NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Свети Безсребреници (Ниси)

„Свети Безсребреници“ (на гръцки: Αγίων Αναργύρων) е възрожденска православна църква в берското село Ниси, Егейска Македония, Гърция, част от Берската, Негушка и Камбанийска епархия. През XIX век манастирът е център на едно от двете архиерейски наместничества на Камбанийската епископия и съответно играе важна роля в административните, църковните и социалните проблеми в епархията. Архитектура Храмът е трикорабна базилика, построена в 1813 година и е забележителен пример за църковна архитектура в Берско. В 1969 и в 1986 година църквата е обявена за защитен паметник. История Първите сведения за съществуването на манастира са от архива на камбанийския епископ Теофил Папафилис (1745 - 1795). Важен източник за историята на храма, Камбанийската епископия и изобщо на Урумлъка е ктиторският надпис над горния праг на южната врата. От него се разбира, че манастирът е издигнат на 1 август 1813 година при камбанийския епископ Неофит (1806 - 1828) и при игумена Макарий, което показва наличието на монашеско братство. „Издигането“ (ανέγερση) на католикона трябва да се разбира като обновяване или поддържане на части от съществуващата църква, а не изграждане на ново. Може би авторът на надписа от 1840-те години е преразказал унищожения стар ктиторски надпис. На 1 април 1840 година са отбелязани нови обновителни дейности в притвора на храма при епископ Григорий Катрис (1828 - 1853). Епитроп на манастира е архимандрит Захарий, а игумен не се споменава, което означава, че не е имало братство в манастира. В края на надписа се посочва, че обновяването е направено с помощта на християните от района, което може би е трето обновяване след това в 1813 и 1840 г., и при което е изработен надписът. Очевидно манастирът е възстановяван в 1840 година след като пострадва при Негушкото въстание в 1822 година, когато може би се разпада и братството. Надписът гласи: Надписът е с високи художествени и калиграфски качества и е дело на висококвалифициран художник. В храма има икони на Кулакийската художествена школа, но според калиграфските особености надписът по-скоро е дело на Георгиос Мануил и на сина му Мануил Георгиу от Селица, които най-вероятно са поканени специално за изготвянето на надписа. В архива на Солунската митрополия са запазени османски нотариални актове на манастира от 1845 година. Вероятно при обновяването на нартекса са изработени и изключително впечатляващите резбовани дървени тавани в католикона, едни от малкото оцелели от времето. Бележки
Хортачки акведукт

Хортачкият акведукт (на гръцки: Ρωμαϊκό υδραγωγείο Χορτιάτη) е недействащ античен каменен водопровод край солунското село Хортач (Хортиатис), Гърция. Акведуктът е единственият запазен паметник от този вид в Централна Македония. Останките от акведукта са разположени на входа на Хортач, вдясно от пътя. Хортачкият акведукт, заедно с Пилейския мост, е част от римската водоснабдителна система на Солун и е датиран в I век сл. Хр. В най-високата си точка акведуктът е висок 20,1 m. В центъра на моста има два големи сводести отвора. В 1969 година акведуктът е обявен за паметник на културата. Запазен е в добро състояние. Бележки
Хортачки манастир

Хортачкият манастир „Свето Преображение Господне“ (на гръцки: Ιερά Μονή Μεταμόρφωσης του Σωτήρος Χορταΐτου, Μονή Χορταϊτισας) е средновековен женски манастир в солунското село Хортач (Хортиатис), Гърция, част от Неаполската и Ставруполска епархия. Манастирът е основан в XI век и е бил посветен на Пресвета Богородица. Известен е по писмени източници. В селото близо до манастира има останки от укрепленията му и е запазена църквата „Преображение Господне“ от XI век, която вероятно е била гробищният му храм. В 1961 година митрополит Пантелеймон I Солунски открива малка църква, южно от селото. В 1978 година манастирът става женски и минава в юрисдикцията на новооснованата Неаполска и Ставруполска епархия. В 1988 година е започнат строежът на нов католикон „Въведение Богородично“ – осмоъгълен храм. Манастирът има и два параклиса, посветени на Светата Троица и Преображение. Бележки
Хадзилазарова къща

Хадзилазаровата къща (на гръцки: Βίλλα Χατζηλαζάρου) или Сяговата къща (Αρχοντικό Σιάγα) е историческа постройка в град Солун, Гърция. Местоположение Хадзилазаровата къща е разположена на улица „Василиса Олга“ № 131, в южния квартал Пиргите. История Построена през 1890 година за семейството на банкера Периклис Хадзилазару. Планът на сградата е дело на архитекта Ксенофон Пеонидис, а ръководител на строителството е Янис Сягас заедно с двамата си синове Дзордзи и Ангелос. В интериора се отлиават дървените тавани с геометричен дизайн на първия етаж, релефните панели на втория етаж, резбованите дървени врати и уникалните мебели. През 1912 година, след окупацията на града от гръцките войски по време на Балканската война, в къщата отсяда престолонаследникът Константинос. След убийството на баща му крал Георгиос I в 1913 година, трупът му е изложен в къщата за публично поклонение. В 1917 година с настаняването на правителството на Елевтериос Венизелос в Солун Клеон Хадзилазару, синът на Периклис, заминава със съпругата си за Франция, а по-късно за Италия, поради прокралските си настроения. В 1918 година те се връщат, но в 1921 година заминават отново окончателно за Атина, където двамата умират в 1934 година. Къщата е закупена от семейство Сягас. В 1983 година къщата е обявена за паметник на културата. Архитектура Архитектурният стил е доминиращият по това време в Солун неокласицизъм. Сградата има два етажа с таванско помещение и мазе. С богатата си външна декорация вилата доминира в голяма градина. В миналото градината на къщата е била по-голяма, но е намалена с отварянето на пътя и добавянето на помощната къща от северната страна. Сградата има два входа - от „Синдикас“ и от „Василиса Олга“, които са подчертани с портик с колони в коринтски стил. Балконите над входовете са украсени с балюстради, боядисани в бяло, за да приличат на мрамор. Перилото, което се опира на балюстрадата, обикновено е направено от метални шипове, върху които са поставени редици тухли. Поради износването можем да видим цветовете на тухлите на парапета. На стари снимки се вижда, че балконът на фасадата към „Василиса Олга“ не е имал навес и колони и те очевидно са добавени по-късно и са различни от тези на приземния етаж. Освен големите балкони над двата входа има балкони във всеки отвор на втория етаж, с метални, резбовани парапети и косници. Отворите имат ясна препратка към портите на древногръцките храмове. Къщата е идеално симетрична в гледки както към хоризонталната, така и към вертикалната ос. Във вътрешността има дървени геометрични тавани, камини, дърворезбовани врати с богато украсени брави. Бележки
Въведение Богородично (Драма, XX век)

„Въведение Богородично“ (на гръцки: Εισόδια της Θεοτόκου) е православна църква в македонския град Драма, Егейска Македония, Гърция. Църквата е митрополитски храм на Драмската епархия. История Трикорабният храм във византийски стил е осветен на 10 септември 1974 година. Посветен е на Въведение Богородично, Света Параскева и Свети Нектарий. Построен е на мястото на стара църква, която на свой ред е заменила най-стария византийски храм. Бележки
Въведение Богородично (Драма, ΧΙΧ век)

„Въведение Богородично“, известна като Старата митрополия (на гръцки: Εισόδια της Θεοτόκου, Παλαιάς Mητροπόλεως), е православна църква в македонския град Драма, Егейска Македония, Гърция. Църквата е бивш катедрален храм на Драмската епархия. История Сградата е изградена на мястото на византийска или раннопоствизантийска църква, обновена изцяло в 1721 година от епископ Партений Драмски. Това обновяване е известно от мраморна плоча вградена в съседната митрополитска сграда. От ръкописна литургия от 1735 година, пазена в олтара, се разбира, че пръв ктитор на храма е епископ Фотий Филипийски, което означава, че храмът е отпреди 1300 година, когато Драма е отделена от Филипийската митрополия. Храмът е описан в началото на XVIII век от френския пътешественик Пол Люка. След разрушително земетресение от 1829 година, храмът е изцяло обновен в 1834 година – до 1975 година на западната фасада на храма има надпис: Според Асен Василиев строител на църквата е Янкул Силянов. Архитектура В архитектурно отношение храмът представлява типичната за епохата трикорабна базилика с двускатен покрив, външно скромен. В двора има чешма и мраморно корито. Входовете на храма са два – един от запад и един от север. Трета врата води до женската църква и камбанарията, построена през 1893 година. Малка врата води от светилището на изток към двора. Вътрешността е разделена на три кораба от два реда по седем колони. Запазени са ценен резбован иконостас от началото на XIX век, владишки трон, амвон и проскинитарии. Има забележителни икони от 1850, 1864, 1865 и 1871 година. Автори са Серги Георгиев от Неврокоп, Антим от Неврокоп и Димитър Неделчев от Каракьой. Една икона на Свети Спиридон на владишкия трон е на Яков Николай: χειρ Ιακώβου Ν. Μελενικίω ετος αων' (= 1850). В апсидата е запазен стенопис, изобразяващ свалянето от кръста, дело на Димитър Неделчев, подписал се в долната част на стенописа. Ценно ръкописно евангелие е отнесено от българските войски в 1917 година и днес се пази в Националната библиотека „Св. св. Кирил и Методий“. В 1971 година е разрушена предната част на църквата, за да се вижда новата катедрала. В 1975 година църквата е обявена за защитен паметник на културата. Бележки
Въведение Богородично (Чаталджа)

„Въведение Богородично“ (на гръцки: Εισόδια της Θεοτόκου) е православна църква в драмската паланка Чаталджа (Хористи), Егейска Македония, Гърция. Църквата е подчинена на Драмската митрополия. Църквата е построена в 1906 година при управлението на митрополит Хрисостом Драмски, за което свидетелства надпис над вратата на сградата. Осветена е на 27 април 1907 година. Църквата е от базиликален тип и е дело на австрийския архитект Конрад фон Вилас, като е построена по образец на „Света Фотина“ в Смирна. Над главния вход има висока камбанария с камбани от Санкт Петербург. В интериора корабите са разделени от седем чифта колони. Таваните са боядисани в синьо с флорални мотиви, звезди, розетки и кръстове. Притежава прекрасен, резбован дървен иконостас, дело на майстори от Мецово, датиращ от 1820 година. Според кондиката на църквата обаче, иконостасът е изработен в 1842 - 1844 от майстор Веленис (Βελένης), може би Велян Огненов. Балдахините също са резбовани с библейски сцени. Църквата е украсена и с красиви икони от същата епоха. Две от икостасните икони на Христос Вседържител и Богородица с Младенеца са от анонимен автор от втората половина на XVIII век. Пет икони, четири от които иконостасни – Архангели, Свети Харалампи със сцени от житието му, Св. св. Константин и Елена и Възнесение на Свети Илия, са дело на Кирязис Еноски от 1822 година. Една икона - Богородица на трон с Дванадесетте апостоли (1850-1870), е дело на зограф Димитриос Еноски. 27 икони са дело на Стерьо Георгиев от Неврокоп. Шест икони - Христос Пантократор, Богородица, Йоан Предтеча, Въведение Богородично, Свети Апостоли Павел и Сила и Свети Илия са дело на видния зограф Константинос Партенис. Иконите на Свети Симеон Стълпник и Свети Стилиан от 1906 година са дело на Павлос Зографопулос от Солун. Иконите на Свети Четиридесет мъченици и Свети Николай са дело на Яков Мелникли и са датирани в 1855 година. Първата е надписана „χεὶρ Ἰακώβου Ν. Μελενικίου“, а втората - „χεὶρ Ἰακώβου Γιακουμὴ Ν. Μελενικλῆ“. Бележки
Възкресение Христово (Бер)

„Възкресение Христово/Господне“ или „Христос Спасител“ (на гръцки: Ανάστασης του Σωτήρος Χριστού του Καλοθέτου) е средновековна православна църква в южномакедонския град Бер (Верия), Егейска Македония, Гърция. Храмът е част от енория „Свети Йоан Милостиви“. История Първоначалният храм е еднокорабна църква с дървен покрив и шестоъгълна апсида. През XVIII век от север, запад и юг е изграден затворен трем, разрушен през XX век. Според ктиторския надпис храмът започва да се изгражда от Ксенос Псалидас в края на ΧΙΙΙ век и след смъртта му е довършен от жена му Ефросини в началото на XIV век. В 1314 година владението на манастира на Христос Спасител от монаха Игнатий Калотетос е потвърдено с хрисовул от Андроник II Палеолог. В 1315 година храмът е осветен от епископ Нифонт Берски. Църквата е изографисана в 1314/5 от Георгиос Калиергис. Вътрешно е разделен на три зони. В най-ниската са светци в цял ръст, в средната и по-тясна зона бюстове на евангелистите, пророци и светци и в най-горната зона са сцени от Дванадесетте празници. Специално място в иконографията на храма заема представянето на Разпятието и Възкресението на Христос на две арки, оформени в северната и южната стена. Интересен е и образът на монах Игнатий Калотетос. Храмът има фрески и от 1326 и 1355 година с изображения на местни първенци като Мария Синадини на западната фасада, както и от 1727 година върху външната повърхност на северната стена на първоначалната църква. Надписи върху последните фрески споменават имена на жители на града. В 1924 година църквата е обявена за паметник на културата. Бележки
Свети Антоний (Метеора)

„Свети Антоний“ (на гръцки: Μονή Αγίου Αντωνίου), е един от запазените до наши дни православни манастири на Метеора, Гърция. Манастирът е недействащ и е затворен за посещения. История Манастирът е изграден през XIV век. Намира се на висока скала между Каламбака и Кастраки. От „Свети Антоний“ са запазени църквата и част от манастирските сгради, които през последното десетилетие са реставрирани. На същата скала на по високо място се е намирал и манастирът „Свети Григорий“, от който са запазени само парчета от ограда и дървена стълба. Галерия Литература Проватакис, Теохарис: Метеора. История на манастирите и монашеството, изд. „Михалис Тубис“, Атина, 2006, с.98 Външни препратки Μετεωρα – Ιερα Μονη Υπαπαντησ (Και Λοιπεσ Ερειπωμενεσ Μονεσ) Бележки
Monastery of St. Anthony (Meteora)

The Monastery of St. Anthony (Greek: Μονή Αγίου Αντωνίου, romanized: Moni Agiou Antoniou) is a former Greek Orthodox monastery that is part of the Meteora monastery complex in Kalabaka, in the Thessaly region of central Greece. It is the main monastery on Pyxari Rock. Overview The monastery was built around the 14th century. The main entrance of the monastery can be accessed via a paved road. Gallery See also Church of Greece List of Greek Orthodox monasteries in Greece References External links Media related to Monastery of St. Anthony (Meteora) at Wikimedia Commons
Свети Николай Бандовски

„Свети Николай Бандовски“ (на гръцки: Μονή Αγίου Νικολάου Μπάντοβα), известен и под името „Свети Николай Кофински“ (на гръцки: Μονή Αγίου Νικολάου Κοφινά) е един от запазените до наши дни православни манастири на Метеора, Гърция. Манастирът е недействащ и е затворен за посещения. Днес принадлежи към метеорския манастир „Света Троица“. История Манастирът се намира в местността Кофина, в пещера в скалите, между град Каламбака и село Кастраки, югоизточно от селото. Манастирът е основан около 1400 година Споменава се в така нареченото „Историческо съчинение“ през XVI век. Манастирът се споменава и в Списъка на манастирите на Метеора, съставен през 1650 година и съхраняван днес в манастира „Преображение Господне“ в Кодекс № 372. На рамката на вратата на манастирската църква е запазен надпис от 1876 г., който съобщава, че през същата година храмът е бил ремонтиран с паричната помощ на монаха Игнатий, дошъл тук от манастира „Свети Стефан“. През 1943 година манастирът е бомбардиран по време на окупацията и почти напълно разрушен. През последното десетилетие е реставриран от гръцките културни институции – възстановени са църквата и монашеските килии. Галерия Литература Проватакис, Теохарис: Метеора. История на манастирите и монашеството, изд. „Михалис Тубис“, Атина, 2006, с.78 Външни препратки Church of St. Nicholas Bantova Μονοπάτια Ναός του Αγ. Νικολάου Μπάντοβα Бележки
Monastery of St. Nicholas of Mpantovas

The Monastery of St. Nicholas of Mpantovas (Greek: Μονή Αγίου Νικολάου Μπάντοβα, romanized: Moni Agiou Nikolaou Bantova) is a former Greek Orthodox monastery that is part of the Meteora monastery complex in Kalabaka, in the Thessaly region of central Greece. History The monastery was founded in c. 1400 in a rock cave on Mpantovas Rock. In 1943, it was bombed by the Luftwaffe. Gallery See also Church of Greece List of Greek Orthodox monasteries in Greece References External links Media related to Moni Ágios Nikólaos Bándovas (Meteora) at Wikimedia Commons
Eretrias antika teater

Eretrias antika teater är en fornlämning i Grekland. Den ligger i prefekturen Nomós Evvoías och regionen Grekiska fastlandet, i den östra delen av landet, 50 km norr om huvudstaden Aten. Eretria ligger 11 meter över havet. Terrängen runt Eretria är varierad. Havet är nära Eretria söderut. Närmaste större samhälle är Chalkída, 17,8 km väster om Eretria. Kommentarer Källor
Eleftherios Venizelos

Eleftherios Venizelos (plným jménem Elefthérios Kyriákou Venizélos, řecky Ελευθέριος Κυριάκου Βενιζέλος) (23. srpna 1864, Chania – 18. března 1936, Paříž) byl významným řeckým revolucionářem, prominentním a proslulým státníkem působícím během první poloviny 20. století. Venizelos zastával několikrát za sebou post předsedy vlády řeckého státu, a to mezi lety 1910 až 1920 a 1928 až 1932. Jeho význačný vliv na vnitřní i vnější záležitosti řeckého státu mu vynesl titul "tvůrce moderního Řecka", někdy je též známý pod dalším titulem Velký Kréťan. Poprvé se objevil na mezinárodní scéně v souvislosti se svojí významnou rolí ohledně autonomie Kréty v rámci Osmanské říše a posléze jejím spojení (enosis) s Řeckem. Brzy poté byl pozván do samotného Řecka, aby vyřešil tehdejší problematickou politickou situaci a stal se premiérem. Jeho zásluhou byly uskutečněny nejen ústavní a hospodářské reformy, ale také reorganizace armády a námořnictva. Tyto změny vedly k modernizaci řecké společnosti a připravily vojenské složky na nadcházející ozbrojené konflikty. Během balkánských válek (1912-1913) měl zásadní podíl na vytvoření balkánské ligy (aliance balkánských států proti Osmanské říši). Díky jeho vedení se populace a územní rozsah Řeckého království takřka zdvojnásobily – Řecko získalo Makedonii, Epirus a zbytek Egejských ostrovů. Během první světové války (1914-1918) se rozhodl přiklonit na stranu Trojdohody a podařilo se mu tak znovu dosáhnout územních zisků. Spolu s tím se však dostal do sporu s tehdejším řeckým králem Konstantinem I., což vedlo k takzvanému národnímu rozkolu. Populace země se tak rozdělila na dva tábory – venizelisty a roajalisty. Mocenský boj, který tak v Řecku vypukl, následně po několik desetiletí ovlivňoval další politický a společenský vývoj země. Přes své úspěchy byl Venizelos roku 1920 poražen ve volbách, což později způsobilo prohru v řecko-turecké válce. Během následujícího působení ve funkci ministerského předsedy (1928-1932) Venizelos úspěšně normalizoval vztahy se sousedními státy a dále prohloubil své ústavní a hospodářské reformy. Roku 1935 se zúčastnil nezdařeného pokusu o puč, následně vystoupil z politického života a odjel ze země. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Eleftherios Venizelos na anglické Wikipedii. Literatura HRADEČNÝ, Pavel a kol. Dějiny Řecka. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 2004. ISBN 80-7106-192-1. Související články Dějiny Řecka Řecké království Balkánské války Sèvreská mírová smlouva Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Eleftherios Venizelos na Wikimedia Commons
Elefthériosz Venizélosz

Elefthériosz Venizélosz (teljes nevén görög írással Ελευθέριος Κυριάκου Βενιζέλος [Elefthériosz Kiriáku Venizélosz]; Murniesz (ma Elefthériosz Venizélosz), Kréta, 1864. augusztus 23. – Párizs, 1936. március 18.) görög politikus, 1910 és 1920, illetve 1928 és 1933 között többször is Görögország miniszterelnöke. A „modern Görögország megteremtőjeként” tartják számon, és a 20. század elejének legnagyobb görög politikusának illetve államférfiújának tartják. Élete 1896-ban az Oszmán Birodalom elleni krétai lázadás egyik vezéralakja volt. A szigeten mintegy tizenöt évig fennállt Krétai Államban igazságügyi miniszterként tevékenykedett, de igen hamar lemondott, mert elégedetlen volt a sziget vezetőjének György hercegnek a politikájával. 1905-ben nyíltan fel is lázadt György ellen (theriszoszi felkelés). A balkáni háborúk során miniszterelnöksége alatt Görögország jelentős területeket szerzett. Az első világháború kitörésekor Venizélosz Nagy-Britanniához, Franciaországhoz és Oroszországhoz csatlakozott. Venizélosz volt görög miniszterelnök, akihez csatlakozott a Haditengerészet és a Szaloniki görög katonaság, még szeptember végén 100 tiszttel együtt elhagyta Athént, és Kréta szigetén ideiglenes kormányt alakított, amely november 25-én proklamálta a háborút a Német Császárság és Bulgária ellen. A háború végén Venizélosz jelentős területekhez juttatta Görögországot Törökország és Bulgária rovására, később azonban, az ifjútörök forradalom után, az 1919–22-es görög–török háborúban Kemal pasa csapataival visszafoglalta ezeknek a területeknek nagy részét. Jegyzetek További információk Kapcsolódó szócikkek Honvédelmi kormány (Görögország) Görögország az első világháborúban
Eleftherios Venizelos

Eleftherios Venizelos (Grieks: Ελευθέριος Κυριάκου Βενιζέλος, Elefthérios Kyriákou Venizélos) (Mournies (Kreta), 23 augustus 1864 – Parijs, 18 maart 1936), was de belangrijkste Griekse staatsman van het begin van de 20e eeuw. Venizelos werd geboren op Kreta dat destijds nog deel uitmaakte van het Ottomaanse Rijk, en begon zijn politieke carrière op dit eiland, na er eerst korte tijd advocaat en journalist te zijn geweest. Tijdens zijn politieke carrière slaagde hij erin (1913) om Kreta herenigd te krijgen met de rest van Griekenland. In 1910 werd hij premier van Griekenland, zijn eerste ambtstermijn duurde tot 1915. Na die tijd is hij tweemaal herkozen (1917-20 en 1928-32). Tijdens de Balkanoorlogen won zijn land veel terrein op Bulgarije en Turkije. Gedurende de Eerste Wereldoorlog gaf zijn land steun aan de geallieerden, die in ruil daarvoor de Grieken steunden bij hun territorale aanspraken, vooral op de westkust van Anatolië, om de Griekse bevolkingsgroep, die daar al sinds de Oudheid leefde, te beschermen. Dit leidde in 1918 tot de Grieks-Turkse Oorlog. In 1922, onder het bewind van koning Constantijn I, leed Griekenland een totale nederlaag; tijdens de bevolkingsuitwisseling tussen Turkije en Griekenland, ondertekend door Venizelos, werden de moslims in Griekenland en Grieks-Orthodoxen uit Turkije met elkaar uitgewisseld. De decennia erna werd hij diverse malen als premier herkozen. Uiteindelijk werd hij in 1932 niet meer herkozen, en toen in 1935 bleek dat hij het herstel van de monarchie niet kon voorkomen, vertrok hij naar Frankrijk, waar hij in 1936 in de hoofdstad Parijs stierf. Vanwege zijn enorme verdiensten voor Griekenland wordt Eleftherios Venizelos afgebeeld op de Griekse euromunt van 50 lepta oftewel 50 eurocent, die in de meeste landen van de EU (2003) in omloop is als wettig betaalmiddel. Verder is om deze reden veel in Griekenland naar hem genoemd. Voorbeelden: De luchthaven van Athene heeft de naam Eleftherios Venizelos. Zeer veel straten en pleinen in Griekenland (maar ook wel in andere Europese landen) hebben Venizelos of Venizelou in hun naam. Eleftherios Venizelos is geen voorzaat van de Griekse minister en vicepremier Evangelos Venizelos. Eleftherios was wel de vader van Sophoklis Venizelos. Zie ook Geschiedenis van het moderne Griekenland
Elefterios Venizelos

Elefterios Kyriákou Venizelos, grško: Ελευθέριος Κυριάκου Βενιζέλος, polno ime Elefthérios Kyriákou Venizélos), grški politik in revolucionar, *23. avgust 1864, Murnies, Chania, otok Kreta, † 18. marec 1936, Pariz, Francija. Veljal je za uglednega grškega vodjo grškega narodno liberalnega gibanja in karizmatičnega državnika na začetku 20. stoletja. Spominjajo se ga zaradi njegovega prispevka k razširitvi Grčije in spodbujanju liberalno-demokratične politike. Kot vodja liberalne stranke je bil izvoljen osemkrat. Zaradi svojega vpliva na notranjo in zunanjo grško politiko ga imenujejo oče moderne grške države. Bil je večkratni grški premier (1910-1915, 1917-1920 in 1928-1932). Sklici Glej tudi Velika ideja