NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Anemospília

Anemospília (em grego: Ανεμόσπηλια; romaniz.: Anemospilia) é um santuário minoico localizado nas proximidades da vila de Archanes e do homônimo sítio minoico. Foi escavado por J. Sakellarias em 1979. O santuário consiste em três salas retangulares enfileiradas, e um corredor ou antecâmara que abrange toda a extensão das mesmas. O templo foi destruído no início do século XVII a.C., como evidenciado pelos exemplos de cerâmica do período encontradas no templo. Foi possivelmente destruído por um terremoto como evidenciado pelo corpo de um homem na antecâmara. Ele segurava um vaso e, presumivelmente devido à sua posição, estava fugindo do local. Na antecâmara foram encontrados vasos, pitos, almofarizes, pilões e potes tripés. Na sala central havia utensílios maiores e grande quantidade de vasos. Na parede sul havia um banco que possivelmente foi usado para colocar objetos de culto; um par de pés de uma possível estátua de culto foi identificado nesta sala. Na sala oriental foram encontradas duas pequenas caixas de bronze um altar com escada e grandes bacias para oferendas de produtos agrícolas (frutas, colheitas, legumes, vinho, óleo). Na sala ocidental foram identificados três corpos, dois mortos pelos terremoto e um sobre um altar. Este terceiro corpo foi identificado junto de a uma faca e seus pés estavam amarrados o que possivelmente sugere que tenha sido sacrificado e seu sangue drenado. Referências
Dryopida

Dryopida (griechisch Δρυοπίδα (f. sg.)) ist eine traditionelle Siedlung auf der Kykladeninsel von Kythnos mit 325 Einwohnern gemäß der Volkszählung von 2011. Allgemeine Informationen Dryopida liegt im südlichen Teil der Insel, etwa 7 Kilometer von Chora entfernt und ist zwischen zwei Hügeln auf einer Höhe von 190 Metern gebaut. Das Hauptmerkmal dieser Gemeinde sind die mit Ziegeln gedeckten Dächer, die vor allem auf den Beruf der Einwohner zurückzuführen sind, die als Dachdecker in Athen tätig waren und die die Tradition des Dachdeckens in ihren Geburtsort zurückbrachten. Administrativ gehörte Dryopida zur Präfektur Kea, wurde aber 1997 im Rahmen der Verwaltungsreform des Kapodistrias-Plans der Gemeinde Kythnos zugeordnet und blieb dort auch nach der Umsetzung des Kallikratis-Plans, der die Verwaltungsgliederung Griechenlands neu organisierte. In Dryopida befinden sich die verbleibenden Klassen der Grundschule von Kythnos. Das Dorf Dryopida verfügt über ein Freilichttheater, das so genannte Kleine Theater von Dryopida, und über das regionale medizinische Mehrzweckzentrum der Insel. Geschichte Dryopida wurde zu einem unbestimmten Zeitpunkt gegründet und wurde zur Heimat für kretische Flüchtlinge. Nach lokaler Überlieferung wurde Dryopida als Zufluchtsort vor den Piraten errichtet und hieß zunächst Syllakas oder Chorio (Dorf), wurde aber später in Dryopida umbenannt, den antiken Namen von Kythnos, benannt nach den Dryops, die als die ersten Bewohner der Insel gelten. Die Einheimischen nennen den Ort oft bei seinen alten Namen, und seine Bewohner werden Syllakotes genannt. Das Dorf Dryopida wurde im Jahr 1700 von französischen Jesuiten auf ihren Missionen in der Ägäis erwähnt. Später besuchten auch viele Entdecker das Dorf und berichteten darüber. Dryopida erlebte einen Aufschwung in der Keramik- und Dachziegelkunst und in der Katafyki-Höhle wurde Eisen abgebaut. Besichtigungen In Dryopida befindet sich das Volkskundemuseum von Kythnos, in dem Trachten, Werkzeuge und andere Gegenstände des täglichen Lebens ausgestellt sind. Außerdem gibt es ein kleines Byzantinisches Museum in der Kirche des Heiligen Georgs und ein Landwirtschaftsmuseum. Eine wichtige Attraktion ist die Kirche des Heiligen Minas mit einer holzgeschnitzten Ikonostase und Ikonen aus dem 16.Jahrhundert. Die Katafyki-Höhle befindet sich in Fires und weist Stalaktiten und Stalagmiten sowie eine Reihe von natürlichen Galerien auf. In der Antike diente sie als Eisenbergwerk. Nach der Gründung des griechischen Staates wurde der Bergbau wieder aufgenommen. Im Laufe der Jahrhunderte diente die Höhle auch als Zufluchtsort und Vorratslager sowie als Ort für Feierlichkeiten. Einzelnachweise Literatur Markos N. Roussos-Milidonis: Ιησουίτες του 17ου και 18ου αιώνα περιγράφουν το Αιγαίο. Εκδόσεις Δήμου Άνω Σύρου, Athen 1989. Giorgis Venetoulias: Τα κεραμικά της Κύθνου. Enplo, 2004. Giorgis Venetoulias: Του νησιού μου. Παραδόσεις της Κύθνου, Enplo, 2018. Weblinks
Dryopida

Dryopida (Greek: Δρυοπίδα) is a village and a community in Kythnos island, Greece. It most likely got its name from the first residents of the island, the Dryopes. It is declared as a traditional settlement because of its architecture. The community has an estimated 854 inhabitants, according to the 2021 census. General Information Dryopida is located on the Southern part of the island, at an approximate distance of 7 kilometers from Chora. It is built between two hills at an elevation of 190 meters. The main characteristic of this community are the tiled ceramic roofs, which can be mainly traced back to the occupation of its inhabitants, tilers and roofers in Athens who brought back the custom of roofing to their place of birth. Administratively Dryopida was part of the province of Kea but in 1997, as part of the Kapodistrias Plan administrative reform it became part of the municipality of Kythnos and remained there after the implementation of the Kallikratis Plan which reorganized Greece’s administrative divisions. Dryopida is home to the three older classes of the elementary school of Kythnos. The village has an open-air theater, called Little Theater of Dryopida and the island’s regional multipurpose medical center. History Dryopida was established at an unspecified time period and became the home for Cretan refugees. According to local tradition it was built as a hideaway from the pirates. It was first called Syllakas or Chorio (the Greek word for village) but was later renamed to Dryopida, the ancient name of Kythnos, named after Dryopes considered the first inhabitants of the island. The locals refer to it often by its old names and its inhabitants are called Syllakotes. Dryopida has been cited in 1700 by French Jesuits on their missions to the Aegean Sea. Later on many explorers visited and reported on the village as well. Dryopida experienced a boom in the art of ceramics and roof tiles and iron was being mined in the Katafyki cave. Sightseeings Dryopida is home to the Kythnos Folklore Museum exhibiting costumes, tools and other objects of daily life. There is also a small Byzantine Museum located within the Church of Saint George and an Agricultural Museum. An important attraction is the Saint Minas church with a wood-carved iconostasis and old icons. The Katafyki Cave is located in Fires and has stalactites and stalagmites. In the Antiquity it operated as an iron mine. After the founding of the Greek state, the mining was reinstated. Throughout the ages the cave has also served as a refuge and a food storage area as well as a place of celebration. Gallery References Bibliography Roussos-Milidonis, Markos N., Ιησουίτες του 17ου και 18ου αιώνα περιγράφουν το Αιγαίο, Εκδόσεις Δήμου Άνω Σύρου, Athens 1989. Venetoulias, Giorgis, Τα κεραμικά της Κύθνου, Enplo Editions, 2004. Venetoulias, Giorgis, Του νησιού μου, Παραδόσεις της Κύθνου, Enplo Editions, 2018.
Driopida

Driopida es un pueblo tradicional de la isla cicládica de Citnos con una población estimada de 325 habitantes en 2011, y de 399 habitantes en 2021. Información general Driopida se encuentra en la parte sur de la isla, a una distancia aproximada de 7 kilómetros de Hora y está construida entre dos colinas a una altura de 190 metros.​ La principal característica de esta comunidad son los tejados de cerámica, que se remontan principalmente a la ocupación de sus habitantes, azulejeros y tejadores de Atenas que llevaron la costumbre de los tejados a su lugar de nacimiento.​​ Administrativamente, Driopida formaba parte de la prefectura de Kea, pero en 1997, como parte de la reforma administrativa del Plan Kapodistrias, pasó a formar parte del municipio de Citnos, y permaneció allí incluso después de la aplicación del Plan Kallikratis, que reorganizó las divisiones administrativas de Grecia. Driopida alberga las clases restantes de la escuela primaria de Citnos.​ El pueblo de Driopida tiene un teatro al aire libre, llamado Pequeño Teatro de Driopida y el centro médico regional de la isla de usos múltiples.​ Historia Driopida se fundó en una época no especificada y acogió a los refugiados cretenses. Según la tradición local, se construyó como un refugio contra los piratas.​ Al principio se llamó Syllakas o Chorio (que significa pueblo en griego), pero más tarde fue rebautizado como Driopida, el antiguo nombre de Citnos, en honor a los dríopes, considerados los primeros habitantes de la isla. Los locales se refieren a ella a menudo por sus antiguos nombres y sus habitantes son llamados syllakotes.​ Driopida fue citada en 1700 por los jesuitas franceses en sus misiones de proselitismo en el mar Egeo.​ Más tarde, muchos exploradores visitaron el pueblo e informaron sobre él. Driopida experimentó un boom en el arte de la cerámica y las tejas y se extraía el hierro en la cueva de Katafyki.​ Visitas turísticas Driopida alberga el Museo del Folklore de Citnos, donde se exponen vestidos, utensilios y otros objetos de la vida cotidiana. También hay un pequeño museo bizantino situado en la iglesia de San Jorge y un museo agrícola. Una importante atracción es la iglesia de San Minas, con un iconostasio tallado en madera e iconos que datan del siglo XVI.​ La cueva de Katafyki se encuentra en Fires y cuenta con estalactitas y estalagmitas y una serie de galerías naturales. En la Antigüedad funcionaba como mina de hierro. Tras la fundación del Estado griego, se restableció la explotación minera. A lo largo de los tiempos, la cueva también ha servido de refugio y almacén de alimentos, así como de lugar de celebración.​ Referencias Bibliografía Roussos-Milidonis, Markos N., Ιησουίτες του 17ου και 18ου αιώνα περιγράφουν το Αιγαίο, Εκδόσεις Δήμου Άνω Σύρου, Atenas 1989. Venetoulias, Giorgis, Τα κεραμικά της Κύθνου, Enplo, 2004. Venetoulias, Giorgis, Του νησιού μου, Παραδόσεις της Κύθνου, Enplo, 2018.
Дриопис

Дриопи́с (греч. Δρυοπίς) или Дриопида (Δρυοπίδα) — деревня в Греции. Расположена в центре острова Китнос, в 7 километрах к югу от деревни Китноса. Входит в общину (дим) Китнос в периферийной единице Кея — Китнос в периферии Южные Эгейские острова. Население 325 жителей по переписи 2011 года. Получила название от племени дриопов, согласно преданию первых жителей острова. В Дриописе дома имеют черепичные крыши, что связано с местным керамическим производством, и представляют собой народный вариант неоклассической архитектуры. Основана в XIX веке беженцами с Крита. Раньше называлась Хорио (Xωριό) или Силакас (Σύλλακας). В Дриописе находятся Византийский и Фольклорный музеи, военный мемориал. В Дриописе находится пещера Катафики (Καταφύκι), одна из самых крупных в Греции, богатая сталактитами. Пещера использовалась жителями в качестве убежища в годы Второй мировой войны. На холме находится церковь Святого Нектария, в центре деревни — часовня Святого Афанасия. Сообщество Дриопис В местное сообщество Дриопис входят 12 населённых пунктов и остров Пипери. Население 787 жителей по переписи 2011 года. Площадь 50,226 квадратных километров. Население Примечания
Воденски църковен музей

Воденският църковен музей (на гръцки: Εκκλησιαστικό Μουσείο Εδέσσας) е музей в град Воден (Едеса), Гърция. История Музеят е открит през 1996 година от Воденската, Пелска и Мъгленска митрополия. Разположен е на втория етаж в триетажната сграда на митрополията в южния край на традиционния квартал Вароша. Изложени са олтарни двери от стари църкви във Воденско, поствизантийски икони на Богородица, Христос и различни светци, кандила, потири, църковни съдове, иконостасни икони, плащаница - сред които ценна стара руска плащаница от църквата в Съботско, одежди на воденски митрополити, църковни книги и фотографии, свързани с дейността на митрополията. Освен църковните експонати в музея има и артефакти, свързани с военната история на Воденско – портрети и униформи на гръцки андарти, участвали в Гръцката въоръжена пропаганда в Македония, традиционни женски народни носии, трофеи от Итало-гръцката война от 1940 година, вестници, отразяващи гръцте победи на Албанския фронт. Бележки
Edessa Ecclesiastical Museum

The Edessa Ecclesiastical Museum (Greek: Εκκλησιαστικό Μουσείο Έδεσσας) was founded in the northern Greek city of Edessa in 1996, by the local Diocese of Edessa, Pella, and Almopia. The museum is located on the outskirts of the district of Varosi and adjacent to Kokkinos Vrahos. It occupies the second floor of a three-storey building owned by the Diocese at 23 Megalou Alexandrou Street. Exhibits The most important exhibits are ecclesiastical, but there are also mementoes of the Greeks' liberation struggles, of resistance to external foes, and of the fostering of the Christian faith. Exhibits include altar doors from old churches in the Pella prefecture, post-Byzantine icons of the Panagia, the crucified Christ, and saints, oil lamps and candelabra, chalices, ecclesiastical vessels, icons from chancel screens, epitaphii (most notable among which is the Russian epitaphios from the church of Aridaia, which dates from the time of the tsars), the vestments of the last three metropolitans of Edessa, Pella, and Almopia, rare ecclesiastical books, and numerous photographs of the various activities carried out within the diocese. There are also portraits and uniforms of men who took part in the Macedonian Struggle in the 1900s, traditional women's costumes, an Italian weapon that is a trophy of the Greco-Italian War of 1940, and the front page of the Makedonia newspaper describing the victories of the Greek army on the Albanian front during that war. Gallery References Sources This article incorporates text from the corresponding article at the Museums of Macedonia website, commissioned by the Macedonian Heritage foundation, written by Vlasis Vlasidis, and published under a CC-BY-SA-3.0 license.
Преображение Господне (Негуш)

„Свето Преображение Господне“ (на гръцки: Μεταμόρφωση του Σωτήρος) е православна църква в южномакедонския град Негуш (Науса), Егейска Македония, Гърция. Храмът е митрополитска църква на Берската, Негушка и Камбанийска епархия на Църквата на Гърция. Църквата е разположена в центъра на града, до Сефердзиевото училище в историческата махала Пуляна. Изграждането на храма започва на мястото на по-малък параклис в 1932 година и завършва в 1939 година, когато църквата е и открита. Спомоществуватели на строежа са негушани емигранти от Бостън, САЩ. В архитектурно отношение е кръстокуполна базилика с внушителна камбанария. Иконостасът е мраморен с преносими икони. Изписването на вътрешността започва веднага в 1939 година от руски зограф, който обаче в 1940 година напуска Гърция и оставя изписани само купола и апсидата. В храма има много икони на негушкия зограф Христодулос Матеу. В 2002 година боровете на площада до храма са обявени за защитен паметник. Бележки
Благовещение Богородично (Негуш)

„Благовещение Богородично“ (на гръцки: Ιερός Ναός Ευαγγελισμού της Θεοτόκου, Ευαγγελίστριας) е православна църква в южномакедонския град Негуш (Науса), Егейска Македония, Гърция. Храмът е енорийска църква на Берската, Негушка и Камбанийска епархия на Църквата на Гърция. Църквата е разположена южно от река Арапица, до Шесто основно училище. Храмът е изграден в 1991 – 1994 година на мястото на малък параклис и гробище след решение на църковното настоятелство, в което влизат Д. Коцабасис, А. Пейос, А. Маврудис и ефимерият свещеник Д. Куцупиас. Планът на църквата е на инженер Мария Куцупия, а финансирането е от дарения на вярващите. В архитектурно отношение храмът е трикорабна базилика без купол с площ от 350 m2. Изписването на църквата започва в 1996 година от зографа К. Врузос, финансирано от дарения. В стенописите доминира синият цвят със златно за фон. В конхата на апсидата е изписана Света Богородица Ширшая небес и под нея Благовещение. В 2002 година платанът край храма е обявен за защитен паметник. Бележки
Elefsis Shipyards

Elefsis Shipyards is a Greek shipbuilding company, also involved in other industrial constructions. Founded in 1968, it has constructed many types of ships, including the largest bulk carriers built in Greece, as well as military ships. The latter include the Jason-class tank landing ships (LST) developed by Elefsis Shipyards (first launched in 1987), a series of Fast Attack Crafts, and the largest ship of the Greek Navy, support ship Promitheus (A-374), on Italian designs. Its latest constructions include an advanced high-speed ferry type, of which two have been so far delivered (in 2005 and 2007). Other company divisions and activities include ship repair and conversions, and industrial constructions. The latter has undertaken specialized metal and mechanical structures for the Greek industry, port cranes, huge mining equipment, as well as rolling stock, especially freight rail wagons. The company, like others in its field, has been hard hit by the crisis in the European shipbuilding sector and the intense competition from Southeast Asian companies. After its 1997 acquisition by Neorion shipyards things temporarily improved, but problems persist and there are talks for a necessary further consolidation of the Greek shipbuilding industry. References and external links Company website Archived 2011-09-25 at the Wayback Machine L.S. Skartsis, "Modern Greece's Machines: A Comprehensive Guide to Greek Vehicle & Machine Manufacturers (1700 to Present)" (2026) ISBN 978-618-00-6734-7 (open access eBook) Jason class tank landing ships "Delta Berenike" self propelled special purpose vessel for the deployment of the components of the Cubic kilometer Neutrino Telescope, built by Elefsis Shipyards
Музей Елефтеріоса Венізелоса

Музей Елефтеріоса Венізелоса — музей в Афінах, заснований 1986 року і присвячений Елефтеріосу Венізелосу, прем'єр-міністру Греції, прихильнику Великої ідеї. Колекція музею містить особисті речі політика, документи, фотографії, малюнки та портрети, що мають відношення безпосередньо до його життя або його епохи. Музей розташований навпроти Парку Елефтеріос та Афінського концерт-холлу «Мегарон» (також відомий як Мегаро Мусікіс). Посилання Офіційна сторінка[недоступне посилання з липня 2019](гр.)(англ.) Музей Елефтеріоса Венізелоса — Афінський інформаційний довідник [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.](гр.)(англ.)(рос.)
Paradisos

Paradisos (på grekiska: Παράδεισος) är ett litet samhälle tätt med stora byn Neos Marmaras i Grekland. Samhället har runt 20 invånare. Byn har en mera platt terräng än byn Neos Marmaras. Byn Neos Marmaras ligger på ett stup och precis under byn ligger Paradisos. Stupet skiljer de två byarna. Samhället har många små hotell, bland annat Paradisos Star.
Otziás

Otziás, en grec moderne : Οτζιάς, est un village de l'île grecque de Kéa dans les Cyclades en Grèce. Selon le recensement de 2011, la population du village compte 87 habitants. Notes et références (el) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en grec moderne intitulé « Οτζιάς Κέας » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Portail de la Grèce Portail de la mer Méditerranée
Karathóna

Karathṓna (grec moderne : Καραθώνα) est un site côtier du Golfe Argolique, avec une plage, situé à quelques kilomètres au sud-est de la ville de Nauplie, Dème des Naupliens dans la péninsule de l'Argolide dans le Péloponnèse en Grèce. Plage de Karathṓna La plage de sable et de gravier de Karathṓna est un lieu très fréquenté l'été. Il est possible d'accéder à la baie et à la plage de Karathóna depuis Nauplie en voiture (même route que pour monter à la forteresse Palamède ; grand parking à proximité de la plage), mais aussi à pied par une promenade bien aménagée le long de la côte (4 à 5 km). Quelques vues du site Références Portail de la Grèce Portail de la mer Méditerranée
Limni Pikrοlimni

Limni Pikrοlimni este o arie protejată (arie specială de conservare — SAC, sit de importanță comunitară — SCI) din Grecia întinsă pe o suprafață de 1.105,24 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Limni Pikrοlimni este situat la coordonatele 40.829494°N 22.815123°E﻿ ()40.829494; 22.815123. Înființare Situl Limni Pikrοlimni a fost declarat sit de importanță comunitară în aprilie 1997 pentru a proteja un număr necunoscut de specii din flora spontană și fauna sălbatică aflate în arealul zonei. Situl a fost protejat și ca arie specială de conservare în martie 2011. Biodiversitate Situată în ecoregiunea mediteraneană, aria protejată conține 2 habitate naturale: Salicornia și alte specii anuale care populează regiunile mlăștinoase și nisipoase, Pășuni mediteraneene udate de apa mării (Juncetalia maritimi). La baza desemnării sitului se află un număr nedeclarat de specii protejate. Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 2 specii de mamifere. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Grecia
Limni kai fragma Άgra

Limni kai fragma Άgra este o arie protejată (arie de protecție specială avifaunistică — SPA) din Grecia întinsă pe o suprafață de 1.388,63 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Limni kai fragma Άgra este situat la coordonatele 40.807231°N 21.933618°E﻿ ()40.807231; 21.933618. Înființare Situl Limni kai fragma Άgra a fost declarat arie de protecție specială avifaunistică în februarie 1997 pentru a proteja 31 de specii de animale. Biodiversitate Situată în ecoregiunea mediteraneană, aria protejată nu include niciun habitat protejat. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate de păsări (31): pescăruș albastru (Alcedo atthis), rață mare (Anas platyrhynchos), stârc cenușiu (Ardea cinerea), rață-cu-cap-castaniu (Aythya ferina), rața moțată (Aythya fuligula), șorecarul comun (Buteo buteo), caprimulg (Caprimulgus europaeus), șerpar (Circaetus gallicus), erete vânăt (Circus cyaneus), lebădă de vară (Cygnus olor), lăstun de casă (Delichon urbicum), ciocănitoare de grădină (Dendrocopos syriacus), egretă mică (Egretta garzetta), șoim călător (Falco peregrinus), lișiță (Fulica atra), Hippolais olivetorum, rândunică (Hirundo rustica), stârc pitic (Ixobrychus minutus), sfrâncioc roșiatic (Lanius collurio), sfrânciocul cu frunte neagră (Lanius minor), ciocârlie de pădure (Lullula arborea), cormoran mic (Microcarbo pygmaeus), codobatura galbenă (Motacilla flava), stârc de noapte (Nycticorax nycticorax), grangur (Oriolus oriolus), viespar (Pernis apivorus), Phalacrocorax carbo sinensis, corcodel mare (Podiceps cristatus), corcodel-cu-gât-negru (Podiceps nigricollis), Spatula clypeata, turturică (Streptopelia turtur). Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 1 specie de păsări. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Grecia