Національний парк Дадія-Лефкімі-Суфліон

Національний парк Дадія-Лефкімі-Суфліон (грец. Εθνικό Πάρκο Δάσους Δαδιάς-Λευκίμμης-Σουφλίου) - національний парк у Греції, розташований у регіоні Східна Македонія і Фракія, в межах периферійної одиниці Еврос. Парк охоплює площу 428 км², з яких 72,9 км² становить зона суворої охорони. Екологічну цінність лісу Дадія було відзначено в 1970-х роках; у 1980 році територія отримала охоронний статус, а з 2006 року має статус національного парку. Парк є однією з найважливіших природоохоронних територій Європи для збереження хижих птахів і єдиним місцем розмноження чорного грифа на Балканах. Територія парку також має статус важливої орнітологічної території (Important Bird Area). Географія Національний парк розташований на північному сході Греції, у Фракії, поблизу кордону з Туреччиною. Територія парку входить до басейну річки Еврос і характеризується поєднанням низькогірних масивів, пагорбів і долин. Рельєф території сформований переважно невисокими горами й пагорбами, що належать до південних відрогів Родоп. Ландшафт відзначається мозаїчністю, що створює різноманітні умови для формування місцевих екосистем. Історія створення Наукове визнання природної цінності лісу Дадія почалося у 1970-х роках, коли увагу дослідників привернуло виняткове різноманіття хижих птахів і добре збережені лісові екосистеми. У 1980 році територія отримала охоронний статус, що стало основою для подальшого розвитку природоохоронного режиму. Пізніше територію було включено до європейської мережі Natura 2000 як важливу зону збереження оселищ і видів. У 2006 році парк офіційно набув статусу національного парку, а у 2014 році його внесли до Попереднього списку Світової спадщини ЮНЕСКО. Клімат Клімат парку середземноморський, із континентальними зимами під впливом північних вітрів. Середньорічна кількість опадів становить 732 мм, з максимумом у грудні та мінімумом у серпні. Середня річна температура коливається від 13,7 до 15 °C. Кількість днів зі сніговим покривом становить від 8,7 до 13,6 на рік, переважно в січні. Геологія У межах парку трапляються вулканічні породи, неогенові утворення та четвертинні відклади. Територія поділяється на дві основні геологічні зони: північну, де переважають офіолітові комплекси, та південну, де поширені палеогенові вулканічні й осадові породи. Рельєф характеризується чергуванням малих і великих долин, пологих і крутих схилів, а також розвиненою мережею струмків. Найвища точка парку - вершина Капсало заввишки 620 м. Флора Рослинність парку представлена переважно лісовими угрупованнями, склад яких визначається кліматом, геоморфологією, ґрунтовими умовами та близькістю до річки Еврос. Основу деревної рослинності становлять сосна чорна (Pinus nigra) і Pinus brutia, у поєднанні з дубами (Quercus spp.), іншими листяними видами та маквісовими чагарниками. Серед склерофільних чагарників поширені Arbutus adrachne, Phillyrea latifolia, Erica arborea і Cistus creticus. У прибережній рослинності переважають Alnus glutinosa, Salix spp., Populus nigra та Tamarix spp. У національному парку зареєстровано 360-400 видів рослин, зокрема 25 видів орхідей. Серед них є ендемічні та рідкісні види флори Греції. Фауна Птахи Національний парк відомий високим різноманіттям хижих птахів: тут зафіксовано 36 із 38 видів денних хижих птахів Європи. Особливе значення має співіснування трьох із чотирьох видів європейських грифів: чорного грифа (Aegypius monachus), єгипетського грифа (Neophron percnopterus) і білоголового сипа (Gyps fulvus). Крім хижих птахів, у парку спостерігали приблизно 166 інших видів птахів. Важливими для охорони є популяції чорного лелеки (Ciconia nigra) та сірої куріпки (Perdix perdix). За даними адміністрації парку, 30-35 пар чорного лелеки, що гніздяться в цій місцевості, становлять помітну частку гніздової популяції виду в Греції. Ссавці У парку зареєстровано близько 60-65 видів ссавців. Серед них - косуля (Capreolus capreolus), видра річкова (Lutra lutra), вовк (Canis lupus), кіт лісовий (Felis silvestris), дикий кабан (Sus scrofa), кам'яна куниця (Martes foina), ласиця мала (Mustela nivalis) та борсук (Meles meles). Окреме значення має різноманіття кажанів: у національному парку відмічено 24 види. Печери та старі шахти використовуються ними як укриття протягом року. Рептилії та амфібії Рептилії та амфібії є важливою складовою трофічних ланцюгів парку. Тут зареєстровано 13 видів амфібій, із них десять видів жаб, а також два види тритонів і саламандра вогняна (Salamandra salamandra). Серед амфібій відзначається також кумка червоночерева (Bombina bombina). Також у парку зареєстровано 29 видів рептилій: чотири види черепах, одинадцять видів ящірок і чотирнадцять видів змій. Лише дві гадюки можуть становити небезпеку для людини. Для деяких хижих птахів рептилії є важливою частиною раціону: зокрема, беркут (Aquila chrysaetos) живиться черепахами, а змієїд (Circaetus gallicus) - зміями. Інші види Іхтіофауна струмків парку вивчена менш повно, однак зафіксовано 17 видів риб. Значно краще досліджені безхребетні: виявлено 283 види, з яких 104 види - метелики. Туризм Національний парк є популярним місцем екологічного туризму, зокрема спостереження за птахами (birdwatching). На його території функціонує центр відвідувачів, оглядові майданчики для спостереження за грифами, а також мережа екологічних стежок. Туристична інфраструктура орієнтована на мінімальний вплив на природні екосистеми та сприяє екологічній освіті відвідувачів. Охорона природи Управління парком здійснюється спеціалізованою адміністрацією, яка відповідає за збереження біорізноманіття та контроль за використанням території. Серед основних загроз для екосистем парку виділяють лісові пожежі, зміну клімату та антропогенний вплив. У парку реалізуються програми охорони рідкісних видів, зокрема чорного грифа, включаючи моніторинг популяцій і заходи зі збереження місць гніздування. Природоохоронне значення Національний парк має важливе значення не лише на національному, а й на міжнародному рівні. Його включено до мережі Natura 2000 як територію, важливу для збереження оселищ і видів. У 2014 році парк було внесено до Попереднього списку об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО за природним критерієм x.