NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Petani Beach

Petani Beach (also spelled Petanoi) is situated in the North West of the Paliki, in Kefalonia, Greece. The nearest large town is Lixouri. Character The beach is set at the base of a very steep road, surrounded by mountains, in a curved bay with a strip of pebble and sand beach which is up to 50M wide in places. The beach is about 600M long, with the central part being used by swimmers. Petani beach is recognised for its great beauty, with many visitors comparing it with a smaller version of Myrtos Beach. It is a blue-flag beach. A favoured activity is evening swimming before watching changing colours on the sea as the sun sets in the West. The beach slopes quickly away so that one can only go out a short distance from the shoreline before being out of depth. Geology The steep surrounding hillsides at Petani Beach are made up of local limestone covered by brush undergrowth. Travel and Amenities A steep, winding, hairpin-bend but well-made road leads down to the beach area. There is no public transport to the beach. At the end of the road, car parking is located on-road or in two small car parks linked with specific tavernas. This can be crowded at the height of the tourist season. A pay car park is also available. The beach has two large tavernas, each of which provides a range of full meals as well as drinks and snacks. References External links Petanoi Beach | Tourist Guide KefaloniaVisit.com 360 degree movie
Fagres

Fagres (en grec antic: Φάγρης, -ητος; gentilici Φαγρῄσιος, en català fagresis) fou una antiga polis situada a Tràcia, entre els rius Estrímon i Nestos, a la Perea Tàsica. Era a 10 km d'Amfípolis i a 15 km al sud-oest de Pèrgam de Tràcia. El segle vii aC, Perdicas I, rei de Macedònia, va derrotar els tracis pieris, que vivien als peus de l'Olimp, i que fugiren cap a l'est i fundaren les poblacions de Fagres i Pèrgam. Efectivament, Heròdot qualifica els seus habitants de pieris. Tot i així, les troballes a la ciutat mostren una ciutat plenament hel·lènica, amb vincles estrets amb Tasos i les altres poblacions de la Perea Tàsica; en conseqüència, hom dedueix que el domini dels tasis sobre tota la regió va portar a la conversió de Fagres en colònia de Tasos. Juntament amb Galepsos i Apol·lònia, fou destruïda per Filip II de Macedònia després de la captura d'Amfípolis en la seua campanya de l'any 358 aC. Estrabó, però, diu que formava part del Regne de Macedònia durant el regnat de Filip II i d'Alexandre el Gran. En realitat, l'exèrcit macedoni havia sotmès els peonis i els agrians i s'havia annexat tota la Tràcia occidental, de l'Estrímon al Nestos, frontera que encara romania en època d'Estrabó el segle i aC. Leake en situà el centre urbà en un turó amb riques ruïnes a l'est de la població d'Orfáni,en a 8 km a l'est de la desembocadura de l'Estrímon. La identificació de Fagres amb el jaciment la confirmà el descobriment d'una moneda de bronze del segle iv aC amb la llegenda ΦΑΓΡ (FAGR[es]). Durant les excavacions també es va trobar ceràmica àtica i tàsica dels segles vi i v aC fins als segles iv i començament del iii aC. A més, una necròpoli de final del segle iii i començament del segle ii aC, al nord-oest del turó, indica que, a despit que fos destruïda per Filip II, Fagres sobrevisqué fins a època romana, quan la Via Egnàcia passava per la contrada. Referències Bibliografia Hansen, Mogens Herman; Nielsen, Thomas Heine. «Thrace from Strymon to Nestos». A: An inventory of archaic and classical poleis (en anglès). Nova York: Oxford University Press, 2004, p. 865. ISBN 0-19-814099-1.
Phagres

Phagres (altgriechisch Φάγρης) war eine thrakische Stadt in der thasischen Peraia am strymonischen Golf. Die Stadt lag 200 m östlich des modernen Ortes Orfani am westlichen Ende des Symvolo-Gebirges. Im 7. Jahrhundert v. Chr. verdrängten die Makedonen unter König Perdikkas die thrakischen Pierer, die am Fuße des Olymp wohnten. Die Vertriebenen zogen ostwärts und gründeten die Städte Phagres und Pergamos. Aus diesem Grund wurde die Gegend auch Pierisches Gebirge genannt. Strabon berichtet, dass Phagres zwischen der Mündung des Strymon und Galepsos lag. Die Lokalisierung von Phagres östlich des heutigen Dorfes Orfani gilt als sicher und wurde erstmals 1835 von William Martin Leake vorgeschlagen. Herodot zufolge zog im Jahr 480 v. Chr. der Perserkönig Xerxes I. mit seinem Heer während des Zweiten Perserkriegs an der Stadt vorbei, die in diesem Zusammenhang als „Festung“ („Τεῖχος“) bezeichnet wird. Es wird vermutet, dass Phagres wie andere Nachbarstädte 356 v. Chr. durch Philipp II. von Makedonien zerstört wurde. Die archäologischen Funde aus Phagres zeigen enge Verbindungen zu Kolonien der Stadt Thasos, obwohl Phagres selbst keine thasische Gründung war. Daher wurde vermutet, dass es zu einem unbekannten Zeitpunkt von Thasos zur Kolonie gemacht worden sei. Bei Grabungen fand man attische und thasische Keramik aus dem 6. Jahrhundert und 5. Jahrhundert v. Chr. Ende des 4. und Anfang des 3. Jahrhunderts v. Chr. war Phagres unabhängig und prägte eigene Münzen. Eine phagrische Bronzemünze, die den Namen der Stadt nennt und damit auch die Lokalisierung des Ortes bestätigt, fand man bei Ausgrabungen auf dem Hügel. Sie datiert ins späte 4. Jahrhundert v. Chr. und zeigt auf einer Seite den Kopf des Gottes Apollon mit einem Lorbeerkranz und auf der Rückseite den vorderen Teil eines Löwen. Nordwestlich des Stadthügels fand man eine Nekropole vom Übergang des 3. ins 2. Jahrhundert v. Chr. Der größte Teil der untersuchten Beisetzungen waren Brandgräber. Diese Gräber und der Fund eines hellenistischen Gebäudes legen die Vermutung nahe, dass der Ort bis in römische Zeit bewohnt war. Zu dieser Zeit führte wenige Kilometer nördlich die Via Egnatia vorüber. Literatur Anna Avraméa: Tabula Imperii Romani. Band K 35,1: Philippi. Académie d'Athènes, Athen 1993, S. 44. Fanoula Papazoglou: Les villes de Macédoine a l'époque romaine (= Bulletin de correspondance hellénique. Supplementband 16). École Française d'Athènes/De Boccard, Athen/Paris 1988, ISBN 2-86958-014-2, S. 389 f. Louisa Loukopoulou: Thrace from Strymon to Nestos. In: Mogens Herman Hansen, Thomas Heine Nielsen (Hrsg.): An Inventory of Archaic and Classical Poleis. Oxford University Press, Oxford 2004, ISBN 0-19-814099-1, S. 854–869, hier S. 865, Nr. 636. Weblinks Η αρχαία πόλη, Φάγρης Einzelnachweise
Phagres

Phagres (Ancient Greek: Φάγρης) was a Greek city located in ancient Thrace and later in Macedon, in the region between the river Strymon and the river Nestos called Edonis or Pieris. It was founded by colonists from Thasos. It was perhaps together with Galepsus and Apollonia occupied and destroyed by Philip II of Macedon after the capture of Amphipolis. Despite this, archeological remains include Hellenistic finds and indications that Phagres survived into the Roman period. Its site is located near modern Orfani (Orphanion). See also Greek colonies in Thrace References This article incorporates text from a publication now in the public domain: Smith, William, ed. (1854–1857). "Phagres". Dictionary of Greek and Roman Geography. London: John Murray.
Fagres

Fagres (en griego antiguo: Φάγρης, -ητος)​​ fue una antigua polis (ciudad griega)​ situada en Tracia en la región entre los ríos Estrimón y Nesto. El gentilicio es fagresios (Φαγρῄσιοϛ).​ Fue fundada en la costa por colonos de Tasos. Se hallaba a unos 10 km de Anfípolis ​ y a unos 15 km al suroeste de Pérgamo.​ Según Heródoto sus habitantes eran píeres. Añade Tucídides, que estos fueron expulsados de Pieria por Alejandro I de Macedonia, yéndose a establecer a Fagres y al este del río Estrimón.​ Estaba fuertemente fortificada como indica su clasificación como teicnos por Heródoto.​ Junto con Galepso y Apolonia fue ocupada y destruida por Filipo II de Macedonia tras la captura de Anfípolis en su campaña del año 358 a. C.​​ No obstante, dice Estrabón que formaba parte del Reino de Macedonia durante el reinado de Filipo II y de Alejandro Magno.​ En realidad, el ejército macedonio había sometido a peonios y agrianes y se había anexionado toda la Tracia occidental desde el Estrimón al Nesto, frontera que aún permanecía en época de Estrabón (siglo I). Leake, seguido por Perdrizt y Collart, situó el centro urbano en una colina con ricas ruinas al este de la población de Orphanion, a unos 8 km al este de la desembocadura del río Estrimón.​ Las excavaciones sacaron a la luz cerámica ática y tasia de finales del siglo VI-principios del V a. C.. Hay restos arqueológicos del periodo helenístico y una necrópolis de finales del siglo III- principios del II a. C. al noroeste de la colina, lo que indica que Fagres sobrevivió hasta época romana.​ El yacimiento fue confirmado por el descubrimiento de una moneda de bronce de finales del siglo IV a. C., con una cabeza de Apolo en el anverso, un prótome de león en el reverso, y la leyenda ΦΑΓΡ.​ Referencias Bibliografía Mogens, Herman Hansen; Nielsen, Thomas Heine (2004). «Thrace from Strymon to Nestos». An inventory of archaic and classical poleis (en inglés). Nueva York: Oxford University Press. p. 865. ISBN 0-19-814099-1. (requiere registro).
Phanote

Phanote or Phanota (Ancient Greek: Φανότη), or Phanoteia (Φανωτεία), was a strongly fortified ancient Greek town of Chaonia located in the region of Epirus. The town's location was of military/strategic importance as it stood in the midst of a valley surrounded by an amphitheatre of mountains, through which there are only two narrow passes. It lies about halfway between the sea and the Antigonean passes, and was therefore of importance to the Romans when they were advancing from Illyria in 169 BCE. Its site is tentatively located near the modern Raveni. See also List of cities in ancient Epirus References Citations Sources Hansen, Mogens Herman; Nielsen, Thomas Heine (2004). An Inventory of Archaic and Classical Poleis. Oxford and New York: Oxford University Press. ISBN 0198140991. This article incorporates text from a publication now in the public domain: Smith, William, ed. (1854–1857). "Phanote". Dictionary of Greek and Roman Geography. London: John Murray. External links Entry on the website of the Greek Ministry of Culture about the archeological site at Doliani (in Greek)
Fánote

Fánote (en latín: Phanote) fue una antigua ciudad griega en la región de Epiro. Durante la tercera guerra macedónica, en el 169 a. C., Fánote, que estaba fortificada, fue atacada por un ejército de 6000 hombres entre los que había soldados de Caonia y Tesprotia bajo el mando del romano Apio Claudio Centón, pero tal expedición resultó un fracaso debido a la resistencia de la guarnición que había dejado Perseo de Macedonia.​ Más tarde, en el 167 a. C., otro ejército al mando del romano Lucio Anicio Galo marchó contra las ciudades de Epiro y la ciudad de Fánote fue la primera que se le rindió. Sus habitantes salieron al encuentro del ejército con ínfulas alrededor de sus frentes.​ Sus habitantes son mencionados también por Polibio.​ Se localiza en una colina cerca de la actual Doliani.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Fánote. Página del Ministerio de Cultura de Grecia: sitio arqueológico de Doliane (en griego)
Паксос

Паксос (или Пакси; на гръцки: Παξοί) е гръцки остров в Йонийско море. Той е най-малкият от групата на Йонийските острови. Общината има площ 30 121 km2. Фактически, в Гърция под името Пакси се разбира комплекс от острови, най-големия от които е Паксос, а по-малкия остров, известен с виното и пясъчните си брегове – Антипаксос. Според древногръцката митология, Посейдон създал острова, удряйки остров Корфу със своя тризъбец, за да имали с жена си Амфитрита спокойно място за отдих. Предполага се, че островът е населяван още в доисторически времена. Традиционно, финикийците се считат за първите заселници на Паксос. Името на острова се предполага, че идва от думата Пакс, която означава сланец на финикийски език. Островът е част от Римската империя до 2 век. По време на Византийската империя и в Средновековието, той е постоянно нападан от пирати. В края на 14 век, властта над острова принадлежи на Венецианската република. Източници
Paxos

Paxos nebo Paxi (řecky Παξοί) je malý ostrov v Jónském souostroví. Obyvatelstvo V obci žilo v roce 2011 2300 obyvatel. Obec Paxos se nečlení na obecní jednotky a člení se rovnou na čtyři komunity, které se dále skládají z jednotlivých sídel, tj. měst a vesnic. V závorkách je uveden počet obyvatel obecních jednotek a komunit. Komunita Gaios (1196) – sídla: Bogdanátika (135), Gáios (498), Ieromónachos (28), Katsimátika (4), Makrátika (149), Oziás (196), Velianitátika (64), Vlachopoulátika (102), obydlený ostrov Antipaxos (20) a neobydlený ostrov Panagía. Komunita Lakka (446) – sídla: Apergátika (105), Aronátika (22), Dalietátika (41), Grammatikaíika (12), Lákka (147), Mastorátika (41), Mounkelátika (33), Petrátika (45). Komunita Loggos (298) – sídla: Anemogiannátika (24), Dendiátika (46), Kankátika (44), Kontogiannátika (67), Koútsion (36), Longós (81). Komunita Magaziá (360) – sídla: Arvanitakaíika (59), Boïkátika (30), Kourtaíika (30), Magaziá (91), Manesátika (51), Plátanos (99). Historie Pravděpodobně byl ostrov osídlen již v pravěku, za první obyvatele jsou tradičně považováni Féničané. Předpokládá se, že jméno pochází z fénického Pax, což znamená lichoběžníkový. Ostrov je znám bitvou u Paxu, námořním střetnutím mezi řeckou a illyrskou flotilou během první illyrské války v roce 229 př. n. l., které zaznamenal Polybios. Od druhého století př. n. l. ovládali ostrov Římané. Poté, co se vystřídali nejrůznější vládci, mezi kterými byli i Křižáci, ovládli ostrov na konci 14. století Benátčané. Během napoleonských válek se na Jónském souostroví vystřídal vliv Francie a rusko-tureckých spojenců. V roce 1815 se Velká Británie stala protektorem Spojených států Jónských ostrovů. V roce 1864 se Paxos, spolu s dalšími Jónskými ostrovy, stal součástí Řecka. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Paxi na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Paxos na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Paxos v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
Paxí

Paxí (görög írással Παξοί) vagy Paxósz sziget Görögországban, Korfutól 11, Párga városától 20 kilométerre. 10 kilométer hosszú, 4 kilométer széles, területe 19 km². Lakossága 2300 fő, fővárosa Gáiosz. A szigetet csak komppal, illetve hajóval lehet megközelíteni, repülőtere nincs. Jellemzőek rá az olajfaligetek, sziklák, víz alatti barlangok, kicsiny öblök. A név a görög nyelvben többes számú, eredetileg Paxósz és Antípaxosz szigeteinek együttes neve, de ma már az egykori Paxoszt is így nevezik a görögök. Története Paxí szigete valamikor Korfu része volt. Poszeidón (a tenger istene) egy nyugodt helyet keresett, ahol a szeretett Amphitritével lakhat. Ebből az okból a hatalmas hármasfog legdélibb részét leválasztotta, melyet ma Paxosz néven ismerünk. Másik mítosz szerint Poszeidón hazatérésekor Korfuról Leukadiára a tenger habjaiból szigetet hozott létre, hogy itt megpihenhessen és ez lett Paxosz (ógörög), a mai Paxí. Adatok Paxít a végtelen olajfa-ligetek szigetének is hívják. Nyugati része, a keletivel ellentétben, barlangokkal és éles sziklákkal van tele. A sziget fővárosa Gáiosz, mely Szent Gaius után kapta nevét. A várost két kicsi sziget védi, Ájosz Nikólaosz és Panagía. A sziget lakossága nagyrészt a turistákból él, valamint az olívaolaj-termesztésből és a halászatból. A főváros kikötője igazi tengerparti hangulatot nyújt a turisták számára. Csak egy szálloda van a városban, azonban minden második házban vannak kiadó szobák a kirándulók részére. Az év legfontosabb ünnepe június 29-e (Szent Péter és Szent Pál napja), ekkor a szentek tiszteletére körmenet indul a szigeten. Antípaxosz Antípaxosz egy pici sziget Paxíhoz közel. A turisták itt csak rövid időt töltenek el, szállodák nincsenek, bár van pár magánház, ahol egy-egy szobát kiadnak az érdeklődők számára. Mindössze 120 lakosa van a szigetnek, akik halászatból, földművelésből tartják fent magukat. Paxosz fővárosából hajóval juthatunk el a szigetre. Környező szigetek Antípaxosz Ájosz Nikólaosz Panagía Láka Longósz Külső hivatkozások https://web.archive.org/web/20110605015325/http://www.invia.hu/gorogorszag/paxi-szigete/ http://www.hellasz.hu/forum/viewtopic.php?t=152
Paxi

Paxoi, Paxi, of Paxos (Grieks: Παξοί) is een van de Ionische Eilanden, en gemeente (dimos), gelegen in het noordwesten van Griekenland, ten zuiden van Korfoe. Tevens is het de verzamelnaam van een eilandengroep, waarvan Paxi en Antipaxi de grootste zijn. Het eiland heeft een oppervlakte van ongeveer 19 km² en telt circa 2300 inwoners. De hoofdstad is het pittoreske Gaios, een vroeger zeeroversnest, gelegen aan de zuidoostzijde van het eiland. Hier bevindt zich tevens de belangrijkste haven van het eiland. Deze dankt haar beschermde ligging aan de twee kleine eilanden (Panayia en Agios Nikolaos) die haar tevens vormen. Overige plaatsen van enig belang zijn Lakka in het uiterste noorden en Loggos (ook wel Longos genoemd) in het noordoosten. De westkust kenmerkt zich voor een groot deel door steile kalksteenkliffen, die op zeeniveau sterk zijn geërodeerd. Paxi is bekend vanwege zijn vele olijfbomen (circa 500.000) en de hoge kwaliteit olijfolie die er wordt geproduceerd. Geschiedenis De Feniciërs worden beschouwd als de eerste bewoners van Paxi, hoewel de mogelijkheid bestaat dat het eiland voor die periode ook al werd bewoond. Vanaf de tweede eeuw voor Christus bestuurden de Romeinen het eiland. Gedurende de Byzantijnse periode en de middeleeuwen was het eiland een constant doelwit voor piraten. In de veertiende eeuw kwam het eiland onder Venetiaans bestuur. Tijdens de door Napoleon gevoerde oorlogen kwamen de Ionische Eilanden achtereenvolgens in Frans, Russisch-Turks en later in Brits bezit. Laatstgenoemde stichtte in 1815 de Ionische Unie. Uiteindelijk werden de eilanden in 1864 toegevoegd aan de Griekse staat. Vandaag de dag is het toerisme op Paxi sterk in ontwikkeling. Etymologie Voor het ontstaan van de naam 'Paxi' bestaat een aantal verschillende etymologische verklaringen. Volgens Strabo is de naam afgeleid van het Phoenicische woord 'Paks', dat trapezium betekent. Dit zou corresponderen met de vorm die de eilanden van bovenaf gezien hebben. Een tweede verklaring is gestoeld op een historisch document waaruit zou blijken dat de inwoners van de Siciliaanse stad Paxous uit hun woonplaats werden verdreven. Ze werden gedwongen om te verhuizen naar Paxi en vernoemden het eiland naar hun thuisstad. Weer een andere theorie is dat het woord is afgeleid van het Latijnse woord 'Pax', dat vrede betekent. Dit zou terugslaan op het vredige karakter van de eilanden. Mythologie In de Griekse mythologie wordt het doen ontstaan van Paxi toegeschreven aan Poseidon. Met zijn drietand sloeg hij een stuk van Korfoe af, zodat zijn vrouw Amphitrite en hij een rustig plekje voor zichzelf hadden.
Paksos

Paksos albo Paxos, Paxi, leży obok mniejszej Andipaksos lub Atipaxos, Antipaxi, toteż często w liczbie mnogiej: Paxi albo Paxoi (starogr. Παξούς, gr. Παξοί lub Παξί) – wyspa na Morzu Jońskim u zachodnich wybrzeży Grecji. Wchodzi w skład archipelagu Wysp Jońskich. Powierzchnia ok. 19 km², górzysta (wysokość do 248 m n.p.m.). Na wschód od wyspy (na lądzie stałym) znajduje się miasteczko portowe Parga nad zatoką o tej samej nazwie. W odległości niecałych trzech kilometrów na południe od Paksos leży mała wyspa Andipaksos zamieszkana przez 40 stałych mieszkańców. Leży w administracji zdecentralizowanej Peloponez, Grecja Zachodnia i Wyspy Jońskie, w regionie Wyspy Jońskie, w jednostce regionalnej Korfu, w gminie Paksos. W 2011 roku liczyła 2280 mieszkańców. Największą miejscowością na wyspie jest leżący na południowym zachodzie Gaios. Wyspa dysponuje połączeniem promowym z wyspą Korfu i z portem w Igumenicy (w sezonie letnim także z Włochami). Mitologia Posejdon przy pomocy swego trójzębu oddzielił wyspę od południa Korfu z zamiarem stworzenia sobie miejsca schadzek ze swoją ulubienicą - Amfitrytą. Trójząb jest również znakiem rozpoznawczym wyspy. Przypisy
Paxos

Paxos ou Paxoi e Antipaxos ou Antipaxoi (em grego: Παξοί και Αντίπαξοι) é o menor grupo de ilhas dentro das Ilhas Jônicas. As maiores ilhas são Paxos e Antipaxos nas proximidades. A principal cidade de Paxoi, e a sede do município, é Gaios. O município tem uma área de 30.121 quilômetros quadrados. A área da ilha é de 76 quilômetros quadrados. A ilha de Paxos é uma das menores ilhas da cadeia jônica de ilhas gregas que fica na costa ocidental da Grécia continental. Paxos fica ao sul de Corfu e tem uma rica herança cultural e uma história muito colorida. Nome Na mitologia grega, Poseidon criou a ilha atacando Corfu com seu tridente, para que ele e sua esposa, Amphitrite, pudessem ter paz e tranquilidade. Embora tenha sido possivelmente habitado desde os tempos pré-históricos, os fenícios são tradicionalmente considerados os primeiros colonos de Paxos. Acredita-se que o nome seja derivado de Pax, o que significava trapezoidal em sua língua. Geografia A ilha tem aproximadamente 13 km de comprimento e inclina-se para oeste. A costa oeste é dominada por íngremes penhascos brancos e calcários, muito erodidos ao nível do mar, e abrigam muitas cavernas azuis, que podem ser exploradas em lançamentos partindo de Gaios. Grande parte da paisagem atraente ainda está coberta de oliveiras. Estes se estendem desde Lakka, a comunidade portuária no norte, passando pela Magazia até Gaios, a capital. Há conexões de ferry e jetfoil diariamente com Kerkyra (Corfu) e com o continente em Igoumenitsa. Excursões via Corfu até a Albânia (o resort de Saranda e o magnífico assentamento greco-romano de Butrint) também podem ser organizadas com os operadores de jetfoil locais. Galeria Referências Ligações externas http://www.paxoswebcams.gr/ https://paxos-map.com/ http://www.paxostouristguide.com
Paxos

Paxos (la plural în greacă Παξοί sau tot în greacă Παξί, transcrise Paxoi sau Paxi, la acuzativ în greacă Παξούς), este o insulă ionică (a Greciei). Ea este situată la sud de insula Corfu. La 2,5 km la sud de Paxos se află o mică insulă, Antipaxos, care numără doar vreo patruzeci de locuitori permanenți. Paxos are lungimea de 10 km și, în unele locuri, depășește lărgimea de 2 km. Cea mai mare înălțime a acestei insule de circa 25 km² este de 248 de metri. Jumătate din cei 2.300 de locuitori ai insulei trăiesc la Gaios, localitatea principală situată în sud-vest. Gaios este un mic port de pescari bine protejat de două insulițe, Panaghia și Agios Nikolaos. Potrivit mitologiei grecești, Poseidon a despărțit Paxos de Corfu cu tridentul său, pentru a crea un cuib de dragoste pentru el și soția sa Amphitrite.
Пакси

Паксос или Пакси (грч. Παξοί) је грчко острво које припада јонској групи острва. Острво Пакси лежи око 15 km јужно од острва Крф. Координате: 39° 12′ Сгш. 20° 10′ Игд. Острво Пакси са оближњим острвцетом Антипакси и мањих хридима чини засебну општину у оквиру округа Крф. Географија Паксос је око 8 km дуг, и не шири од 4 km. Површина острва је око 25 km². На острву живи око преко 2.000 становника, а настањени су највише у главном месту острва, Гајосу. Пољопривреда Главна биљна култура на Паксосу је маслина. Његово маслиново уље се сматра најбољим на Јонским острвима. Поред маслина гаји се и винова лоза. Винова лоза даје квалитетно вино. Нарочито се истиче вино од коринтског грожђа и то са Кефалоније и Итаке, а затим са Паксоса. Туризам Лети оно што привлачи туристе у овај крај су плаже од карактеристичних ситних каменчића (не пијесак), али ти излети су углавном једнодневни туристички излети бродићима из Гајоса. Види још Грчка острва Референце Спољашње везе Информације о Паксосу (енглески) О Паксосу и Антипаксосу