NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Месемврия (Бяло море)

Егейска Месембрия (на гръцки: Μεσημβρία-Ζώνη, Месимбрия – Зони) е античен град, чиито останки са открити недалеч от Дедеагач, на брега на Бяло море, на 3 км западно от село Месимврия (Μεσημβρία), което брои 149 жители. Разкопките показват, че първоначално тук е съществувало тракийско селище от ранната желязна епоха. Античното селище възниква към края на 7 в. пр.н.е. като пристанищна емпория (укрепен пазарен пункт) Месембрия или Зони на жителите на остров Самос тракийски (Самотраки). Градът достига разцвета си в 5-и и 4 век пр.н.е. и става локален център на местното тракийско население. C установяването на македонското господство над тракийския бряг на Бяло море градът започва да запада. През римското владичество се изграждат пътища, които минават далеч от селището и към 1 век то се обезлюдява. През 1966 г. започват археологически разкопки. Установен е град от 5-и – 2 век пр. Хр. Разкрити са стена с кули; крепостната порта от западната стена; групи от жилища с дворове; хранилища, магазини, работилници, склад на амфори; улична мрежа; храм на Деметра (от 4-ти – 3 век пр. Хр.), където са намерени много вотивни сребърни плочки с послания от древните поклонници; светилище на Аполон (6-и – 5 век пр. Хр.), където са открити части на древни куроси, вази и съдове с надписи с името на божеството; останки от представителна постройка с размери 9 х 15 метра включваща вестибюл, еднокамерна зала и крипта; средновековна кула на височината над античното селище. Извън стените се е намирал некрополът. Проучванията продължават и днес. Откритите 2000 монети карат археолозите да свържат селището със Зони, най-важният център на Самотраки на материка – Переас, който има собствена валута и дава повече данъци в сравнение с всички други градове на атинския съюз, равни на два таланта (към 50 кг), според сведенията от 5 век пр. Хр. Находките от Месемврия – Зони са изложени в Археологическия музей на Гюмюрджина. Районът е устроен като малък археологически музей на открито с платен вход и работно време ежедневно от 08.30 до 15.00 часа през лятото. Източници Карайотов, Иван. Егейската Месамбрия, Монети от черноморска Месемврия, намерени в Егейска Месемврия край Дедеагач. Установено общо положение на старините в двата града, останали на морското дъно. Бургас днес, III, N168, 6 октомври 1992, с. 6. Ταμπέλα με πληροφορίες στον αρχαιολογικό χώρο Μεσημβρίας-Ζώνης – Υπουργείου Πολιτισμού, 19η Εφορία Προϊστορικών και Κλασικών Αρχαιοτήτων. Άρθρο στο Περιοδικό Αρχαιολογία της Αρχαιολόγου Μαρίας Γκιρτζή: Η καθημερινή ζωή στη νεολιθική Μάκρη και την αρχαία Μεσημβρία, σελ 94 – 102, Τεύχος 94, Μάρτιος 2005. Външни препратки Археологична местност Месимврия – Зони Архив на оригинала от 2016-03-04 в Wayback Machine. Там, където историята се среща с красотата на морето Архив на оригинала от 2016-03-04 в Wayback Machine. В Общомедия има медийни файлове относно Месемврия (Бяло море)
Jaciment arqueològic de Mesèmbria-Zona

El jaciment arqueològic de Mesèmbria-Zona és una àrea arqueològica de Grècia, situada a 20 km a l'oest d'Alexandrúpoli i Makrí, entre la platja de Petrota i Dikaella. Context històric Al jaciment es poden trobar ruïnes d'una antiga ciutat de Tràcia, a la costa de la mar de Tràcia. Heròdot emprà l'expressió «baluards de Samotràcia» per a referir-se a les fortaleses situades entre la muntanya Ismaro i el riu Maritsa, aixecades per colons grecs de Samotràcia al final del s. VI ae. Les ciutats que s'expandiren, al territori que abasta aquest conjunt arqueològic, durant l'antiguitat, foren Mesèmbria, Dris, Zona i Sale. Durant el període romà s'hi construïren les ciutats de Tempira i Caracoma. Aquestes ciutats tingueren com a funció controlar els viatgers de la regió i també d'accés i intercanvi de mercaderies entre el litoral i l'interior traci. Àrea arqueològica Dins l'àrea arqueològica es poden trobar ruïnes de: La muralla L'assentament del període hel·lé envoltat per murs El temple d'Apol·lo Les residències El santuari de Dimitra Referències
Yacimiento arqueológico de Mesembria-Zona

El yacimiento arqueológico de Mesembria-Zona es un área arqueológica de Grecia, situada a 20 kilómetros al oeste de Alejandrópolis y Makri, entre la playa de Petrota y Dikaella. Contexto histórico En el yacimiento se pueden encontrar ruinas de una antigua ciudad de Tracia, en la costa del Mar de Tracia. Heródoto usó la expresión «Baluartes de Samotracia» para referirse a las fortalezas situadas entre el monte Ismaro y el río Evros, que fueron levantadas por colonos griegos de Samotracia al final del siglo VI a .C.​ Las ciudades que se desarrollaron, en el territorio que abarca este conjunto arqueológico, durante la antigüedad fueron Mesembria, Dris, Zona y Sale. Durante el período romano se construyeron las ciudades de Tempira y Caracoma. Estas ciudades tuvieron la función de control de los viajeros en la región y también de acceso e intercambio de mercancías entre el litoral y el interior tracio. Área arqueológica Dentro del área arqueológica se pueden encontrar ruinas de: La muralla. El asentamiento del período heleno rodeado por muros. El templo de Apolo Las residencias El santuario de Dimitra Referencias
Mesimvría-Zóni

Mesimvría-Zóni, en grec moderne : Μεσημβρία-Ζώνη, est un site archéologique situé à 20 kilomètres à l'ouest d’Alexandroúpoli. De nombreuses pièces de monnaie de la zone ont été découvertes dans la région et il semble que la région de Mesimvria soit identifiée avec l'ancienne Zone (en) (Ζώνη). Les ruines d'une ancienne ville thrace sur la côte de la mer de Thrace se trouvent sur le site. Hérodote a utilisé l'expression Bastions de Samothrace pour désigner les forteresses situées entre le mont Ísmaros et le fleuve Évros, qui ont été érigées par les colons grecs de Samothrace à la fin du VIe siècle av. J.-C. Les villes qui se sont développées, sur le territoire que couvre ce complexe archéologique, pendant l'antiquité étaient Mesembria (en), Drys (en), Zone et Sale (en). Pendant la période romaine, les villes de Tempira et Caracoma ont été construites. Ces villes avaient pour fonction de contrôler les voyageurs dans la région et aussi d'accéder et d'échanger des marchandises entre la côte et l'intérieur thrace. Notes et références (el) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en grec moderne intitulé « Μεσημβρία - Ζώνη » (voir la liste des auteurs). Liens externes Site officiel Portail de l’archéologie Portail de la Grèce
Кавалски общински тютюневи складове

Кавалските общински тютюневи складове (на гръцки: Δημοτική Καπναποθήκη) са емблематична индустриална сграда в македонския град Кавала, Гърция. Сградата е построена в периода 1900 - 1910 година с барокова декорация и неокласически елементи. Издигната е първоначално за тютюневи складове на Кизин Мимин. Обявена е за защитен паметник от Министерството на културата на Гърция. Представлява пететажно здание, разположено на площ от 5500 m2, днес собственост на дем Кавала. Сградата е напълно реконструирана. Разположена е в сърцето на града и след реставрацията в нея днес се организират артистични събития на първия етаж. Интериорът прилича на лабиринт, заобиколен от дървени стени и безброй лампи. Има стъклени асансьори, водещи към горните етажи. Постройката е предназначена да помещава Фолклорния музей в Кавала и Музея на тютюна в Кавала. Бележки
Токова къща

Токовата къща (на гръцки: Μέγαρο Τόκου, Οικία Τόκου) е историческа постройка в източномакедонския град Кавала, Гърция. Местоположение Къщата е разположена на улица „Кипрос“ № 14, веднага северно от Градския парк. История Къщата е построена в 1879 година от тютюнопроизводителя Димитриос Токос, както е показано в надписа на фасадата над входа „Δ. Τ. 1879“. Забележителен декоративен елемент е извитият фронтон на покрива. По-късно имението е използвано като италианско консулство и в 1911 година имението е купено от Кавалското женско благотворително общество. След като гразът попада в Гърция в 1913 година и до 1937 година в него се помещава кметството на Кавала и службите на общината, а след Втората световна война и частната гимназия Папасидерис. В 1979 година къщата е закупена от Министерството на културата, за да се реставрира и да се настани в нея новосъздадената Ефория за византийски старини на Източна Македония и Тракия. Архитектура Къщата, подобно на много от забележителните сгради в Кавала, е построена от майстори от Епир и Западна Македония. Сградата отразява романтичното течение и еклектиката в архитектурата, преобладаваща в Европа в края на XIX и началото на XX век. Къщата съчетава неокласическа и елементи от традиционната местна архитектура с няколко барокови декорации от външната страна. Бележки
Свети Николай (Драма)

„Свети Николай“ (на гръцки: Αγίου Νικολάου Δράμας) е средновековна православна църква в македонския град Драма, Егейска Македония, Гърция. Църквата е разположена в центъра на града, в югозападния ъгъл на площад „Елевтерия“. Сградата е построена от султан Баязид II (1381 – 1412) като джамия. Наричана е Ески джамия (на турски: Eski Camii), тоест Старата джамия или Чарши джамия. Куполът и деветте полусферични куполчета на покрива са покрити с оловни листове. След 1922 година сградата е превърната в църква, посветена на Свети Николай. Бележки
Драмска турска гимназия

Драмската турска гимназия (на гръцки: Τουρκικό γυμνάσιο Δράμας; на турски: Rüştiye) е обществена сграда в македонския град Драма, Гърция. Сградата е построена като училище на днешната улица „Ипократис“ преди 1910 година и в нея е настанена Драмската турска гимназия (рушдието). Архитект е австриецът Конрад фон Вилас. Сградата е в духа на нормите за обществена сграда от началото на XX вак – има правоъгълна форма с три етажа – полуприземен етаж, първи етаж и тавански етаж, като централната част и крайните части са издадени напред. Фон Вилас смесва класически елементи с влияния от други периоди и стилове. Забележителни са стрехите под покрива, както и двете извити стълбища на главния вход. Днес в сградата е настанен Драмският център за закрила на детето (Κέντρο Προστασίας του Παιδιού Δράμας), по-известен като Сиропиталището (Ορφανοτροφείο). Бележки
Ланарева фабрика

Ланаревата фабрика (на гръцки: Εργοστάσιο Λαναρά) е историческа индустриална постройка в град Негуш (Науса), Гърция. Фабриката е разположена на улица „Софрониос“, над стръмния склон на река Арапица. Представлява каменна постройка на два етажа с неокласически елементи. Зидарията е от сивозелен камък. Етажите са отдлени с пояси червени тухли. Прозорците имат ниски сводове и също са рамкирани с червени тухли. По периметъра на фасадата има рамка от три реда тухли, разположени вертикално и по диагонал. Над тухления корниз има каменен парапет. Таваните са от железни греди с тухли. В 1986 година сградата е обявена за паметник на културата. Бележки
Свети Стефан (Арнеа)

„Свети Стефан“ (на гръцки: Ι. Ν. Αγίου Στεφάνου) е възрожденска църква в град Арнеа (Леригово), Халкидики, Гърция, катедрален храм на Йерисовската, Светогорска и Ардамерска епархия. Църквата е разположена на централния площад на градчето, в непосредствена близост до старото училище (сега кметство) и камбанарията с часовник. Храмът е трикорабна базилика със забележителни размери – дължина 40,90 m, ширина 19,58 m и площ 813 m2. Църквата е построена в XVI век с появата на селото Леригово. В 1775 година в нея проповядва Свети Козма Етолийски. В 1812 година храмът е наново построен по-голям, което е посочено в мраморна плоча на фасадата. Храмът е разрушен по време на Халкидическото въстание в 1821 година от турците. Възстановен е след 1930 година. На 5 септември 2005 г. църквата е почти напълно унищожена от пожар, който избухна вътре по неизвестна причина. Оцеляват единствено каменните стени, като рухва дори и покривът – изгарят икони, книги, резбованият епископски трон и църковна утвар с историческа и художествена стойност. За 16 месеца е възстановен и на Коледа 2006 година отново започва да работи. При възстановяването на храма по проекта на Министерството на културата – „10 византийски старини“, в сътрудничество с църковните власти и местни фирми и граждани, в църквата е разкрито съществуването на три по-големи сгради – една голяма дървена базилика, датираща от около 400, малка еднокорабна византийска църква от X–XI век и голяма правоъгълна поствизантийска постройка без ниша от XVI–XVII век. Разкрити са и много артефакти и погребения от период от раннохристиянската до османската епоха. Стари икони в храма, изгорели в 2005 г. Бележки
Софрониева базилика

Софрониевата базилика (на гръцки: Βασιλική Σοφρωνίου) е раннохристиянска църква, край Никити на полуостров Ситония. История Базиликата е открита в 1981 година на 1 km южно от Никити, в близост до плажа, от западната страна на по-късната църква „Свети Георги“ от XVI - XVII век. Базиликата датира от първата половина на V век и един от най-значимите раннохристияски храмове, разкрити в Македония. Има три кораба и обща дължина от 48 m. Известна е със забележителната си добре запазена мозайка. Запазени са също и много мраморни колони, както и пет вотивни надписа. На един от тях се чете „На епископ Софроний“ и той е дал име на църквата. Бележки
Света Троица (Острово)

„Света Троица“ (на гръцки: Αγίας Τριάδος) е православна църква във воденското градче Острово (Арниса), Гърция, част от Воденската, Пелска и Мъгленска епархия. Построена е около 1850 година или според други данни в 1865 година. В архитектурно отношение храмът е класическата за XIX век трикорабна базилика с женска църква. Църквата е обявена за исторически паметник на 9 юни 1987 година. Бележки
Свети Георги (Ормилия)

„Свети Георги“ (на гръцки: Αγίου Γεωργίου Ορμύλιας) е възрожденска православна църква в село Ормилия, Гърция, част от Касандрийската епархия. Местоположение Църквата е енорийски храм, разположен в центъра на селото. Построена е в 1818 година. История Църквата е построена в 1818 година на мястото на унищожена от пожар църква, посветена на Свети Харалампий. По време на потушаването на Гръцкото въстание в 1821 година е опожарена и отново възстановена. В 1989 година църквата е обявена за защитен паметник на културата. Архитектура В архитектурно отношение е типичната за епохата трикорабна базилика. Заедно с камбанарията си създава интересен архитектурен ансамбъл. В интериора са запазени декоративни елементи и стенописи от ΧΙΧ век. Бележки
Св. св. Петър и Павел (Либаново)

„Св. св. Петър и Павел“ (на гръцки: Αγίων Αποστόλων Πέτρου και Πάυλου Αιγινίου) е късносредновековна православна църква край село Либаново (Егинио), Егейска Македония, Гърция, част от Китроската, Катеринска и Платамонска епархия. Местоположение Църквата е разположена в северната част на Либаново, до по-късния храм „Успение Богородично“. История Църквата датира от XIV век. Фрагментите от стенописите са от 1485 година, дело на водещото ателие на Костурската художествена школа от този период, към чиито произведения се включват стенописите в „Свети Николай Евпраксиин“ в Костур (1485/1486), в католикона на манастира „Преображение Господне“, Метеора (1483), част от живописта в католикона „Успение Богородично“ на манастира Трескавец (1483/1484) и в „Свети Никита“ при скопското село Чучер (1483/1484), както и тези от разрушената църква „Свети Спиридон“ в Костур (края на XV век). В 1967 година храмът е обявен за защитен паметник на културата. Бележки
Вила „Варвара“

Вила „Варвара“ (на гръцки: Βίλλα Βαρβάρα) е историческа постройка в град Солун, Гърция, в която днес се помещава Общинската библиотека на Горния град. Местоположение Разположена е в Горния град, на улица „Криспос“ № 7 в северната част на площад „Ромфеи“ (площад „Куле кафе“). История Сградата построена за жилище между 1897 и 1905 година от солунския каймакамин Хафзи бей, назначен след Гръцко-турската война. В 1906 година става собственост на солунския мюфтия. От 1917 година в неятам живеят френски войници и тракийски бежанци, а след пожара от 1917 година в нея са настанени и останали без дом. През 1925 година сградата става собственост на Националната банка на Гърция, а в 1928 година - на Космас и Дамянос Ламбидис. След войната е начално училище. От 1959 година до 1978 година в нея е Седма мъжка гимназия. Сградата е обявена за паметник на културата в 1977 година и е закупена от община Солун. От 3 януари 1994 година до 23 април 1998 година сградата е обитавана от самонастанили се анархисти. Сградата е реставрирана като част от проекта за Европейска столица на културата 1997. От 2000 година в нея е настанена общинската библиотека на Горния град. Описание Сградата е забележителен пример за богата балканска двустранна къща с елементи на неокласическа архитектура. Разположена е в южната страна на парцела и е на три нива - партер и два етажа. Планът е издължен и основните помещения са подредени от южната страна. В 1959 година, когато сградата се използва за гимназия, дървените стърлбища са заменени с бетонни. Бележки
Къща „Салем“

Къщата или Вилата „Салем“ или „Джеборга“ (на гръцки: Οικία Σαλέμ, Οικία Τζεμποργκά) е историческа постройка в град Солун, Гърция. Местоположение Сградата е разположена в южния квартал Пиргите, на булевард „Василиса Олга“ № 20, до Михайлидевата къща. История Построена е в 1878 година за еврейския търговец Джеборга, а в 1894 година е закупена от друг богат евреин в града Емануил Салем, адвокат по професия. Къщата е обитавана от семейство Салем за около 30 години, до избухването на Първата световна война, когато семейството напуска страната и се премества в Париж. За кратко време сградата се използва като консулство на Австро-Унгария и в 1924 година е придобита от италианската държава и в нея се помещава италианското консулство до 1978 година. Оттогава сградата е е изоставена. Къщата се появява във филма на Теодорос Ангелопулос „Вечност и ден“ от 1998 година. Архитектура Архитектът Ксенофон Пеонидис, повлиян от климата на времето, създава сграда в необароков стил. Триетажната сграда показва силни декоративни тенденции, с издълбани колони, розетки, флорални и геометрични шарки и характерни барокови фронтони над прозорците и вратите. Монументалното стълбище на фасадата първоначално се развива от двете страни на цветна леха и се събира в едно стълбище, което води до главния вход. Гърбът на къщата е гледал към морето по време на нейното създаване и всъщност пред двора е имало дървен кей, който е обслужвал транспорта до и от Солун преди отварянето на пътя и минаването на трамвая по „Хамидие“ („Василиса Олга“). Бележки
Преображение Господне (Хортач)

„Преображение Господне“ (на гръцки: Μεταμορφώσεως Σωτήρος) е средновековна църква в солунското село Хортач (Хортиатис), Гърция, част от Неаполската и Ставруполска епархия. Църквата вероятно е била гробищният храм на Хортачкия манастир „Света Богородица“, основан в XI век и известен по писмени източници. В селото близо до манастира има и останки от укрепленията на манастира. Стенописите в църквата, датиращи от втората половина на XII век, Комниновата епоха, са изключително ценни. В 1967 година църквата е обявена за паметник на културата. В 1961 година край селото е основан нов манастир. Бележки
Михайлидева къща

Михайлидевата къща (на гръцки: Οικία Μιχαηλίδη) е историческа постройка в град Солун, Гърция. Местоположение Сградата е разположена в южния квартал Пиргите, на булевард „Василиса Олга“ № 18, до Къща „Салем“. История Къщата е построена в 1890 година за Георгиос Темелис. Купена е от Саул Леви Модиано и в крайна сметка принадлежи на семейство Михайлидис в 1926 година. Семейството живее в сградата до 1990 година, но поради големите разходи за поддръжка я дава под наем на частна банка, която я реновира. В 2018 година сградата е наета и реновирана, за да бъде приеме на Социалния клуб „Казабланка“. Архитектура В архитектурно отношение е двуетажна къща, която е идеален пример за еклектика. Представлява сграда с керемиден покрив със симетрична организация на отворите на фасадата, при която централният балкон има господстващо положение, като се опира на два стълба на приземния етаж, има две йонийски колони и завършва в извит фронтон с барокови елементи, като растителни декорации, три декоративни ниши, фалшиви стълбове, декоративни ленти. Забележителни са нишите от двете страни на главната врата и балконската врата на първия етаж. Страничният изглед се определя от два реда прозорци. Към момента на построяването си вилата разполага с голяма градина, която достига до морето. Бележки
Папафис (сиропиталище)

„Папафис“ (на гръцки: Παπάφειο Ορφανοτροφείο) е сиропиталище, основано в края на XIX век в Солун, тогава в Османската империя. Архитект на сградата е Ксенофон Пеонидис и тя е сред най-значителните му работи. Тя е характерен образец на класицизма, построена в периода 1894 – 1903 година с пари на живелия на Малта солунчанин меценат Йоанис Папафис и на болницата „Свети Димитър“ от гръцката община, чието строителство довършва в 1903 година. По време на Балканските войни и двете световни войни сиропиталището служи като болница, а след края на Гръцката гражданска война приютява много сираци. Днес сиропиталището е под юрисдикцията на архиепископа на Солун. Бележки
Стоа „Малакопис“

Сградата на Банк дьо Салоник или Стоа „Малакопис“ (на гръцки: Κτίριο Τράπεζας της Θεσσαλονίκης, Στοά Μαλακοπή) е историческа постройка в град Солун, Гърция. Местоположение Сградата е разположена в центъра на Франкомахала, на площад „Хриматистилио“ (Фондова борса), между улиците „Сингрос“ и „Виларас“. История „Банк дьо Салоник“ е основана през 1888 година от братята Алатини с участието на виенската „Ландер Банк“. Офисът на банката във Франкомахала е проектиран през 1906 година от видния солунски архитект Виталиано Позели. Парцелът принадлежи на Едмондо Алатини и включва къща (магазин) и градина. През юли 1907 година парцелът е разделен и Алатини продадава на зет си магазина, а сам запазва градината, където същия месец започва да се изгражда офисът на „Банк дьо Салоник“. Сградата е завършена през декември 1908 година и е продадена на Алфредо Алатини, който става първият директор на банката. Сградата оцелява при Големия пожар от 1917 година, изпепелил почти цялата Франкомахала. Около 1925 година парцелът на банката е разширен с участък от улицата, на който е построена добавка на улица „Сингрос“. В 1940 година банката е затворена. През Втората световна война сградата е заета от немските окупационни власти. След войната до 1952 – 1953 година в нея се помещава „Банка Хиос“, а в 1954 година е купена от братята Вореопулос, на които все още принадлежи. Основна забележителност на сградата е бароковият часовник, спрял в 1978 година на 11:03 - часа на Солунското земетресение. Сградата се използва за различни търговски цели, преименувана е на Стоа „Малакопис“ и е обявена за паметник на културата през март 1980 година. Бележки
Дризева къща

Дризева къща (на гръцки: Δρίζειο μέγαρο) е емблематично имение в град Кожани, Гърция. Местоположение Зданието е разположено в центъра на града. История Сградата е построена от Константинос Дризис през 1906 година. В архитектурно отношение е неокласическа сграда с елементи, които наподобяват архитектурата на кралски дворци, особено в задната част на сградата. През юли 1907 година Константинос Дризис го дарява на общината, за да служи като болница. След като гръцката армия влиза в Кожани на 11 октомври 1912 година, крал Георгиос I посещава града и отсяда в имението. В тази къща е издигната и първата статуя в чест на Елевтериос Венизелос. Градината на имението е оформена като дворцов парк. Бележки
Ласанева къща (Кожани)

Ласаневата къща (на гръцки: Αρχοντικό Λασσάνη) е емблематична къща в град Кожани, Гърция. Местоположение Зданието е разположено в центъра на града на площад „Ласанис“. История Сградата е построена през XVIII век от Георгиос Ласанис, син на богат кожански търговец и участник в Гръцкото въстание от 1821 година. Бележки