NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Пашина къща

Пашината къща (на гръцки: Το σπίτι του Πασά) е историческа постройка в град Солун, Гърция. Местоположение Сградата е разположена в Горния град - бившата турска махала, на кръстовището на улиците „Апостолос Павлос“ и „Атина“. Неокласическата сграда е една от забележителностите на квартала. История Сградата е построена в 1897 година и повече от век се използва като жилище. В 1917 година пострадва от големия пожар, който опожарява голяма част от Солун, но веднага е възстановена. В 1923 година мюсюлманите от града са изселени в Турция и в двуетажната къща се настанява грък, християнин, но с жени - едната на приземния етаж, а другата на първия етаж. Солунчани започват да го наричат „махараджата“, защото бил женен за две жени едновременно, нещо типично за мюсюлманите. В 1993 година къщата е превърната в кръчма със същото име - „То Спити ту Паса“, тоест Пашината къща. Бележки
Сграда на улица „Тосицас“ № 10

Сградата на улица „Тосицас“ № 10 (на гръцки: Κτίριο στη Τοσίτσα 10) е архитектурна забележителност в град Солун, Гърция. Местоположение Имението е разположено на улица „Тосицас“ № 10 до Битпазара. История Сградата е построена според морфологията си в 30-те години на XX век. В 2016 година е обявена за защитен обект. Архитектура Сградата се състои от партер и пет етажа. Фасадата е организирана във вертикални зони с централен еркер (с две колони отвори в основната фасада и колона от отвори от тесните страни) и балконски колони със съответните външни врати от двете страни на централната ос, където се намира входът на сградата. Интересен елемент от фасадите са линейните релефни ленти около отворите, акцентът на входа с конфигурацията на сенника на различни нива и металните парапети. Интериорът на сградата е интересен с гипсовата украса на таваните, настилката с декоративни цветни плочки в общите части (вход и стълбище), стълбището с парапети с флорални мотиви и дървени парапети, дървените врати на централния вход. Запазена е старата дървена дограма с капандури на първите 4 етажа. Бележки
Сграда на улица „Папазолис“ № 2

Сградата на улица „Папазолис“ № 2 (на гръцки: Κτίριο στη Παπαζώλη 2) е архитектурна забележителност в град Солун, Гърция. Местоположение Имението е разположено на улица „Папазолис“ № 2, до площад „Антигонидес“. История Сградата е построена според морфологията си в края на 20-те - началото на 30-те години на XX век. В 2016 година е обявена за защитен обект. Архитектура Сградата се състои оригинално от 2 етажа, като по-късно са добавени още два, като са повторени отворите на долните. Построена е в стил опростена еклектика. Забележителни черти са симетричното разположение на отворите спрямо две оси, високите отвори на входните врати (които в осите на симетрия са триделни), конзолите на балконите, декоративната хоризонтална лента под корниза на оригинална сграда, съчетана с големи корнизи в частта, която не е надстроена, конфигурацията на приземния вход с метална врата с декорация, имитираща дървена ламперия с междинно остъкляване и капандура и декориран релефен пиедестал. Бележки
Генева къща

Геневата къща (на гръцки: Κτίριο Γενή) е архитектурна забележителност в град Солун, Гърция. Местоположение Имението е разположено на улица „Василевс Ираклиос“ № 7. История Сградата е построена в 1925 година в парцел 136/8 от пожарната зона по планове на Салваторе Позели за бизнесмена Аврам (Алберт) Самуил Гени, който се занимава с търговия на фотографски предмети и тъкани. Обявена е за защитен паметник в 1983 година. Архитектура В архитектурно отношение е сграда с мазе, партер с мецанин и два етажа. На приземния етаж са разположени два магазина, като входът на сградата заема централно място, а на всеки от етажите има по три офиса. Сградата е организирана тримерно във вид и план. Централната вертикална ос е подчертана от двукрилата централна врата с решетка, увенчана с фронтон на приземния етаж и от двата централни балкона на първите етажи. Декоративни елементи като меандъра на преградите на първия етаж или фронтона на входа може би са последваща интервенция. Бележки
Тракийски университет (Гърция)

Тракийски университет „Демокрит“ (на гръцки: Δημοκρίτειο Πανεπιστήμιο Θράκης, Димокритио Панепистимио Тракис) е университет в Гърция, основан през юли 1973. Базиран е в Гюмюрджина (Комотини), но има изнесени университетски центрове в цяла Беломорска Тракия — Ксанти, Дедеагач (Александруполи) и Орестиада. Университетът приема първите си студенти през академичната 1974-1975 г. Носи името на древногръцкия философ Демокрит, който е роден в град Абдера. Понастоящем университетът има два факултета и осемнадесет катедри в четири града – седем в Гюмюрджина, пет в Ксанти, четири в Дедеагач и два в Орестиада. Общият брой на обучаващите се студенти е около 13 000. Като университет той е държавна собственост – ползва се с академична независимост, но се наблюдава и субсидира от гръцката държава и Министерството на образованието и вероизповеданията на Република Гърция. Факултети и катедри Ксанти Технически факултет Катедра Строителство Катедра Електрически и компютърни технологии Катедра Екологосъобразни технологии Катедра Земеделски технологии Катедра Технологии и управление на производството Гюмюрджина Катедра Право Катедра Физическо възпитание и спорт Катедра История и Етнология Катедра Гръцка филология Катедра Социална админитрация Катедра Международни икономически отношения Катедра Език, литература и култура на черноморските страни Дедеагач Катедра Хуманна медицина Катедра Молекулярна биология и Генетика Педагогически факултет Катедра Начална педагогика Катедра Предучилищна педагогика Орестиада Катедра Развитие на земеделието Катедра Горско стопанство и управление на природните ресурси Външни препратки ((el)) Δημοκρίτειο Πανεπιστήμιο Θράκης
Universitat Demòcrit de Tràcia

Universitat Demòcrit de Tràcia (en grec:Δημοκρίτειο Πανεπιστήμιο Θράκης) és una universitat grega, la més gran de la regió grega de Macedònia Oriental i Tràcia. Compta amb instal·lacions en quatre ciutats del país (Komotini, Xanthi, Alexandrúpoli i Orestiada). Va obrir les portes el 1974 com a universitat pública. El seu nom va ser col·locat en honor del filòsof grec Demòcrit. El 2014 comptava amb 18 departaments i 27.000 estudiants. Facultats i departaments Xanthi 41° 08′ 31″ N, 24° 53′ 25″ E Facultat d'Enginyeria Departament d'Enginyeria Elèctrica i Enginyeria en computació Departament d'Enginyeria Civil Departament d'Enginyeria de Medi Ambient Departament d'Enginyeria de l'Edificació Departament d'Enginyeria de Producció i Gestió Komotini 41° 08′ 31″ N, 24° 53′ 25″ E Departament de Dret Departament d'Educació Física i Ciències de l'Esport Departament d'Història i Etnologia Departament de Literatura Grega Departament d'Administració Social Departament de Relacions Econòmiques Internacionals i Desenvolupament Departament de Llengües, Literatura i Cultura dels països de la Mar Negra Departament d'Administració d'Empreses Departament de Ciència Política Alexandrúpoli 40° 51′ 43″ N, 25° 48′ 07″ E Departament de Medicina Departament de Biologia Molecular i Genètica Facultat de Ciències de l'Educació Departament d'Educació primària Departament de Ciències de l'Educació de la Primera Infància Orèstia 41° 30′ 38″ N, 26° 32′ 04″ E Departament de Desenvolupament d'Agricultura Departament d'Enginyeria de muntanyes i Gestió del Medi Ambient i Recursos Naturals Referències Enllaços externs Universitat Demòcrit de Tràcia - Lloc web oficial (grec)
Demokrit-Universität Thrakien

Die Demokrit-Universität Thrakien (griechisch Δημοκρίτειο Πανεπιστήμιο Θράκης Dimokritio Panepistimio Thrakis) ist eine staatliche Universität in Westthrakien (Nordgriechenland) mit rund 13.000 Studenten und einem Hauptstandort in Komotini sowie Nebenstandorten in Xanthi, Alexandroupoli und Orestiada. Die Universität ist Mitglied im Netzwerk der Balkan-Universitäten. Die Universität Thrakien wurde 1973 gegründet und ist nach dem antiken griechischen Philosophen Demokrit benannt. Die Universität gliedert sich heute in 2 Schulen mit insgesamt 18 Abteilungen. Siehe auch Liste der Universitäten und Hochschulen in Griechenland Weblinks www.duth.gr Offizielle Website Einzelnachweise
Democritus University of Thrace

The Democritus University of Thrace (DUTH; Greek: Δημοκρίτειο Πανεπιστήμιο Θράκης, ΔΠΘ), established in July 1973, is based in Komotini, Greece and has campuses in cities of Xanthi, Komotini, Alexandroupoli, Orestiada, Didymoteicho, Drama and Kavala. The university today comprises 10 schools: School of Humanities, Engineering School, Law School, School of Agricultural Sciences, School of Education Sciences, School of Economic and Social Sciences, School of Health Sciences. School of Physical Education and Sport Sciences, School of Exact Sciences and School of Management Science and Accounting and 28 Departments. As of 2020, there is a student population of 25,919 registered undergraduates and 5,071 registered postgraduate and PhD students, a research and teaching personnel of over 600 as well as approximately 300 administrative staff. As a university it is state-owned and fully self-administered. It is thus supervised and subsidized by the Greek State and the Ministry of Education and Religious Affairs. The university plays an important role in strengthening the national and cultural identity of the region of Thrace, and contributes to the high level of education in Greece. Name and emblem The emblem of the Democritus University of Thrace represents the influential Ancient Greek pre-Socratic philosopher Democritus. He was born in Abdera, Thrace and is primarily remembered today for his formulation of an atomic theory of matter. History The university was established in July 1973 and accepted its first students in the academic year 1974–1975. The first departments to operate were the Department of Law and the Department of Civil Engineering. It was named after Democritus, the ancient Greek philosopher who hailed from the town of Abdera in Thrace. Schools and departments The university consists of 10 schools and 28 departments. Research The research strategy of DUTH aims at one hand to further support its academic and outward-looking character and on the other hand to promote its social role. Academic evaluation In 2016 the external evaluation committee gave Democritus University of Thrace a Positive evaluation. An external evaluation of all academic departments in Greek universities was conducted by the Hellenic Quality Assurance and Accreditation Agency (HQA). See also Aristotle University of Thessaloniki, founded in 1925, it is the largest university in Macedonia, Greece. List of universities in Greece List of research institutes in Greece European Higher Education Area Balkan Universities Network Outline of academic disciplines Education in Greece References External links Democritus University of Thrace
Université Démocrite de Thrace

L’université Démocrite de Thrace est une université grecque, basée à Komotiní. Cette université publique, fondée en 1973, doit son nom au philosophe ancien Démocrite d'Abdère ; elle possède 4 campus dans 4 villes différentes (Komotini, Xanthi, Alexandroupoli, Orestiada) est constituée de 18 départements et accueille 27 000 étudiants (en 2014). Historique Références Liens externes (el + en) Site officiel Ressources relatives à la recherche : Classement académique des universités mondiales Horizon 2020 U-Multirank Portail de la Grèce Portail des universités
Стари пристанищни хладилници (Солун)

Старите пристанищни хладилници (на гръцки: Παλιά ψυγεία του λιμανιού) са комплекс исторически складове в град Солун, Гърция. Местоположение Складовете са разположени в Солунското пристанище, до сградата на Централната пристанищна администрация. История Пристанищните хладилници са построени в 1930 година. Постройката е обявена за защитена в 2016 година. Складовете вече не се използват по предназначение. Архитектура Представлява от приземен склад, състоящ се от стари хладилници на Солунското пристанище, чиито морфологични и конструктивни характеристики са образец на индустриалната архитектура и са част от по-широк набор от пристанищни сгради със сходни характеристики. Има триделна организация на покрива с издигната централна част, която включва непрекъсната зона от капандури по протежение на сградата. Централната част на тясна фасада е подчертана от триделно разположение на вертикални отвори, които заемат почти цялата височина на сградата. Сградата предизвиква голям интерес с интериора си, тъй като е запазена голяма част от механичното оборудване и хладилните съоръжения и има видими елементи от индустриалната архитектура, сред които покриви, вътрешни врати, стълби и други. Бележки
Еререва къща

Ереревата къща (на гръцки: Μέγαρο Ισαάκ Ερρέρα или Μέγαρο Ισαάκ Ερρέρα & Σία) е архитектурна забележителност в град Солун, Гърция. Местоположение Къщата е разположенa на улица„Катунис“ № 16 в известния солунски квартал Лададика. История Сградата е построена в 1925 година върху парцел 133/3 от големия Солунски пожар. Издигната е по проект на гръцкия архитект Георгиос Манусос. Първоначлано е собственост на фирмата „Исак Ерера и Сие“, чиято дейност не е известна днес, но от където се е запазило името на постройката. Към началото на XXI век постройката принадлежи на „Банка Пиреос“, след сливането си с „Банката на Македония и Тракия“. Към 2020 година на приземния етаж се помещава кетъринг бизнес. В 1996 година е обявена за защитен обект. Архитектура Сградата се състои от три етажа. Разрешението за строеж се отнася за сграда с приземен и два етажа. От досието се вижда, че първоначално на приземния етаж са планирани четири магазина, два от които са с лице на улицата пред сградата, докато другите два са с достъп до улицата през тесния главен коридор на приземния етаж, в източния край от които трябва да е стълбището към етажите. На всеки от етажите са изградени шест офиса. Външният вид на сградата не съществува в документите освен като предварителен проект. Въпреки това, от изображението на съществуващата сграда, но и от скица на основите, приложена към измерванията на сградата, се разбира, че одобреният проект е модифициран по време на строителството. Така е изградена сграда, разделена на три равни по ширина зони, от които излиза съществуващата фасада с ар деко елементи. Представлява красива постройка с впечатляващи релефни декоративни елементи, сред които кръгли релефи по первазите, извити корнизи на балконите, интересна форма на капандурите и други. Бележки
Mezquita de Monemvasía

La mezquita de Monemvasía (en griego: Τζαμί Μονεμβασίας/Tzamí Monemvasías) es un edificio otomano en la ciudad baja de Monemvasía, en la Periferia del Peloponeso, Grecia. La antigua mezquita restaurada alberga desde 1999 la colección arqueológica de la ciudad. Historia En noviembre de 1540, los otomanos tomaron posesión de la fortaleza veneciana de Monemvasía.​ Poco después de la conquista, se levantó una mezquita al sur de la plaza central de la ciudad baja, frente a la Iglesia metropolitana de Christos Elkomenos. Según la tradición local, el edificio se construyó en el emplazamiento de una iglesia veneciana del siglo XVI dedicada a San Pedro,​ obispo de Monemvasía en el siglo VIII.​​ Sin embargo, en la arquitectura actual de las bóvedas inferiores del monumento no parece haber indicios de la presencia original de una iglesia. Según el historiador Cháris Kalligá, es más probable que una logia veneciana inacabada precediera a la mezquita.​ Durante la segunda ocupación veneciana (1690-1713), el edificio se transformó en un hospicio, probablemente por iniciativa de los monjes capuchinos,​ o en una iglesia dedicada a San Antonio de Padu.​ Fue convertida al culto musulmán durante el segundo dominio otomano (1715-1821) y se convirtió en una prisión tras la independencia griega, como documentó el diplomático Thomas Wyse.​ A principios del siglo XX, cuando el arquitecto e historiador Ramsay Traquair visitó Monemvasía, se utilizaba como café.​​}​ Desde 1999, tras las obras de restauración, la antigua mezquita alberga la colección arqueológica de la ciudad y las oficinas del 5.º Eforato de Antigüedades Bizantinas.​​ Entre los objetos expuestos se encuentran los restos de un templón de mármol del siglo XII, elementos tallados de la iglesia de Santa Sofía, cerámica y objetos de uso cotidiano de la primera época cristiana hasta el final del dominio otomano.​​ Arquitectura La arquitectura del monumento es hoy en día difícil de precisar debido a las sucesivas reconstrucciones y cambios de uso.​ En la actualidad, el recinto cuenta con una sala de oración cuadrada de 6,5 m de lado interior, una extensión rectangular al oeste, mientras que en el lado norte un espacio de dos plantas se utiliza actualmente como zona de recepción de visitantes y como oficinas del servicio arqueológico. El mihrab y el pórtico no se conservan.​ La cúpula, originalmente de 8,5 m de altura, descansa sobre cuatro trompas. El minarete, destruido, ocupaba la esquina suroeste.​ Referencias Bibliografía Kalligas, Haris A. (2009). Monemvasia: A Byzantine City State (en inglés). London: Routledge. ISBN 978-1-134-53603-0. Consultado el 16 de septiembre de 2022. Danái Charalámbous; Érsi Broúskari (dir.) et al. (2008). «Mosque of the Fortress of Monemvasia». Ottoman architecture in Greece (Elizabeth Key Fowden, trad.). Athens: Ministerio de la Cultura y de los Deportes de Grecia. pp. 142-144. ISBN 960-214-792-X. Enloaces externos
Mosquée de Monemvasia

La mosquée de Monemvasia (en grec moderne : Τζαμί Μονεμβασίας / Tzamí Monemvasías) est un édifice ottoman situé dans la ville basse de Monemvasia, dans le Péloponnèse, en Grèce. L'ancienne mosquée restaurée abrite depuis 1999 la collection archéologique de la ville. Histoire En novembre 1540, les Ottomans prirent possession de la place forte vénitienne de Monemvasia. Peu après la conquête, une mosquée fut érigée au sud de la place centrale de la ville basse, en face de l'église métropolitaine Elkómenos Christós. Selon la tradition locale, l'édifice fut construit à l'emplacement d'une église vénitienne du XVIe siècle dédiée à saint Pierre, évêque de Monemvasia au VIIIe siècle. Cependant, aucune trace ne semble attester la présence initiale d'une église dans l'architecture actuelle des voûtes inférieures du monument. Selon l'historienne Cháris Kalligá, une loggia vénitienne non achevée aurait plus probablement précédée la mosquée. Durant la seconde occupation vénitienne (1690–1713), l'édifice fut transformé en hospice, vraisemblablement à l'initiative de moines capucins, ou bien en église dédiée à saint Antoine de Padoue. Reconverti au culte musulman lors de la seconde domination ottomane (1715–1821), le monument devint une prison à l'indépendance de la Grèce, comme l'atteste le diplomate Thomas Wyse. Au début du XXe siècle, lorsque l'architecte et historien Ramsay Traquair visita Monemvasia, le lieu servait de café. Depuis 1999, à la suite de travaux de restauration, l'ancienne mosquée abrite la collection archéologique de la ville ainsi que des bureaux de la 5e Éphorie des antiquités byzantines. Sont notamment exposés les vestiges d'un templon en marbre du XIIe siècle, des éléments sculptés provenant de l'église Sainte-Sophie, de la céramique et des objets du quotidien de la période paléochrétienne à la fin de la domination ottomane. Architecture L'architecture du monument est de nos jours difficilement lisible à cause des reconstructions et changements d'usage successifs. Le lieu présente actuellement une salle de prière carrée de 6,5 m de côté intérieur, une extension rectangulaire à l'ouest, tandis que sur le côté nord, un espace à deux étages sert aujourd'hui d'accueil pour les visiteurs et de bureaux pour le service archéologique. Le mihrab et le porche ne sont pas conservés. La coupole, culminant à l'origine à 8,5 m de hauteur, repose sur quatre trompes. Le minaret, aujourd'hui détruit, occupait l'angle sud-ouest. Notes et références Voir aussi Bibliographie : document utilisé comme source pour la rédaction de cet article. (en) Haris A. Kalligas, Monemvasia: A Byzantine City State, Londres, Routledge, 2009, 224 p. (ISBN 978-1-134-53603-0, lire en ligne). (en) Danái Charalámbous (trad. du grec moderne par Elizabeth Key Fowden), « Mosque of the Fortress of Monemvasia », dans Érsi Broúskari (dir.) et al., Ottoman architecture in Greece, Athènes, Ministère de la Culture et des Sports, 2008, 494 p. (ISBN 960-214-792-X), p. 142–144. Articles connexes Liste de mosquées en Grèce Grèce ottomane Église Sainte-Sophie de Monemvasia Portail de l'islam Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Grèce
Pyxari

Pyxari or Pixari (Greek: Πυξάρι) is a rock in the Meteora rock formation complex of Thessaly, Greece. Pyxari is located at the southwestern edge of the Meteora rock complex. Monasteries and hermitages The rock has cave hermitages perched on cliffs, which were formerly inhabited by Christian ascetics. The Monastery of St. Anthony (Agiou Antoniou, Αγίου Αντωνίου) was built around the 14th century on the south side of Pyxari Rock. Only a small church has survived from the monastery (39.712166°N 21.621643°E﻿ / 39.712166; 21.621643﻿ (Monastery of St. Anthony)). It is located just to the east of the Monastery of Saint Gregory the Theologian. The historic Cell of Constantius (Κελί του Κωνστάντιου) (39.7142225°N 21.6249977°E﻿ / 39.7142225; 21.6249977﻿ (Cell of Constantius)) is located to the northeast of Pyxari Rock. Other hermitages or monasteries at Pyxari include: Hermitage of Saint Gregory the Theologian (Ασκηταριά Αγίου Γρηγορίου του Θεολόγου) (39.7123978°N 21.6215300°E﻿ / 39.7123978; 21.6215300﻿ (Hermitage of Saint Gregory the Theologian)) Monastery of Chrysostomos References
Ambaria

Ambaria (Greek: Αμπάρια) is a rock in the Meteora rock formation complex of Thessaly, Greece. Ambaria has cave hermitages formerly inhabited by Orthodox Christian ascetics. The Panagia Monastery (Μονή Παναγιάς) was likely located at Ambaria. Access Ambaria has about 10 small caves that are used as sheep stables. Visitors can climb directly to the caves from the main asphalt road bordering the western side of the rock. References
Temple de Zeus Olímpic (Atenes)

El Temple de Zeus Olímpic d'Atenes (grec: Ναός του Ολυμπίου Διός), també conegut com a Olimpièon, és un gran temple en ruïnes a Atenes que va ser dedicat a Zeus. Es va començar el segle vi aC, en l'època dels tirans, que volien construir el temple més gran del món antic, però no es va acabar fins al segle ii, en l'època de l'emperador Hadrià, 638 anys més tard. En l'època hel·lenística i en la romana era el temple més gran de Grècia. En el segle iii, el temple va caure en desús després dels saquejos de les invasions bàrbares. És probable que després no fóra mai reparat i s'anara deteriorant fins a arribar a un estat ruïnós. En els segles posteriors a la caiguda de l'Imperi Romà, el temple es va utilitzar com a pedrera per a aconseguir materials de construcció per a altres projectes en la ciutat. Malgrat això, encara en queden restes importants i és un dels monuments més visitats. Característiques El temple va ser construït en marbre del Pentèlic, i feia 96 metres de llargària per 40 metres d'amplària. Constava de 104 columnes corínties (la primera volta que aquest estil s'utilitzava en l'exterior d'un temple), cadascuna de 17 metres d'alt, de les quals 48 estaven col·locades en files triples sota els frontons i 56 en files dobles als costats. Només 15 d'aquestes columnes queden en peu avui. La setzena va caure durant un temporal el 1852 i està encara estesa on va caure. Història recent El temple va ser excavat entre el 1889 i el 1896 per Francis Penrose, de l'escola britànica d'Atenes (qui també va tenir un paper destacat en la restauració del Partenó), el 1922 per l'arqueòleg alemany Gabriel Welter i en els anys 60 per arqueòlegs grecs dirigits per Ioannes Travlos. El temple, juntament amb les ruïnes circumdants d'altres estructures antigues, és un districte històric administrat pel del ministeri de l'Interior grec. El 21 de gener del 2007, un grup de neopagans hel·lènics van obtenir el permís per a realitzar una cerimònia en honor de Zeus al temple. L'esdeveniment va ser organitzat per Ellinais, una organització que va guanyar una batalla jurídica per obtenir el reconeixement de les antigues pràctiques religioses gregues a la tardor del 2006. Galeria de fotos Referències