NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Supreme Council for Civil Personnel Selection

The Supreme Council for Civil Personnel Selection (Greek: Ανώτατο Συμβούλιο Επιλογής Προσωπικού, Α.Σ.Ε.Π., Anótato Symvoúlio Epilogís Prosopikoú, ASEP), is an independent commission in Greece that selects people for work in the public sector. The Council is supervised by the Ministry of Administrative Reform and e-Governance, but is not under government control. Organisational structure ASEP is composed by the following structure: Chairman Two vice presidents 21 advisers Individuals selected to become ASEP's organisational structure are usually those who work in the following positions: members of the high judiciary employees or heads of the government's main departments employees, professors, or assistant professors of higher education institutions heads of public entities and other legal persons of the public sector Roles ASEP exclusively performs the following tasks Selection of permanent and part-time personnel for the public sector. Control of institutions in the public sector that choose permanent and seasonal/contract agents personnel Conduct of written competition for the teachers External links ASEP main website (in Greek) ASEP English home page
Zákynthos

Zákynthos (eller Zante) er en lille græsk ø i det Ioniske Hav og en af de Ioniske Øer i det vestlige Grækenland. Øen ligger vest for halvøen Peloponnes, er på ca. 410 km² og har pr. 2005 41.472 indbyggere. I 1953 blev øen ramt af et jordskælv, der ødelagde store dele af hovedbyen Zákynthos med 13.000 indbyggere. Den blev genopbygget efter skælvet. Der er færgeforbindelse til Peloponnes og videre forbindelser via lufthavnen. I mange år var øen førende i Grækenland mht. operaer og åbnede landets første musikskole i 1815. Den var med til at levere musikere til de første olympiske lege i 1896. I dag lever øen i høj grad af turisme – særligt dykkere - og mange unge kommer til øen for at feste og dase på stranden i Laganasbugten. De fleste unge bor i byen Laganas. Hovedbyen har et mausoleum for øens store digter Dionysios Solomós og en stor statue af ham. Eksterne henvisninger Praktiske reisetips på Zakynthos (norsk)
Zákinthosz

Zákinthosz (görög írással Ζάκυνθος, olaszul Zante) sziget a Jón-tengeren, Görögország nyugati részén. Székhelye, az azonos nevű Zákinthosz város a sziget délkeleti partján fekszik. Turistaparadicsom. Természeti szépségeinek és festői fővárosának köszönhetően a velenceiek (Homérosz után) Kelet virágának (olaszul Fiore di Levante) nevezték. Neve A nevét a görög mitológiában megjelenő Dardanosz fiáról, Zakünthoszról kapta. Földrajza A Jón-tengerben, a Peloponnészosz-félsziget partjaitól 16 km-re nyugatra helyezkedik el. A hét jón-tengeri sziget közül a harmadik legnagyobb, területe 410 km². A sziget hosszúsága 40 km, legnagyobb szélessége 20 km. A nyugati részén egy nagy hegyvonulat húzódik, amelynek a legmagasabb pontja a Vrakhionasz (756 m). Közigazgatásilag hozzá tartoznak még délen a Sztrofádok is. Éghajlat Növény- és állatvilága Fő terményei az olívaolaj, ribiszke, szőlő és citrusfélék. Őshonos a szigeten a Zante szőlő, ami egy kis, édes, mag nélküli szőlőfajta. Az itteni vizekben él a veszélyeztetett álcserepesteknős. Védelmükre hozták létre a Zakinthoszi Tengeri Parkot. Történelem Régészeti kutatások bizonyítják, hogy már az újkőkorszakban lakott volt. Az ókori költő, Homérosz említi az Iliász és az Odüsszeia műveiben. A középkorban gyakran volt a kalózok célpontja. 1482-1797 között a velenceiek uralták, 1815-től a Görögországhoz való csatolásáig angol védnökség alatt állt. A 19. században több nagy költőnek adott otthont, mindenekelőtt a külföldön is ismert Dionísziosz Szolomósznak. 1953 augusztusában 7,3-as erősségű földrengés okozott súlyos károkat. 2006 áprilisában 5,7 és 5,9 erősségű földrengések érték. Népesség Lakossága 40 000 fő körül mozog. Közigazgatási beosztás Főbb települések Zákinthosz (Ζάκυνθος) (Zante) Alikész (Αλυκές) Laganasz (Λαγανάς) Elatia (Ελάτια) Arkadioi (Αρκάδιο) Artemiszia (Αρτεμισία) Turizmus Nyaralásra a sziget délkeleti partjának hosszú, fövenyes strandjai kínálkoznak. A délnyugati part sziklás és meredek. A szigetnek főszezonban élénk éjszakai élete van. Repülőtere a Zákinthosz nemzetközi repülőtér. Híres szülöttei Ugo Foscolo (1778–1827) költő Nikolaosz Koutouzisz (1741–1813) festő Dionísziosz Szolomósz (1798–1857), görög nemzeti himnusz szövege az ő költeményén alapszik Andreas Kalvos (1792-1869) költő Galéria Jegyzetek Források Krezinger Szonja (2009. augusztus 10.). "Zákinthosz, a sokarcú sziget". metropol.hu. 2013. november 26. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2017. július 1.. : Unknown parameter |deadurl= ignored (|url-status= suggested) (súgó) Zakynthos sziget, utisugo.hu
Zakintos

Zakintos (gr. Ζάκυνθος, Zákynthos; hist. Τζάντε, Zante) – grecka wyspa na Morzu Jońskim, na zachód od Peloponezu, trzecia co do wielkości w archipelagu Wysp Jońskich. Wraz z pobliskimi niemal bezludnymi wysepkami tworzy gminę Zakintos, w jednostce regionalnej Zakintos, w regionie Wyspy Jońskie, w administracji zdecentralizowanej Peloponez, Grecja Zachodnia i Wyspy Jońskie. W 2021 roku liczyła 41 180 mieszkańców. Powierzchnia ok. 405 km² (według różnych źródeł od 402 km² do 410 km²). Domeną wyspy jest rybołówstwo, uprawa zbóż, drzew owocowych i rozwinięta turystyka. Głównym miastem i portem jest Zakintos. Nazwa wyspy pochodzi od imienia syna mitologicznego Dardanosa, króla Arkadii. Historia Według Homera wchodziła w skład państwa Odyseusza. W średniowieczu część Cesarstwa Bizantyjskiego. Od 1185 roku władzę nad wyspą sprawowało wchodzące w skład Królestwa Sycylii niewielkie Hrabstwo Kefalenii i rządzący nim od 1357 ród Tocco. W 1479 roku Zakintos została zdobyta przez Turcję, która w 1484 roku przekazała ją Republice Weneckiej. W 1797 roku po upadku Republiki Weneckiej, na mocy pokoju w Campo Formio wyspa znalazła się pod kontrolą Republiki Francuskiej wchodząc w skład Département Mer-Égée (Departamentu Morza Egejskiego). Francuzi jednak wkrótce zostali wyparci do 1798 roku przez siły Imperium Osmańskiego. W latach 1800–1807 Zakintos była częścią greckiej Republiki Siedmiu Wysp pod protektoratem tureckim. Od 1807 roku wyspa przeszła ponownie pod władzę francuską na mocy traktatu tylżyckiego. 2 października 1809 flota brytyjska odniosła zwycięstwo nad Francuzami w bitwie pod Zakintos i opanowała wyspę. W latach 1815–1864 wyspa wchodziła w skład znajdującego się pod brytyjskim protektoratem państwa określanego jako Zjednoczone Kraje Wysp Jońskich. Państwo to zostało zlikwidowane w 1864 na mocy porozumienia londyńskiego (brytyjsko-francusko-grecko-rosyjskiego), które przekazało władzę nad tym terytorium Grecji. W kwietniu 1941 roku wyspę zajęły wojska włoskie, a po kapitulacji rządu włoskiego wobec aliantów we wrześniu 1943 roku, jej okupację rozpoczął Wehrmacht. Grecy odzyskali wyspę we wrześniu 1944 roku. 12 sierpnia 1953 roku trzęsienie ziemi uszkodziło na Zakintos ponad 90% budynków. W grudniu 1999 roku w południowej części wyspy utworzono Morski Park Narodowy Wyspy Zakintos. Zajmuje on obszar 135 km². Geografia Długość wyspy wynosi ok. 40 km, szerokość 20 km. Najwyższa góra to Wrachionas (758 m), znana również pod nazwą Kaki Rachi (dosłownie „trudna do zdobycia”). Południowo-wschodnia część wyspy ma charakter nizinny, zachodnia – górzysty. Linia brzegowa wyspy o długości ok. 123 km, z zachodnim wybrzeżem typu klifowego. Panuje klimat śródziemnomorski. Stolicą jest miasto Zakintos z największym na wyspie portem i z lotniskiem położonym w odległości ok. 8 km. Najpopularniejsze miejscowości wypoczynkowe to: Laganas, Argasi, Planos, Alikanas, Kieri, Tsiliwi. Przypisy
Zacinto

Zacinto (em grego: Ζάκυνθος e em italiano: Zante) é uma ilha localizada a noroeste da Grécia e que pertence a esse país. É a terceira maior das ilhas Jónicas. O seu ponto mais alto é o monte Vachionas, com 758 metros de altitude. Administrativamente constitui a unidade regional homónima e faz parte da região das Ilhas Jónicas. Hoje é um importante polo turístico da Grécia e um dos mais importantes locais do mar Mediterrâneo para a prática de mergulho. Sofreu uma série de quatro violentos sismos em Agosto de 1953, resultando na total destruição de infraestruturas. O mais forte dos sismos atingiu os 7,3 na escala de Richter, às 09:24 UTC (11:24 local) em 12 de Agosto de 1953. O escritor greco-italiano Ugo Foscolo nasceu em Zacinto em 1778. Mitologia É mencionada na Ilíada e na Odisseia. Segundo Dionísio de Halicarnasso, o primeiro habitante da ilha foi Zacinto (filho de Dardano e Bátia); por este motivo, os habitantes da ilha receberam bem os troianos liderados por Eneias, já que Zacinto era irmão de Erictônio da Dardânia, ancestral de Enéas. Dados População: 38.596 (2001); Área: 406 km²; Densidade demográfica: 102,1 h/km²; Capital: Zacinto. História Durante a segunda guerra mundial, quando os alemães tentaram deportar os judeus na ilha de Zacinto, ao pedido alemão de uma lista com os judeus da ilha o presidente da câmara e o bispo Crisóstomo responderam com uma folha de papel que tinha apenas dois nomes – os seus próprios. Enquanto isso, os judeus foram escondidos nas casas dos ilhéus não-judeus. Todos os 275 judeus sobreviveram. Ver também Outras ilhas gregas www.zakynthos.gr, site oficial do turismo de Zacinto Zakynthos Online - Web Directory. Zante Guide Referências
Zakintos

Zakintos (grško: starogrško Ζάκυνθος, Zákynthos) je otok v Jonskem morju, ki pripada Grčiji. Površina otoka je 402 km² (dolžina približno 40 km), najvišji vrh Vrachionas je visok 758 m. Glavno in hkrati največje otoško naselje je istoimensko mesto Zakintos z okoli 10.000 prebivalci. Na celotnem otoku pa živi okoli 41.000 prebivalcev. Glavne dejavnosti na otoku so turizem, kmetijstvo (predvsem pridelava oljčnega olja) in domača obrt. Otok je s celino (Peloponez) povezan z redno trajektno linijo Zakintos - Killini. 5 km od glavnega mesta se nahaja »Mednarodno letališče D. Solomos«, odprto leta 1972. Pomembnejša otočna naselja Zakintos Katastari Tsilivi Argasi Laganas Kalamaki Skoulikado Kiliomero Lithakia Tragaki Sarakinado Naselja so medsebojno povezana z asfaltiranimi cestami, med večjimi vozijo tudi lokalni avtobusi. Podnebje Povprečna temperatura zraka v juliju je 31 stopinj, morja pa 24 stopinj. V poletnih mesecih skorajda ni padavin, so pa zato izrazitejše v zimskih mesecih. Plaže Na otoku je več vrst plaž; na severni in vzhodni strani prevladujejo mivkaste, nekaj pa je prodnatih in peščenih. Turistično najbolj prepoznavne so: Limnionas Porto Roxa Vromi Zaliv tihotapcev (Navagio) Makris Gialos Keri 9 km dolga plaža med Kalamakijem in Laganasom ... Na vse plaže je vstop brezplačen, plačljivi so senčniki in ležalniki (določene plaže so zaradi strmega terena dostopne le z morske strani, zato nanje vozijo številna turistična plovila). Zgodovina Otok je bil naseljen vsaj 1500 p.n. št. Na njem so gospodarili Rimljani, Benečani, Angleži, Francozi, od leta 1864 pa formalno pripada Grčiji. Starih stavb in arhitekturnih znamenitosti na otoku praktično ni, saj je področje Jonskega morja avgusta 1953 prizadel katastrofalen potres, ki je samo na Zakintosu porušil 80 odstotkov vseh zgradb. Pomembnejši naravno-kulturno-zgodovinski pomniki najstarejša otočna oljka v kraju Exo Chora Modre jame samostan Andreou opuščene soline v Alykesu trdnjava nad Zakintosom otok Matathonisi nacionalni park v Laganaški laguni Nacionalni park Nahaja se v Laganaški laguni in je bil odprt leta 1999. Področje lagune namreč že od nekdaj uporabljajo za svoja gnezdišča želve Karete (Caretta caretta). Park je razdeljen na tri področja: področje A je najbolj zavarovano področje in obsega območje od Gerakasa do Kalamakija z otokom Pelouzo. Tu je prepovedana plovba vseh plovil, v nočnem času so prepovedani tudi preleti letal, zato je bližnje mednarodno letališče[[]] odprto le podnevi; področje B obsega sredinsko področje lagune z otokom Marathonisi, kjer je dovoljena plovba plovil s posebnim dovoljenjem in plovil brez motorja; področje C obsega področje od Laganasa do Kerija, plovba je omogočena s prilagojeno hitrostjo. V vseh treh področjih je omogočeno dnevno kopanje, ponoči pa v področjih A in B ni dovoljeno zadrževanje na plažah. Čuvaji vsako izmed želvjih gnezd označijo in zavarujejo.
Zakynthos

Zakynthos (grekiska: Ζάκυνθος; italienska: Zante) är en grekisk ö i Joniska havet, en av de joniska öarna utanför Greklands västkust, med omkring 40 000 invånare och en yta på 407 km². Zakynthos är i väster bergigt, medan det på sydkusten finns fina sandstränder. I öns mellersta delar finns ett stort, bördigt slättland. En av de mer populära sandstränderna är Navagio (bilden) som endast kan nås via båt. Populära turistorter är Kalamaki, Laganás, Tsilivi, Argassi och Zakynthos stad. De viktigaste näringarna på Zakhyntos är turism och jordbruk. Ön exporterar korinter, oliver och vindruvor. Historia Ön Zakynthos har varit bebodd åtminstone sedan yngre stenålder. I de homeriska sagorna var ön en del av Odysseus kungarike, och under klassisk tid räknades den som en achaisk koloni. Efter att länge ha utgjort en självständig fristat, om än under växlande inflytande från Aten och Sparta, kom den under grekiskt-makedonskt styre och sedan, omkring 200 f Kr., under romerskt välde. Vid romarrikets delning år 395 e.Kr. kom Zakynthos att tillhöra den östra rikshalvan, det bysantinska riket. Ön erövrades på 1000-talet av normanderna. Från 1200-talet, efter det fjärde korståget, styrdes den och grannön Kefalinia av familjen Orsini, och därefter av familjen Tocca, som hade öarna i län av huset Anjou i Neapel. Mellan 1479 och 1797 tillhörde Zakhyntos Republiken Venedig. Venetianerna gav Zakynthos smeknamnet Fior di Levante ("Levantens blomma") på grund av öns skönhet. Under Napoleonkrigen tillhörde den, tillsammans med de övriga Joniska öarna, den kortlivade Septinsularrepubliken. År 1809 tog Storbritannien över hela ögruppen och innehade den (som Joniska öarnas förenta stater) fram till 1864, då den avträddes till Kungariket Grekland. På ön dog den flamländske anatomikern Andreas Vesalius år 1564. Ön har flera gånger drabbats av jordbävningar, bland annat 1893. Ännu en svår jordbävning drabbade ön 1953, då stora delar av Zakynthos stad lades i ruiner. Då förstördes många av stadens byggnader i klassisk venetiansk stil. Staden är sedan dess återuppbyggd. Det finns få lämningar kvar från antiken. Från tidigbysantinsk tid finns enstaka fresker bevarade, men de byggnadsverk de har tillhört har förstörts i jordbävningar. Karettsköldpaddor På några av Zakynthos sandstränder lägger oäkta karettsköldpaddor sina ägg. Varje år i juni kommer honorna åter för att, på natten, lägga sina ägg i den varma sanden. Två månader senare, i september, kläcks äggen och de små ungarna kravlar sig upp ur sanden och sedan, med risk för sina liv, ner till vattnet. Även detta sker nattetid. Sköldpaddorna måste dock konkurrera med turisterna om de attraktiva sandstränderna. På senare år har myndigheterna och personer som livnär sig på turismen upptäckt värdet av sköldpaddorna och regler och restriktioner har införts på vissa stränder. Ett område är numera marin nationalpark. Se även MV Panagiotis Källor
Evangelismos Hospital

Athens General Hospital 'Evangelismos' (Greek: Γενικό Νοσοκομείο Αθηνών «Ο Ευαγγελισμός») is one of the largest and most prestigious hospitals in Greece. It is located in a sub-neighbourhood of Kolonaki named after it, Evangelismos. Construction of the building began on 25 March 1881 (architect Gerasimos Metaxas and construction by Lazaros Sarantoglou) and was finished exactly three years later on 25 March 1884, when it opened to the public on 16 April. Until 1983, the hospital was run as a charitable organization, but in that year it was nationalized and became part of the public health system. The nearby Athens Metro station Evangelismos is named after it. Facilities and Capacity Evangelismos Hospital is the largest general hospital in Greece, with a current capacity of approximately 1,100 beds. It serves thousands of patients annually across a wide range of departments and medical specialties. Reputation and Recognition In a 2014 evaluation conducted by the Greek Ministry of Health, Evangelismos was listed among the top public hospitals in the country. Medical Services and Specializations The hospital provides comprehensive medical services, including: Internal Medicine Surgery Cardiology Neurology Oncology Emergency Care Evangelismos is also one of the few Greek hospitals equipped with advanced Intensive Care Units (ICUs), specialized surgical theaters, and diagnostic laboratories. Role in Education and Research Evangelismos is affiliated with the National and Kapodistrian University of Athens and plays a crucial role in training medical students and residents. It supports a wide range of postgraduate education programs and is involved in clinical research, often partnering with international institutions. Modernization and Innovation In recent years, the hospital has undergone several upgrades, focusing on: Digital recordkeeping Telemedicine services Updated diagnostic imaging equipment Minimally invasive surgical procedures These improvements have helped streamline patient care and reduce wait times, particularly in emergency and high-demand departments. In March 2026, the hospital's school building will undergo a major renovation thanks to an €11 million donation from shipping company Costamare. Public and Community Health Impact As a central part of Greece's public health system, Evangelismos Hospital treats both emergency and chronic conditions and supports public health initiatives such as vaccination programs and disease prevention campaigns. It operates under the umbrella of the Hellenic National Health System (ESY), and collaborates with other hospitals and clinics across the country References
Hôpital Evangelismós

L’hôpital Evangelismós (grec moderne : Γενικό Νοσοκομείο Αθηνών «Ο Ευαγγελισμός») est l'un des plus anciens et plus importants hôpitaux de Grèce. Il est situé dans le quartier de Kolonáki à Athènes. L'édifice principal est construit à l'initiative de la reine Olga à partir de 1881, selon les plans de l'ingénieur militaire Anastásios Theofilás, et inauguré en 1884. Une extension dédiée à la chirurgie est ajoutée quatre années plus tard, ainsi qu'une maison de retraite en 1897-1898. Le tsar Alexandre II, les religieux du monastère de Petrákis et des mécènes tels Andréas Syngrós, ont contribué financièrement à la construction de l'édifice principal ou des différentes ailes. Jusqu'en 1983, l'hôpital Evangelismós fonctionne comme une institution charitable autonome mais, après cette date, il est nationalisé par l'État grec. La station de métro Evangelismós a été baptisée en référence à l'hôpital. Références Liens externes (el) Site officiel Portail d'Athènes et de l'Attique Portail de la médecine
Янински остров

Янинският остров (на гръцки: Νήσος Ιωαννίνων) е единственият остров в янинското езеро, Епир, днес Гърция. Площта му е 0,2 км 2, максималната дължина 800 метра и максималната ширина 500 метра. Населението му през 2001 г. е 347 жители, а през 2011 г. е 219 жители. Достига се с лодка от град Янина или с ферибот от близкия бряг. Островът се споменава още през XIII век, когато тук е издигнат първият манастир на Филантропините, посветен на „Свети Николай“ (1292). По османско време островът бележи истинския си разцвет, когато от края на XV век и през XVI век са построени още два православни манастира. През XVII век има още три нови манастира, около които се формира и съвременното малко селце, което изниква вероятно през същия този XVII век. Монашеската общност на острова със своите седем манастира формира третото по големина монашеско братство в Гърция, след тези на Света Гора и Метеора. Истинския си разцвет островът бележи по времето на Али паша Янински. На острова е убит от агенти на Махмуд II и самият янински паша през 1822 г., след като е обявен за враг № 1 на Високата порта. Източници
Île de Ioannina

L’île de Ioánnina (grec moderne : Νήσος Ιωαννίνων) est une île située au milieu du lac de Ioánnina, en Épire, Grèce, et rattachée à la municipalité de Ioánnina. Sa superficie est de 0,2 km2 ; sa plus grande longueur est de 800 m et sa plus grande largeur de 500 m. Sa population était de 347 habitants en 2001 (Recensement de la Grèce de 2001) et de 219 en 2011 (Recensement de la Grèce de 2011). Elle est accessible par bateau ou ferry à partir de la ville de Ioánnina. Histoire L'île est mentionnée dès le XIIIe siècle, lorsque le premier monastère, celui d'Agios Nikolaos de Philanthropénoi, a été construit en 1291. Peu de temps après, un second monastère a été construit, le monastère Agiou Nikolaou Ntiliou ou Agiou Nikolaou Stratigopoulou. Pendant la domination ottomane, la communauté monastique dans l'île s'est développée, si bien que deux autres monastères ont été fondés au cours du XVIe ou de la fin du XVe siècle, le monastère Agiou Nikolaou Méthodiou et le monastère de Podromou. Au cours du XVIIe siècle, trois nouveaux monastères ont été construits : le monastère de Saint-Pantaléon, le monastère de la Métamorphosis tou Sôtiros et le monastère de Profiti Ilia. Le petit village de l'île s'est développé probablement au cours du XVIIe siècle et a prospéré sous le règne d'Ali Pacha. C'est en ce lieu qu'Ali Pacha, chassé par l'armée ottomane, mourut en 1822. Lieux d'intérêt Monastère d'Agios Nikolaos de Philanthropenoi. Construit en 1291 ou 1292, c'est le plus ancien monastère de l'île. Il est situé au sud-est du village. Monastère d'Agios Nikolaos Ntiliou. Il est situé au sud du monastère d'Agios Nikolaos de Philanthropenoi et a été construit peu de temps après ce monastère . Monastère d'Agia Eléousa. Il est situé au sud de monastère d'Agios Nikolaos Ntiliou. Initialement, le monastère portait le nom de monastère d'Agios Nikalaos Méthodatos. Il a été construit probablement au XVIe siècle. Monastère de Profitis Ilias. Il est situé au point le plus haut de l'île et a été construit probablement au cours du XVIIe siècle, à la place d'une église plus ancienne. Monastère de la Métamorphosis tou Sôtiros. Il est situé dans la partie sud-ouest de l'île, construit probablement au début du XVIIe siècle. Monastère de Prodromos. Il est situé au sud-est du village et date du début du XVIe siècle. Monastère d'Agios Panteleimonas. Il est situé près de monastère de Prodromos. Ali-Pacha a été assassiné à cet endroit. Le village est un bon exemple d'architecture traditionnelle de l’Épire, avec ses maisons en pierre aux toits d'ardoise. Il est situé dans la partie nord de l'île. Voir aussi Articles connexes Ioánnina Lac de Ioánnina Liens externes Ressource relative à la musique : MusicBrainz Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Ioannina Island » (voir la liste des auteurs). Portail de la Grèce Portail des îles