NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Basilique de Stamáta

La basilique de Stamáta (grec moderne : βασιλική της Σταμάτας) est un ancien édifice chrétien situé à Stamáta, dans la périphérie de l'Attique, en Grèce. Emplacement L'édifice est situé sur la colline de Mygdaléza, à Stamáta. Histoire et description Construite entre la fin du Ve et le début du VIe siècle, cette basilique paléochrétienne, d'une largeur de 15,55 mètres, est composée de trois nefs avec narthex, ainsi que de bâtiments adjacents, dont un baptistère. Comme possible date de destruction de l'édifice, est proposée la période entre la fin du VIIe siècle et le début du VIIIe siècle, pendant laquelle, en raison des invasions slaves et arabes, la plupart des monuments grecs datant de la période paléochrétienne sont détruits. Au cours du XIe siècle, une partie de la nef centrale est reconstruite et convertie en église, tandis que ses alentours sont utilisés comme cimetière par la population locale. Vers la fin du XIXe siècle, l'existence de cette dernière église est attestée, sous le nom de Sainte-Parascève (grec moderne : Αγία Παρασκευή) ou Saint-Nicolas (grec moderne : Άγιος Νικόλαος). En 1988, une tombe jumelle en forme de boîte, décorée d'une croix, ainsi que de représentations d'oiseaux et d'épigraphes priant pour le salut de l'âme des défunts, est découverte sur le site, lors de fouilles organisées par la Ière éphorie des antiquités byzantines, qui, en 1996, est déplacée vers le Musée byzantin et chrétien d'Athènes. Le 28 juillet 2018, cette dernière tombe est victime d'un acte de vandalisme, ainsi que d'autres objets exposés ce jour-là. Notes et références Références Annexes Bibliographie : document utilisé comme source pour la rédaction de cet article. (el) Nikólaos Giolés et Geórgios Pállis, Άτλας των χριστιανικών μνημείων του Αιγαίου : από τους πρώτους χριστιανικούς χρόνους μέχρι την Άλωση [« Atlas des monuments chrétiens de la Mer Égée : des premiers temps chrétiens jusqu'à la chute de Constantinople »], Athènes, Secrétariat Général de la Mer Égée et de la Politique Insulaire,‎ 2014, 453 p. (ISBN 978-618-80577-4-6) (el) Eugenía Geroússi, « Η παλαιοχριστιανική βασιλική της Αγίας Ειρήνης στην Περίσσα Θήρας. Μία πρώτη προσέγγιση » [« La basilique paléochrétienne Saint-Irène de Períssa, à Thíra. Une première approche »], Χριστιανική Αρχαιολογική Εταιρεία, vol. XXXI,‎ 2010 (DOI https://doi.org/10.12681/dchae.666, lire en ligne) Portail de l’archéologie Portail de la Grèce Portail du christianisme
Канацулева къща

Хадзимихаиловата или Канацулевата къща (на гръцки: Οικία Κανατσούλη, Οικία Χατζημιχαήλ) е къща в град Сятища, Гърция. Местоположение Къщата е разположена в северната махала Хора, срещу Сятищката митрополия. История Историята на фамилията Хадзимихаил започва в 1700 година, когато търговецът и земевладелец Никос Хадзимихаил от сятищкото село Дряново избягва в Сятища. Неговите синове Павлос, Дукас и Николаос основават търговска къща във Виена, столицата на Австрийската империя. Търговските им дейности, освен Балканския полуостров, се простират от Будапеща и Виена до Лайпциг и по-на север до Амстердам. Тримата братя са активни членове на гръцката община във Виена. Павел остава за постоянно във Виена и в 1798 година му е дадена благородническа титла. Никос Хадзимихаил построява величественото имение срещу митрополията на Сисани и Сятища. Търговският символ на семейството и датата 1757 година са гравирани върху плоча над главния вход на къщата. Според други исторически свидетелства къщата е построена в 1746 година. В 1786 година Николаос Хадзимихаил умира и го наследява Димитриос, който в 1787 година се жени за Агни, дъщерята на Георгиос Манусис от другото влиятелно търговско семейство на Сятища. През пролетта на 1821 година той участва в срещата в Сятища, където е решено да се изпрати Николаос Касомулис на срещата на вождовете в Олимп. В 1856 година лекарят от Кожани Атанасиос Канацулис се жени за Агни Хадзимихаил, внучка на Димитриос Нику Хадзимихаил. Техните потомците са собственици на имението. В 1937 година къщата е обявена за паметник на културата. Архитектура Къщата има забележителна архитектура, както и ценна вътрешна украса със стенописи и дърворезба. Вътрешният стенопис в зимното помещение, наречен „Пантеон“, е основна забележителност на имението. Рисуван е в 1811 година от Евтимиос от Стара Патра, чиито произведения се срещат и в други къщи в града. В стенописа са разгърнати сцени от гръцката митология: Мойри, Раждането на Атина, Кронос изяжда децата си, Кронос, Афродита, Еол, Рея и Корибанти, Отвличането на Персефона, Дике, Сфинкс, Пан, Асклепий, Артемида, Хефест, Горгони, Аполон, Химера. Дори вътрешните повърхности на прозорците и лампите на вратите са изписани. На капителите на три колони има три човешки фигури, котио може би са Димитриос Хадзимихаил, Агни и Евтимиос. Бележки
Дзурева къща

Дзуревата къща (на гръцки: Οικία Τζουρά) е къща в град Сятища, Гърция. Собственост е на семейство Дзурас. Къщата е построена от майстора Димо Теодоро, който е възможно да е майстор Димо от Жупан. В 1966 година къщата е обявена за паметник на културата. Бележки
Église d'Ágios Dimítrios Loumbardiáris d'Athènes

L’église d’Ágios Dimítrios Loumbardiáris (grec moderne : εκκλησία Αγίου Δημητρίου Λουμπαρδιάρη) est un édifice chrétien situé à Athènes, dans la périphérie de l'Attique, en Grèce. Emplacement L'édifice est situé sur la colline de Philópappos, à proximité du monument homonyme. Histoire et description De date inconnue et construite en plusieurs phases, cette église doit son nom à une légende locale datant du XVIIe siècle. Selon cette dernière, en 1658, le commandant ottoman de la garnison de l'Acropole de l'époque, Youssouf, souhaite tirer à boulets de canons (grec moderne : λουμπάρδα) sur l'église et ses fidèles le jour même de la fête de saint Démétrios de Thessalonique, à qui l'église est dédiée. Cependant, toujours selon cette légende, il voit ses plans contrariés par la foudre qui frappe la poudrière de l'Acropole, provoquant une explosion qui le tue, ainsi que le reste de sa famille, présente sur les lieux. Le décor intérieur de l'édifice présente nombre de fresques, dont la majorité sont créées pendant la période ottomane, d'après leurs inscriptions ktetoriques. Quant à l'architecture extérieure de l'église, elle est le résultat de vastes travaux entrepris en 1955 par l'architecte et urbaniste Dimítris Pikiónis. Ce dernier utilise des pavés, des éléments en marbre provenant de bâtiments de style néoclassique, ainsi que des ceintures de béton, comme matériaux de construction, tandis que l'architecture byzantine et la tradition locale lui servent comme source d'inspiration. Dans le cadre de ces travaux de restauration, un café connu sous le nom d'anapaftírio (grec moderne : αναπαυτήριο) est construit sur les lieux par Pikiónis. La célébration pascale ayant lieu dans l'église, ainsi que la procession de l'épitaphe de sa paroisse, rencontrent une popularité importante parmi la population locale. Notes et références Références Annexes Bibliographie : document utilisé comme source pour la rédaction de cet article. (el) Andréas Xyggópoulos, Α΄. Ευρετήριον των μεσαιωνικών μνημείων των Αθηνών. 1. Αθηνών. Τα Βυζαντινά και Τουρκικά Μνημεία των Αθηνών [« I. Index des monuments médiévaux d'Athènes. I. Athènes. Les monuments byzantins et turcs d'Athènes »], Athènes, Section archéologique du ministère de l'Éducation et des Religions de Grèce,‎ 1929 Portail de l’architecture chrétienne Portail du patrimoine mondial Portail du christianisme orthodoxe Portail d'Athènes et de l'Attique
Котелски мост

Котелският мост (на гръцки: Γεφύρι Παλιάς Κοτύλης) е османски каменен мост, разположен в изоставеното нестрамско село Котелци, Костурско, Гърция. Мостът е строен в XIX век. Разположен е зад църквата „Свети Георги“ на потока, спускащ се от Пиргос и свързва махалите на селото. Има една арка. Бележки
Вила „Наваро“

Вила „Наваро“ (на гръцки: Βίλλα Ναβάρρο) е историческа постройка в град Солун, Гърция. Местоположение Сградата е разположена в южния квартал Пиргите, на булевард „Василевс Георгиос“ № 29, на кръстовището с улица „Бизани“. История Построена е в 1896 година за гръцкия гражданин Дионисиос Спанос и в 1897 година е продадена на семейство Панду. В 1904 година е ипотекирана при Мойсей Ис. Шалом и в 1911 година става негова собственост. В 1990 година съпругът на Евелин Шалом, Йосиф Наваро, продава сградата на семейство Цакалу, което я реставрира и в нея се помещава Институтът за професионално обучение. В нея се помещава временно и 6-а данъчна служба. Обявена е за защитен обект в 1983 година. Архитектура Състои се от мазе и два етажа. Фасадата е разпредела на три части, като централната част се откроява с главния вход и мраморното стълбище. В допълнение има балкон с богато украсени парапети, поддържани от метални косници. Централният отвор на втория етаж е единственият, който има фронтон. Частите на главната западна фасада са разделени от пиластри с дорийски капители, като отворите са напълно симетрични. Оформлението на задната източна фасада е абсолютно същото, с тази разлика, че стълбището е отстрани. Сградата завършва с назъбена лента, изпъкнал корниз и парапет. Бележки
Хаджимишева къща (Братя Хаджимишеви)

Хаджимишевата къща (на гръцки: Οικία Αφών Χατζημήσεφ) е историческа постройка в град Солун, Гърция. Местоположение Сградата е разположена в южния квартал Пиргите, на булевард „Василевс Георгиос“ № 25. История Построена е в 1896 година за синовете на Иван Хаджимишев, Петър и Никола. Вероятно е проектирана от Фредерик Шарно, архитект на къщата на баща им Иван Хаджимишев, която е в съседство, както и на къщата на чичо им Тодор Хаджимишев. След Междусъюзническата война къщата е резиденция на Нелсън Уилям Абът, от известното солунско семейство Абът. По-късно е резиденция на генерал-губернатора на Македония и на Училището за глухи. В някакъв момент от историята си имотът е прехвърлен на църквата. Към началото на XXI век е бар. Обявена е за защитен обект в 1983 година. Архитектура В архитектурно отношение е неокласическа двуетажна сграда със симетрия във вертикалната ос. Централната ос на фасадата е подчертана от главния вход, към който води монументално мраморно стълбище. Декорацията на фасадата е проста, с пиластри с капители в йонийски стил и триъгълни фронтони над прозорците. Сградат завърщшва с назъбена лента, изпъкнал корниз и парапет. В оригиналния си вид няма балкон, а само широко стълбище пред входа. Бележки
Хаджимишева къща (Иван Хаджимишев)

Хаджимишевата къща (на гръцки: Οικία Ιβάν Χατζημήσεφ) е историческа постройка в град Солун, Гърция. Местоположение Сградата е разположена в южния квартал Пиргите, на булевард „Василевс Георгиос“ № 27, на кръстовището с улица „Бизани“. История Построена е в 1890 година от архитект Фредерик Шарно за богатия български земевладелец Иван Хаджимишев, брат на Тодор Хаджимишев. Къщата на Тодор се намира на булевард „Василиса Олга“ № 3 и дизайнът ѝ е идентичен, особено на фасадата. В съседство е къщата на синовете на Иван Петър и Никола. След смъртта на Иван Хаджимишев в 1896 година имотът преминава на ръцете на съпругата му Евтимия и децата му Петър, Никола и Екатерина. След Междусъюзническата война, при която Солун попада в Гърция, в 1915 година семейството се установява в София и сградата преминава в ръцете на гръцката държава. В 1919 - 1933 година в нея е настанено консулството на САЩ, в 1933 - 1938 година 5-та мъжка гимназия, в 1938 - 1940 офисите на Националната младежка организация, в 1952 - 1972 6-та данъчна служба. Имотът в някакъв момент от историята си е прехвърлен на църквата, която в 1974 година го дава под наем на общината и той приема 12-то основно училище. Сградата е повредена при Солунското земетресение в 1978 година и евакуирана, но след ремонт училището се връща. Земетресение в 2004 година предизвиква голяма пукнатина на 2-рия етаж и сградата е сметната за неподходяща и 12-то основно училище е преместено. След това в него се помещава социалният проет „Училище“. Обявена е за защитен обект в 1983 година. Архитектура В архитектурно отношение е двуетажна сграда с еклектична морфология. Неокласически елементи в архитектурата са разделението на основа-тяло-венец, симетрията в отворите и повтаряемостта на елементите. Централната ос на фасадата е подчертана от централната врата, към която води монументално мраморно стълбище. Между отворите има пиластри с йонийски капители, които също са обрамчени от пиластри с капители, които изглеждат по-коринтски. Освен това всички отвори са увенчани с фронтон, триъгълен на 2-рия етаж, сводест на 1-вия. Балконите са от мрамор, а парапетите са сложни. На върха има назъбена лента под изпъкналия корниз и парапет над нея. Бележки
Сграда на 51-во основно училище (Солун)

Сградата на 51 основно училище (на гръцки: 51ο Δημοτικό Σχολείο Θεσσαλονίκης) е историческа училищна постройка в град Солун, Гърция. Местоположение Сградата е разположена на улица „Касандрос“ № 54. История Училището е основано между 1876 и 1879 година под името Училище за прогрес (Mekteb-i Terakki) от богатите евреи дьонме - частно училище, което цели да доведе западните научни знания в Османската империя. Сградата е построена за настаняване на училището. Училището за прогрес е едно от най-прогресивните османски училища, тъй като е едно от първите, които преподават чужди езици и имат женски отдел и отдел за възрастни. В началото на XX век училището е преименувано на Търговско училище за напредък (Yadighiar-iTerakki Ticaret Mektebi) и се създава клон на училището в квартала Хамидие. През 1912 година, поради Балканската война много мюсюлмани напускат Солун и в училището остават много малко ученици. В 1916 година в сградата е разположена част от жандармерията. В 1923 година всички мюсюлмани се изселватот Солун, последната част на училището е затворена и сградата става собственост на гръцката държава. От края на Втората световна война в сградата се помещава 51-во основно училище. Обявена е за защитен обект през 1983 година. Архитектура В архитектурно отношение е двуетажна правоъгълна сграда с полусутерен и керемиден покрив. Архитектурата е еклектична като има елементи от необарока - фронтонът над входната врата, но също така и от неокласицизма - абсолютна симетрия във вертикалната ос, но също така и в отворите. Първият и вторият етаж се разграничават чрез използването на различен декоративен ключ над прозорците. Централната ос се подчертава от централната врата и единствения балкон на сградата, който оригинално е с балюстради, а не с метален парапет. Тази ос завършва с необароков фронтон, от който е оцеляла само малка част от надписа. Голямата, двукрила дървена врата с полукръгъл прозорец е заменена с метална. Бележки
Къща на улица „Теофилос“ № 32

Къщата на улица „Теофилос“ № 32 (на гръцки: Κτίριο στις οδούς Θεοφίλου και Αγίας Σοφίας 32) е историческа постройка в град Солун, Гърция. Местоположение Сградата е разположена в Горния град - бившата турска махала, на улица „Теофилос“ № 25 и „Агия София“ № 107. История Построена е най-вероятно някъде в края на XIX век за албански първенец. Приземният етаж е построен оригинално за фурна и винаги е изпълнявал такава функция. На първия етаж са жилищните помещения. Кръглата капандура на таванския етаж показва статуса на собственика. Къщата е характеризирана като защитен паметник в 1979 година и отново в 1999 година. Архитектура В архитектурно отношение е двуетажна сграда с партер и мецанин, предназначена за търговска употреба. Забележителен пример е за местна македонска архитектура с неокласически влияния - еркерни издадености със сложни косници, отляти от чугун, заострен фронтон, дървени псевдоколони. Бележки
Theocharakis-Stiftung

Die Vassilis-und-Marina-Theocharakis-Stiftung für Bildende Kunst und Musik (griechisch Ίδρυμα Εικαστικών Τεχνών και Μουσικής Βασίλη και Μαρίνας Θεοχαράκη) ist eine griechische gemeinnützige Stiftung mit Sitz in Athen. Informationen Die Stiftung hat ihren Sitz in Athen und wurde 2004 von dem Ehepaar Vasilis und Marina Theocharakis gegründet. Die offizielle Eröffnung fand am 5. Dezember 2007 mit einer retrospektiven Ausstellung von Werken des griechischen Malers Spyros Papaloukas statt. Ziel der Stiftung ist die Förderung von Musik und bildender Kunst mit Schwerpunkt auf moderner Kunst, griechischen Künstlern und der Zusammenarbeit mit einschlägigen Institutionen in Griechenland und im Ausland. Zu den Aktivitäten der Stiftung gehören Ausstellungen, Konzerte, Führungen, Gespräche und Vorträge über Musik und bildende Kunst. Während ihrer Tätigkeit hat sie thematische und retrospektive Ausstellungen über Persönlichkeiten der Literatur und Kunst präsentiert und hat mit Museen und Sammlungen aus Griechenland und dem Ausland zusammengearbeitet. Besonderer Wert wird auf die Ausbildung und das Einführung junger Menschen in den Bereichen Kunst, ästhetische Erziehung und Museen gelegt. Die Sammlung der Stiftung umfasst eine Reihe von Werken des Malers Spyros Papaloukas, die 2006 von der Tochter des Künstlers, Mina Papaloukas, gestiftet wurden. Die Stiftung ist in einem denkmalgeschützten Privatgebäude aus den 1920er Jahren untergebracht, das von dem Architekten Vasilios Tsagris entworfen wurde und als Megaro Rendi bekannt ist. Es verfügt über Säle, in denen Veranstaltungen und Bildungsprogramme für alle Altersgruppen stattfinden, einen Gastronomiebereich, und ist barrierefrei. Weblinks B & M Theocharakis Foundation for the Fine Arts & Music Einzelnachweise
B. & M. Theocharakis Foundation

The B. & M. Theocharakis Foundation for the Fine Arts and Music (Greek: Ίδρυμα Εικαστικών Τεχνών και Μουσικής Βασίλη και Μαρίνας Θεοχαράκη) is a non-profit foundation and art museum based in Athens, Greece, focusing on the promotion of Fine Arts through cultural events and exhibitions. History and development The foundation was established in 2004 by Basil Theocharakis, a Greek businessman, art collector and painter, and his wife Marina Theocharaki who is involved with art exhibitions and publications. In 2005, the foundation acquired Rentis Building, a listed building close to the site of the Hellenic Parliament in Athens city center. After restoration works accompanied by interior and exterior redesign occurred, the museum opened to the public on December 5, 2007, presenting a retrospective exhibition dedicated to painter Spyros Papaloukas (1892–1957). The Foundation's main goals are: the promotion of Fine Arts, and Greek artists through events, exhibitions and collaborations with other cultural institutions Modernist art studies the evolution of Art through history The bulk of its collection consisted of a large number of Papaloukas' works, mainly donated to the museum by his daughter. Building The building housing the museum was built in the 1920s by architect Vassilis Tsagris, mainly based on the eclectic style of the Interwar period but also inspired by Art Nouveau and the so-called "Wagner School". It is known as Rentis Building, and it was acquired by the Theocharakis Foundation in 2005. References External links Official website
Fundación Theocharákis

La Fundación Theocharákis (en griego: Ίδρυμα Θεοχαράκη) es una fundación sin ánimo de lucro con sede en Atenas, Grecia. Historia La fundación tiene su sede en Atenas, Grecia, y fue fundada en 2004 por Vassílis y Marína Theocharákis.​ Su inauguración oficial tuvo lugar el 5 de diciembre de 2007, con una exposición retrospectiva de obras del pintor griego Spýros Papaloukás.​​ El objetivo de la fundación es promover la música y las artes visuales, haciendo hincapié en el arte moderno, los artistas griegos y las asociaciones con organizaciones similares en Grecia y en el extranjero.​ Las actividades de la Fundación Theocharákis incluyen exposiciones, conciertos, visitas guiadas, debates y conferencias sobre música y artes visuales. A lo largo de su existencia, ha organizado exposiciones temáticas y retrospectivas sobre personalidades del mundo de la literatura y el arte y ha colaborado con museos y colecciones de Grecia y el extranjero. Se presta especial atención a la educación y familiarización de los jóvenes con las artes, la educación estética y los museos.​ Las colecciones de la fundación incluyen una serie de obras del pintor griego Spýros Papaloukás, donadas en 2006 por la hija del artista, Mína Papaloukás.​​ La fundación tiene su sede en un edificio privado de los años veinte, diseñado por el arquitecto griego Vassílios Tsagrís y conocido como Mansión Réntis.​​ El edificio cuenta con salas para actos y programas educativos para todas las edades, una zona de restauración y también es accesible para personas con movilidad reducida.​ Galería Véase también Mansión Réntis Referencias
Fondation Theocharákis

La Fondation Theocharákis (grec moderne : Ίδρυμα Θεοχαράκη) est une fondation à but non lucratif établie à Athènes, en Grèce. Histoire La fondation est établie à Athènes, en Grèce, et est fondée en 2004 par le couple de Vassílis et Marína Theocharákis. Son inauguration officielle de son siège a lieu le 5 décembre 2007, avec une exposition rétrospective d'œuvres du peintre grec, Spýros Papaloukás. L'objectif de la fondation est la promotion de la musique et les arts visuels, en mettant l'accent sur l'art moderne, les artistes grecs, ainsi que les partenariats avec des organismes similaires en Grèce et à l'étranger. Les activités de la Fondation Theocharákis comprennent, entre autres, des expositions, des concerts, des visites guidées, des discussions, ainsi que des conférences portant sur la musique et les arts visuels. Au cours de son existence, elle organise des expositions thématiques et rétrospectives sur des personnalités du monde de la littérature et de l'art et collabore avec des musées et des fonds de collection originaires de Grèce et de l'étranger. Une attention toute particulière est accordée à l'éducation et à la familiarisation de la jeunesse avec les arts, l'éducation esthétique et les musées. Parmi les collections de la fondation figure, notamment, une série d'œuvres du peintre grec, Spýros Papaloukás, données en 2006 par la fille de l'artiste, Mína Papaloukás. La fondation siège au sein d'un bâtiment privé datant des années 1920, œuvre de l'architecte grec, Vassílios Tsagrís, et connu sous le nom de Palais Réntis. Le bâtiment dispose de salles où sont organisés des événements, ainsi que des programmes éducatifs pour tous les âges, d'un espace de restauration, tandis qu'il est également accessible aux personnes à mobilité réduite. Galerie Notes et références (el) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en grec moderne intitulé « Ίδρυμα Βασίλη και Μαρίνας Θεοχαράκη » (voir la liste des auteurs). Références Annexes Articles connexes Palais Réntis Liens externes (en + el) Site officiel Ressource relative aux beaux-arts : Google Arts & Culture Portail des associations Portail de la Grèce Portail de l'aide humanitaire