NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Church of St. Panteleimon, Thessaloniki

The Church of Saint Panteleimon (Greek: Ναός Αγίου Παντελεήμονα, romanized: Naós Agíou Panteleímona), officially the Holy Church of Saint Panteleimon (Ιερός Ναός Αγίου Παντελεήμονος), is a Greek Orthodox church located in Thessaloniki, in the Central Macedonia region of Greece. The Byzantine-era church was built in the 14th century. Because of its well-preserved Byzantine architecture and its testimony to the importance of Thessaloniki to early and medieval Christianity, the church was inscribed on the UNESCO World Heritage List in 1988 along with fourteen other Paleochristian and Byzantine monuments of Thessaloniki. History The church lies in the eastern part of the old city, near the Tomb of Galerius (the "Rotunda"), at the intersection of Iasonidou and Arrianou streets. Its current dedication to Saint Panteleimon was given to the church after the end of Ottoman rule in 1912, and its original dedication is therefore disputed. In 1548, during the Ottoman era, it was converted into a mosque and became known as Turkish: İshakiye Camii, lit. 'Mosque of Ishak (Isaac)', which in the prevailing scholarly interpretation points to an identification with the late-Byzantine-era Monastery of the Virgin Peribleptos, also known as the Monastery of Kyr Isaac after its founder Jacob, who was the city's metropolitan bishop in 1295–1315 and became a monk with the monastic name of Isaac. A counter-argument however supports the theory that the present church is unrelated to the Peribleptos Monastery, and that it was converted into a mosque c. 1500, when the city's kadı (judge), was Ishak Çelebi, whom the mosque was named after. However, the church's architecture and decoration, which date to the late 13th/early 14th centuries, appear to support the former view. The church is of the tetrastyle cross-in-square type, with a narthex and a (now destroyed) ambulatory that is connected to two chapels (still extant). Very few of the building's original wall paintings survive. Ottoman remains include the base of the demolished minaret and a marble fountain. See also Ancient Roman and Byzantine domes Islam in Greece List of Eastern Orthodox church buildings in Greece List of former mosques in Greece Ottoman Greece References Sources Kourkoutidou-Nikolaidou, E.; Tourta, A. (1997), Wandering in Byzantine Thessaloniki, Kapon Editions, pp. 45–47, ISBN 960-7254-47-3 Ναός Αγίου Παντελεήμονα, Θεσσαλονίκη. ODYSSEUS Portal (in Greek). Hellenic Ministry of Culture. Retrieved July 30, 2012. External links Media related to Church of Saint Panteleimon, Thessaloniki at Wikimedia Commons "Saint Panteleimon Orthodox Chapel, Thessaloniki, Greece". Orthodox World.com. 2025. Retrieved December 22, 2025.
Iglesia de San Pantaleón (Salónica)

La iglesia de San Pantaleón (en griego: Ναός Αγίου Παντελεήμονα o Naós Agíou Panteleímona) es una iglesia bizantina tardía en Tesalónica, Grecia, incluida a título individual en el sitio «Monumentos paleocristianos y bizantinos de Tesalónica» declarado en 1988 Patrimonio de la Humanidad de la UNESCO (referencia 456-008). Interior La iglesia se encuentra en la parte oriental de la ciudad vieja, cerca del Arco de Galerio, también llamado la "Rotonda", en el cruce de las calles Iasonidou y Arrianou. Su actual dedicación a san Pantaleón fue dada a la iglesia después del fin del dominio del Imperio otomano en 1912, por lo que su dedicación original es discutida. En la época otomana, se convirtió en mezquita en 1548 y pasó a conocerse como Ishakiye Camii o Mezquita de Ishak [Isaac], lo que en la interpretación erudita predominante apunta a una identificación con el difunto «Monasterio Bizantino de la Virgen Peribleptos», también conocido como el «Monasterio de Kyr Isaac», llamado así por su fundador Jacob, que fue el obispo metropolitano de la ciudad en 1295-1315 y se convirtió en monje con el nombre monástico de Isaac. Sin embargo, un argumento en contra apoya la teoría de que la iglesia actual no está relacionada con el monasterio de Peribleptos, y que fue convertida en una mezquita cerca de la ciudad en 1500, cuando el kadı de la ciudad —juez—, era Ishak Çelebi, de quien la mezquita tomó el nombre. Sin embargo, la arquitectura y la decoración de la iglesia, que datan de finales del siglo XIII o principios del siglo XIV, parecen apoyar la visión anterior. La iglesia es del tipo de Iglesia en cruz inscrita, con un nártex y una girola, ahora destruida, que está conectado a dos capillas aún existentes. Muy pocas de las pinturas murales originales del edificio sobreviven. Los restos otomanos incluyen la base del minarete demolido y una fuente de mármol. Véase también Historia de las cúpulas romanas y bizantinas (aconsejable para traducir del inglés) Bibliografía Kourkoutidou-Nikolaidou, E.; Tourta, A. (1997), Wandering in Byzantine Thessaloniki, Kapon Editions, pp. 45-47, ISBN 960-7254-47-3 . «el:Ναός Αγίου Παντελεήμονα, Θεσσαλονίκη». ODYSSEUS Portal (en greek). Hellenic Ministry of Culture. Consultado el 30 de julio de 2012. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Pantaleón.
Igreja de São Pantaleão (Salonica)

A Igreja de São Pantaleão (em grego: Ναός Αγίου Παντελεήμονα; romaniz.: Naós Agíou Panteleínoma) é uma igreja bizantina tardia situada em Salonica, na Grécia, e integrante dos Monumentos Paleocristãos e Bizantinos de Salonica da lista de Patrimônio Mundial da Unesco desde 1988. História e descrição A igreja localiza-se na parte oriental da cidade velha, próximo da Tumba de Galério (a "Rotunda"), na junção das ruas Iasonidou e Arrianou. Sua dedicação a São Pantaleão foi dada pela igreja após o fim do domínio otomano em 1912, e sua dedicação original é disputada. No período otomano, foi convertida em mesquita em 1548 e tornou-se conhecida como "Mesquita de Isaque" (em turco: Ishakiye Camii), que na interpretação prevalente entre os estudiosos pode ser identificada com o mosteiro bizantino tardio da Virgem Periblepto, também conhecido como Mosteiro de Cir Isaac em homenagem a seu fundador Jacó, que era bispo metropolitano da cidade em 1295–1315 e tornou-se monge com o nome monástico de Isaac. Um contra argumento, contudo, apoia a teoria de que a atual igreja não possui relação com o Mosteiro de Periblepto, e que ela foi convertida numa mesquita ca. 1500, quando o juiz da cidade (cádi) foi Isaque, o Amável, de quem a mesquita foi nomeada. A arquitetura e decoração da igreja, outrossim, que datam do final do séculos XIII/XIV, aparentam apoiar a visão anterior. A igreja é do tipo cruz inscrita tetrástilo, com um nártex e um (agora destruído) deambulatório que está conectado a duas capelas (ainda existentes). Muito pouco das pinturas murais originais do edifícios sobrevivem. Restos otomanos incluem a base do minarete demolido e uma fonte de mármore. Bibliografia Kourkoutidou-Nikolaidou, E.; Tourta, A. (1997). Wandering in Byzantine Thessaloniki. [S.l.]: Kapon Editions. p. 45–47. ISBN 960-7254-47-3 Περιγραφή. [S.l.: s.n.] Consultado em 7 de dezembro de 2015
Церковь Святого Пантелеимона (Салоники)

Це́рковь Свято́го Пантелеи́мона (греч. Άγιος Παντελεήμων) — православная церковь в городе Салоники, освящённая в честь великомученика Пантелеимона. В 1988 году в составе раннехристианских и византийских памятников Салоник включена в перечень объектов Всемирного наследия. История создания Строительство церкви относят к началу эпохи Палеологов (XIII век). В 1548 году турками она была обращена в мечеть и в последние годы турецкого владычества в ходе ремонтных работ была разрушена галерея, окружавшая церковь (сохранилась только восточная часть арки), которая не восстановлена до настоящего времени. Особенности архитектуры и внутреннее убранство Здание церкви крестообразное, однонефное. Церковь изначально была окружена галереей, имевшей в восточной части симметрично алтарю два небольших придела. Вход в церковь из галереи был возможен только через двери в северной и южной сторонах храма (традиционных западных дверей церковь не имеет). Центральный купол укреплен на четырёх арках, образующих крест. Имеется малый купол, расположенный над нефом. В церкви сохранилось незначительное число фресок. В относительно хорошем состоянии в нефе имеется изображение Богородицы, а в диаконском помещении — изображение трёх святителей. Примечания Литература Папахатзис Н. Памятники Салоник. ISBN 960-7964-05-5 Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Церковь Святого Пантелеимона в Салониках Министерство культуры Греции. Церковь святого Пантелеимона (англ.)
Храм Святого Пантелеймона (Салоніки)

Храм Святого Пантелеймона (грец. Ναός του Αγίου Παντελεήμονος) — хрестоподібна однонавна церква в місті Салоніки, у східній частині міста, на перетині вулиць Егнатія та Іасоніду. Освячений на честь великомученика Пантелеймона. 1988 року серед інших ранньохристиянських і візантійських пам'яток Салонік включений до переліку об'єктів Світової спадщини в Греції. Історія храму Будівництво церкви відносять до початку доби правління Палеологів (близько 13 століття). Храм побудував монастир Пресвятої Богородиці (грец. Μονή της Θεοτόκου Περιβλέπτου). Останній відоміший як Монастир Ісаака, оскільки був заснований Іаковом, єпископом Салонік в період 1295—1314, в чернецтві він прийняв ім'я Ісаака. Впродовж всього 15 століття монастир був значним духовним центром, в тому числі осередком викладацької діяльності. Із монастирем цього періоду пов'язані імена провідних грецьких вчених Фоми Магістра і Матвія Властаріса. В середині 16 століття, імовірно, близько 1568—1571 років, турки перетворили храм на мечеть. Фрески та зовнішні стіни були побілені, над храмом звели мінарет, а в дворі храму побудували мармуровий фонтан. Імовірно, ім'я святого Пантелеймона запозичене від назви каплиці поблизу церкви Панагудас, в якій здійснювалися богослужіння в османську добу. В останні роки турецького панування в ході ремонтних робіт зруйнована галерея, що оточувала храм (збереглася тільки східна частина арки), яка не відновлена досі. Після землетрусу 1978 року проведений комплекс відновлювальних робіт. Архітектура та внутрішнє оздоблення Храм спочатку був оточений галереєю, яка мала в східній частині симетрично вівтаря два невеликих приділи. Вхід до церкви з галереї був можливий тільки через двері в північній і південній сторонах храму (традиційних західних дверей храм не має). Центральний купол укріплений на чотирьох арках, що утворюють хрест. Існує малий купол, розташований над навою. У храмі збереглися незначне число фресок. У відносно доброму стані у наві збереглося донині зображення Богородиці, а в дияконському приміщенні зображення трьох святителів. Примітки Джерела Папахатзис Н. Памятники Салоник. ISBN 960-7964-05-5 [[https://web.archive.org/web/20130218190232/http://odysseus.culture.gr/h/2/gh251.jsp?obj_id=1679 Архівовано 18 лютого 2013 у Wayback Machine.] Храм Святого Пантелеймона, Салоніки — Міністерство культури Греції](гр.)
Ilias Lalaounis Jewelry Museum

Ilias Lalaounis Jewelry Museum (often referred to as the ILJM) is a museum in Athens, Greece, created by the renowned Greek jewellery designer Ilias Lalaounis. The ILJM is located near the Acropolis, at the corner of Karyatidon and Kallisperi streets. It comprises 50 collections of a total of over 4,000 jewels and small ornaments dedicated to the history and art of jewellery making. The permanent exhibition displays more than 3000 pieces designed in the period 1940–1992. The buildings- Architecture- History The Ilias Lalaounis Jewelry Museum is housed in two adjoining buildings which are connected internally: one located at 12 Kallisperi Street and the second facing Karyatidon Street. The building at 12 Kallisperi Street dates to the 1930s Athenian modernist movement. From 1968 until the museum's founding, the workshops of Ilias Lalaounis Greek Gold, the first modern jewelry workshops in Greece, were located here. Today this building houses the museum exhibition spaces on two levels, a gift shop, a café and an auditorium/hall which can be used for a variety of functions. There is also a rooftop terrace. The museum was renovated in 2003-2004 based on the architectural plans of French architect, Bernard Zehrfuss (1908-1996), while the project was carried out by Greek architect, Vassilis Gregoriadis. The ILJM was the first museum in Greece designed to be accessible for visitors with disabilities. The building facing Karyatidon Street is Art Deco and probably dates to the 1920s. Originally it was the home of the museum's founder and namesake, Ilias Lalaounis. Today it houses the museum's offices and extensive research library. Permanent exhibition The permanent exhibition features over 3,000 jewelry items and micro-sculptures from 50 collections designed by Ilias Lalaounis between 1940 and 2002. Among others, collections include those inspired by prehistoric art, the art of Ancient Greece, the art and architecture of Byzantium, 15 different world cultures, nature and technology, as well as special commissions such as the Olympic torch and ceremonial swords. Education The ILJM's mission is foremost educational. The ILJM offers a multitude of educational programs for school children from pre-school through high school, adults, special interest and special needs groups. It organizes lectures, seminars and workshops on jewelry and the decorative arts. Internships for university students are available. Library The ILJM research library contains more than 5000 volumes, including some rare ones. Its holdings are focused on jewelry, the history of art, folk art, design, photography, architecture and the decorative arts in general. It is open to the public by appointment. External links Official site Hellenic Ministry of Culture and Tourism City of Athens listing
Musée de la joaillerie Ilias Lalaounis

Le musée de la joaillerie Ilias Lalaounis à Athènes en Grèce est un musée consacré à la joaillerie fondé en 1993 par Ilías Lalaoúnis au pied de l'Acropole. Il expose 4 000 créations tirées de la cinquantaine de collections réalisées par ce bijoutier entre 1940 et 2000. Liens externes Site officiel (en + el) Site officiel Portail d'Athènes et de l'Attique Portail des musées
Ilias Lalaounis Jewelry Museum

Het Ilias Lalaounis Jewelry Museum (Grieks: Μουσείο Κοσμήματος Ηλία Λαλαούνη, Mouseío Kosmímatos Ilía Lalaoúni) is een sieradenmuseum in de Griekse hoofdstad Athene, opgericht door de beroemde Griekse sieraadontwerper Ilias Lalounis. Het bezit 24 collecties van in totaal meer dan 4000 juwelen en kleine ornamenten, gewijd aan de geschiedenis en de kunst van het sieradenmaken. De permanente tentoonstelling telt 3000 sieraden, ontworpen in de periode 1940-1992.
Света Марина (Света Марина)

„Света Марина“ (на гръцки: Ιερός Ναός Αγίας Μαρίνας Ημαθίας) е възрожденска православна църква в берското село Света Марина, Егейска Македония, Гърция. Описание Църквата е построена в 1700 година в Старото село на 2 километра източно от новото. Представлява еднокорабна базилика с полукръгла външна апсида, просторен нартекс, женска църква и трем на южната и западната страна. В северозападния ъгъл на храма има нова камбанария. Стенописите в наоса са от XVIII век. Иконите са от XIX век, а кръстът е резбован. Църквата е обявена за исторически паметник на 19 юли 1985 година. Стенописи Бележки
Lac de Tsivlós

Le lac de Tsivlós, en grec moderne : Λίμνη Τσιβλού, est un lac alpin d'Achaïe en Grèce-Occidentale. Il est situé à une altitude d'environ 700 mètres, sur les pentes du Chelmós. Il a été créé le 24 mars 1913, lorsqu'un important glissement de terrain dans la région a bloqué le lit du fleuve côtier Kráthis (el). Le lac a une superficie d'environ 8,3 hectares et une profondeur d'environ 80 mètres. Autour et près du lac se trouvent les villages de Peristéra (el), d'Agía Varvára (el) et de Zaroúchla. Le lac tire son nom du village de Tsivlós qui a été partiellement touché après le glissement de terrain. La tradition locale l'appelle aussi Mavrolímni (Μαυρολίμνη, littéralement en français : Lac noir) pour les dégâts qu'il a causés. Aujourd'hui, le lac de Tsivlós est une importante zone humide qui abrite de nombreuses espèces de flore et de faune, au sein du parc national de Chelmós-Vouraïkós. C'est également une destination populaire pour les loisirs et la randonnée. Notes et références (el) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en grec moderne intitulé « Λίμνη Τσιβλού » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Portail des lacs et cours d'eau Portail de la Grèce
Паралимни (езеро)

Паралимни (на гръцки: Παραλίμνη) е неголямо езеро в Беотия, Гърция. Намира се между планините Птоон и Месапион. Посредством Паралимни водите, стичащи се в басейна на Копаида, т.е. от пресушените езера, се оттичат в Северния Евбейски залив на Егейско море. През зимния сезон езерото увеличава значително площта си. Водите на езерото се ползват от столицата на Гърция – Атина. Източници
Lac Paralímni

Le lac Paralímni (en grec moderne : λίμνη Παραλίμνη) est un lac naturel de Grèce, situé en Grèce-Centrale en Béotie. Annexes Articles connexes Liste des lacs de Grèce Lac Ylíki Céphise (Béotie) Lac Copaïs Liens externes Portail de la Grèce Portail des lacs et cours d'eau
Паралимни (озеро, Греция)

Парали́мни (греч. Παραλίμνη) — озеро в Греции, в Беотии. Расположено между горами Птоон на северо-западе и Месапион (Ипатон) на юго-востоке. Также упоминается как Ουγγρία и Κάτω Λικέρι и вероятно как Τρεφία ή Τροφία. Через это озеро воды бассейна Копаис направляются в залив Вориос-Эввоикос, поэтому его поверхность увеличивается зимой. Площадь Паралимни составляет 11,856 км². Примечания
Dystos-See

Der Dystos-See (griechisch Λίμνη Δύστος, f. sg.) ist ein See auf Euböa. Er liegt südöstlich von Aliveri und umfasst 4,75 km², seine größte Tiefe beträgt 6 m. In den letzten Jahren ist der See aufgrund von Wasserentnahmen durch das nahegelegene Zementwerk AGET-Iraklis (ΑΓΕΤ-ΗΡΑΚΛΗΣ) stark ausgetrocknet. Man nimmt an, dass sich der See durch eine Absenkung gebildet hat und dass er teilweise in den südlichen Golf von Euböa entwässert. Seinen Namen erhielt er durch die gleichnamige antike Stadt (αρχαία Δύστος), die an seinem Ufer lag. Archäologische Untersuchungen haben gezeigt, dass schon im 4. Jahrhundert v. Chr. Entwässerungsanlagen gebaut wurden. Der See ist ein bedeutendes Vogelschutzgebiet (Ζώνη Ειδικής Προστασίας) und steht seit dem Jahr 2000 auf der Liste der Natura 2000-Habitate. Die nächsten Ansiedlungen rund um den See sind Prasino (Πράσινο Ευβοίας) im Westen, Dystos (Δύστος Ευβοίας) im Norden und Koskina (Κόσκινα Ευβοίας) im Osten. Einzelnachweise Weblinks Photographien (griechisch)
Lake Dystos

Lake Dystos (Greek: Λίμνη Δύστος is a natural lake located on the central part of the island of Euboea, southeast of the Aliveri. It covers an area of approximately 4.75 km2 (1.83 sq mi) and its maximum depth does not exceed 4 m (13 ft). People have populated the shores of the lake since the Neolithic period. The homonymous town that is located nearby, thrived in the Classical and Hellenistic periods. See also List of lakes in Greece References
Lac Dýstos

Le lac Dýstos, en grec moderne : Λίμνη Δύστος est un lac naturel de l'île d'Eubée en Grèce. Il est situé au sud-est d'Alivéri. Sa superficie est d'environ 4,75 m2 et sa profondeur maximale est de 6 mètres Ces dernières années, le lac a été asséché en raison du pompage intensif des eaux par la cimenterie voisine d'AGET-HERAKLIS, et des champs ont pris sa place. Le lac aurait été formé dans l'Antiquité par le colmatage d'un gouffre qui drainait ses eaux dans le golfe Sud d'Eubée. Il a été nommé d'après la ville antique du même nom qui était construite sur ses rives. Des preuves archéologiques indiquent une tentative d'assèchement du lac par les habitants de la ville antique au IVe siècle av. J.-C. Des plans d'assèchement du lac ont été élaborés à des périodes ultérieures et, bien qu'ils n'aient pas été finalement mis en œuvre, le lac a fini par s'assécher ces dernières années, principalement en raison de pompages excessifs. Le lac Dýstos est une zone de protection spéciale désignée ainsi qu'une zone importante pour les oiseaux de Grèce. Il est inclus dans le réseau Natura 2000 depuis quinze ans, sous le code GR 2420008, mais il ne figure pas sur la liste spéciale. Les agglomérations modernes autour du lac sont Kaléndzi (el) (à l'ouest du lac), Dýstos (au nord) et Kóskina (el) (à l'est). Notes et références (el) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en grec moderne intitulé « Λίμνη Δύστος » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Liens externes Portail des lacs et cours d'eau Portail de la Grèce
Límni Dhístos

Límni Dhístos (Dystos) är en sjö i Grekland. Den ligger i regionen Grekiska fastlandet, i den östra delen av landet, 50 km nordost om huvudstaden Aten. Límni Dhístos ligger 16 meter över havet. Arean är 0,92 kvadratkilometer. Den ligger på ön Euboia. Den sträcker sig 1,7 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,8 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Черешовско езеро

Черешовското езеро (на гръцки: Λίμνη Θησαυρού, Лимни Тисавру) е язовир в Северна Гърция. Дължината му е 34 километра, което го прави най-големият в Гърция и един от най-големите в Европа. Язовирът е построен с цел генериране на електричество и за напояване. Строителството му завършва през 1997 г., като към него е построена и ПАВЕЦ с 3 турбини, всяка от които генерира по 128 MW. Чашата на язовира се пълни от реките Места и Доспат с общ водосборен басейн от 5100 km². От двете страни на язовира се намират планините Родопи и Боздаг. Водоемът носи името на обезлюденото село Черешово, което след 1927 година е преименувано на Тисаврос – в превод от гръцки Съкровище. Край язовира се намират останките на много исторически селища, попадащи в региона Чеч. Днес единствените села на брега на водоема са Борово, което е разположено на опашката на язовира при устието на река Доспат, и Странен в подножието на Боздаг. Над средната част на язовира има мост, по който минава пътят от Драма за Осеница. Съществува и друг мост над опашката на язовира за пътя Зърнево – Борово. Вижте също Доспат Оленско езеро Бележки
Минно езеро

Минното езеро (на гръцки: Λίμνη Μεταλλείου, Лимни Металиу) е изкуствено езеро, разположено в Северна Гърция, на територията на дем Пеония. Местоположение Езерото е разположено на река Коджадере, приток на Вардар, в севернните склонове на планината Паяк (Пайко), на 10 km северозападно от село Извор (Пиги). Характеристики Езерото е дълго 2 km и дълбоко 35 m. Бележки
Hafiz-Ahmed-Agha-Bibliothek

Die Hafiz-Ahmed-Aga-Bibliothek ist ein bedeutendes historisches osmanisches Gebäude in der mittelalterlichen Stadt Rhodos in Griechenland, die zum UNESCO-Weltkulturerbe gehört. Die Bibliothek wurde von Hafiz Ahmed Aga im Jahr 1793 gegründet. Geschichte Hafiz Ahmed Aga wurde Mitte des 18. Jahrhunderts in dem Dorf Asgourou (türkisch: Uzgur Köyü), 3 km südlich des heutigen Zentrums der Stadt Rhodos, in einer wohlhabenden, etablierten osmanischen Familie geboren. Er wurde am kaiserlichen Hof erzogen und wurde später der oberste Ausrüster des Sultans. 1789 trat er in den Ruhestand, wurde aber reaktiviert und wurde Mitglied der regelmäßigen Delegationen, die mit den jährlichen Geschenken des Sultans an den Scharif von Mekka nach Mekka reisten. Er starb auf einer solchen Reise irgendwann zwischen 1800 und 1802. Er gründete diese Bibliothek für die gebildete Öffentlichkeit seiner Heimatstadt mit 1.995 Manuskripten aus dem gesamten Bereich der islamischen Wissenschaften im Jahr 1793. Die Einrichtung wurde zu einem Zentrum des Lernens. Hafiz Ahmed Aga bezahlte die Bibliothekare auch dafür, dass sie die arabische Sprache unterrichteten, die für das Lesen der Texte notwendig ist. Gegenwärtig befinden sich 1.256 Manuskripte im Besitz der Bibliothek. Zu den wertvollsten Stücken gehören ein Koran aus dem Jahr 1540, die Geschichte der türkischen Belagerung der Stadt im Jahr 1522 und Manuskripte mit persischen Miniaturen. An den Wänden befinden sich alte Karten und Gravuren der Stadt. Galerie Weblinks Website der Hafiz-Ahmed-Agha-Bibliothek Einzelnachweise