NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Fortaleza de Ananuri

La fortaleza de Ananuri (en georgiano: ანანური) es un complejo defensivo sobre el río Aragvi en el pueblo de Ananuri, dentro de la región de Mtsjeta-Mtianeti de Georgia.​ Geografía La fortaleza se encuentra a unos 66 kilómetros al norte de Tiflis, en plena carretera militar georgiana que conduce hasta Stepantsminda. Historia El complejo de la fortaleza de Ananuri era la sede de los eristavis (Duques) de Aragvi, una dinastía feudal que gobernó la zona desde el siglo XIII. El castillo fue escenario de numerosas batallas. En 1739, Ananuri fue atacado por las fuerzas de un ducado rival, al mando de Shanshe de Ksani y se le prendió fuego. El clan Aragvi fue masacrado. Sin embargo, cuatro años más tarde, los campesinos locales se rebelaron contra el gobierno de Shamshe, matando a los usurpadores e invitando al rey Teimuraz II para que gobernara sobre ellos. No obstante, en 1746, el rey Teimuraz I de Kajetia tuvo que reprimir otra insurrección campesina, con la ayuda del rey Heraclio II de Georgia. La fortaleza se mantuvo en uso hasta principios del siglo XIX. En 2007, el complejo entró en la lista provisional para su inclusión en el programa de Patrimonio de la Humanidad de la UNESCO.​ Arquitectura Las fortificaciones constan de dos castillos unidos por una muralla almenada. La fortificación superior dispone de una gran torre cuadrada, mientras que la inferior, dispone una torre redonda. Dentro de la fortaleza hay dos iglesias. La más antigua es la de la Virgen, que se apoya en una alta torre cuadrada, disponiendo tumbas de algunos de los duques de Aragvi. Data de la primera mitad del siglo XVII, y fue construida de ladrillo. En el interior se destaca un baldaquino de piedra erigido por la viuda del duque Edishera, que murió en 1674. La iglesia más grande es la de la Asunción (Ghvtismshobeli), construida en 1689 por el hijo del duque Bardzem. Se trata de una estructura central de estilo cúpula con fachadas ricamente decoradas, incluyendo una entrada norte tallada y una cruz de sarmiento de vid tallada en la fachada sur. También contiene restos de frescos, que incluyen un Juicio Final. Véase también Historia de Georgia Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Fortaleza de Ananuri. Fotografías de Ananuri. Consultado el 14 de diciembre de 2015. Ananuri. International Association of Tourists and Travelers. Consultado el 14 de diciembre de 2015.
Ananouri

Ananouri (géorgien : ანანური) est une forteresse remontant au XVIe siècle située en Géorgie sur la route militaire géorgienne, à 70 km de Tbilissi. Le complexe avec deux églises abrite un monastère orthodoxe. Elle fait partie de la liste indicative de la liste du patrimoine mondial en Géorgie. Géographie La forteresse domine la rivière Aragvi et le lac de retenue de Jinvali (construit en 1986), à l'endroit où la rivière Vedzatkhevi se jette dans l'Aragvi. Elle contrôlait l'accès aux régions historiques de Pchavie et Khevsourétie ainsi qu'à la Ciscaucasie. Histoire La forteresse était le siège des ducs (eristavi) d'Aragvi, une dynastie régnant sur la région depuis le XIIIe siècle. Le complexe actuel date du XVIIe siècle. En 1739 la forteresse est mise à sac et incendiée par les troupes d'un duché rival, les Chanche de Ksani. Les Aragvi sont exterminés et les Chanche prennent le pouvoir. Quatre ans plus tard une révolte paysanne les renverse et le roi Teimouraz II est invité à régner sur la forteresse. Il doit à son tour réprimer une révolte paysanne en 1746 avec l'aide de Irakli II. La forteresse est utilisée à des fins militaires jusqu'au XIXe siècle. Architecture Forteresse du haut fortifications, petite église de la Vierge, sanctuaire des ducs de l'Aragvi, tour de défense de Chéoupavori, grande église de l'Assomption (1689), avec inscriptions extérieures et fresques intérieures, Forteresse du bas, Kvémo Ananuri : habitations, ruines d'édifices anciens (dont une église arménienne). Proximité Forteresse de Jinovani, Complexe d'Aventsi, Vallée de l'Aragvi Chavi (noire, ouest) : forteresse Tsikhisdziri, Mzetsveri église Saint-Georges, complexe Mtavarta, forteresse Méré, Pasanauri... Vallée de l'Aragvi Pchavi (pshave, est) : complexe Bziani, Magaroskari (église), Vzaha Pchavela House Museum, Khomi (Rsort Vajas Tskaro), Iakhsaris Khati... sud : Tours de Chinti, Jinvali, Doucheti, Bodorna, église de Sakramouli, église Saint-Georges de Zemoubani, complexe de Davati, église d'Akhatani, monastère d'Archili... Annexes Articles connexes Histoire du Caucase Liens externes Liens Georgian government site Pictures of Ananuri UNESCO site International Association of Tourists and Travelers Notes Portail du monachisme Portail de la Géorgie Portail du patrimoine mondial
Ananuri (vár)

Ananuri (grúz nyelven: ანანური ) erődítmény az Aragvi folyónál Ananuriban a Duseti kerületben, Mcheta-Mtianeti régióban, Grúziában, 65 km re Tbiliszitől. 2007-ben világörökség jelölt lett. Története A vár a középkori Grúzia egyik hatalmas feudális családjának az eristaviek birtoka volt, akik fontos államügyekkel foglalkoztak. A már időszámításunk előtt 320-ban Grúziában uralkodó család még I. Pharnavaz ibériai király királytól kapta az eristavi, azaz a nemzetvezető nevet. A vár a korai feudális korban a Darjal-szorosban, a nagy-kaukázusi hadiút védelméül szolgált, elzárva az utat a Daryal szurdokban. A várkomplexumról az első információk a 14. századból perzsa forrásokból származnak. Építészete Az erődítmény két várból áll amelyek egy lőréses függönyfallal csatlakoznak. A felső erődítmény nagy, négyszögletű torony, Sheupovari néven ismert. Az alsó erődítmény egy kerek torony, romokban hever. Az erődön belül több más épület is van. Pl. két templom. A régi a Szűz Mária templom, magas négyszögletes toronnyal. Itt található a sírja néhány Aragvi hercegnek. A 17. század első felében épült téglából. A nagyobb templom a Mennybemenetel templom (Ghvtismshobeli), 1689-ben épült. Ez gazdagon díszített homlokzatú, faragott bejáratú épület, egy faragott szőlőtőke kereszttel a déli homlokzaton. Ezenkívül számos freskó a maradvány is található, melyek nagy része elpusztult egy tűzvészben a 18. században. Források Rosen, Roger. Georgia: A Sovereign Country of the Caucasus. Odyssey Publications: Hong Kong, 1999. ISBN 962-217-748-4 A Pallas nagy lexikona [1]
Ananuri

Ananuri (in georgiano ანანური?) è un complesso architettonico sito sulle rive del fiume Aragvi, in Georgia. Il castello si trova a circa 70 chilometri di distanza dalla capitale Tbilisi. Nel 2007 è stato inserito tra i siti georgiani candidati all'ingresso nella lista dei patrimoni dell'umanità dell'UNESCO. Storia e descrizione Ananuri fu sede degli eristavi del Ducato di Aragvi, una dinastia feudale che governò l'area a partire dal XIII secolo. In ragione della sua funzione strategica, la fortezza fu scenario di numerose battaglie svoltesi nel corso dei secoli. Nel 1739 Ananuri fu attaccata dalle forze di un ducato rivale, guidate da Shanshe di Ksani, e subì un incendio. La famiglia degli eristavi di Aragvi fu sterminata. Tuttavia, quattro anni più tardi i contadini locali si rivoltarono contro il dominio di Shanshe, uccidendo gli usurpatori e invitando il re Teimuraz II a governare direttamente su di loro. Nonostante ciò, nel 1746 Teimuraz II fu costretto a sopprimere un'altra rivolta contadina con l'aiuto del re di Cartalia Eraclio II. La fortezza rimase in uso fino all'inizio del XIX secolo. Il complesso consiste di due castelli uniti da un muro di cortina merlato. La fortificazione superiore, dotata di una grande torre quadrata, è conosciuta con il nome di Sheupovari. È tuttora ben preservata ed è nota per essere stata il teatro dell'ultima difesa del ducato di Aragvi contro Shanshe di Ksani. L'altra fortificazione, quella inferiore, è dotata di una torre rotonda e versa per lo più in rovina. All'interno del complesso, tra gli altri edifici, spiccano due chiese. La vecchia chiesa della Vergine, che confina con la torre quadrata, ospita al proprio interno le sepolture di alcuni degli eristavi di Aragvi. Risale alla prima metà del XVII secolo ed è costruita in mattoni. L'interno della chiesa non contiene molte decorazioni, ma possiede un baldacchino di pietra fatto costruire dalla vedova dell'eristavi Edishera, morto nel 1674. La più ampia chiesa della Dormizione fu edificata nel 1689 per il figlio dell'eristavi Bardzem. Si tratta di una struttura con pianta centrale a cupola, dotata di raffinate decorazioni alle facciate. Essa inoltre contiene i resti di numerosi affreschi, andati in gran parte perduti a causa dell'incendio del 1739. Durante gli anni venti del XVIII secolo, epoca in cui la Georgia si trovò a dover fronteggiare le invasioni persiane ed ottomane, la fortezza custodì la più importante reliquia georgiana, la Croce di Santa Nino. Galleria d'immagini Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ananuri Collegamenti esterni (EN) Scheda del complesso di Ananuri sul sito dell'UNESCO, su whc.unesco.org. (RU) Articolo sulla storia della fortezza di Ananuri su allcastles.ru, su allcastles.ru. (EN) Fortezza di Ananuri: un viaggio affascinante nella Georgia medievale georgia-tours.eu, su georgia-tours.eu.
Ananuri

Ananuri – twierdza leżąca w pobliżu wsi Ananuri, nad rzeką Aragwi, około 66 kilometrów na północ od Tbilisi w Gruzji. Pochodzi z przełomu XVI i XVII wieku. Opis Forteca należała do książąt Aragwi, którzy panowali na tych terenach od XIII wieku. Zamek był świadkiem kilkunastu bitew. W 1739 Eristawi Szansze z Kasani podpalił Ananuri i wymordował rodzinę Eristawi z Aragwi. Cztery lata później chłopi z Aragwi zamordowali swoich panów i poprosili króla Teimuraza II z Kartlii, aby panował nad nimi. W 1746 wybuchło jednak powstanie chłopskie, które doprowadziło do sojuszu między Teimurazem a Iraklim II z Kartlii, mającego na celu pokonanie rebeliantów. Największą wieżą fortecy Ananuri jest Szeupowari, pochodzi z XVII wieku. W 2007 roku twierdza została wpisana na gruzińską listę informacyjną UNESCO – listę obiektów, które Gruzja zamierza rozpatrzyć do zgłoszenia do wpisu na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Przypisy
Ananuri

Ananuri (em georgiano:ანანური) é uma fortaleza no rio Aragvi na região de Misqueta-Montanhas na Geórgia, cerca de 66 quilômetros ao norte de Tiblíssi, na estrada militar que leva a Kazbegui. O complexo da fortaleza de Ananuri era a sede dos Eristavis (duques) de Aragvi, uma dinastia feudal que governava a região desde o século XIII. O castelo foi palco de inúmeras batalhas. Em 1739, ele foi atacado e queimado pelas forças de um ducado rival, comandado por Shanshe de Ksani. O clã Aragvi foi massacrado, no entanto, quatro anos depois, os camponeses locais se rebelaram contra o governo de Shamshe, matando os usurpadores e convidando o rei Teimuraz II para governá-los. No entanto, em 1746, o rei teve que reprimir outra insurreição camponesa, com a ajuda do rei Heráclio II de Caquécia. A fortaleza permaneceu em uso até o início do século XIX. Em 2007, o complexo entrou na lista provisória do programa do Patrimônio Mundial da UNESCO. Arquitetura A fortificação consiste em dois castelos conectados por uma parede lateral. A parte superior tem uma grande torre quadrada, enquanto a inferior tem uma torre redonda. Dentro da fortaleza existem duas igrejas. O mais antigo é o da Virgem, que data da primeira metade do século XVII. Referências Ver também História da Geórgia
Ananuri

Ananuri (gruzinsko ანანური) je grajski kompleks ob reki Aragvi in gruzijski vojaški cesti v Gruziji, severno od zgodovinske prestolnice Gruzije, Mchete, približno 72 kilometrov od Tbilisija. Zgodovina Ananuri je bil grad in sedež eristavijevv (vojvod) Aragvija, fevdalne dinastije, ki je območjem vladala od 13. stoletja. Eristavi (gruzinsko ერისთავი, dob. 'glava naroda') je bil gruzijski fevdalni urad, približno enakovreden bizantinskim strategom in običajno preveden kot 'vojvoda'. V gruzijski aristokratski hierarhiji je bil to naslov tretjega kneza in guvernerja velike pokrajine. Grad je bil prizorišče številnih bitk. Leta 1739 so Ananuri napadle sile rivalskega vojvodstva, ki mu je poveljeval Šanše Ksanijski in ga požgale. Rodbina Aragvi je bila masakrirana. Štiri leta kasneje so se lokalni kmetje uprli Šanševi vladavini, uzurpatorje do ubili in pozvali kralja Teimuraza II., naj jim neposredno vlada. Vendar je bil leta 1746 kralj Teimuraz prisiljen zatreti še eno kmečko vstajo s pomočjo kralja Hereklija II.. Trdnjava je ostala v uporabi do začetka 19. stoletja. V obdobju carske Rusije je bil v kompleksu nastanjen garnizon vojske. Leta 2007 je bil kompleks uvrščen na predhodni seznam za vključitev v Unescov seznam svetovne dediščine. Arhitektura Kompleks vsebuje verske, posvetne in vojaške stavbe. V gradu je gruzijski pravoslavni samostan. Utrdbe so sestavljene iz dveh gradov, ki ju povezuje kurtina v obzidju. Zgornja utrdba z velikim kvadratnim stolpom, znanim kot Šeupovari, je dobro ohranjena in je mesto zadnje obrambe Aragvijev pred Šanšejem. Spodnja utrdba, z okroglim stolpom, je večinoma v ruševinah. Mogočno obzidje s cinami je ojačeno s kvadratnim bergfridom (šeupowari) in več drugimi vogalnimi stolpi in je še vedno v dobrem stanju. Manjši del, ki je obrnjen proti jezeru, je v ruševinah in ima osrednji, a manjši okrogli bergfrid s šesterokotno koničasto kapo. V kompleksu sta tudi dve cerkvi. V starejši manjši cerkvi Device Marije, ki stoji na visokem kvadratnem stolpu, so grobovi nekaterih vojvod Aragvi. Izvira iz prve polovice 17. stoletja in je bila zgrajena iz opeke. Notranjost ni več okrašena, zanimiv pa je kamnit baldahin, ki ga je postavila vdova vojvode Edišera, ki je umrla leta 1674. Večja cerkev Matere Božje (Ghvtismšobeli) je bila zgrajena leta 1689 za sina vojvode Bardzima. Gre za zgradbo v centralnem slogu s kupolo in z bogato okrašenimi fasadami, vključno z izrezljanim severnim vhodom in križem vinske trte (gruzijski ali svete Nine križ) na južni fasadi. Vsebuje tudi ostanke številnih fresk, ki jih je uničil požar v 18. stoletju. Pred objektom je velik trg, ki ga uporabljajo kot parkirišče za avtomobile in trgovce. Pod trdnjavo je most, ki je viden, ko je vodostaj nizek. Je del gruzijske vojaške ceste, ki je nekoč tekla na območju zbiralnika, zdaj pa ima nov in višji potek. Sklici Viri Rosen, Roger. Georgia: A Sovereign Country of the Caucasus. Odyssey Publications: Hong Kong, 1999. ISBN 962-217-748-4 Zunanje povezave Georgian government site Pictures of Ananuri UNESCO site International Association of Tourists and Travelers Paragliding in Ananuri
Ананурі

Фортеця Ананурі розташована в Грузії на Військово-грузинській дорозі за 70 км від Тбілісі там, де вливається в Арагві невелика річка Ведзатхеві. Ананурі служила головним опорним пунктом для грізних арагвських Еріставів, правителів цього краю. Історія Фортеця належить до ранньої феодальної епохи і служила форпостом оборони, перекриваючи дорогу, що веде з Дарьяльскої ущелини. Резиденцією еріставства в XVII було місто Душеті. Головна дорога з Душеті на північ проходила через вузьку ущелину Ведзатхеві, і при злитті цієї річки з річкою Арагві створювалися природні ворота. На такому вдалому місці Еріставі спорудили спочатку башту, а через деякий час — фортеця Ананурі, яка стала надійним укріпленням. Про життя мешканців Ананурського замку в історичних джерелах майже нічого не повідомляється до двадцятих років XVIII ст. Відомо, що фортеця захищала центральну частину еріставства, при нападах вона прикривала відступ в гори, як місцевих жителів, так і населення центральних частин країни. Перші відомості про події, що стосувалися Ананурі, можна знайти у історика Вахушті Багратіоні, в описах ворожнечі Еріставі один з одним у XVIII ст. Ананурі відіграє чималу роль і в початкові роки XIX століття, після приєднання Грузії до Росії. Перший час тут постійно перебував російський гарнізон. Він охороняв головну магістраль, що сполучає Грузію з Росією і підтримував порядок в краї. У 1812 р. горяни здійняли повстання, однак заволодіти фортецею їм не вдалося. Вислане підкріплення з Тбілісі жорстоко придушило повстання. Надалі Ананурі деякий час ще служив опорним пунктом російським військам. Передбачалося навіть побудувати тут військове містечко, був розроблений навіть проєкт, який так і не був здійснений. Після відходу російських військових частин фортечні споруди залишилися без нагляду, і фортеця прийшла в запустіння. Зараз від грізного замку залишилася лише цитадель. На її території розташовано три храми і башта з пірамідальним дахом — найперша будівля на місці фортеці. Замок Ананурі запропонований до включення до списку Світової спадщини ЮНЕСКО. Література Пармен Закарія. Стародавні фортеці Грузії. Видавництво «Мграні», Тбілісі: 1969. Примітки Посилання Сайт уряду Грузії [Архівовано 3 березня 2016 у Wayback Machine.] Світлини Ананурі [Архівовано 9 лютого 2013 у Wayback Machine.] Сайт ЮНЕСКО [Архівовано 24 липня 2019 у Wayback Machine.] International Association of Tourists and Travelers Світлини Джерела Історія та архітектура фортеці Ананурі [Архівовано 27 вересня 2008 у Wayback Machine.] (рос.)
Келистба

42.479972, 44.315078 Келистба (на осетински: Хъилы цад, на грузински: ყელის ტბა; на руски: Келистба) е езеро, разположено в Ленингорски район в Южна Осетия, на плато Келско (на руски: Кельское плато). Най-голямото езеро в Южна Осетия. Водната повърхност на езерото се намира на 2925 м над морското равнище. Площта му е 1 279 600 м². Дължината на езеро Келистба е 2170 м. Максималната дълбочина на езерото е 65 м. От Келистба извира една река – Ксани. Източници Топографски карти Лист от карта K-38-53 пер. Крестовый. Мащаб: 1 : 100 000. Състояние на местността към 1987 год. Издание 1989 г.
Keli

Keli (gruzínsky ყელის, Keli, osetsky Хъелы, Chely) je jezero v kraji Mccheta-Mtianetie v Gruzii, které se nachází na části území regionu pod kontrolou Jižní Osetie. Leží v nadmořské výšce 2914 m. Má rozlohu 1,36 km². Je sopečného a ledovcového původu. Vodní režim Z jezera odtéká řeka Ksani. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Madatapa Lake na anglické Wikipedii. Související články Seznam jezer v Gruzii Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Keli na Wikimedia Commons
Keli Lake

Keli Lake (Georgian: ყელის ტბა; Iron Ossetic: Хъелы цад, Qely cad) is a volcanic-glacial lake in the Akhalgori Municipality, Mtskheta-Mtianeti region of Georgia. Located in Caucasus Mountains, in Keli Highland, at 2914 m above sea level. Stuck between Kharuli and Alevi ranges. The area of surface is 1.28 km2, while the catchment area is 7.8 km2. Average depth is 24,7 m, maximal depth is 63 m. Gets its feed from snow, rainfall and underground waters. River Ksani outflows from the Lake. Its water is clear. References
Lago Kelistba

Lago Kelstba​​ (en georgiano: ყელის ტბა ; en osetio: Хъилы цад ; en ruso: Келистба) es un lago en el raión de Leningorskom, Osetia del Sur, territorio independiente de facto de Georgia. Ubicado en la meseta de Kelskom, el lago Kelistba, con una superficie de 127,96 hectáreas, es el más grande de esa república. Se trata de un territorio de 2.170 m de largo y que alcanza una profundidad de 75 m. Véase también Geografía de Osetia del Sur Geografía de Georgia Referencias Enlaces externos Información sobre el río (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Lac Kelistba

Le lac Kelistba (en géorgien : ყელის ტბა ; en ossète : Хъилы цад ; en russe : Келистба) est un lac du raïon de Leningorskom, en Ossétie du Sud, république séparatiste de la Géorgie. Situé sur le plateau de Kelskom, le lac Kelistba, qui couvre une superficie de 127,96 ha, est le plus vaste de la république. Il est long de 2 170 m et atteint une profondeur de 75 m. Portail de l'Ossétie du Sud-Alanie Portail de la Géorgie Portail des lacs et cours d'eau
Келистба

Келистба (варианты: Кельское озеро, Кели, устар. Кель; груз. ყელის ტბა [келис тба]; осет. Хъелы цад) — озеро в Ленингорском районе Южной Осетии, самое большое озеро республики. Расположено на Кельском плато. Высота над уровнем моря — 2925 м. Питание озера снеговое. Площадь Келистбы — 1,2 км². Наибольшая длина — 2170 м. Наибольшая глубина — 75 м, 65 м или 70 м. Озеро медленно разрушается из-за размытия грунта вытекающей из него рекой — Ксани (Чысандон). 7—8 месяцев в году покрыто льдом. Примечания Топографические карты Лист карты K-38-53 пер. Крестовый. Масштаб: 1 : 100 000. Состояние местности на 1987 год. Издание 1989 г.
Dmanisi

Dmanisi (en georgià: დმანისი) és un jaciment arqueològic situat al Caucas, a Geòrgia. A Dmanisi, s'han trobat les restes humanes més antigues d'Europa datades en 1,85 milions d'anys aproximadament, l'Home de Geòrgia. Les excavacions van començar el 1936; els primers estris de pedra es van trobar l'any 1984 i, a partir del 1991, un equip de georgians, alemanys, estatunidencs, francesos i espanyols hi van continuar excavant i hi descobriren entre 1991 i 2005 les restes de l'humà de Geòrgia. Referències Enllaços externs Lloc web oficial Arxivat 2009-10-01 a Wayback Machine.. Skull D2700.
Dmanisi

Dmanisi (gru. დმანისი) je grad, administrativno središte distrikta Dmanisi i arheološko nalazište u južnoj Gruziji u pokrajini Donja Kartlija, a od glavnog grada Tbilisija udaljen je 85 kilometara. Grad je poznat po nalazima fosila i kosura čovjeka starog 1,8 milijuna godina zvanog homo georgicus. Prema procjeni iz 2009. godine grad ima 3.600 stanovnika. Povijest Grad Dmanisi se prvi put spominje u 9. stoljeću kao posjed arapskog emira u Tbilisiju, iako je područje grada naseljeno još od ranog brončanog doba. Grad je vjerojatno ime dobio po pravoslavnoj katedrali "Dmansis Sioni", sagrađenoj u 6. stoljeću. Smješten na ušću trgovačkih putova i kulturnih utjecaja, Dmanisi je bio od posebnog značajaza srednjovjekovnu Gruziju kao važan trgovački grad. 1080-ih su grad osvojili turski Seldžuci, ali su ga između 1213. i 1215. osobodili David Graditelj i Dementrios I. Udružena Tursko-mongolska vojska je na putu u Izmir opustošila grad u 14. stoljeću, a Turci su ga ponovno opljačkali i opustošili 1486., zbog čega se grad sve do 18. stoljeća oporavljao od toga. Arheološka istraživanja Opsežna arheološka istraživanja na tom području započela su 1936. i nastavljena do 1960. Osim bogate zbirke antičkih i srednjovjekovnih artefakata, ruševina raznih zgrada i građevina, pronađeni su jedinstveni ostaci pretpovijesnih životinja i ljudi. Neki pronalasci životinjskih kostiju su indetificirai od strane gruzijskog paleontologa A. Vekua zajedno sa zubima izumrlog nosoroga Dicerorhinus etruscus etruscus 1983., koji potječe iz ranog Pleistocena. Otkriće primitivnih kamenih alata 1984. godine dovelo je do povećanje interesa na arheološkom nalazištu. 1991. timu gruzijskih znanstvenika pridružili su se njemački arheolozi iz Romansko-njemačkog središnjeg muzeja u Mainzu, a kasnije i francuski, španjolski i američki znanstvenici. Stanovništvo Izvori Literatura Gerhard Bosinski, David Lordkipanidze, Konrad Weidemann, Der altpaläolithische Fundplatz Dmanisi (Georgien, Kaukasus)., Jahrbuch des Römisch-Germanischen Zentralmuseums Bonn 42, 1995., ISSN 0076-2741, str 21–203. L. K. Gabunia, Neue Hominidenfunde des altpaläolithischen Fundplatzes Dmanisi (Georgien, Kaukasus) im Kontext aktueller Grabungsergebnisse., Archäologisches Korrespondenzblatt 29, 1999., str. 451–488. Gabunia, L. K., A. Earliest Pleistocene Hominid Cranial Remains from Dmanisi, Republic of Georgia: Taxonomy, Geological Setting, and Age, Science 288, str. 1019–1025. L. K. Gabunia et al., Neue Urmenschenfunde von Dmanisi (Ost-Georgien)., Jahrbuch des Römisch-Germanischen Zentralmuseums Mainz. br. 46, 2000, str. 23–38. L. K. Gabunia et al., Découverte d'un nouvel hominid à Dmanissi (Transcaucasie, Géorgie), 'Comptesrendus de l’Académie des sciences Paris., br. 1, 2002., str. 243–253. T. Garcia, Cadres stratigraphique, magnétostratigraphique et géochronologique des hominidés fossiles du site de Dmanisi en Géorgie., Muséum national d'histoire naturelle, Paris 2004. A. Vekua et al., A New Skull of Early Homo from Dmanisi, Georgia., Nature, br. 297, 2002, str. 85–89. Vanjske poveznice [neaktivna poveznica]