NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Citera

Citera (em grego: Κύθηρα; romaniz.: Kythera) é uma ilha grega que faz parte das ilhas Jónicas. Situa-se frente à extremidade oriental da península do Peloponeso, ao sul do Cabo Maleia. Tem uma área de 284 km². A paisagem é acidentada e rochosa, fruto dos ventos marítimos predominantes que, pelo efeito da erosão, moldaram as suas encostas em penhascos com baías profundas na base. História Durante muitos séculos, quando o transporte naval tinha uma importância que já não tem hoje, a ilha era um ponto estratégico de relevo na região, sendo, desde a antiguidade até meados do século XIX, um ponto de paragem quase obrigatório na rota de marinheiros, comerciantes e navios militares. Como resultado, a sua história em rica em influências civilizacionais e culturais dos mais diversos quadrantes. Isto reflete-se, por exemplo, na arquitetura, que consiste numa mistura de elementos egeus e venezianos, bem como nos costumes locais que também refletem diversas influências. A ilha foi durante muito tempo conhecida pelos seus pescadores de murex, de onde extraíam o corante púrpura. Os fenícios instalaram lá um templo à deusa Astarte-Ishtar, identificada com Afrodite, que por lá teria passado após ter nascido da espuma (aphrós) do mar. No século XVIII foi uma referência para poetas e artistas que a consideravam um local idílico, propenso aos amantes, como se verifica, por exemplo, no quadro de Antoine Watteau, O embarque para Citera. Mitologia Na mitologia grega, acreditava-se que a ilha de Citera seria o local de nascimento de Afrodite, a deusa do amor, tendo sido erigido um templo em sua honra. Referências Ligações externas Visit Kythera - Tourist & Culture Guide of Kythera Island Kythera Travel Guide
Китера

Китера, такође Китира (грч. Κύθηρα) је грчко острво пред југоисточним шпицом Пелопонеза и налази се у саставу периферије Атика. Укупна површина острва износи 285 km². Због неразвијености овог острва, већина становника је углавном емигрирала, већином у Аустралију. На острву данас живи нешто више од 3400 људи, док их је 1864. године било око 14.500. Историјски, дио је јонских острва. Китера са неколико суседних острваца и хриди чини засебну општину у оквиру округа Острва Периферије Атика. Координате: 36° 14′ 24′′ Сје.; 22° 59′ 12′′ Ист. Географија Историја Први трагови насељавања постоје још из раноеладског периода (2500. - 1900. п. н. е.). Херодот је извјештавао, да су Феничани на овом острву увели обожавање богиње Афродите, али за такво нешто не постоје археолошки докази. Вјероватно је ова феничанска Афродита била идентична Астарти, једној од богиња семитских народа. Веома рано Китера је добила на значају кроз трговину са пурпуром. Постоје докази трговине са Египтом око 2450. године прије Христа, са Месопотамијом од 1750. п. н. е. Хомер је означио Китеру као самостално острво. Касније, она је припадала Аргосу, а од средине 6. вијека прије Христа освојила ју је Спарта. Ово острво је имало веома важан стратешки положај па се приликом пелопонеског рата водила жестока борба око њега. У средњем вијеку, када је Китеру освојила Венеција, на античком Акрополис саграђен је град Палихора (Paliochora), који је на врхунцу моћи посједовао огромно богатство. Иако су зидине овога града изгледале као неосвојиве, пират Барбароса је освојио и уништио град 1537. године. У грчкој митологији Китера је (поред Кипра) острво Афродите. Богиња љубави је ту рођена из морске пјене и изашла на острво. Успомени на овај мит сликар Антоан Вато (Antoine Watteau) је посветио двије своје слике под називом „Укрцавање за Китеру“, а оне се данас налазе у Лувру и градском музеју у Берлину. Општине Сва насеља овог острва спадају под општину Китира. Села Ајас Пелагија Китера, Лука Ајос Илиас Антикитера на острву Антикитера, независна општина Арониадика Авлемонас Хархалиана, на острву Антикитера Диакофти, лука Фрациа Фрилијаника Галаниана, на острву Антикитера Геракарја Каламос Капсали Каравас Карвунадес Керамото Контолианика Китера Хора, главно мјесто Ливади лијеп пословни центар острва Катуни Логотетианика Луриантианика Милопотамос Митата Пицинианика Потамос Статианика Виарадика Вуно Мапа острва Китера Овдје Види још Антикитера Грчка острва Спољашње везе Информације на три језика Водич историје и културе острва Китера VisitKythera - The Tourist Information Website for Kythera Island Архива докумената острва Китера Слике, видео, подаци, села, имена фамилија Археолошки, еколошки и историјски пројекат о острву и његовим становницима Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (25. септембар 2009) Фото-есеј о археологији на острву Китера
Kythera

Kythera, även Kythira eller Tsirigo (grekiska: Κύθηρα), är en ö i Grekland söder om Peloponnesos utanför Lakoniska bukten med en yta på 279 km². Under antiken var ön var en av de äldsta huvudplatserna för kärleksgudinnan Afrodites dyrkan och hon fick därför tillnamnet Cytherea. Ön präglas av sin oländiga terräng med djupa vikar och branta klippor. Arkitekturen på Kythera är en blandning av traditionella, klassiska och venetianska element. I början av 1000-talet f.Kr. var Kythera en minoisk koloni. En berömd helgedom, Afrodites tempel på Kythera, fanns här från 600-talet f.Kr. År 424 f.Kr. hamnade ön under Atens överhöghet och har under seklernas gång hamnat under romersk, bysantinsk venetianskt och osmanskt inflytande. Dessutom har Kythera vid flera tillfällen plundrats av pirater. 1864 blev ön en del av det självständiga Grekland. Liksom många andra öar i Egeiska havet lider Kythera av avfolkning och den nuvarande befolkningen ligger omkring 2 500 invånare. Omkring 100 000 utvandrade öbor och deras släktingar lever idag i Australien. Den 26 februari 1916 förliste fartyget SS Provence II väster om Kythera vilket var den värsta fartygskatastrofen under första världskriget. Mittemot Kythera, 38 km söderut, ligger ön Antikythera. Referenser Externa länkar VisitKythera - The Tourist Information Website for Kythera Island
Peloponnese railway station

The Peloponnese Railway Station (Greek: Σταθμός Πελοποννήσου, romanized: Stathmos Peloponnisou) was a station on the Piraeus, Athens and Peloponnese Railways (SPAP) metre gauge line in Athens. Originally opened on 30 June 1884 it was the first railway terminal in the Greek capital. In 1904, a very short distance from the Peloponnese Station, the "Larissa Station" was inaugurated, the original owner of which was the Hellenic State Railways (SEK), which served trains to and from northern Greece. The station closed in 2005. History The Station opened in its original form on 30 June 1884 on what was the Piraeus, Athens and Peloponnese line (or SPAP) build to connect Piraeus and Athens. The station was built to the designs of French engineers, led by Alfred Rondel and chief engineer Abel Gotteland, and later remodelled by 19th-century architect Ernst Ziller. In 1920 Hellenic State Railways or SEK was established, however, many railways, such as the SPAP continued to be run as a separate company, becoming an independent company once more two years later. Due to growing debts, the SPAP came under government control between 1939 and 1940. During the Axis occupation of Greece (1941–44), Athens was controlled by German military forces, and the line used for the transport of troops and weapons. During the occupation (and especially during German withdrawal in 1944), the network was severely damaged by both the German army and Greek resistance groups. The track and rolling stock replacement took time following the civil war, with regular service levels resumed around 1948. In 1954 SPAP was nationalized once more. In 1962 the SPAP was amalgamated into SEK. In 1970, OSE became the legal successor to the SEK, taking over responsibilities for most of Greece's rail infrastructure. On 1 January 1971, the station, and most of the Greek rail infrastructure was transferred to the Hellenic Railways Organisation S.A., a state-owned corporation. Freight traffic declined sharply when the state-imposed monopoly of OSE for the transport of agricultural products and fertilisers ended in the early 1990s. Many small stations of the network with little passenger traffic were closed down. In 2005 the station closed, with the final service departing the station on 7 August 2005, that same day, the Piraeus-Agioi Anargyroi section of the line also closed. Its activities have since been transferred to the adjacent Larissa station, which now bears only the name "Athens Railway Station". Future Today is a listed building of special architectural value and thus protected. OSE future plans include considerations for hosting conferences and larger events in general, as well as a series of investments that will finance the maintenance of the building. Gallery See also Hellenic Railways Organization Hellenic Train References
French School of Thessaloniki

The French School of Thessaloniki (FST, French: École Française de Thessalonique EFTH, Greek: Γαλλικό Σχολείο Θεσσαλονίκης) is a French international school in Thessaloniki, Greece. It was established in 1906 and has integrated the Mission laïque française (Mlf) in 1906. It serves levels maternelle (preschool) through terminale, the final year of lycée (senior high school). It serves levels maternelle (preschool) through troisième, the final year of collège (junior high school). and it allows French, English and Modern Greek languages learning from preschool for all children. As of 2017 the school has about 125 students range from 2 to 18 years. History It was established after the secretary general of the Mission laïque française (MLF), Maurice Kuhn, investigated how to establish a French educational programme in Thessaloniki. The school opened in 1906. At the time it was in Salonika Vilayet, Ottoman Empire. Student enrollment was affected by the Balkan Wars, World War I, and a 1930 Greek law that prohibited Greek children under 12 from being enrolled in international schools. A fire had affected the school grounds in 1917. Enrollment was rising by the late 1930s but the school was dissolved after 1939, as World War II occurred. German soldiers occupying Athens destroyed the FST building as they withdrew. It was partially rebuilt in 1946 since the French Ministry of Foreign Affairs gave a subsidy, and the school had 500 students by the 1950s. Greek authorities recognized the primary school section in the 1960s, and the school building received an expansion in 1961, with annexes opening in Serres and Sidirokastro. A fire destroyed the main building in 1969; its cause was accidental. From 1970 to 1971 rebuilding activity took place. The Greek government recognized the secondary levels of FST in August 2013. See also Agency for French Education Abroad Education in France International school List of international schools Mission laïque française Multilingualism Education in the Ottoman Empire References External links Official website Media related to French School of Thessaloniki at Wikimedia Commons
École française Mlf de Thessalonique

Créée en 1906, l'École française Mlf de Thessalonique (en grec moderne : Γαλλικό Σχολείο Θεσσαλονίκης) est un établissement d'enseignement français à l'étranger situé à Thessalonique en Grèce du Nord et faisant partie du réseau mlfmonde de la Mission laïque française (Mlf) dont il est historiquement le plus ancien établissement. Présentation L'École française de Thessalonique propose un enseignement laïque, plurilingue et interculturel[source insuffisante] aux 88 élèves qui composent son effectif, de la toute petite section de la maternelle à la terminale (cours du Cned de la sixième à la terminale, niveaux homologués par l'AEFE : primaire[source insuffisante]). Elle prépare au diplôme national du brevet, au baccalauréat et à la certification en français (DELF, DALF), et enseigne les langues suivantes : grec moderne, anglais, italien, espagnol, latin, et grec ancien[source insuffisante]. La proximité de l'Institut français permet aux élèves de bénéficier d'activités d'éveil artistique telles que les arts plastiques, le théâtre et les ateliers d'écriture.[réf. nécessaire] Anciens élèves et enseignants Dimítris Dimitriádis, auteur dramatique, poète et traducteur grec Vidal Modiano, chirurgien français et président du CRIF de 1950 à 1969[réf. nécessaire] Marie Cardinal, romancière française (professeur de philosophie, 1956/1957) Jean-Pierre Ronfard, homme de théâtre québécois (professeur de français, 1956/1957) Jean-Paul Schintu, homme de théâtre français (professeur de théâtre, 1999)[réf. nécessaire] Notes et références Voir aussi Articles connexes Établissement scolaire français à l'étranger Agence pour l'enseignement français à l'étranger Mission laïque française Liste des établissements scolaires du réseau de la Mission laïque française Lycée franco-hellénique Eugène-Delacroix Liens externes (fr + el) Site officiel de l'École française de Thessalonique (fr + el) L'Institut français de Thessalonique Portail des écoles Portail de la langue française et de la francophonie Portail de la France Portail de la Grèce
Йоанис Велидис (конгресен център)

„Йоанис Велидис“ (на гръцки: Ιωάννης Βελλίδης или накратко Βελλίδειο) е най-големият конгресен център в Гърция. Намира се на улица „Леофос Страту“ №3 в град Солун. Кръстен е на видния солунчанин Йоанис Велидис. Центърът има капацитет от 2400 души. Той е изключително функционален и има възможност да домакинства широк спектър от събития. Центърът има пет зали и позволява да се организират в него три паралелни събития. Разполага и с градина с капацитет 1000 души и паркинг за 430 коли. Центърът работи целогодишно. Бележки
Hydra (ø)

For alternative betydninger, se Hydra. (Se også artikler, som begynder med Hydra) Hydra er lille græsk klippe-ø, der ligger i De Saroniske Øer tæt på Athen. Hydra er på 55 km2, med 3000 indbyggere. Øen har ingen lufthavn. Hydra er totalfredet og bil-fri. Man kan sejle til øen via Égina, Poros, Piræus, Spetses eller fra fastlandet Peloponnes - fra det lille bådested Metochi eller landsbyen Ermioni. Hovedbyen/Havnebyen hedder Hydra. Eksterne henvisninger
Hidra (otok)

Hidra ili Idra (grčki: Ύδρα) je jedan od Saronskih otoka u Egejskom moru u središnjoj Grčkoj. Otok upravno pripada prefekturi Pirej i periferiji Atici, kao jedna od općina. Sjedište općine i najveće naselje na otoku je istoimeni gradić Hidra na sjevernoj strani otoka. Prirodni uvjeti Hidra je smještena južno od Atene (oko 70 km zračne udaljenosti). Iako je jedan od Saronskih otoka, Hidra nije u Saronskom zaljevu, već nešto južnije. Peloponez je najbliže kopno na oko 10 kilometara. Otoko je slabo razvedene obale s nekoliko malih zaljeva sa skrivenim plažama. Hidra je brdovit otok. Klima na Hidri je sredozemna. Povijest Hidra je jako rano naseljena, već u doba rane prapovijesti. U doba Mikenske civilizacije Hidra je bio "živi" otok u ovom dijelu Grčke. U doba stare Grčke zahvaljujući dobrom položaju Hidra je bila "sudionik" svih važnih događaja. U vrijeme Bizanta napadi gusarasu doveli do nazadovanja otoka. Poslije križarskog osvajanja Carigrada 1204. godine Hidra je bila pod vlašću Zapada sve do 16. stoljeća. Tada Hidru osvajaju Turci i pod njima ostaje stoljećima uz kratku vlast Mlečana krajem 17. stoljeća. Hidra je tijekom turske valadavine imala autonomiju, što je očuvalo ekonomsku moć mjesnog stanovništva. Procvat Hidre događa se nastankom suvremene Grčke 1830. godine. Proglašavanjem obližnje Atene za novu prijestonicu Hidra se počinje razvijati, ali to ipak nije spriječilo iseljavanje mnogobrojnog stanovništva s otoka. Poslije Drugog svjetskog rata razvojem i prenaseljavanjem Atene otok postaje mjesto vikendt turizma Atenjana, što je dalo novi poticaj za razvoj. Stanovništvo Po popisu iz 2001. g. na otoku živi oko 3.000 stanovnika. Gotovo cjelokupno stanovništvo su Grci. Posljednjih popisa kretanje stanovništva u općini i gradu Hidra (koja obuhvaća i otok Dokos) bilo je: 1981. godina --> grad - 2.732 st., općina - ? 1991. godina --> grad - 2.279 st., općina - 2.387 st. 2001. godina --> grad - 2.526 st., općina - 2.719 st. Gotovo svi stanovnici općine (preko 90%) žive u gradu Hidri. Gospodarstvo Poljoprivreda i pomorstvo su tradicionalna zanimanja otočkog stanovništva, pogotovo uzgajanje vinove loze i maslina. Danas je poljoprivreda u sjeni turizma. U prilog turizmu ide i dobra prometna povezanost otoka s obližnjom Atenom. Prednost otoka je i potpuna zabrana motornih vozila, što je u skladu s uskim ulicama naselja. Vanjske poveznice http://www.hydra.gr/ (grč.) (engl.) }
Ídra

Ídra (görögül Υδρα [ídra]), ismertebb nevén Hydra, a Szaróni-szigetek egyike Görögországban. A Peloponnészosz-félszigettől a keskeny Ídrai-öböl választja el. Története Az ókorban Hüdrea (Υδρέα) volt a neve, ami vizet jelent, és a szigeten található forrásokra utal. Ezek a kutak a 20. század közepén földmozgások miatt eldugultak, a sziget ma már száraz. A középkorban velencei uralom alatt állt. A törökök elkerülték, nem hódították meg. A sziget alkalmatlan a mezőgazdasági művelésre, ezért lakói kereskedésből éltek. Hatalmas kereskedelmi flotta felett rendelkeztek, meghatározó szerepet játszottak a görög szabadságharcban. A flotta 130 hajóját hadi célokra átalakították, és ezzel jelentős mértékben hozzájárultak a törökök elleni küzdelemhez. Két híres vezért is adtak a felkelésnek. Jorgosz Kunduriotisz volt a megalakuló görög parlament elnöke 1822 és 1827 között. Andreasz Miaulisz tábornok pedig a hadiflotta parancsnoka volt. Mindkettőjükről utcákat neveztek el Görögország-szerte. Ídra ma Ídra ma meghatározóan a turizmusból él. Gazdag athéniak tartanak itt fenn maguknak villákat. A szigetet komppal lehet megközelíteni Pireuszból, Ermioniból, Póroszból, Szpéceszből, illetve a Peloponnészosz középső része felől, a közeli Nafplióból. A szigeten a szemétszállító járművek kivételével tilos a motoros járművek közlekedése, a szállítást szamarakon és vízitaxin végzik. A lakott terület azonban viszonylag kicsiny, ezért a többség egyszerűen gyalog jár. A sziget fő települése az északi parton fekvő Ídra kikötőváros, amely hold alakú, közepén éttermekkel, boltokkal. Innen minden irányba meredek utcácskák vezetnek felfelé a hegyoldalra. A félhold két végén erődök állnak ágyúkkal, régen ezekkel védték a kikötőt. A félhold bal oldali végén jellegzetes szélmalmok láthatók már messziről. Kultúra Késő júniusban a sziget lakói egy játékos csatát rendeznek a függetlenségi harc emlékére, amelyet Miaulisz tábornok emlékére Miaulia Fesztiválnak neveztek el. Minden évben október közepén rendezik Hydrán a rembetika zenei irányzat konferenciáját, amely lelkes rajongókat vonz Görögországból és külföldről is. A szigeten volt egy ideig villája a híres kanadai zenésznek, Leonard Cohennek. További információk A sziget honlapja (görögül és angolul) Az önkormányzat honlapja (görögül és angolul)
Hydra (eiland)

Hydra (Grieks: Ύδρα, Ýdra) is een Grieks eiland en gemeente (dimos) in het noorden van de Egeïsche Zee, niet ver van de hoofdstad Athene en steden als Nauplion en Korinthe. Het behoort tot de Saronische Eilanden. Hydra had in 2011 1980 inwoners. Bestuurlijk behoort de gemeente Hydra vanaf 2011 tot de regionale eenheid (periferiaki enotita) Nisia, bestuurlijke regio (periferia) Attica. Elk jaar wordt in oktober een Rebetikafestival (Griekse blues) gehouden. De bevolking leeft voornamelijk van toerisme, vooral veel inwoners van Athene bezoeken het autovrije eiland. Vervoer van personen en goederen gebeurt er per ezel. Nogal wat rijke mensen leven teruggetrokken op Hydra. Ook de visvangst is een belangrijke bron van inkomsten. Er zijn veerverbindingen tussen dit eiland en Piraeus, de havenstad bij Athene, en verder ook met de eilanden Poros, Spetses en Egina. Daarnaast is er een veerverbinding met de stad Ermioni.
Hydra (wyspa)

Hydra (nwgr. Ύδρα, Idra, stgr. Ὑδρέα) – wyspa grecka należąca do archipelagu Wysp Sarońskich. Położona jest na południe od Półwyspu Argolidzkiego, który jest częścią Peloponezu. Charakterystyczna dla wyspy jest doskonale zachowana XIX-wieczna i wcześniejsza zabudowa. Na wyspie jest niewiele dróg, gdyż obowiązuje ściśle przestrzegany zakaz używania pojazdów mechanicznych, a nawet rowerów. Jedyne samochody jakie są używane to karetki pogotowia i nieliczne pojazdy gospodarcze, np. służb komunalnych. Do transportu towarów i ludzi mieszkańcy używają jucznych zwierząt – koni, mułów i osłów. Wyspa jest licznie odwiedzana przez miłośników sztuki i historii. Po części wiąże się to z funkcjonowaniem filii ateńskiej Akademii Sztuk Pięknych. Poza niewielkimi pensjonatami brak jest większych hoteli, a co za tym idzie masowej turystyki zorganizowanej. Co roku na Hydrze odbywa się festiwal upamiętniający wyzwolenie wysp greckich z osmańskiej niewoli. Leży w administracji zdecentralizowanej Attyka, w regionie Attyka, w jednostce regionalnej Wyspy, w gminie Hydra. Współpraca Ereğli, Turcja Bajonna, Francja Linki zewnętrzne oficjalna strona wyspy Hydra
Hidra (ilha)

Hidra (em grego: Ύδρα) é uma ilha grega do grupo das ilhas Sarónicas, no mar Egeu. Hidra fica localizada em águas do golfo Sarónico, no mar Egeu, a sul de Atenas, frente à península da Argólida, entre o golfo Sarónico e o golfo Argólico. Está separada do Peloponeso pelo estreito do golfo de Hidra. Hidra é também um município e uma das poucas províncias da Grécia com dois municípios, que incluem a desabitada ilha de Dokos com menos de 5 comunas. A ilha é dependente do turismo, e os atenienses constituem um considerável segmento dos seus visitantes. Os ferrys chegam regularmente do Pireu, e do porto de Náuplia, que está na costa próxima do Peloponeso. Com a exceção dos camiões de recolha de lixo, os veículos automóveis não são permitidos na ilha, o que deixa a maioria do transporte público da ilha a cargo dos burros e táxis aquáticos. Há uma cidade principal, conhecida simplesmente como Porto Hidra. Consiste num porto em forma de meia-lua, em volta do qual está a praia e os estabelecimentos comerciais (restaurantes, lojas, mercados e galerias), o que agrada aos turistas e aos habitantes da ilha. Foi na Antiguidade uma das grandes potências navais do Mediterrâneo, e o seu poder chegou até à época moderna. Os seus armadores e marinheiros tiveram um papel determinante na guerra de independência da Grécia. Na Antiguidade era conhecida como Hidrea (Υδρεα), que era uma referência às fontes de água da ilha. Hidra não é mais que uma cadeia de montanhas com cerca de 20 km de comprimento por 2 a 3,5 km de largura. O seu ponto mais alto, o Monte Eros ou Vigla culmina a 593 m. Com enseadas, a costa da ilha é rochosa e inóspita. O interior, montanhoso e pouco fértil. Os outeiros terminam frequentemente em falésias. A água, apesar do nome da ilha, parece faltar sempre. O nome poderia ser pois irónico. O poeta e cantor canadiano Leonard Cohen viveu nesta ilha. Referências
Hidra (otok)

Hidra (grško Ύδρα, Ídra) je grški otok v Saronskem otočju. Obdajata ga Saronski in Argoliški zaliv, od Peloponeza ga loči ozek preliv. Otok je že v antiki dobil ime Hydrea (iz grške besede za vodo) po številnih izvirih. Približno 2000 prebivalcev, ki živijo v istoimenskem naselju z glavnim pristaniščem ter nekaj manjših okoliških zaselkih, se preživlja predvsem s turizmom. Avtomobili na otoku niso dovoljeni, zato so edina motorna vozila tovornjaki za odvoz odpadkov. Transport namesto tega opravljajo s kolesi, osli in vodnimi taksiji. Zunanje povezave Predstavnosti o temi Hidra v Wikimedijini zbirki Hydra – potovalne informacije v Wikipotovanju