NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Abdera

Abdera (en llatí Abdera, en grec antic Ἄβδηρα o Ἄβδηρον) era una ciutat de la costa sud de Tràcia a l'est del riu Nestos (Νέστος). La llegenda la fa fundada per Hèracles que la va dedicar al seu favorit Abderos, segons diu Estrabó. Més versemblantment, el fundador hauria estat Timesios o Timèsies (Τιμησίας o Τιμήσιος) de Clazòmenes que hi va establir una colònia, a la 31a Olimpíada, o sigui l'any 656 aC. Els tracis el van expulsar d'Abdera. El 541 aC s'hi van establir els habitants de Teos, fugint del general persa Hàrpag i els teans van venerar Timèsies a la ciutat com un heroi, segons diu Heròdot. Cinquanta anys després va rebre al rei Xerxes I en el seu camí cap a Atenes, i va tenir el caríssim honor d'organitzar festes per entretenir-lo Quan va marxar a Pèrsia després de la batalla de Salamina va tornar a passar per la ciutat, i va agrair l'hospitalitat dels seus habitants regalant-los una tiara i una espasa d'or. Abdera era el límit occidental del regne dels Odrisis, i així ho esmenta Tucídides, al començament de la guerra del Peloponès. El 408 aC la ciutat va ser sotmesa per Trasibul d'Atenes. El 376 aC va endegar una guerra contra la tribu tràcia dels tribal·lis (triballi) que s'havien convertit en la tribu més poderosa, i després d'una victòria inicial, van caure quasi totalment derrotats a la segona batalla i només es van salvar per l'arribada del general atenenc Càbries amb un exèrcit, segons Diodor de Sicília. Després d'això ja no torna a aparèixer a fets històrics importants. Dominada successivament per Macedònia, Tràcia (Lisímac) i altra vegada Macedònia, va passar a Roma el 168 aC i Plini el Vell diu que era una ciutat lliure. En plena decadència va esdevenir una petita ciutat sota els romans. A l'edat mitjana encara existia sota el nom de Polystylus. A Abdera van néixer els filòsofs Protàgores, Demòcrit i Anaxarcos. Tot i aquests personatges, a Atenes es considerava que l'aire de la ciutat causava estupidesa, segons Ciceró. A la ciutat es fabricaven amulets. Referències
Avdira (Gemeindebezirk)

Avdira (griechisch Άβδηρα (n. pl.)) ist seit 2011 ein Gemeindebezirk der gleichnamigen Gemeinde in der nordostgriechischen Region Ostmakedonien und Thrakien. Er ging 2011 aus der seit bestehenden gleichnamigen Gemeinde hervor und ist in vier Ortsgemeinschaften untergliedert. Lage Der Gemeindebezirk Avdira liegt im Süden der gleichnamigen Gemeinde am Ägäischen Meer. Nördlich grenzt Vistonida an und westlich die Gemeinde Topiros. Der Vistonida-See liegt im Osten. Verwaltungsgliederung Die Gemeinde Avdira wurde im Zuge der Gemeindereform 1997 aus den Landgemeinden Avdira, Mandra, Myrodato und Nea Kessani gebildet. Die Fusion mit drei Nachbargemeinden zur neuen Gemeinde Avdira wurde nach der Verwaltungsreform 2010 durchgeführt, wo sie seither einen Gemeindebezirk bildet und in vier Ortsgemeinschaften untergliedert ist. Einzelnachweise
Abdéra

Abdéra (Άβδηρα) trák–görög város, 17 km-re a Nesztosz folyó torkolatától. Jelenlegi Ávdhira nevű településen - mely az ókori Abdéra közelében fekszik - 3917-en laknak. A monda szerint Hercules alapította, barátja, Abdérosz emlékére. Valójában egy klazomenai Timiszéiusz (i. e. 656-ban) alapította. majd az első gyarmatosítás elpusztulása után pedig a perzsák elől menekülő teoszi görögök alapították újra i. e. 544-ben. A görög–perzsa háborúk során Xerxésznek volt a bázisa (513-512), majd később Athén szövetségese lett. Abdéra volt a harmadik leggazdagabb város a Déloszi Szövetségben, gazdasága nagy virágzásnak indult főképp a gabona termesztése és fontos tengeri kikötője miatt. Jelentősége a makedón korban nagyon lehanyatlott. Még a középkorban is létezett Polystili név alatt, romjai helyén nincs új község. Az ókorban az abdériták korlátoltsága és megfontolatlansága közmondásos volt, bár a város lakói voltak Démokritosz, Prótagorasz és Abdérai Hekateusz is. Az abderitizmus korlátolt hóbortosságot, kisvárosiasságot jelent. További információk Richard Stillwell, ed. Princeton Encyclopedia of Classical Sites, 1976: "Abdera, Thrace, Greece" (angol) Hellenic Ministry of Culture on Abdera Archiválva 2008. február 3-i dátummal a Wayback Machine-ben görög nyelven Kapcsolódó szócikkek Bisztonok
Авдира

А́вдира (греч. Άβδηρα) — малый город в Греции, в 6 километрах к северу от руин древнего города Абдеры. Расположен на высоте 41 метр над уровнем моря, к востоку от устья реки Нестос, впадающей в Эгейское море. Входит в одноимённую общину (дим) в периферийной единице Ксанти в периферии Восточной Македонии и Фракии. Население 1090 жителей по переписи 2011 года. История В 656 года до н. э. на мысе Булустра (Μπουλούστρα) был основан город Абдеры. В эллинистический период город начал приходить в упадок, был разрушен и покинут в правление Константина I Великого (306—337). В византийский период существовал укреплённый город Полистилон (Πολύστυλον), впервые упоминаемый в 879 году. В 1373 году Полистилон попал под власть османского султана Мурада I, город был разрушен и покинут. Примерно в 1720 году была построена новая деревня Авдира в 6 километрах к северу от древнего города. Жители преимущественно выращивали табак и продолжают этим заниматься ныне. Местное сообщество Авдира В местное сообщество Авдира входят шесть населённых пунктов. Население 1473 жителя по переписи 2011 года. Площадь 59,915 квадратного километра. Население Примечания
Абдера

Абдера (грч. Άβδηρα) је антички град и савремено место у Грчкој. Према подацима из 2021. године има 1.172 становника. Седиште је истоимене општине у Округу Ксанти. Историја Абдера је била антички грчки град и пристаниште на Егејском мору у Тракији. Налазила се недалеко од ушћа реке Нестос у Егејско море, наспрам острва Тасоса. Место се налази на координатама 40°57′СГШ 24°59′ИГД. Савремена општина Абдера или Авдира има 3.917 становника (2001). У Абдери су рођени Демокрит и Протагора. Абдера се налазила на надморској висини од 58 m. По легенди град је основао Херакле. У стварности Абдеру су основали око 654. године п. н. е. колонисти из јонског града Клазомене (Κλαζομεναί) у нади да ће им добар положај омогућити трговину са Трачанима. Међутим, Трачани су после неког времена уништили град. По подацима из Херодотове историје оснивач града се звао Тимезије. Око 440. п. н. е. Абдера је поново насељена Јоњанима, али овог пута са Теоса који су дошли у Абдеру бежећи од Харпага који им је заузео тврђаву. Због трговине са Трачанима град се брзо развијао и богатио. У V веку п. н. е. град је био значајна чланица Делског савеза. Међутим, почетком IV века п. н. е. Трачани су опет почели да нападају град. Њихове најезде довеле су до смањења значаја Абдере. Године 355. п. н. е. град улази у састав Античке Македоније и потом нестаје са историјских мапа. Абдера је била позната по томе што се у њој одмарала Ксерксова војска (480. године п. н. е.) која је кренула да освоји Хеладу. Наводна ограниченост његових становника постала је пословична па се назив абдерићанин употребљава као синоним за ограниченог малограђанина. Иако је касније пострадао, град је током византијске епохе обновљен, под именом Полистилон (грч. Πολύστυλον), а временом је постао и седиште епископије. Град је потпао под српску власт у време управе деспота Угљеше у Серској области (1365-1371). Током перида османске власти град је прозван Булустра (грч. Μπουλούστρα). Становништво Савремена Абдера је опстала као општинско место након припајања три суседне општине 2011. године. Референце Литература Спољашње везе
Abdera

Abdera (grekiska Ἄβδηρα) var under antiken en grekisk stadsstat i Thrakien, 17 km ost-nordost om floden Nestos mynning, nästan mittemot ön Thassos. Platsen ligger nu i den moderna grekiska prefekturen Xanthi i distriktet Östra Makedonien och Thrakien. Samhället Abdera (nygrekiskt uttal: Avdira) hade år 2001 ett invånarantal på 3 917. Historia Enligt legenden grundades Abdera av Herakles till minne av hans älskade Abderos, men enligt historiska bevis var staden en koloni från Klazomenai. Dess grundande är traditionellt satt till år 654 f.Kr., något som inte har kunnat bekräftas, även om fynd av grekisk keramik från 600-talet f.Kr. stöder det. Dess välstånd hänför sig dock till 544 f.Kr., då en merpart av invånarna i Teos (inklusive poeten Anakreon) flydde till Abdera för att komma undan persernas invasion av Mindre Asien. Dess vanligaste typ av mynt, en grip, är identiskt med mynt från Teos, och de många silvermynten är berömda för sin skönhet och mångfald. Abdera erövrades vid ett flertal tillfällen av perserna: först 513 f.Kr., sedan 512 f.Kr. och slutligen av Dareios I år 492 f.Kr. Senare blev staden en del i det deliska förbundet och slogs på Atens sida i de Peloponnesiska krigen. Abdera var rikt, tredje rikast i förbundet, på grund av sin sädesproduktion och sin status som en huvudhamn för handel med Thrakiens inland och det Odrysiska riket. På grund av sitt välstånd blev staden regelbundet plundrad: av triballi år 376 f.Kr., Filip II av Makedonien 350 f.Kr., och senare även av Lysimachos, av seleukiderna, ptolemaierna och ännu en gång av Makedonien. År 170 f.Kr. belägrades och plundrades Abdera av romarna och Eumenes II av Pergamon. Staden tycks ha minskat i betydelse efter mitten av 300-talet f.Kr. Luften i Abdera var i Aten känd för att orsaka dumhet (jämför abderit och abderitisk, och se även etniska skämt), men bland dess invånare fanns filosofer som Demokritos, Protagoras och Anaxarchos, samt historikern och filosofen Hekataios. Stadens ruiner är ännu synliga på kap Balastra. De täcker sju små kullar och sträcker sig från en hamn i öst till en i väst. På de sydvästra kullarna finns lämningarna av den medeltida bosättningen Polystylon. Abdera är i den romersk-katolska kyrkan ett titulärstift i provinsen Rhodope på Thrakiens sydkust, nu kallat Bouloustra. Noter Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Abdera, Thrace, 29 augusti 2009. Där ges källorna: Grant, Michael. A Guide to the Ancient World. Michael Grant Publications, 1986. Catholic Encyclopedia, 1913 Encyclopaedia Britannica, elfte utgåvan Externa länkar Richard Stillwell, red. Princeton Encyclopedia of Classical Sites, 1976: "Abdera, Thrace, Greece" The Encyclopedia Britannica Hellenic Ministry of Culture om Abdera Avdera.gr (på grekiska)
Farsala

Farsala (griechisch Φάρσαλα, (n. pl.); historischer Name Pharsalos, lateinische Bezeichnung Pharsalus) ist eine griechische Stadt und Gemeinde (griechisch Δήμος Φαρσάλων Dímos Farsálon) im Regionalbezirk Larisa der Region Thessalien. Geschichte Die Gegend um Pharsalos war der Schauplatz der Entscheidungsschlacht zwischen Caesar und Pompeius am 9. August 48 v. Chr., der Schlacht von Pharsalos. Seit der Spätantike war Pharsalos Bestandteil des Byzantinischen Reiches. Ende des 14. Jahrhunderts n. Chr. kam Pharsalos unter die Kontrolle des Osmanischen Reichs. 1881 wurde Pharsalos mit dem restlichen Thessalien aus dem Osmanischen Reich abgespalten und dem Königreich Griechenland zugeschlagen. Während des Türkisch-Griechischen Krieges im April 1897 unterlagen die griechischen Truppen dem osmanischen Heer und mussten sich weiter nach Süden in Richtung Domokos zurückziehen; Farsala verblieb im Nachgang des Krieges dennoch bei Griechenland. Verkehr Straße Farsala ist ein wichtiger Verkehrsknotenpunkt im griechischen Fernstraßennetz: Die von Norden nach Süden verlaufende Nationalstraße 3 (Europastraße 65) kreuzt nach einigen Kilometern gemeinsamem Verlauf in Farsala die von West nach Ost führende Ethniki Odos 30. Die EO 3 wird durch die weitgehend fertiggestellte Autobahn Aftokinitodromos 3 (Odos Kendrikis Elladas) ersetzt bzw. entlastet. Schiene Der Bahnhof Farsala lag an der schmalspurigen Bahnstrecke Volos–Paleofarsalos, deren Betrieb 1998 aufgegeben wurde. Der dem Ort heute nächstgelegene, betriebene Bahnhof ist Paleofarsalos. Er liegt zum einen an der Eisenbahnmagistrale des Landes, Athen–Thessaloniki, zum anderen zweigt hier die Bahnstrecke Paleofarsalos–Kalambaka ab. Bauwerke Durbalı-Sultan-Tekke Trivia In Griechenland ist die Stadt wegen ihrer Süßspeise „Halva Farsalon“ bekannt, das anders als das aus der Türkei bekannte Halva eine geleeartige, durchscheinende Konsistenz aufweist. Weblinks Jona Lendering: Pharsalus. In: Livius.org (englisch) Einzelnachweise
Minoa (Amorgós)

Minoa (en grec, Μινῴα) és el nom d'una antiga ciutat de l'illa d'Amorgós (Grècia), situada sobre un turó al costat de l'actual port de Katapola. És una de les tres ciutats que hi havia a l'illa en l'antiguitat, juntament amb Egíala i Arcésina. L'esmenten en algunes fonts epigràfiques, així com en un fragment d'Andròtion. També es creu que era una de les ciutats de l'illa que el Periple de Pseudo-Escílax situa a Amorgós, sense anomenar-les. Entre les fonts epigràfiques que testifiquen l'existència de la ciutat es pot destacar un decret de proxens de Tinos del s. III o II ae. En el jaciment de Minoa s'han trobat altres testimoniatges epigràfics rellevants, com una inscripció dels s. V-IV ae que esmenta l'existència de pritans, i una altra inscripció de la mateixa època que testifica el culte a Apol·lo. El jaciment arqueològic s'excavà a partir de 1981. S'hi han trobat restes d'assentaments des del IV mil·lenni ae corresponents al Neolític. També n'hi ha restes de l'edat del bronze i, ja en temps històrics, es testimonia un llogaret permanent a Minoa des del període protogeomètric que abastà els períodes arcaic, clàssic, hel·lenístic i romà, fins al s. IV. Moltes troballes s'exposen en la Col·lecció arqueològica d'Amorgós. Referències
Minoa (Amorgos)

Minoa (altgriechisch Μινώα (f. sg.)) war eine antike Stadt auf der der griechischen Insel Amorgos, der östlichsten der Kykladeninseln. Sie liegt auf einem Berg oberhalb der Hafenstadt Katapola. Geschichte Forschungsgeschichte Der Ort wurde 1837 von Ludwig Ross identifiziert. Ab 1981 fanden Ausgrabungen der Archäologische Gesellschaft von Athen unter Leitung von Lila Marangou statt. Archäologie Zu sehen sind Ruinen der Häuser und der Stadtmauer aus der geometrischen Epoche sowie des Tempels aus römischer Zeit. Auf dem Gipfel, inmitten des ehemaligen Stadtgebietes, befindet sich das einstige Heiligtum. Von diesem sind lediglich noch die Grundmauern eines etwa 2,5 m × 4 m großen Gebäudes zu erkennen. Es bietet sich ein imposanter Blick über den Hafen, die Küste und die Ruinen. Literatur Lila Marangou: Αμοργός Ι. Η Μινώα: η πόλις, ο λιμήν και η μείζων περιφέρεια. Η εν Αθήναις Αρχαιολογική Εταιρεία, Athen 2002, ISBN 960-8145-39-2. Lila Marangou: Minoa on Amorgos. In: Excavating classical culture. Recent archaeological discoveries in Greece. Oxford 2002, S. 295–316. Giorgios Gavalas: The harbour of Minoa, Amorgos during the Roman Imperial Period. In: E. Angliker / J. Tully (Hrsg.): Cycladic Archaeology and Research New Approaches and Discoveries. Archaeopress, Oxford 2018, S. 239–246. Weblinks Minoa bei topostext.org [1]
Minoa (Amorgos)

Minoa (Ancient Greek: Μινῴα, Μίνωα, or Μινυΐα) was an ancient town on the island of Amorgos. It was the birthplace of Simonides of Amorgos. The site of Minoa is located near modern Katapola, on Moundoulia Hill. References This article incorporates text from a publication now in the public domain: Smith, William, ed. (1854–1857). "Amorgos". Dictionary of Greek and Roman Geography. London: John Murray.
Minoa (Amorgos)

Minoa (en griego, Μινῴα) es el nombre de una antigua ciudad de la isla de Amorgos (Grecia), situada sobre una colina junto al actual puerto de Katapola. Se trataba de una de las tres ciudades que había en la isla en la antigüedad, junto con Egíala y Arcésina. Es mencionada en diversas fuentes epigráficas, así como en un fragmento de Androción. También se cree que era una de las ciudades de la isla que el Periplo de Pseudo-Escílax ubica en la isla, sin nombrarlas.​ Entre las fuentes epigráficas que atestiguan la existencia de la ciudad se puede destacar un decreto de proxenía de Tenos del siglo III o II a. C.​ En el sitio arqueológico de Minoa se han hallado otros testimonios epigráficos relevantes para el conocimiento de la ciudad, como una inscripción de entre los siglos V-IV a. C. que menciona la existencia de pritanos, y otra inscripción de la misma época que atestigua el culto a Apolo.​​ El sitio arqueológico ha sido excavado a partir de 1981. Se han hallado restos de asentamientos desde el IV milenio a. C. correspondientes al periodo neolítico. También hay algunos restos de la Edad del Bronce y, ya en tiempos históricos, se atestigua la existencia de un asentamiento permanente en Minoa desde el periodo protogeométrico y que abarcó los periodos arcaico, clásico, helenístico y romano, hasta el siglo IV.​ Muchos de los hallazgos se exponen en la Colección Arqueológica de Amorgos. Referencias
Niru Jani

Niru Jani (en grec, Νίρου Χάνι) és un jaciment arqueològic de Grècia situat a l'illa de Creta. Es troba en la unitat perifèrica d'Iràklio i en el municipi de Khersónissos, prop de la localitat de Kokkini Jani, i proper a la mar. Característiques En aquest jaciment s'han excavat les restes d'un assentament i una mansió minoica que fou construïda al s. XVI ae. Aquest lloc fou arrasat en un incendi, al segle següent. Tenia 1.000 m2, unes 40 habitacions al pis inferior, almenys dos pisos i patis —un d'ells pavimentat—, a més d'espais destinats a santuari i a magatzem. Les primeres excavacions les en feu Stefanos Xanthoudides al 1918 i altres treballs arqueològics es van desenvolupar al jaciment el 1960. Referències
Niru Jani

Niru Jani (en griego, Νίρου Χάνι) es un yacimiento arqueológico de Grecia ubicado en la isla de Creta. Está en la unidad periférica de Heraclión y en el municipio de Quersoneso, cerca de la localidad de Kokkini Jani y próxima al mar, a 4 km del yacimiento de Amniso. Características En este yacimiento se han excavado los restos de un asentamiento y una mansión minoica que fue construida en el siglo XVI a. C. Este lugar quedó destruido, por un incendio, en el siglo siguiente, en el periodo minoico reciente IB. Constaba de unos 1000 m², unas 40 habitaciones en el piso inferior, al menos dos pisos y patios —uno de ellos pavimentado—, además de espacios destinados a santuario y a almacenamiento.​ A pesar de que esa gran mansión no volvió a ser ocupada, los hallazgos de tumbas —una de ellas con un importante ajuar funerario compuesto de sellos de diferentes materiales, joyas de ámbar, una cabeza de toro esculpida, figurillas masculinas de marfil, un anillo de plata, un cuchillo de bronce con mango de hueso y jarras de estribo— y jarrones de los periodos minoico reciente IIIA y IIIB indican que los alrededores sí estuvieron habitados con posterioridad a esa destrucción.​ Las primeras excavaciones fueron llevadas a cabo por Stefanos Xanthoudides en 1918 y otros trabajos arqueológicos se desarrollaron en el yacimiento en 1960.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Niru Jani.
Niroú Kháni

Niroú Kháni (en grec : Νιρού Χάνι, parfois transcrit Nirou Chani) est un site archéologique minoen de Crète, en Grèce. Il est situé dans le nome d'Héraklion, dans la municipalité de Kokkíni Kháni, à quelques kilomètres à l’est d’Héraklion. Nirou Khani fut fouillée par Stéphanos Xanthoudídis en 1918-1919. Les fouilles ont révélé un bâtiment construit sur deux étages et comportant une quarantaine de pièces rien qu'au rez-de-chaussée. Deux cours furent également découvertes, une à l'est, l'autre sur le côté nord du bâtiment. Sur le côté sud de la cour est, une paire de cornes sacrées fut retrouvée, posée sur un autel. On y retrouva également une fresque montrant des nœuds sacrés, quatre double-haches en bronze, quarante autels en forme de trépieds et d'autres objets rituels. Liens externes Niroú Kháni sur Minoan Crete Portail de la Crète Portail de l’archéologie
Château de Léros

Le château de Léros (en grec moderne : Κάστρο Λέρου), également appelé château de Pandéli (Κάστρο Παντελίου - Kástro Pandelíou) ou château de la Vierge (Κάστρο Παναγιάς - Kástro Panagiás), est une forteresse située sur l'île de Leros, dans le Dodécanèse, en Grèce. Description Le château de Léros est un château byzantin construit au Xe siècle ou XIe siècle. Il est situé au sommet de la colline Pítyos (Πίτυος), une colline rocheuse escarpée, à une altitude de 154 mètres, au nord-est de Léros. Galerie Notes et références Voir aussi Liens externes (el) « ΚΑΣΤΡΟ ΠΑΝΤΕΛΙΟΥ ΛΕΡΟΥ », sur le site leros.gr (consulté le 11 septembre 2022). (el) « Κάστρο Παντελίου ή Παναγιάς », sur le site allovergreece.com (consulté le 11 septembre 2022). Portail des châteaux Portail de la Grèce
Кинхева гробница

Негушката гробница или Кирхиевата гробница (на гръцки: Ο μακεδονικός τάφος της Νιάουστας, Kinch) е погребално съоръжение от първата половина на III век пр. Хр., разположено край град Негуш, Гърция. В 1962 година и повторно заедно с целия некропол в 2012 година гробницата е обявена за паметник на културата. Местоположение Гробницата е част от македонския град Миеза, чиито развалини са разположени край негушкото село Голишани (Левкадия), Гърция. Разположена е на 1 km източно от Голишани, на стария път, свързващ Миеза с Едеса. На 200 m на запад е Лисоновата и Каликлиева гробница, а на 300 m на изток е Съдебната гробница. Архитектура Гробницата носи името на датския археолог Карл Кинх, който я открива в 1877 година под могила висока 2,5 m и я кръщава „Негушка“. Представлява малка двукамерна гробница с проста дорийска фасада с двойка анти, оформящи входа, фриз с триглифи и метопи, боядисани в тъмно синьо и жълто и йонийски корниз, но без колони. От рисуваната украса не оцелява нищо, тъй като гробницата пострадва силно, когато е покрита с камъни и пръст по време на строежа на железопътната линия Солун – Битоля в края на XIX век. Стените на преддверието и камерата са имали фриз, орнаментиран с релеф и цветен флорален мотив. Останалата част на стените на камерата са били боядисани в жълто и тъмно червено. Единствено в първата публикация на паметника се вижда красивият стенопис от източната стена, изобразяващ македонски конник, атакуващ персиец, който се опитва да избяга. Гробницата е реставрирана в периода 1970 – 1971 година. Бележки
Vroulia

Vroulia (en grec moderne : Βρουλιά) est un site archéologique de Grèce situé à l'extrémité sud de l'île de Rhodes. Histoire Karl Frederik Kinch y effectue des fouilles sous l'égide de la Fondation Carlsberg en 1907-1908. Vroulia présente les restes d'un ancien poste militaire du VIIe siècle av. J.-C., forteresse avec ses ouvrages de défense, ses sanctuaires, ses maisons, sa nécropole. Il s'agit d'un des plus importants établissements de ce type de Grèce. Céramique La céramique de Vroulia est une classe de vases gréco-orientaux de l'époque dite archaïque composée essentiellement de tasses. Elle se distingue par sa décoration typique basée sur le noir, avec gravures repeintes en violet. Notes et références Voir aussi Bibliographie Charles Dugas, Les fouilles de Vroulia (Rhodes), Journal des savants no 9, vol. 12, 1914, p. 418-424 (Lire en ligne) James Whitley, The Archaeology of Ancient Greece, 2001, p. 171 Lien externe (el) Page sur le site du ministère grec de la culture Portail de l’archéologie Portail de la Grèce antique