NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
French School at Athens

The French School at Athens (French: École française d’Athènes, EfA; Greek: Γαλλική Σχολή Αθηνών Gallikí Scholí Athinón) is one of the seventeen foreign archaeological institutes operating in Athens, Greece. History Founded in 1846, the EfA is the oldest foreign institute in Athens. Its early foundation, still a source of considerable prestige, is to be seen culturally connected with French philhellenism and politically with the French East Mediterranean strategy of the time. Facilities It operates an active programme of research in all fields of Greek studies, but primarily in archaeology, epigraphy and Classical Studies. The EfA conducts an extensive programme of scholarships and bursaries. Its library holds 80,000 volumes, 550,000 photographs and 35,000 maps. Educational institution Unlike most of the other foreign institutes, the EfA has a status more akin to a university graduate school than a simple research institute. Its formal status is referred to as an Établissement public à caractère scientifique, culturel et professionnel in the French education system. Some of its sought-after scholarships are renewable for periods up to four years, providing students with the opportunity to conduct most or all of their PhD research in Athens. Archaeological fieldwork Since its foundation, the EFA has been involved in many important archaeological projects in Greece, including the excavations at Philippi, Dikili Tash (both in Greek Macedonia),the Samothrace temple complex and Thasos (in the North Aegean), Delphi (Central Greece), Argos (Peloponnese), Delos (Cyclades), Malia and Itanos (Crete), as well as Amathus in Cyprus. Directors Amédée Daveluy 1846-1867 Émile-Louis Burnouf 1867-1875 Albert Dumont 1875-1878 Paul Foucart 1878-1890 Théophile Homolle 1890-1903 Maurice Holleaux 1903-1912 Gustave Fougères 1913-1919 Charles Picard 1919-1925 Pierre Roussel 1925-1935 Robert Demangel 1936-1950 Georges Daux 1950-1969 Pierre Amandry 1969-1981 Olivier Picard 1981-1992 Roland Étienne 1992-2001 Dominique Mulliez 2002-2011 Alexandre Farnoux 2011-2019 Véronique Chankowski 2019-2023 Notable alumni Many important archaeologists, classicists and epigraphers from France and elsewhere throughout a century and a half have been members of the EfA: References G. Radet, L'histoire et l'œuvre de l'École française d'Athènes (History and the Works of École française d'Athènes), Paris, 1901. R. Étienne et al., L'Espace grec. Cent cinquante ans de fouilles de l'École française d'Athènes (Greek Space, A Hundred and Fifty Years of Excavation of the École française d'Athènes), Fayard, 1996. E. Korka et al. (eds.): Foreign Archaeological Schools in Greece - 160 Years, Athens, Hellenic Ministry of Culture, 2006, p. 64-73. External links EfA Website EfA Library Catalogue Complete list of French members and former members of the EfA
Escuela Francesa de Atenas

La Escuela Francesa de Atenas (en francés: École française d’Athènes, (EfA); en griego: Γαλλική Σχολή Αθηνών), es uno de los diecisiete institutos de arqueología extranjeros que operan en Atenas (Grecia). Fue creada en 1846 y fue la primera institución de este tipo creada en Atenas. Su objetivo es promover el estudio de la lengua, la historia y las antigüedades griegas. Tiene un programa de actividades de investigación en todos los campos de los estudios sobre Grecia, pero sobre todo en arqueología, epigrafía y los estudios clásicos. Su biblioteca contiene 80.000 volúmenes, 550.000 fotografías y 35.000 mapas. Institución educativa Al contrario de lo que ocurre con otras instituciones extranjeras de Atenas, la EfA es, más que a un simple centro de investigación, una facultad universitaria. Formalmente se define como un Établissement public à caractère scientifique, culturel et professionnel dentro del sistema educativo francés. Trabajo de campo arqueológico Desde su fundación la EfA ha estado involucrada en muchos proyectos arqueológicos en Grecia, incluyendo excavaciones en Filipos, Dikili Tash (ambos en Macedonia), el santuario de Samotracia y Tasos (en las islas del norte del mar Egeo), Delfos (Grecia central), Argos (Peloponeso), Delos (Cícladas), Malia e Itano (Creta), así como en Amatunte en Chipre. Alumnos destacados Muchos arqueólogos, clasicistas y epigrafistas franceses han sido miembros de la EfA: Bibliografía G. Radet, L'histoire et l'œuvre de l'École française d'Athènes, París, 1901. R. Étienne et al., L'Espace grec. Cent cinquante ans de fouilles de l'École française d'Athènes, Fayard, 1996. E. Korka et al. (eds.): Foreign Archaeological Schools in Greece - 160 Years, Athens, Hellenic Ministry of Culture, 2006, p. 64-73. Enlaces externos Página de la Escuela Francesa de Atenas Catálogo de la biblioteca de la Escuela Francesa de Atenas Lista de los antiguos miembros de la Escuela Francesa de Atenas
Французская школа в Афинах

Французская школа в Афинах (EfA) , или Французская школа археологии в Афинах (фр. L’École française d’Athènes, l’École française d’archéologie d’Athènes; греч. Γαλλική Αρχαιολογική Σχολή Αθηνών) — французское научное и образовательное учреждение, расположенное по адресу: улица Дидоту, 6, в Афинах, Греция, целью которого является популяризация изучения греческого языка, истории и древностей. Указом № 85-1068 от 26 сентября 1985 года школе был присвоен статус государственного учреждения научного, культурного и профессионального характера. В соответствии с Указом № 2011—164 от 10 февраля 2011 года, EfA был включен в Сеть французских школ за рубежом. История Школа основана в сентябре 1846 года во время Июльской монархии министром народного образования Нарсисом-Ашилем де Сальванди. Её создание отражает тенденции филэллинизма и стремления Франции к восстановлению своего влияния на Востоке. В конце XIX века школа организовала несколько крупных археологических проектов, в том числе на острове Делос и в Дельфах. В наше время, наряду с Греческой археологической службой, она остается главным учреждением, ответственным за изучение и поддержание археологических памятников Делоса, Дельф, Тасоса, Малии, Аргоса, Филипп и Дикили-Таша в Греции, а также Аматуса на Кипре. С момента своего основания и до наших дней французские исследователи, нанимаемые на годичные сроки с возможностью продления до трёх раз (общее пребывание составляет четыре года) и отбираемые посредством строгих критериев, вынуждены сталкиваться с многими политическими и финансовыми препятствиями. Директоры Французской школы в Афинах Амеди Давели 1846—1867 Эмиль-Луи Бюрнуф 1867—1875 Альбер Дюмон 1875—1878 Поль Фукар 1878—1890 Теофиль Омолль 1890—1903 Морис Олло 1903—1912 Теофиль Омоль 1912—1913 Гюстав Фужер 1913—1919 Шарль Пикард 1919—1925 Пьер Руссель 1925—1935 Роберт Демангель 1936—1950 Жорж До 1950—1969 Пьер Амандри 1969—1981 Оливье Пикард 1981—1992 Ролан Этьен, 1992—2001 Доминик Мюлье, 2002—2011 Александр Фарну, 2011—2019 Вероник Шанковски 2019—2023 Примечания
Света Теодора (Солун)

„Света Теодора“ (на гръцки: Ιερά Μονή Αγίας Θεοδώρας) е православен мъжки манастир в македонския град Солун, Егейска Македония, Гърция. Разположен е в самия център на града, на улица „Ермис“ № 34. История Първите сведения за на манастир са от житието на Света Теодора Солунска. Когато в 837 година Теодора избягала тук едва на 25-годишна възраст, за да стане монахиня, манастирът е посветен на Свети архидякон Стефан. В манастира според житието има параклис „Света Ботородица“, в който е погребана светицата, гробище, трапезария, магерница, конаци, мелница, кладенец. Вероятно е бил подобен на „Света София“, но по-малък. След пренасянето на мощите на светицата в него през август 893 година, манастирът е преименуван на нейно име. Монахиня в манастира е сестрата на солунския архиепископ от XIV век Нил Кавасила и майка на Николай Кавасила. След падането на Солун под османска власт в 1430 година, мощите на светицата са поругани, но манастирът не е превърнат в джамия и остава един от трите работещи солунски манастира, като има 200 монахини. На турски е наричан Кизлар манастир (Kizlar Manastir), тоест девически манастир. По неясни причини през XVIII век престава да бъде манастир и става енорийска църква. Църквата пострадва от пожара в 1890 година и от големия пожар в 1917 година, когато е напълно разрушена. Единствената сграда, която оцелява е камбанарията на храма, която е построена в края на XIX век. По чудо от пожара оцеляват мощите на светицата, които до възстановяването на манастира са прехвърлени в „Света София“. Новата църква започва да се строи в близост до стария католикон през 1935 година и е открита на 9 май 1954 година от митрополит Пантелеймон Солунски, като мощите на Света Теодора Солунска са пренесени в новия храм. В 1957 митрополит Пантелеймон открива западното крило на манастира, в което има духовно училище. От 1974 година работи като мъжки манастир, а през 1989 година в манастира е основан Център за агиографски изследвания на Солунската митрополия. Със свои средства манастирът издържа училището-интернат „Свети Антоний“ и издава книги. Метоси Игумени Бележки
Света Троица (Солун)

„Света Троица“ (на гръцки: Ιερός Ναός Αγίας Τριάδας) е църква в македонския град Солун, част от Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Разположена е на едноименната улица „Агия Триада“ в квартала Пиргите и е център на най-голямата енория на епархията. История Църквата е първият храм, построен южно извън крепостните стени на Солун. Според църковните архиви храмът е открит в 1832 година и той е една от първите църкви в неовизантийски стил – с купол. През 1860-те години се срутва женската му църква и убива 12 души. За кратко в 1902 година църквата спира да работи. В 1925 година вероятно от кандило избухва пожар, при който изгаря част от дървения иконостас и ценните икони на него, изписани от монаси от светогорския скит Кавсокаливия. В 1966 година земетресението на Халкидика нанася сериозни щети на църквата. Специална комисия предупреждава, че куполът ще се срути, което се и случва. На 28 октомври 1956 година е положен основният камък на новия храм от митрополит Пантелеймон I Солунски, който и открива църквата след четири години в 1960 година. На 13 юни 1970 година храмът е осветен от викария на Солунската митрополия епископ Стефан Талантски. Архитектура Архитектурата на новия храм е различна от тази на църквата от 1832 г. и е трикорабна базилика с камбанария. Дело е на инженер Варвоглу. Изписването на храма става от 1970 до 1994 година. От 1967 година към храма има детски хор, духовен център и спортен клуб „Анагениси“. В 1972 година за децата от енорията църквата основава детски почивен лагер в Гомати на Халкидики. В храма се пази ценна икона на Света Богородица Дакрируса, както и мощи на отците от манастира „Свети Сава“, дарени на храма от игумена на Панахрантоския манастир на 29 март 2002 година. Два дни по-късно мощи дарява на храма и митрополит Пантелеймон II Солунски. От 10 декември 2000 до 23 юни 2002 година в двора е построен параклисът „Свети Сава“. Параклис на църквата е и „Света Соломония“ на улиците „Василиса Олга“ и „Параскевопулос“, изградена в 1950 година от архитект Варис Караянис с остъклена фасада. В храма има мощи на Света Соломония, дарени от патриарх Атинагор I Константинополски. Бележки
Свети Елевтерий (Пиргите)

„Свети Елевтерий“ (на гръцки: Ι. Ν. Αγίου Ελευθερίου) е църква в македонския град Солун, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Разположена е на едноименния площад „Агиос Елевтериос“ в квартала Пиргите. На мястото на днешния храм в 1916 година по време на Националната схизма Временното правителство на националната отбрана на Елевтериос Венизелос построява храм „Свети Елевтерий“ в отговор на действията на привържениците на крал Константинос I по ремонта на църквата „Св. св. Константин и Елена“, разположена на територията на корпуса на НАТО на улиците „Стратос“ и „3 Септемвриос“. Църквата е осветена през 1929 година. Тъй като не стига за увеличеното население, е решено да се построи нов храм. Основният камък на храма е положен в 1948 година от митрополит Генадий Солунски заедно с основния камък на Първо основно училище в съседство. Старата църква не е разрушена, а новата трикорабна базилика е изградена около нея. Строежът ѝ приключва в 1957 година и старият храм във вътрешността е премахнат. Открита е от митрополит Пантелеймон I Солунски на 27 май 1962 година. В храма се пазят мощи на Свети Елевтерий, ценна икона на Света Богородица и смятана за свещена икона на Свети Елевтерий. Под църквата е параклисът „Свети Христофор“, сграда от 50-те години. Енорийски параклис е и „Свети Василий“ в двора на сградата на Област Централна Македония. Бележки
Света Ксения (Солун)

„Света преподобна Ксения“ (на гръцки: Οσίας Ξένη) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, част от Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Храмът е разхположен в квартала Харилау, на улица „Мараслис“ № 59. Основният камък е положен през 1953 г. и е осветена от митрополит Пантелеймон I Солунски на 16 юни 1967 година. В архитектурно отношение е кръстовиден храм с купол, дело на архитект Йоанис Тирандафилидис. В храма се пазят мощи на Света Ксения Римлянка. Мраморният иконостас и иконите са дело на светогорското ателие на Пахомеите. В 1985 година в двора на храма е построен културен център. Параклис на църквата е старият храм „Света Ксения и Свети Нектарий“, разположен на улица „Папанастасиос“ № 27. Бележки
Света Ксения и Свети Нектарий (Солун)

„Света Ксения и Свети Нектарий“ (на гръцки: Οσία Ξένη - Άγιος Νεκτάριος) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, част на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Храмът е разхположен в квартала Харилау, на улица „„Папанастасиос“ № 127. Построена е в 1922 - 1924 година от заселените в района гръцки малоазийски бежанци и е техен енорийски храм. Построена е от председателя на Първото строително общество Епаминондас Харилаос и е кръстена на майка му Поликсена. След завършването в 1967 година на новия енорийски храм „Света Ксения“, разположен на улица „Мараслис“, църквата получава името „Света Ксения и Свети Нектарий“ и става негов параклис, но продължава да работи като редовна енорийска църква. Свети Нектарий е добавен като патрон, тъй като в района живеят много старостилци, и за да се подчертае, че църквата е подчинена на Солунската митрополия. В 1979 година църквата е цялостно обновена като с пари на енорията наново са изградени стените и покрива, както и фасадата. В 1993 година е изработен дървен резбован иконостас, струващ 5 800 000 драхми, на който има икона на Света Ксения от 1945 година. В 2013 година са проведени нови ремонтни дейности. Бележки
Свети Терапонт (Солун)

„Свети Терапонт“ (на гръцки: Αγίου Θεράποντος, Άη Θεράπη) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Храмът е разположен в квартала Като Тумба, на улица „Артаки“ № 1 и е кръстокуполен храм. Първата църква е построена след заселването на бежанците в Тумба през 1922 година и е наречена „Свети Терапонт“ по името на поклонническия храм в Бунарбаши, Смирненско. Основният камък на църквата е поставен на 11 юни 1924 година и тя е осветена в 1929 година и открита на 1 октомври 1933 година. Наричана е от местните жители „Ай Терапи“. С бързото нарастване на населението в района, се появява нужда от по-голям храм, който е започнат в 1949 година и завършен в 1951 година. Открита е от епископ Стефан Талантски на 31 октомври 1971 година. В храма се пази историческа икона на Свети Терапонт, запазена от турски ходжа след екзодуса на гръцкото население от Смирна в 1922 година и пренесена в Гърция през 1955 година от свещеник Йоанис Пицокос заедно със запазен потир. В храма се пазят и мощи на свети Терапонт и на свети Харалампий. Храмът има и още два освен централния на Свети Терапонт – на Свети Теона Солунски и на Свети Козма Етолийски, както и параклис на Свети Йосиф. Параклис на храма е и църквичката „Света Ефросина“ в сиропиталището „Мегас Александрос“ между улиците „Олимпия“, „Григориос Ламбракис“ и „Павсилипос“, изградена в 1971 година. Бележки
Света Богородица Дексия (Солун)

„Света Богородица Дексия“ (на гръцки: Παναγία Δεξιά) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Храмът е разположен в цeнтралната махала на града Камара, на главната улица „Егнатия“ № 155 и едноименната „Панагия Дексия“. През османско време на мястото на „Света Богородица Дексия“ е храмът „Свети Ипатий“, построен според документи на Солунската митрополия през 1818 година, като дар от халкидическия манастир „Света Анастасия Узорешителница“. Според Василис Димитриадис храмът е построен в 1727 година на мястото на византийската църква „Света Богородица Голяма“ (Μεγάλη, Τρανή Παναγία), спомената в документи от 1542 и 1546 година и в два ръкописа от XIV век. От 1727 година църквата е известна като „Свети Ипатий“. В 1912 година, след като ротондата „Свети Георги“ отново става църква, „Свети Ипатий“ става част от нейната енория. „Свети Ипатий“ има типична възрожденска архитектура – трикорабна базилика с дървен покрив, малки размери и ниска височина. С увеличаването на населението се появява нужда от нов голям храм. Основният камък на новата църква е поставен на 4 ноември 1956 година от митрополит Пантелеймон I Солунски, а църквата е открита на 20 юли 1976 година от митрополит Пантелеймон II. Църквата е прекръстена на името на чудотворната икона на Света Богородица, пазена в „Свети Ипатий“. Бележки
Хрупищки археологически музей

Хрупищкият археологически музей (на гръцки: Αρχαιολογικό Μουσείο Άργους Ορεστικού) е музей в град Хрупища, Костурско, Гърция. Музеят се състои от четири части, представящи историята на Хрупищко. Първата част (1100 – 550 г. пр. Хр.) представя голям набор от бронзови бижута и ритуални предмети, върхове на копия, керамика, както и мъжки, женски и детски погребения. Втората част е посветена на античното царство Орестида (550 – 359 г. пр. Хр.) и в нея са изложени антична статуетка, ранни надписи, мраморен сфинкс, погребални стели и артефакти от гробници от класическата епоха. От 359 до 200 г. пр. Хр. Орестида е част от царство Македония. В този раздел са изложени връх на сариса и уникален фалангов щит на пеонски пехотинец, както и различни писмени паметници. В последния раздел са изложени антики, датиращи от завоюването на Орестида от римляните в 200 г. пр.н.е. до създаването на Диоклецианопол около 300 г. сл. Хр. В римско време областта до голяма степен запазва своята административна независимост, което се вижда от запазения Орестийски декрет (48 – 54 г.), но също така и от Ватинския декрет (193 г.) – най-важният надпис с политическо съдържание в Западна Македония. Бележки
Museo Arqueológico de Argos Orestikó

El Museo Arqueológico de Argos Orestikó es uno de los museos de Grecia. Se encuentra ubicado en Argos Orestikó, en la periferia de Macedonia Occidental. Colecciones El museo contiene una colección de objetos procedentes de yacimientos arqueológicos de la antigua Oréstide que abarcan periodos comprendidos desde finales de la Edad del Bronce a la época romana. Se divide en cuatro secciones temáticas. La primera contiene objetos desde el 1100 hasta el 550 a. C. entre los que se encuentran joyas, objetos destinados al culto, estatuillas femeninas, enterramientos infantiles y recipientes de cerámica. La segunda, está dedicada al reino de Oréstide (550-359 a. C.) Aquí hay estatuillas arcaicas, inscripciones, estelas votivas y otros objetos funerarios, además de una esfinge de mármol. La tercera sección contiene objetos de la época en la que Oréstide pasó a formar parte del Reino de Macedonia (359-200 a. C.) Destacan las inscripciones epigráficas, una punta de sarisa y un escudo. Por último se encuentra la sección que presenta la fase de Oréstide en la que pasó a estar bajo la protección y el dominio de Roma hasta la época de Diocleciano (200 a. C.-300 d. C.) en la que la región conservó parte de su autonomía, como se muestra en el denominado «decreto de los batineos». Entre los objetos expuestos se hallan ofrendas religiosas y otros relacionados con los usos funerarios.​ Referencias
Св. св. Константин и Елена (Солун)

„Св. св. Константин и Елена“ (на гръцки: Αγίων Κωνσταντίνου και Ελένης) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, енорийски храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Храмът е разположен в квартала Иподромос (Хиподрум) на едноименния площад „Иподромиос“. Открита е на 23 септември 1984 година от митрополит Пантелеймон II Солунски. В архитектурно отношение е кръстокуполен храм. На мястото на църквата е имало предходни два храма. От ръкопис в манастира Дионисиат става ясно, че тук има църква в XVI век - Свети Кирил е мъченически убит пред храма на Свети Константин в 1566 година. Вероятно църквата функционира от края на XV век. Църквата е спомената от отец Жан-Батист Сусие, живял в Солун в 1726 – 1733 година. Църквата тогава носи името само на Свети Константин и е енорийски храм. Важен източник е Общата кондика на гръцката православна солунска община в архивите на Солунската митрополия, в която са записвани храмовете и имотите им. От този източник се разбира, че църквата е обновена в 1818 година, както и в 1908 година, и че храмът е бил винаги енорийски. Църквата, ремонтирана в 1818 година с общинсти средства, е вторият подред храм и е типичната базилика с характерна камбанария. Храмът има и два параклиса. Църквата е разрушена в 1972 година, а през август 1974 г. в района са направени археологически разкопки, които дават много важни открития. В подземията на храма са открити раннохристиянски гробове, както и една глинена урна с остатъци от пепел и кости. Смята се, че това са мощите на новомъченика Кирил Солунски, изгорен на клада до църквата на 6 юли 1566 година. След това започва изграждането на третия поред храм, което продължава 10 години. В храма се пазят ценни икони, включително смятана за чудотворна икона на Свети Стилиан. Заселилите се в Солун гръцки бежанци носят от Мала Азия иконата на Богородица, надежда за всички. Бележки
Св. св. Кирил и Методий (Солун, 1981)

„Св. св. Кирил и Методий“ (на гръцки: Αγίων Κυρίλλου και Μεθοδίου) е православна църква в македонския град Солун, Гърция, поклоннически храм на Солунската епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Местоположение Храмът е разположен в квартала Пиргите на улица „Стратигос Калидопулос“ № 2 в центъра на едноименния крайбрежен парк. История Основният камък на храма е поставен на 17 юни 1981 година от митрополит Пантелеймон II Солунски, осветен е през март 1983 година и тържествено открит на 12 май 1985 година в присъствието на президента Христос Сардзетакис, 13 митрополити и министри. Първоначално е държавата дава терен в университетския кампус в близост до стадион „Кафтанзоглио“, където на 11 май 1971 година митрополит Леонид Солунски и лидерът на хунтата Георгиос Пападопулос поставят основен камък. Десет години по-късно обаче храмът започва да се гради на сегашното си място. Архитектура В архитектурно отношение е голяма кръстовидна църква с купол. Храмът е изграден по модела на константинополската църква „Света Богородица Фароска“ от IX век - времето, в което живеят Кирил и Методий. В църквата се пазят мощи на Свети Кирил, които в 1976 година са изпратени от папа Павел VI на патриарх Димитрий I Константинополски, който ги изпраща на митрополията в родния им град. В храма има копие и на иконата на Света Богородица Вратарница. Бележки