province of Ermionida (Greek: Επαρχία Ερμιονίδας) was one of the three provinces of Argolis Prefecture. It was abolished in 2006. Its territory covered the territory of the present Ermionida municipality. References
Ermionida

Ermionida (en griego: Ερμιονίδας, romanizado: Ermionidas) es un municipio (dímos) de la unidad periférica de Argólida, en la periferia del Peloponeso, Grecia. El municipio se formó en 2011 mediante la fusión de los antiguos municipios de Ermionis y Kranidiou, que posteriormente se convirtieron en Unidades Municipales. Se designó a Kranidi como sede municipal.​ El municipio tiene un área de 421,1 km².​ En 2011 el municipio tiene 13 551 habitantes, de los cuales 9452 viven en la unidad municipal de Kranidi.​ Se ubica en la costa oriental del golfo Argólico.​ División administrativa Unidad Municipal de Kranidi Unidad Municipal de Ermioni Referencias Enlaces externos Ermionida en OpenStreetMap.
Hermionide (dème)

Le dème d'Hermionide (grec moderne : Δήμος Ερμιονίδας, Dhímos Ermionídas) est un dème (municipalité) de la périphérie du Péloponnèse, dans le district régional d'Argolide, en Grèce. Il a été créé en 2010 dans le cadre du programme Kapodistrias par la fusion des anciens dèmes d'Hermione et de Kranídi. Il tient son nom de la région antique d'Hermionide et son territoire correspond à celui de l'ancienne province homonyme, existant entre 1833 et 2006. Son siège est la localité de Kranídi. Notes et références Liens externes Site officiel Portail de la Grèce
Ermionida

Ermionida (in greco Ερμιονίδα?) è un comune della Grecia situato nella periferia del Peloponneso (unità periferica dell'Argolide) con 14.330 abitanti secondo i dati del censimento 2001 È stato istituito a seguito della riforma amministrativa detta Programma Callicrate in vigore dal gennaio 2011 che ha abolito le prefetture e accorpato numerosi comuni. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ermionida Collegamenti esterni Sito ufficiale, su ermionida.gr.
Ermionida

Ermionida (Grieks: Ερμιονίδα) is sinds 2011 een fusiegemeente (dimos) in de Griekse bestuurlijke regio (periferia) Peloponnesos. De twee deelgemeenten (dimotiki enotita) van de fusiegemeente zijn: Ermioni (Ερμιόνη) Kranidi (Κρανίδι) Het ligt niet ver van een van Griekenlands bekendste theaters Epidaurus. Externe link Ermionida
Ermionida

Ermionida (gr. Δήμος Ερμιονίδας, Dimos Ermionidas) – gmina w Grecji, w administracji zdecentralizowanej Peloponez, Grecja Zachodnia i Wyspy Jońskie, w regionie Peloponez, w jednostce regionalnej Argolida. Siedzibą gminy jest Kranidi. W 2011 roku liczyła 13 551 mieszkańców. Powstała 1 stycznia 2011 roku w wyniku połączenia dotychczasowych gmin Ermioni i Kranidi. Przypisy
Эрмионида

Эрмиони́да (греч. Δήμος Ερμιονίδας) — община (дим) в Греции в северо-восточной части Пелопоннеса, на полуострове Арголиде, на побережье залива Арголикоса и пролива Идры. Входит в периферийную единицу Арголиду в периферии Пелопоннес. Население 13 551 житель по переписи 2011 года. Площадь 421,118 квадратного километра. Плотность 32,18 человека на квадратный километр. Административный центр — Кранидион. Димархом на местных выборах 2014 года избран Димитриос Камизис (Δημήτριος Καμίζης). Создана в 2011 году по программе «Калликратис» при слиянии упразднённых общин Кранидион и Эрмиони. Названа по Гермиониде (др.-греч. Ἑρμιονίς), области древнего города Гермионы (Эрмиони). Совпадает с епархией Эрмионидой по административному делению 1833 года. Административное деление Община Эрмионида делится на две общинные единицы. Примечания Ссылки dimosermionidas.gr — официальный сайт общины Эрмиониды
Archaeological Museum of Messenia

The Archaeological Museum of Messenia is located in Kalamata, the capital of Messenia in southern Greece. It is in located in 3, Agiou Ioanni street. The museum is built on the site of the city's old market hall. Among else its collection includes the finds which were formerly kept in the Benakeion Archaeological Museum of Kalamata, a remarkable 1742 building of Venetian architecture which collapsed during the 1986 earthquake. The new museum holds antiquities from Messenia from prehistoric and Mycenaean times to the Byzantine and Latin eras, divided along the four geographic areas that traditionally made up Messenia: Kalamata, Messene, Pylia and Triphylia. External links Official website (in Greek) newsrelease 27 July 2007 Το Αρχαιολογικό Μουσείο Μεσσηνίας θα περιλαμβάνει ουσιαστικά όλα τα ευρήματα που εκτίθενται στο Μπενάκειο της Καλαμάτας και πολλά ακόμη, που έχουν προκύψει από πάμπολες ανασκαφές των τελευταίων χρόνων. Transl: The Archaeological Museum of Messenia will include all the finds which are displayed in the Benakeion (Archaeological Museum) of Kalamata and many more which are the result of numerous excavations of the last years. www.messinia-guide.gr on the Benakeion Ministry of Culture on the Benakeion (in Greek) Ministry of Culture on the Benakeion Από 24 Νοεμβρίου 2008 διακόπτεται η λειτουργία του Μουσείου λόγω μεταφοράς των εκθεμάτων του στο Αρχαιολογικό Μουσείο Μεσσηνίας. Transl: From 24 November 2008 the functioning of the museum is interrupted due to the transfer of the displays in the Archaeological Museum of Messenia (in Greek) newsrelease www.arxaiologia.gr 18 June 2009
Атра

Атра, Атрас, Атракос (на старогръцки: Ἆτραξ,-αγϕϛ Ἆτραξ,-o -ακοϛ ) го нарича също Атракия (на старогръцки: Ἆτρακία) е град в Антична Тесалия на пеласгите, намиращ се на 40 стадия от другия пеласги – Аргиса. Източници
Àtrax

Àtrax (grec antic: Ἄτραξ; també Atràcia, grec antic: Ἀτράκια) era una ciutat de la Perrèbia, a Tessàlia, que Titus Livi situa per damunt del riu Peneu, a uns 15 km de Larisa. Estrabó diu que el Peneu passava per les ciutats de Trica, Pelinna i Farcadó en el seu curs cap a Àtrax i Larisa. Podria ser que la ciutat es trobés en un turó anomenat del Sideropèlic (Σιδηροπέλικος), que es troba enfront de la moderna vila d'Amigdalea, abans Gúnitza, i on s'han trobat algunes restes. El seu heroi epònim és Àtrax, considerat fill de Peneu. Referències
Atrax (Thessaly)

Atrax (Ancient Greek: Ἄτραξ, or Ἄτραγος or Ἄτρακοϛ) or Atracia (Ἀτρακία) was a Perrhaebian town in ancient Thessaly, described by Livy as situated above the river Peneius, at the distance of about 10 miles (16 km) from Larissa. Strabo says that the Peneius passed by the cities of Tricca, Pelinnaeum and Pharcadon, on its left, on its course to Atrax and Larissa. The town is attested as Ἆδρακος in the nominative in a catalog of theorodokoi of Epidaurus, dating from 363-359 BCE. It was also a polis (city-state) in antiquity. History The town was located in the district of Pelasgiotis and its territory was bordered on the north by Phalanna, the northeast by Argura, and to the south by Crannon. In the 5th century BCE, the acropolis and the slope of the hill were enclosed in a polygonal enclosure. In the 4th century BCE the acropolis was rebuilt: a quadrangular tower was built and fortified with a new wall with five towers, one of them with a fortified gate. The eastern part of the wall of the hill was reinforced in the 4th century BCE, And bears similarity to the defensive constructions of Halos. The lower part was enclosed in the 4th century BCE by an opus isodomum wall with four quadrangular towers. It was 3 kilometres (1.9 mi) long and surrounded an area of 64 hectares (160 acres). The main gate was in the northwest, and was accessed by a polygonal stone ramp. During the food crisis of 330-326 BCE Atrax received 10,000 medimnoi of wheat from Cyrene, in Africa. Atrax still minted silver and bronze coins at the beginning of the 4th century BCE, With the legends «ΑΤΡΑ», «ΑΤΡΑΓΙΟΝ», and «ΑΤΡΑΓΙΩΝ». The famous Atrakian marble that was widely used in antiquity, among others in the Hagia Sophia, did not come from Atrax itself, but in Mount Mopsion further east. In Byzantine times, the city's fortifications were extended with a mortar wall to the Peneius, in order to improve water supply. The fortress served to control of the passage between the eastern and western halves of the Thessalian plain. Location Modern scholars locate Atrax at a site known as Kastro or Alifaka, near the modern village of Koutsochero (Greek: Κουτσόχερο), in the municipal unit of Koilada, in the municipality of Larissa. Most ancient and medieval structures have vanished in recent times, being removed by the locals to utilize the land for agriculture. References
Átrax

Átrax (en griego antiguo Ἆτραξ,-αγϕϛ​ o -ακοϛ​​) fue una antigua ciudad griega de Tesalia. Esteban de Bizancio también la denomina Ἆτρακία.​ Estaba situada en la margen izquierda del Peneo,​ a 40 estadios de Argisa. La zona fluvial entre ambas ciudades la ocupaban los perrebos.​ El catálogo epidaurio de teorodocos,​ utiliza el nominativo Ἆδρακοϛ en 363-359 a. C.​ El gentilicio es Ὰτράγιοϛ,​​ Era una comunidad situada en la tetras de Pelasgiótide.​ El norte del territorio de Átrax lindaba con el de Falana, al noreste con el de Argisa, y al sur con el de Cranón. Durante la crisis alimentaria de 330-326 a. C. Átrax recibió 10.000 medimnos de trigo de Cirene.​ En el siglo V a. C., la acrópolis y la ladera de la colina fueran encerradas en un recinto poligonal. En el siglo IV a. C. se reconstruyó la acrópolis: se construyó una torre cuadrangular y se fortificó con una nueva muralla con cinco torres, una de ellas con una puerta fortificada. La parte este de la muralla de la colina fue reforzada en el siglo IV a. C., y guarda similitud con las construcciones defensivas de Halo.​ La parte baja fue encerrada en el siglo IV a. C. por una muralla isódoma con cuatro torres cuadrangulares. Tenía una longitud de 3 km y cercaba una superficie de 64 ha. La puerta principal estaba en el noroeste, y se accedía a ella mediante una rampa de piedras poligonales.​ Átrax acuñó monedas de plata y bronce a principios del siglo IV a. C., con la leyenda ΑΤΡΑ, ΑΤΡΑΓΙΟΝ o ΑΤΡΑΓΙΩΝ.​ Referencias Bibliografía Mogens Herman Hansen & Thomas Heine Nielsen (2004). «Thessalia and adjacent regions». An inventory of archaic and classical poleis (en inglés). Nueva York: Oxford University Press. pp. 692. ISBN 0-19-814099-1. (requiere registro).
Paralia Apella

Paralia Apella (griechisch Παραλία Απελλά), auch Apella-Strand, liegt an der Ostküste der griechischen Insel Karpathos im Gebiet der Ortschaft Volada. Mit ihrem türkisblauen Wasser und dem weißen Kies-Sand-Strand ist die von schroffen Felswänden umgebene sichelförmige Bucht ein bekanntes Postkarten- und Kalendermotiv. Infrastruktur Bis 1992 war die Bucht nur über einen kleinen Fußpfad sowie über das Meer erreichbar. Heute ist sie über eine (seit 2007) asphaltierte Stichstraße erreichbar, die von der Hauptstraße Karpathos (Stadt) – Spoa in Serpentinen in die Bucht hinabführt. Seit 1996 gibt es in der Bucht eine Taverne und eine Übernachtungsmöglichkeit sowie einen Sonnenschirmverleih. Sehenswürdigkeiten Rund 350 Meter oberhalb der Taverne befindet sich die byzantinische Höhlenkirche Ágios Loukás, deren Inneres ursprünglich vollständig bemalt war. Im Zuge einer großzügigen Restaurierung setzten Archäologen Mauerreste wieder zusammen und versahen das Tonnengewölbe mit einem ziegelroten Anstrich. Bei den Arbeiten wurden Spuren alter Fresken freigelegt: Ein blassrotes Doppelkreuz an der halbrunden Vorderfront, links davon erkennt man einen Erzengel. Die verblichenen Fresken im Inneren zeigen u. a. Johannes den Täufer und die Hochzeit zu Kana. Literatur Antje Schwab, Gunther Schwab: Karpathos. Verlag Michael Müller, Köln 2010, ISBN 978-3-89953-537-2.
Paralia Apella

Paralia Apella (en grec moderne : Παραλία Απελλά ; également connue sous le nom de plage d'Apella) est située sur la côte est de l'île grecque de Kárpathos près du village de Voláda. Avec ses eaux turquoise et sa plage de galets et de sable blancs, la baie en forme de croissant entourée de falaises escarpées est un motif de carte postale et de calendrier bien connu. Infrastructures Jusqu'en 1992, la baie n'était accessible que par un petit sentier pédestre et par la mer. Aujourd'hui, on y accède par une voie pavée (depuis 2007) qui mène de la route principale Kárpathos (ville) - Spoa jusqu'à la baie. Depuis 1996, une taverne et un hébergement sont installés sur le site, ainsi qu'un service de location de parasols. Caractéristiques touristiques À environ 350 mètres au-dessus de la taverne se trouve l'église rupestre byzantine d'Ágios Loukás, dont l'intérieur était à l'origine entièrement peint. Lors d'une importante restauration, les archéologues ont réassemblé les vestiges des murs et peint la voûte en berceau en rouge brique. Lors des travaux, des traces d'anciennes fresques ont été mises à jour : une double croix rouge pâle sur la façade, avec un archange visible à sa gauche. Les fresques décolorées à l'intérieur montrent, notamment, Jean-Baptiste et les Noces de Cana. Source de traduction Liens Ouvrage : Antje Schwab, Gunther Schwab, Karpathos ; Editions Verlag Michael Müller, Cologne, 2010 (ISBN 978-3-89953-537-2) Portail de la Grèce Portail de la mer Méditerranée
Макронисос

Макронисос е неголям скалист остров на 50 km в морето югоизточно от Атина. Намира се на 3 km източно-югоизточно от брега край гр. Лаврио. След него на ок. 15 km в същата посока е разположен по-големият о. Кеа. География Административно е включен в ном Цикладски острови, но не е част от архипелага. Днес практически е необитаем. Има удължена форма в направление югозапад – североизток. Дълъг е 13 km, широк е 1,5 km. Има обща площ 18,427 km2 и е 66-ият по големина гръцки остров. Най-високата точка е на 281 m в северната част. Има 28 километра брегова линия. Разполага с няколко извора, които често пресъхват. История „Британик“ В пролива между островите Макронисос и Кеа на 21 ноември 1916 г. след експлозия (вероятно от мина) потъва „Британик“ – британският кораб близнак на злополучния „Титаник“. Това е най-големият кораб, загубен през Първата световна война. Макар и първоначално да е предназначен за пътнически превози, заради войната е използван като болница с екипаж 860 души и капацитет 675 души – ранени (300) и медицински персонал. На борда не е имало цивилни граждани. Загиват 30 души. Историята е пресъздадена в американско-британския игрален филм „Британик“ от 2000 г. Концлагер Тук гръцкото правителство през пролетта на 1947 г. създава най-големия концлагер на Балканите. В него са хвърлени огромен брой егейски българи. Много от тях, включително непълнолетни, са избити или загиват от нечовешките условия и изтезанията на гръцката жандармерия, под чието ведомство са концлагерът и военният затвор, образуващи мрачния комплекс Макронисос. Оцелелите остават осакатени, ослепели и душевно смазани хора, доживотни инвалиди. В концлагера попадат и хора от други ентически малцинства и неудобни за властта гърци като поета Янис Рицос, композитора Микис Теодоракис и пр., но на много от тях нечовешките издевателства са спестени, за разлика от беломорските българи, чиято единствена вина най-вече е, че не желаят незабавно да се погърчат. Христо Лагадинов, сам той под смъртна угроза, в свое писмо до Методи Кърпачев описва трагедията на 50 българчета от Костурско на възраст между 13 и 17 години, които въпреки заплахите с мъчения и смърт заявяват, че са българи и няма да се нарекат гърци. Веднага няколко от тях са удавени в морето по заповед на коменданта черния полковник Тома Сильо. Това не сломява останалите българчета и затова те са подложени на инквизиции и са изнасилвани от гръцките военни полицаи, воглаве с коменданта. Тези издевателства довеждат децата дотам, че те посягат на живота си, но никое от тях не се нарича грък. До закриването на концлагера (1957) и преместването на военния затвор (1960) в ада на Макронисос са репресирани между 50 000 и 100 000 души. Точният им брой не може обективно да се установи, тъй като броят на многото загинали тук и до днес е неизвестен. Памет Поради мрачната му история островът е считан за паметник за Гражданската война и всякакви промени по него са забранени. Непростимо е, че сега, за да бъде забравен концлагерът на Макронисос, мястото се рекламира като дестинация за морски туризъм, което е все едно Аушвиц да бъде лансиран на туристическия пазар като място за развлечение. Бележки
Makrónissos

Makrónissos (grec: Μακρόνησος) és una illa grega deshabitada que fa part del grup de les Cíclades. És situada entre el cap Súnion, a l'Àtica, i l'illa de Kea, a la qual pertany administrativament. Té una superfície d'uns 20 km², amb uns 13 km de llarg i uns 2,5 d'ample. A l'antiguitat, l'illa rebia el nom d'Hèlena o Hèlene (grec antic: Ἑλένη, Helénē), i el mite la identificava amb el lloc on Paris i Hèlena s'uniren per primera vegada (en canvi, la tradició principal diu que això succeí a Crànae, a la costa de Lacònia). Segons el Periple de Pseudo-Escílax (segle iv aC), a l'illa hi havia una polis independent, però no hi ha altres indicis d'aquesta ciutat. Estèfan de Bizanci (segle vi dC) l'anomena Macris (Μακρίς, Makrís), precedent del nom actual, que fa referència a la seva llargada. Referències
Makronisos

Makronisos (řecky Μακρόνησος, „dlouhý ostrov“) je řecký ostrov v souostroví Kyklady v Egejském moři u pobřeží Attiky. Nachází se 4 km východně od města Lavrio na pobřeží pevniny a 17 km severozápadně od ostrova Kea. Geografie Rozloha ostrova je 18,427 km². Nejvyšší bod Trypiti dosahuje nadmořské výšky 280 m. Obyvatelstvo Uprostřed západního pobřeží ostrova se nachází jediná stejnojmenná vesnice, kde žilo v roce 2011 9 obyvatel. Historie Ve starověku se ostrov nazýval Helena (Ελένη) na památku Heleny, která se zde vylodila po trójské válce. V listopadu 1916 se u pobřeží ostrova potopil parník Britannic, který najel na minu. Makronisos byl tradičně vězeňským ostrovem. Za balkánských válek zde byli internováni váleční zajatci a po řecko-turecké válce uprchlíci z Malé Asie. V době občanské války a vlády plukovníků byl na ostrově zřízen kárný tábor pro lidi obviněné ze spojení s komunisty, kteří zde byli podrobeni brutální převýchově zahrnující mučení a nucené práce. Ostrov proto získal přezdívku „řecké Dachau“. Vězněni zde byli např. Janis Ritsos, Thanasis Vengos, Mikis Theodorakis nebo Apostolos Santas, celkově táborem prošlo okolo šedesáti tisíc osob (z toho polovinu tvořili civilisté). Od roku 1989 je ostrov s troskami lágru chráněn jako národní památka. Švýcarský režisér Olivier Zuchuat natočil v roce 2012 o historii Makronisu dokumentární film Comme des lions de pierre à l'entrée de la nuit. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Makronisos na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Makronisos na Wikimedia Commons Makronissos Digital Museum