NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hilandar

Hilandar (grčki: Χιλανδαρίου) srpski je pravoslavni samostan na Svetoj Gori u Grčkoj. Nastao je u 10. stoljeću, kada je nazvan po svojem osnivaču iz obitelji Helandarios, nakon čega je u 12. stoljeću osnovan kao srpski. O samostanu Srpski manastir su 1198. godine osnovali Sveti Sava i njegov otac Stefan Nemanja. Hilandar, u starijim spisima i Hilendar, nalazi se u sjevernom dijelu Svete gore Atos (grčki: Aγιoν Oρoς), države pravoslavnih monaha koja postoji više od tisuću godina. Sveta gora je smještena na Atosu (grčki: Aτoς), trećem kraku poluotoka Halkidici u sjevernoj Grčkoj, a manastir je od mora udaljen 2,5 kilometra. Promatran izvana manastir ima izgled srednjovjekovne utvrde sa zidinama visokim i do 30 m. Vanjski zidovi su dugački 140 m i okružuju površinu koja je široka skoro 75 m. Manastir je ovako utvrđen jer je u prošlosti, kao i ostala monaška naselja na Svetoj gori, morao odolijevati gusarima. Neki smatraju Hilandar jednim od prvih sveučilišta uopće, i prvim srpskim sveučilištem. Manastir Hilandar su na razinu carske lavre podigli Stefan Nemanja (u monaštvu imenom Simeon) i njegov sin Sava 1198. godine, a u manastiru je 1200. godine umro Stefan Nemanja. Kralj Stefan Uroš I. je 1262. godine značajno utvrdio manastir. Hilandar je naročito pomogao kralj Milutin, koji je oko 1320. godine na mjestu stare podigao novu crkvu Uznesenja Bogorodice (Pohođenja blažene djevice Marije u Hram), koja i danas služi kao Saborna crkva. U vrijeme kralja i cara Dušana, Sveta gora je došla pod njegovu vlast, što je razdoblje najvećeg napretka manastira. U stoljećima turske vladavine, Hilandar su pomagali ruski carevi i moldavski kneževi tijekom 16. stoljeća, a srpski patrijarsi iz Peći u 17. stoljeću. Početkom 19. stoljeća stvorena je prva suvremena srpska država, pa je nastavljena bogata tradicija hilandarsko-srpskih odnosa. U novijoj povijesti manastir je značajno stradao 2004. godine u katastrofalnom požaru, a u tijeku je obnova oštećenih građevina. Hilandar predstavlja jedno od najznačajnijih središta srpske kulture i duhovnosti. Kroz stoljeća, relativno zaštićen od napada i pljačkanja, u sigurnosti Svete gore Atos i njene autonomije, bio je pošteđen sudbine koja je pogodila skoro sve druge srpske manastire. U Hilandaru je očuvana najbogatija zbirka izvornih starih rukopisa, ikona, freski, tako da on u današnje vrijeme predstavlja najznačajniju riznicu srpske srednjovjekovne kulture općenito. Manastir se od 1988. godine, zajedno s ostalih devetnaest svetogorskih manastira, nalazi na UNESCO-ovom popisu svjetske baštine u sklopu spomenika srednjeg vijeka ujedinjenih pod zaštićenom cjelinom Planine Atosa. Izvori
Monastero di Hilandar

Hilandar (in serbo Хиландар?, in greco Χιλανδαρίου?, Chilandari) è un monastero ortodosso serbo situato a Monte Athos, in Grecia, fondato nel 1198 dal principe serbo Stefan Nemanja e da suo figlio, il monaco Rastko Nemanjić. La fondazione venne autorizzata mediante una crisobolla dell'imperatore Alessio III Angelo, con la quale veniva donato ai serbi il sito dell'antico monastero di Chilandar, ridotto in rovina all'epoca della donazione, che era stato fondato sul finire del X secolo da Georgios Chelandaris. Ha subìto un grave incendio il 4 marzo 2004 che ha distrutto circa un quarto dell'edificio. Riferimenti in letteratura Il monastero di Hilandar è una delle ambientazioni principali del romanzo Paesaggio dipinto con il tè (Milano, Garzanti, 1991) dello scrittore serbo Milorad Pavić. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monastero di Hilandar Collegamenti esterni (SR, EL, RU, EN) Sito ufficiale, su hilandar.org. Il monastero di Hilandar [News: Appello per la ricostruzione del monastero di Hilandar e notizie sul luogo e l'incendio], su Međunarodni radio Srbija i Crna Gora / The International Radio Serbia and Montenegro, 14 aprile 2004. URL consultato il 22 agosto 2007 (archiviato il 28 settembre 2007).
Hilandarklooster

Het Hilandarklooster (Servisch: Манастир Хиландар, Manastir Chilandar, Grieks: Μονή Χιλανδαρίου), is een Servisch-orthodox klooster, wat jurisdictioneel valt onder het Oecumenisch patriarchaat van Constantinopel, op het schiereiland Athos in Griekenland. Het wordt bewoond door Servisch-orthodoxe monniken. Het klooster werd in 1198 gesticht door heilige St. Sava, in samenwerking met zijn vader, de van oorsprong Servische koning Stefan Nemanja, die de naam monnik Simeon had aangenomen. De Albanese vorstelijke familie Kastrioti kreeg nadat zij adminstratief ingedeeld werden bij de Servisch-Orthodoxe kerk de "Albanese toren" toegewezen in het Hilandarklooster. Telg Reposh Kastrioti verbleef hier de laatste fase van zijn leven nadat hij zich als monnik had teruggetrokken in het klooster. In 2004 werd een groot deel van het klooster verwoest door brand. Externe links Pagina over het klooster op de website van de Berg Athos (sr) Officiële website van het klooster Foto's van het klooster
Chilandar

Chilandar (serbski: Хиландар; grecki: Χιλανδαρίου) – klasztor położony w północno-zachodniej części półwyspu Athos. Zajmuje czwarte miejsce w atoskiej hierarchii. Historia Pochodzenie nazwy klasztoru nie jest jasne. Słowo Chilandar może pochodzić od chelandion – rodzaju statku bizantyjskiego; istnieje również teza, iż nazwa ta nawiązuje do imienia założyciela pierwszej wspólnoty mniszej na tym miejscu. Monaster w dzisiejszym kształcie został założony w XII w. przez wielkiego żupana Raszki Stefana Nemanię (który abdykował, wstąpił do monasteru i przyjął imię Symeon) oraz jego syna Rastka, znanego jako mnich Sawa. Chilandar był początkowo monasterem filialnym klasztoru Watopedi, następnie uzyskał niezależność i zyskał zwierzchność nad mniejszymi wspólnotami: Zygou, św. Bazylego, Komitissas, Kalyka, Paparnikion, Omologetou oraz Strovilaias. Od początku posiadał wyraźnie serbski charakter; w 1198 cesarz bizantyjski Aleksy III potwierdził jego przynależność do Serbów. Klasztor otrzymywał liczne dary od kolejnych władców średniowiecznej Serbii. Jego silny związek z narodem serbskim utrzymał się do XVII-XVIII w., gdy liczba przybywających na Athos Serbów spadła, następnie zaś w 1722 Chilandar został zniszczony przez pożar. Monaster przetrwał dzięki działalności mnichów bułgarskich. W 1844 odnaleziono w klasztorze Karty chilandarskie. Kolejny pożar zniszczył zabudowania klasztoru w 1891. Główna cerkiew monasterska nosi wezwanie Wprowadzenia Matki Bożej do Świątyni i została wzniesiona w XIV stuleciu; dekoracja wnętrza (freski) datuje się z wieku XIX. Dopiero w latach 80. XX wieku przeprowadzono elektryfikację klasztoru. W roku 2004 w wyniku pożaru klasztor został poważnie uszkodzony. W roku 2010 w klasztorze przebywało 22 mnichów. Biblioteka klasztoru przechowuje 181 greckich i 809 słowiańskich rękopisów, ponadto co najmniej 20 000 drukowanych ksiąg, spośród których tylko 3000 jest w języku greckim. Kolekcja średniowiecznych rękopisów słowiańskich jest największą na świecie. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona klasztoru (serb.) Fotografie z Chilandar (serb.)
Mănăstirea Hilandar

Mănăstirea Hilandar (în greacă Χιλανδαρίου) este o mănăstire de pe Muntele Athos. Mănăstirea a fost construită la inițiativa Sfântului Sava, care a devenit călugăr pe Muntele Athos în 1191. Este situată în partea de nord a Muntelui Athos. În 1196, Ștefan Nemanja a abdicat în favoarea fiului său mijlociu Ștefan Nemanjić și a plecat în cele din urmă pe Muntele Athos, unde a devenit călugăr și a luat numele de Simeon. Împreună cu fiul său mai mic, Sfântul Sava, Nemanja a restaurat Mănăstirea Hilandar de pe Muntele Athos în perioada 1198-1999 și a emis „Carta de la Hilandar” (sârbă: Хиландарска повеља). Mănăstirea a devenit ulterior leagănul Bisericii Ortodoxe Sârbe. Mănăstirea se află la 2,5 km de Marea Egee. Hilandar se află pe locul 4 în ierarhia Muntelui Athos din punct de vedere al importanței. Privită din exterior, mănăstirea are aspectul unei cetăți medievale, deoarece este fortificată cu metereze care au înălțimi de până la 30 m. Mănăstirea a fost fortificată în acest fel, deoarece în trecut, ca și alte așezări monahale fortificate de pe Sfântul Munte, a trebuit să se apere de pirați.
Hilandarklostret

Hilandarklostret (serbisk kyrilliska: Манастир Хиландар; latinska: Manastir Hilandar; grekiska: Μονή Χιλανδαρίου) är ett serbisk-ortodoxt kloster, beläget på berget Athos i norra Grekland. Klostret är en av Serbisk-ortodoxa kyrkans största helgedomar och är en ovärderlig kulturskatt från det medeltida Serbien. Historik Hilandarklostret grundades år 1198 av det serbiska helgonet Helige Sava och hans far, Stefan Nemanja, storžupan av Raška och stamfader till huset Nemanjić. Nemanja blev senare själv munk i klostret under namnet Simeon. Övrigt Hilandarklostret är aktivt än idag och bebos av serbiska munkar. Dess bibliotek innehåller ett stort arkiv med medeltida krönikor och kungliga fribrev. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hilandarklostret.
Erisos

Erisos (griechisch Έρισος (m. sg.)) ist ein Gemeindebezirk der Gemeinde Sami auf der griechischen Insel Kefalonia. Er entstand 1997 als Gemeinde aus dem Zusammenschluss von 13 Landgemeinden. Mit der Verwaltungsreform 2010 ging Erisos als Gemeindebezirk zunächst in der Gemeinde Kefalonia auf. Nach der Auflösung dieser Gemeinde kam der Gemeindebezirk Erisos zur neu gegründeten Gemeinde Sami. Der Gemeindebezirk umfasst hauptsächlich die gleichnamige nördliche Halbinsel, mit den kleinen Hafenorten Fiskardo und Asos sowie den Strand von Myrtos, den sich Erisos mit Pylaros teilt. Die Gemeinde hatte in der Antike eine gewisse Bedeutung und Eigenständigkeit, erst der Bau einer befestigten Straße durch das Gebiet der Gemeinde zu Beginn des 19. Jahrhunderts schloss diese enger an die restliche Insel an. Einzelnachweise
Erisos

Erisos (Greek: Έρισος) is a former municipality on the island of Kefalonia, Ionian Islands, Greece. Since the 2019 local government reform it is part of the municipality Sami, of which it is a municipal unit. It is located in the northernmost part of the island and has a land area of 78.114 km². Its population was 1,601 at the 2021 census. The seat of the municipality was in Vasilikiades but more known are the two small harbours Fiskardo and Asos. Other towns are Antipáta, Mesovoúnia, and Komitáta. References External links Official website (in English and Greek)
Érisos

Le dème d'Érisos, en grec moderne : Δήμος Ερίσου, est un ancien dème de l'île Ionnienne de Céphalonie, en Grèce. Depuis 2011, il fait partie du dème de Sámi. Selon le recensement de 2011, la population du dème d'Érisos compte 1 472 habitants. Notes et références (el) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en grec moderne intitulé « Δήμος Ερίσου » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Liens externes Portail de la Grèce
Erisos

Erisos (in greco Ερίσου?) è un ex comune della Grecia nella periferia delle Isole Ionie (unità periferica di Cefalonia) con 1 963 abitanti secondo i dati del censimento 2001. È stato soppresso a seguito della riforma amministrativa, detta Programma Callicrate, in vigore dal gennaio 2011 ed è ora compreso nel comune di Cefalonia. È situato nella parte nord-est dell'isola. La sede del consiglio comunale è a Vasilikades. Fiscardo è la località più nota, almeno dal punto di vista turistico. La popolazione di Erisos si dedica all'allevamento del bestiame, ma è il turismo la voce economica più importante. Monumenti e luoghi d'interesse Fiscardo Fiscardo è una località turistica le cui vecchie case sono miracolosamente scampate al terribile terremoto del 1953. Era un minuscolo villaggio di pescatori fino alla metà degli anni '70. In seguito fu scoperto da yacht privati che d'estate vi facevano scalo lungo la loro rotta per la Grecia. Fu così che Fiscardo cominciò ad acquisire importanza all'estero come stazione balneare. Il castello di Assos Il castello di Assos, costruito dai Veneziani nel 1593 per difendere la parte settentrionale dell'isola, è una delle mete più popolari dei visitatori di Cefalonia. È costruito su una penisoletta lungo la strada da Argostoli a Fiscardo, a 36 km dal capoluogo. Il villaggio che si espande intorno al castello è ugualmente pittoresco. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Erisos Wikivoyage contiene informazioni turistiche su Erisos
Бей хамам

Бей хамам (на гръцки: Μπέη Χαμάμ; на турски: Bey Hamam) е стара турска баня в град Солун, Гърция. Намира се на улица „Егнатия“, до кръстовището с улица „Аристотелис“. Завършена е през есента 1444 година по поръчка на султан Мурад II и е първата сграда, построена от османците в града, като за това са разрушени седем църкви в района. Разположена е до средновековния пазар Мелалофорос на главната улица. Функционира като баня до 1968 година. От 1972 година е под контрола на Археологическата служба. Днес е място за културни събития. От банята са запазени всички помещения. Функционирала е и като двойна баня (чифте хамам) - и мъжка и женска. Мъжката баня е по-голяма и по-луксозна от женската. Входът за жени е от север и за мъжете от южната страна. Вътре в сградата има и по-малко правоъгълно пространство със специална украса, предназначено за лична баня на султана. Всички стаи в хамама са осветени с естествена светлина през отвори на покрива. Хамамът е изписан и има мозайки. Бележки
Bey-Hamam

Bey-Hamam (griechisch Μπέη Χαμάμ Mpei Chamam) ist eine Badeanlage (Hammām) in Thessaloniki. Sie steht gegenüber der Kirche Panagia Chalkeon an der Kreuzung der Straßen Mitropolítou Gennadíou, Egnatíou und Aristotélous am Forumsplatz und dient heute als kultureller Veranstaltungsort. Es gilt als das bedeutendste erhaltene Hamam in Griechenland. Geschichte Das Bad wurde wenige Jahre nach der Einnahme von Thessaloniki durch die Osmanen (1430) im Jahr 1444 unter Sultan Murad II. als erstes und größtes von drei städtischen Bädern errichtet. Unter dem Namen Bäder des Paradieses war das Hamam bis 1968 in Betrieb. Anschließend wurde es von Archäologen zwecks einer musealen Nutzung gemietet. Nach dem Erdbeben von 1978 erwarb das Kulturministerium das Gebäude und führte eine behutsame Restaurierung durch. Seitdem dient das Gebäude als Veranstaltungsort, so etwa für die Thessaloniki Biennále of Contemporary Art 2009. Bis ins 19. Jahrhundert befand sich der Portikus mit den antiken Skulpturen Las Incantadas hinter den Bädern. Anlage Das Bad besteht aus je einem Männer- und Frauenbad, von denen das Männerbad größer und aufwändiger verziert ist. Beide Bäder sind überkuppelt. Der Raum des Bey im Männerbad weist einen Stalaktitendekor auf. Neben dem Bey-Hamam sind in Thessaloniki noch die folgenden drei Hamams erhalten: das Yeni-Hamam (oder Aigli), das Yahudi-Hamam und das Pascha-Hamam (Phönix-Hamam). Literatur A. Zompou-Asimi: Τhe Bey Hamam (Loutra Paradisos) of Thessaloniki. [(Λουτρά Παράδεισος) της Θεσσαλονίκης] In: Thessaloniki Exhibition catalogue for the City's 2300 years. Band 1, Thessaloniki (Hellas) 1985, S. 341–363. Weblinks Einzelnachweise
Bey Hamam

Bey Hamam, alternatively known as the "Baths of Paradise", is a Turkish bathhouse located along Egnatia Street in Thessaloniki, east of Panagia Chalkeon. History Built in 1444 by sultan Murad II, it was the first Ottoman bath in Thessaloniki and the most important one still standing throughout Greece. For this reason, it is a part of those few important vestiges of Ottoman culture remaining in Thessaloniki and Greece in general. It is a double bath, with two separate parts for men and women. The male quarters are the most spacious and luxurious, but each one follows the same tripartite plan - a succession of three parts, the cold, tepid, and hot rooms. A large rectangular cistern flanks the baths to the east and guarantees their water supply. The baths for the men include a large octagonal cold room, with a gallery resting on columns, arcades surrounding their windows, and a painted cupola. It is followed, in south-east, by the tepid room, also octagonal, equipped with a cupola with occuli and with a rich series of painted depictions of plants. Further to the east lies the complex of hot rooms, ordered around a large cruciform room, wherein the massage table might always be found, standing, now as ever, in its centre. Eight small hot and tepid rooms open on this space and are equipped with basins and marble benches. The baths remained in usage, under the name "Baths of Paradise", up until 1968, where they were leased to the Greek archaeological service for four years. After the 1978 Thessaloniki earthquake, which shook Thessaloniki especially hard, the baths were restored, and are used to this day for cultural events and short-lived exhibitions. Meanwhile, the eastern annex became the principal shop of the Foundation of Archaeological Receipts of the Hellenic Republic Ministry of Culture. Gallery References Mark Mazower (18 December 2007). Salonica, City of Ghosts: Christians, Muslims and Jews 1430-1950. Knopf Doubleday Publishing Group. pp. 39–40. ISBN 978-0-307-42757-1.
Hammam Bey

Le hammam Bey (en grec moderne : Μπέη Χαμάμ), également connu sous l'appellation Bains du Paradis, est un édifice de bains turcs situé le long de la rue Egnatía (en) à Thessalonique, au sud-est de la Panagía Chalkéon. Histoire Construit en 1444 par le sultan Mourad II, c'est le premier bain ottoman de Thessalonique et le plus important encore existant en Grèce : à ce titre, il fait partie des principaux vestiges du passé ottoman de Thessalonique et de la Grèce en général. Les bains restèrent en usage, sous le nom de Bains du Paradis, jusqu'en 1968, et furent remis au service archéologique grec en 1972. Après le séisme de 1978 qui frappa durement Thessalonique, ils furent restaurés, et ils sont utilisés aujourd'hui pour des événements culturels (expositions temporaires), tandis qu'une annexe à l'est est devenue la principale boutique du Fonds des Recettes archéologiques du Ministère de la culture. Description C'est un bain double, avec deux parties séparées pour les hommes et les femmes. La partie réservée aux hommes est la plus spacieuse et la plus luxueuse, mais chacune suit le même plan tripartite — une succession de trois pièces, chambre froide, tiède et chaude. Une grande citerne rectangulaire flanque les bains sur le côté est et garantit leur alimentation en eau. Les bains pour les hommes comprennent une grande salle froide, de forme octogonale, avec une galerie reposant sur des colonnes, des fenêtres à arcade, et une coupole au décor peint. Elle est suivie, au sud-est, par la chambre tiède, également octogonale, avec une coupole pourvue d'occuli et d'un riche décor peint de végétaux. Plus à l'est encore se trouve le complexe des chambres chaudes, ordonnées autour d'une grande salle cruciforme, au centre de laquelle la table de massage est toujours en place. Huit petites chambres chaudes et tièdes ouvrent sur cet espace et sont pourvues de bassins et de bancs de marbre. Galerie Voir aussi Bibliographie Monuments of Ottoman Period of Thessaloniki, Éphorie des Antiquités byzantine de Thessalonique, Ministère grec de la culture, Thessalonique (sans date) Liens externes Portail de la Grèce Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Bey Hamam

Bey Hamam, znan tudi kot Rajske kopeli, je turško kopališče, ki je ob Via Egnatia v Solunu, vzhodno od Panagia Halkeon. Zgodovina Leta 1444 ga je zgradil sultan Murat II. To je bilo prvo osmansko kopališče v Solunu in najpomembnejše, ki še vedno stoji po vsej Grčiji. Zaradi tega je del tistih nekaj pomembnih ostankov osmanske kulture, ki so ostali v Solunu in Grčiji na splošno. Gre za dvojno kopel, z dvema ločenima deloma za moške in ženske. Moški prostori so najbolj prostorni in razkošni, a vsi sledijo istemu tripartitnemu načrtu - zaporedju treh delov, hladne, mlačne in tople sobe. Velika pravokotna cisterna obdaja kopališča na vzhodu in zagotavlja njihovo oskrbo z vodo. Kopeli za moške vključujejo veliko osmerokotno hladno sobo z galerijo, ki temelji na stebrih, arkadami, ki obkrožajo njihova okna, in poslikano kupolo. Na jugovzhodu ji sledi mlačna soba, prav tako osmerokotna, opremljena s kupolo z okulusi in z bogatim nizom slikanih upodobitev rastlin. Nadalje proti vzhodu leži kompleks vročih prostorov, urejenih okoli velike križne sobe, v kateri je vedno mogoče najti masažno mizo, ki stoji, kot vedno, v njenem središču. Na ta prostor se odpira osem majhnih toplih in mlačnih sob, opremljenih z umivalniki in marmornimi klopmi. Kopeli so ostale v uporabi pod imenom Rajske kopeli do leta 1968, ko so jih za štiri leta dali v najem grški arheološki službi. Po solunskem potresu leta 1978, ki je še posebej močno stresel Solun, so terme obnovili in se še danes uporabljajo za kulturne prireditve in kratkotrajne razstave. Medtem je vzhodni prizidek postal glavna trgovina fundacije arheoloških prejemkov ministrstva za kulturo Helenske republike. Galerija Sklici Reference Mark Mazower (18. december 2007). Salonica, City of Ghosts: Christians, Muslims and Jews 1430-1950. Knopf Doubleday Publishing Group. str. 39–40. ISBN 978-0-307-42757-1. Zunanje povezave
Stein Mansion

Stein Mansion (Greek: Μέγαρο Στάιν) is the name of a historic building in Eleftherias Square, Thessaloniki, Greece. History Built in 1906, it was the only building of the square not destroyed by the Great Fire of Thessaloniki in 1917. It was designed by architect Eli Ernst Levi for the Austrian clothing retail brand "Stein’s Oriental Stores Ltd", which had also department stores in Egypt. Later it housed the Hellenic Post Offices, while after WWII it suffered architectural interventions which damaged its initial design. Gallery References Sources Μέγαρο Στάιν
Place Victoría (Athènes)

La place Victoría, en grec moderne : Πλατεία Βικτωρίας / Platía Viktorías, auparavant appelée place Kyriakoú (Πλατεία Κυριακού / Platía Kyriakoú), est une grande place d'Athènes en Grèce qui donne son nom au quartier du même nom, qui la borde. Elle est située entre les rues du 3 Septembre (el) et celle d'Aristotélous. Elle a été rebaptisée Victoria en l'honneur de la reine du Royaume-Uni à l'occasion de l'annexion des îles Ioniennes à la Grèce en 1864, comme cadeau pour l'intronisation du neveu de la reine, le prince Guillaume de Schleswig-Holstein-Sonderbourg-Glücksbourg du Danemark, plus tard Georges Ier de Grèce. Sous la place passe la ligne 1 du métro d'Athènes à la station homonyme. La place traverse les rues Chéfden, du 3 Septembre et celle d'Aristotélous et en son centre se trouve l'ensemble sculptural Thésée sauve Hippodamie (el) de Johannes Pfuhl (en) (1846-1914). Autour de la place, le quartier homonyme s'est développé. Depuis les années 1940, le quartier a été l'un des plus recherchés d'Athènes, comparable à celui de Kolonáki. Toutefois progressivement, il a commencé à décliner, en grande partie à cause de son abandon par ses habitants d'origine. Le quartier est aujourd'hui généralement considéré comme délabré et confronté à des problèmes de criminalité. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Viktoria Square » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail d'Athènes et de l'Attique
Света Параскева (Лерин)

„Света Параскева“ (на гръцки: Αγίας Παρασκευής) е православна църква в град Лерин (Флорина), Гърция, храм на Леринската, Преспанска и Еордейска епархия на Вселенската патриаршия. Местоположение Храмът е разположен в североизточната част на Лерин. История Първата църква е построена тук от бежанци от Битоля в 1934 година с помощта на армията. Посветена е на Свети Георги. През 1961 година църквата става енория, с първи свещеник Теодор Делина от Попължани. За нуждите на разрастващото се население през 1966 година започва изграждането на нов храм „Света Параскева“, който е завършен и осветен на 26 юли 1974 година от митрополит Августин Кандиотис. Към нея са построени мъжкият пансион „Тримата йерарси“ и старчески дом на Леринската митрополия. На 12 юни 1998 година в църквата е поставена тържествено икона на „Света Богородица Пелагонийска“. Описание Църквата е най-голямата в града. Впечатлява с внушителната си архитектура и интериор, където се откроява иконата на Света Богородица Пелагонитиса, точно копие на иконата със същото име от Синайския манастир. Бележки