NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pavlopetri

A cidade de Pavlopetri, submersa longe da costa da Lacônia do Sul no Peloponeso, Grécia, tem cerca de 5.000 anos, e é o mais velho sítio de povoado arqueológico submerso. É o único a ter um plano de povoado quase completo, incluindo ruas, edifícios e tumbas. Foi descoberto em 1967 por Nicholas Flemming e mapeado em 1968 por uma equipe de arqueólogos de Cambridge. O nome Pavlopetri ("de Paulo e Pedro", ou a "pedra de Paulo") é o nome moderno da ilhota e da praia, que aparentemente recebeu o nome de dois santos cristãos que são celebrados juntos; o nome ou nomes antigos são desconhecidos. Há pelo menos 15 prédios submersos de 3 a 4 metros de profundidade. As mais novas descobertas feitas em 2009 sozinhas cobrem 9.000 m² (2,2 acres). Anteriormente, as ruínas foram datadas do período micênico, de 1600 a 1100 a.C. Estudos posteriores mostraram uma data de ocupação mais antiga começando não mais tarde do que 2.800 a.C. e assim isto também inclui a Idade do Bronze inicial, a Civilização Minoica e o material transitório. É agora acreditado que o povoado foi submerso em torno de 1.000 a.C. pelo primeiro dos três terremotos que a área sofreu. A área nunca reemergiu, então ela nem foi sobreposta ou destruída pela agricultura. Embora erodido através dos séculos, o desenho do povoado está como era há milhares de anos. O sítio está sob ameaça de dano por barcos de pesca arrastando âncoras, bem como por turista e caçadores de lembranças. O trabalho de campo de 2009 foi em grande parte mapear o sítio. É o primeiro povoado submerso digitalmente mapeado em três dimensões. Técnicas de Mapeamento de Sonar desenvolvidas por militares e organizações de prospecção de óleo têm auxiliado o recente trabalho. A partir de outubro de 2009, quatro outras sessões de trabalho de campo foram planejadas, também em colaboração com o governo grego como um projeto conjunto. Aquelas sessões farão as escavações. Também trabalhando lado a lado com os arqueólogos (da Universidade de Nottingham) estão uma equipe do Centro Australiano para Robótica de Campo, que visa levar em consideração a arqueologia submersa do século XXI. Eles desenvolveram vários robôs, únicos para mapear o sítio de várias maneiras. Um dos resultados do mapeamento foi estabelecer que o povoado era o centro de uma indústria têxtil florescente (a partir dos muitos pesos de tear encontrados no sítio). Da mesma forma muitos potes grandes pitharis (de Creta) foram escavados, indicando também se tratar de um importante porto comercial. O trabalho da equipe britânico-australiana foi reunido em um documentário de uma hora da BBC, "City Beneath the Waves: Pavlopetri", transmitida pela BBC Two em 2011. Ver também Acrotíri (Santorini) - Uma cidade grega minoica enterrada por uma erupção vulcânica Referências
Ролева къща

Ролевата или Гоговата къща (на гръцки: Οικία Ρόλλη, Οικία Γκώγκου) е къща в град Лерин, Гърция, обявена за паметник на културата. Местоположение Къщата е разположена в центъра на града - Вароша, на улица „Тагматархис Фуледакис“ № 2, на кръстовището с булевард „Елевтерия“, с фасада към река Сакулева. История Къщата е построена след края на Първата световна война около 1920 година от българския революционер Стефан Ролев. В 1932 година е продаден на семейство Гогос. През периода между двете войни на приземния етаж работи сладкарница „Олимпия“, собственост на Димитрис Ятас, наричан Спудеос, тоест Страхотен, защото хвали своите сладкиши, винаги с израза Страхотен сладкиш. На първия етаж се помещават офисите на пощата, телеграфа и телефона. На приземния етаж са работили дърводелски цех, увеселителен център, механата „Вароси“ и снек-бар-кафетерия „Риво“. В 1996 година сградата е обявена за паметник на културата. Архитектура Архитектурата на сградата успешно свързва неокласически и еклектични елементи. Триетажната кубична сграда е използвана е за жилище и магазин. Има симетрична организация на фасадите, с леко изпъкналост на първия и втория етаж, както и мансарда в центъра на покрива. На фасадата и на първия етаж има централен чардак, а на втория етаж в тази издатина има балкон. В по-късен етап към фасадата е добавен партерен магазин. Югозападният ъгъл на сградата е разрушен по време на Втората световна война. Възстановяването е ограничено само до запазената част. От страната на „Тагматархис Фуледакис“, където е запазена част от оригиналната сграда, могат да се разграничат силно декорираните рамки на отворите, свидетелстващи за еклектичния стил на сградата. Бележки
Свети Николай (Попължани)

„Свети Николай“ (на гръцки: Ιερός Ναός Αγίου Νικολάου) е късновъзрожденска православна църква в леринското село Попължани (Папаянис), Гърция, част от Леринската, Преспанска и Еордейска епархия на Вселенската патриаршия, под управлението на Църквата на Гърция. Местоположение Църквата е разположена на главния площад в западната част на селото. История Първата църква е построена от жителите на Попължани в края на XIX век. Тъй като селото е изцяло българско, и почти напълно под върховенството на Българската екзархия, храмът дълго време не е осветен от гръцкия мъгленски митрополит и е осветен чак в 1891 година от владиката Синесий Охридски и Преспански. Църквата, частично вкопана в земята, от време на време се наводнява от водите на Йелашката река, и накрая сградата е срутена поради влагата. Втората (сегашната) църква започва да се строи през 1908 година, на около 50 метра югозападно от старата. Новият храм е изграден с български ферман, и е финансиран с дарения от селяни, които са емигрирали за работа в САЩ и Южна Америка. Докато се изгражда църквата, литургиите се провеждат в залата на българското училище. Сградата е дело на архитекта Яначе от Охридско и има два големи купола, западният купол е камбанария, а централният купол има изображение на Христос Вседържител. Дължината му е 23 метра, а ширината е 12 метра. Строежът завършва през 1911 – 1912 година, когато свещеник е Стефан Скендеров. Църквата е зографисана през 1917 година от художници от Бел камен. Църквата е официално осветена през 1922 година от мъгленския епископ Поликарп. Централният купол е премахнат през 1950 година, а камбанарията е премахната през 1969 година. След това е построена нова камбанария и покрита веранда. По време на хунтата (1967 – 1973) гробището зад църквата е разрушено, а богатият архив на църквата, съставен от стари фотографии и документи, написани на български език, са изгорени. Бележки
Вирски манастир

Манастирът „Богородица Всеспасителка“ или Вирският манастир се намира в местността „Вира“ (откъдето и името му) на Фере, съвсем близо до делтата на река Марица. Манастирът е основан от Исак Комнин (син на Алексий I Комнин), който според преданието се разкаял за грешния си живот и постъпки и на 59-годишна възраст издига манастира, завещавайки му цялото си имущество и приемайки схима (император Мануил I Комнин принудил чичо си да се оттегли от обществения живот и след кратко заточение в Хераклея Понтика се установил във Фере). Манастирският типик е изготвен от Исак Комнин, вземайки за образец този на константинополския манастир „Богородица Благодетелка“, основан 1049 г. и просъществувал до XIII век. Манастирът е под юрисдикцията на митрополитската катедра на Траянопол. През 1433 г. след реставрация католиконът е превърнат в джамия. През 1940 г. рушащата се джамия е обърната на църква. Днес манастирът е седалище на Световната тракийска асоциация. Бележки
Kloster Isova

Das Marienkloster Isova (Our Lady of Isova, Notre Dame de Isova) war ein sicher fränkisches und wahrscheinlich dem Zisterzienserorden angehörendes Mönchskloster in der Präfektur Elis auf der Höhe südlich des Flusses Alfios bei Trypiti auf der Peloponnes in Griechenland. Geschichte Das Kloster wurde möglicherweise im Jahr 1212 auf Bitten von Gottfried I. von Villehardouin im Fürstentum Achaia gegründet (vgl. Kloster Zaraka). Jedenfalls ergingen aus Achaia zweimal Bitten um Entsendung eines Zisterzienserkonvents, deren eine zur Errichtung von Kloster Zaraka führte. Auf die andere Bitte könnte Isova zurückzuführen sein. Es wird mehrmals in der Chronik von Morea erwähnt und im Jahr 1263 in der Schlacht von Prinitsa wohl durch Feuer zerstört. Anlage und Bauten Die einschiffige, längsrechteckige Kirche ist neben Kloster Zaraka und den Bauten in Andravida ein weiteres Beispiel französisch-gotischer Architektur im byzantinischen Bereich. Sie ist ein ungegliederter Saal und misst 41,30 mal 15,20 m. Sie wies im Osten eine fünfeckige Apsis von 9,60 m Länge auf. Die Westseite mit drei spitzbogigen Fenstern und die Nordseite der Kirche mit sechs spitzbogigen Fenstern sind fast unbeschädigt erhalten, die Südwand ist schwer beschädigt und die Apsis nicht mehr vorhanden. Die Kirche war wohl von einem spitzen hölzernen Dach gekrönt. Der Eingang soll im Südosten gelegen haben. Die zweistöckigen Klostergebäude lagen im Norden (links) von der Kirche. An der Ecke der Westfront ist Figurenschmuck erhalten. Wenige Meter südlich der Klosterkirche wurde vermutlich von lateinischen Mönchen aus Süditalien, aber wohl nicht von Zisterziensern, nach 1263 eine weitere, knapp 11 m lange und knapp 10 m breite dreischiffige Kirche (Sankt Nikolaus) errichtet. Literatur Beata Kitsiki Panagopoulos: Cistercian and mendicant monasteries in medieval Greece, Chicago 1979, ISBN 0-226-64544-4, S. 42 – 56, mit Grundriss und Abb. Nicolas Moutsopoulos: Le Monastere Franc de Notre-Dame d'Isova (Gortynie), Bulletin de Correspondence Hellenique, 80 (1956), S. 76–94. Weblinks Website der Certosa di Firenze mit einigen Fotos Einzelnachweise
Abbaye d'Isova

L’abbaye d’Isova (en grec moderne : Αββαείο της Ίσοβας) est une ancienne abbaye cistercienne située en Grèce, dans la municipalité d’Andrítsena-Kresténa. Histoire Fondation L'abbaye d'Isova est fondée au début du XIIIe siècle par des religieux de l’abbaye d'Hautecombe. Le site est choisi notamment pour sa proximité avec l'Alphée. Développement L'abbaye d'Isova développe notamment des activités productives agricoles et des industries de transformation, en particulier des pressoirs à vin et à olives. Fin de l'abbaye L'abbaye est détruite en 1263 par les Byzantins. Références Voir aussi Articles connexes Liens externes Photographie des ruines de l'abbaye d'Isova. Bibliographie Portail de l'Ordre cistercien Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Grèce
Korgialenios-Bibliothek

Die Korgialenios-Bibliothek (griechisch Κοργιαλένειος Βιβλιοθήκη Korgialenios Vivliothiki) ist eine Bibliothek und ein Museum in Argostoli auf Kefalonia. Die Institution geht auf eine Stiftung von Marinos Korgialenios zurück. Geschichte Marinos Korgialenios hatte in seinem Testament die Gründung einer Bibliothek in Argostoli verfügt. Diese wurde 1924 gegründet. Das Gebäude wurde 1940 und im Erdbeben von 1953 teilweise zerstört, so dass die Bücher ausgelagert werden mussten. 1963 konnte das wiederaufgebaute Gebäude erneut bezogen werden. Seit etwa 2000 existiert auch eine Leihbibliothek, diese ist jedoch formell nicht Teil der Stiftung, da im Testament das Verleihen der Bücher explizit ausgeschlossen wurde. Neben der Bibliothek wurde auch ein Archiv über die Geschichte der Ionischen Inseln und Kefalonia angelegt, ein Großteil davon geht auf Schenkungen zurück. Heimatmuseum Der Keller wurde zu einem Heimatmuseum ausgebaut, neben dem Archäologischen Museum von Kefalonia und der Cosmetatos-Stiftung ist es eines der drei größeren Museen der Stadt. Weblinks Offizielle Website (griechisch) Offizielle Website (u. a. griechisch, englisch, deutsch)
Argostoli Public Library

Argostoli Public Library, also known as Korgialenios Library, is a Greek public library in Argostoli, Kefalonia. The library shares the same building as the Korgialenio History and Folklore Museum. History The Korgialenios Library of Argostoli was founded in 1924 as bequeathed by the will of Marinos Korgialenios, whose name the library bears. The library is supervised by the Ministry of Education, Research and Religious Affairs in the direction of offering visitors information services and access to its resources as well as encouraging research and cultural development in the local society. In conjunction with the Korgialenios Folklore Museum and the co-located archive collections of the prefecture of Kefalonia, it has been said that they comprise a "significant focal point of scientific and intellectual activity on a global scale". The library commenced operation in 1925 and in 1926 it was merged with the older Public Library, which operated in Argostoli since 1887. The 1953 Ionian earthquake totally destroyed the library building, however the books were salvaged. The Korgialenios Foundation spent a considerable amount of the remaining funds of the will to rebuild the library in its current building. Current operation Today both the library and the museum depend on state funding, which has in the course of time disrupted their regular operation. As a result of financial problems on 15 January 2017 the Board of Directors of the Korgialenios Foundation decided to reduce the opening hours of the library to three hours daily. A month later, a member of the Board announced that the efforts of the Foundation to secure funds for the library to continue its operation have been rendered fruitless and if the situation is not remedied the library will cease to operate. See also List of libraries in Greece References
Templo de Apolo Delfinio

El Templo de Apolo Delfinio o Delfinio (en griego antiguo: Δελφίνιον, romanizado: Delfinion, fue un templo griego dedicado a Apolo Delfinio y Artemisa Delfinia en la Antigua Grecia en el río Iliso en la Antigua Atenas, Grecia.​​ Historia El Delfinión fue construido en el período clásico alrededor del 450 a. C., pero es posible que existiera un santuario anterior construido en el período arcaico o ya en la período micénico.​​​ En la mitología griega, se consideraba que el emplazamiento del templo coincidía con el del palacio de Egeo, quien reconoció como hijo suyo a Teseo, que había regresado a Atenas desde Trecene. El origen del templo también se atribuyó a Egeo.​​Según Pausanias , estaba en construcción cuando regresó Teseo.​​ El Delfinión iba acompañado de un festival de Delfinias, con una procesión que terminaba en el templo.​​ El Delfinio era un tribunal de justicia que se ocupaba de los casos de asesinato en los que el acusado consideraba justificado el homicidio o alegaba que había sido en su perjuicio. También era el lugar donde se tomaban los juramentos para conceder la ciudadanía de Atenas. El edificio del tribunal se construyó en la época arcaica, alrededor del año 500 a. C. En la mitología, sus orígenes se atribuyeron a Teseo, que habría sido absuelto por el tribunal bien por matar a los traviesos Esciros y Procusto en el istmo de Corinto en su camino de regreso a casa, bien por matar a los Palántidas, o por ambas cosas.​​​ El templo y el tribunal fueron demolidos junto con los demás edificios de la zona hacia 258, cuando el emperador Valeriano construyó una muralla en la zona por temor a los ataques de los godos y los hérulos.​ Las excavaciones arqueológicas de la zona se llevaron a cabo en las décadas de 1950 y 1960.​ Edificios y hallazgos El templo de Delfinión estaba situado cerca del Templo de Zeus Olímpico , en su lado sur. Era de estilo dórico y era un templo períptero dístilo in antis en cada extremo. Los cimientos del templo medían unos 15 x 33 m y tenían seis columnas en los lados cortos y 13 en los largos. El templo estaba construido con piedra caliza porosa y decorado con adornos de mármol metopas, frontón y acroterion y tejas. Al parecer, no estaba pintado.​​​ El edificio del tribunal se encuentra inmediatamente al suroeste del templo. Era más pequeño que el templo y constaba de tres salas. Sus suelos estaban decorados con mosaicos de guijarros del periodo clásico tardío o helenístico temprano.​​​ Cerca del templo había un altar dedicado a Apolo Pitio, erigido por el tirano Pisístrato hacia 522-521 a .C.​ Al sur del templo se encontraba el Panhelenión y al este el Templo de Cronos y Rea. Véase también Delfinio Referencias Enlaces externos
Templo de Apolo Delfínio

O Templo de Apolo Delfínio ou Delfínio (em grego antigo:Δελφίνιον, romanizado: Delfinion, foi um templo grego dedicado a Apolo Delfínio e Artemisa Delfínia na Antiga Grécia no rio Iliso na Antiga Atenas, Grécia. História O Delfínio foi construído no período clássico por volta de 450 AC. C., mas é possível que tenha existido um santuário anterior construído no período arcaico ou já no período micênico . Na mitologia grega, considerava-se que a localização do templo coincidia com a do palácio de Egeu, que reconheceu Teseu, que regressara a Atenas vindo de Treceno, como seu filho. A origem do templo também foi atribuída a Egeu. Segundo Pausânias, estava em construção quando Teseu regressou. O Delfinião foi acompanhado por uma festa de Delfinias, com procissão terminando no templo. O Delfínio era um tribunal de justiça que se ocupava dos casos de assassinato nos quais o acusado considerava justificado o homicídio ou alegava que tinha sido em seu prejuízo. Também era o lugar onde se tomavam os juramentos para conceder a cidadania de Atenas. O edifício do tribunal construiu-se na época arcaica, ao redor do ano 500 a. C. Na mitologia, suas origens atribuíram-se a Teseu, que teria sido absolvido pelo tribunal por matar aos arteiros Esciros e Procusto no istmo de Corinto em seu caminho de regresso a casa, bem por matar aos Palántidas, ou por ambas coisas. O templo e o tribunal foram demolidos junto com os demais edifícios da zona no ano de 258, quando o imperador Valeriano construiu uma muralha na zona por temor aos ataques dos godos e os hérulos. As escavações arqueológicas da zona levaram-se a cabo nas décadas de 1950 e 1960. Edifícios e achados O templo de Delfinión estava situado cerca do Templo de Zeus Olímpico, em seu lado sul. Era de estilo dórico e era um templo períptero em cada extremo. Os alicerces do templo mediam uns 15 x 33 m e tinham seis colunas nos lados curtos e 13 nos longos. O templo estava construído com pedra caliza porosa e decorado com adornos de mármore métopas, frontão e acrotérios e teças. Ao que parece, não estava pintado. O edifício do tribunal encontra-se imediatamente ao sudoeste do templo. Era mais pequeno que o templo e constava de três salas. Seus solos estavam decorados com mosaicos de telhas do período clássico tardio ou do período helenístico Cerca do templo tinha um altar dedicado a Apolo Pitio, ergido pelo tirano Pisístrato para 522-521 a .C. Ao sul do templo encontrava-se o Panhelenión e a este o Templo de Cronos e Reia. Referências
Eliki railway station

Eliki railway station (Greek: Σιδηροδρομικός Σταθμός Ελίκη, romanized: Sidirodromikós Stathmós Eliki) is a Station on the Athens Airport–Patras railway line just outside the borders of the settlement of Eliki, a small village in Achaea, Greece. It is located 2 kilometres (1.2 miles) east of village, and was opened on 22 June 2020 as part of the €848-million ErgOSE project extension of the Athens Airport–Patras railway to Aigio rail line, co-financed by the European Union's Cohesion Fund 2000–2006. The station is served by Hellenic Train local services between Kiato and Aigio. It should not be confused with the now-closed station on the old Piraeus–Patras railway, which is located northeast of the current station, closer to the coast of the Corinthian Gulf History The Station opened 22 June 2020 by Minister of Transport, Kostas Karamanlis. as part of the €848-million ErgOSE project extension of the Airport–Patras railway to Aigio railline co-financed by the European Union's Cohesion Fund 2000–2006. It is constructed on upgraded sections of the former Piraeus–Patras railway SPAP line. It was one of three new stations in (Xylokastro, Akrata, and Aegio) and six holts (Diminio, Lykoporia, Lygia, Platanos Beach, Diakopto, and Eliki) to come online when the section of track opened. Built by Rythmos N. & A. Kalimeri Single Member P.C. It should not be confused with the now-closed station on the old Piraeus–Patras railway SPAP, which is located northeast of the current station, near the beach of Kohl. The station is owned by GAIAOSE, which since 3 October 2001 owns most railway stations in Greece: the company was also in charge of rolling stock from December 2014 until October 2025, when Greek Railways (the owner of the Airport–Patras railway) took over that responsibility. Facilities The raised station is accessed via stairs or a ramp. It has two side platforms, with station buildings located below the platform level, with access to the platform level via stairs or lifts. The Station buildings are equipped only with a waiting area. At the platform level, both platforms have sheltered seating and Dot-matrix display departure and arrival screens and timetable poster boards. It is equipped with CCTV systems, Fire Detection systems & Honeywell Security Systems. There is no car park on-site, as Palea EO Korinthou Patron runs alongside eastbound platforms. Currently, there is no local bus stop connecting the station. Services Since 22 November 2025, the following services call at this station: Hellenic Train local service between Kiato and Aigio, with six trains per day in each direction: passengers have to change at Kiato for Athens Suburban Railway trains towards Athens and Piraeus. Station layout See also Hellenic Railways Organization TrainOSE Proastiakos P.A.Th.E./P. References
Makra Stoa

The Makra Stoa (Greek: Μακρά Στοά, lit. 'Long Stoa') is an archaeological site which formed part of the urban fabric of the ancient city of Piraeus in Athens, Greece History The Makra Stoa was built during the time of Pericles. It was also known as the Alphitopolis Stoa (ἀλφιτόπωλις στοά), from the Greek word alphita (barley flour). The Stoa was a long building which was used for the storage of imported cereals, mainly barley and wheat. The cereals were then transported to the main city of Athens for consumption. The Stoa also supplied the Athenian fleet of triremes and, during times of shortage, supplied the people directly. Structure The Stoa had an open facade and colonnade on one side and on the other side had shops made up of rectangular rooms. The rooms alternated between small and large sizes (widths) and each shop had a space for supplying cereals and a grain storage area, with each area being 5 m by 3.7/3.8 m (in the case of the supply area) and 5 m by 1.7/1.9 m (in the case of the storage area). A 5 m wide road, which supplied the shops and ran between the rear of the Stoa and the city wall, was made redundant in 411 BC when the Stoa was incorporated into the city wall. Archaeological site The archaeological site is located on the corner of Akti Poseidonos (the main street running alongside the present-day harbour) and Dimitriou Gounari street and is fenced but visible from the road. The site is managed by the Ephorate of Antiquities of West Attika, Piraeus and Islands and is located on land which belongs to Tzaneio General Hospital. The site previously formed an urban block of the modern city and the archaeological site sits below the present ground level and is sometimes waterlogged. Gallery References