NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kornisi

Kornisi (en georgiano: ყორნისი) o Znaur (en osetio: Знауыр; en ruso: Знаур) es un pueblo que pertenece a la parcialmente reconocida República de Osetia del Sur, centro del distrito de Znaur, aunque de iure pertenece al municipio de Tighvi de la región de Iberia Interior de Georgia.​ Toponimia Entre 1931 y 1991, el nombre oficial del pueblo fue Znauri (en georgiano: ზნაური; en ruso: Знаури), en honor al revolucionario Znaur Aidárov. Geografía Kornisi se encuentra a orillas del río Prone medio, 25 km al oeste de Tsjinvali. Historia En el siglo XVIII, Vajushti de Kartli mencionó el asentamiento como un distrito forestal.​ El lugar se llamaba originalmente Okona, pero en 1933 recibió el nombre de Znauri. En 1936-1991 fue el centro administrativo del distrito de Znaur. Se le concedió el estatus de asentamiento de tipo urbano en 1972 Después del comienzo de la guerra de Osetia del Sur, las autoridades georgianas dieron al lugar el nombre georgiano de Kornisi en 1991, pero esto no fue reconocido por las autoridades osetias locales. También perdió el estatus de centro del distrito, ya que el distrito de Znaur se unió al municipio de Kareli. Tras la guerra ruso-georgiana, unos 300 residentes locales de nacionalidad georgiana huyeron al interior de Georgia. Tras la ocupación del pueblo por el ejército ruso, parte de las casas abandonadas fueron quemadas. Luego, el pueblo se incluyó en el recién creado municipio de Tighvi. Demografía La evolución demográfica de Kornisi entre 1959 y 2015 fue la siguiente:Según el censo soviético de 1959, la mayoría de la población local eran osetios.​ Economía En Kornisi se desarrollan la industria maderera y la alimentaria y están presentes y en funcionamiento las siguientes infraestructuras: biblioteca, hospital, farmacia, educación preescolar y escolar. Referencias
Kornisi

Kornisi (Georgisch: ყორნისი, Qornisi) of Znaur (Ossetisch:Знауыр, Znawyr; Russisch: Знаур) is een 'nederzetting met stedelijk karakter' in het zuidwesten van de Georgische afscheidingsregio Zuid-Ossetië. Het is het bestuurlijk centrum van het Zuid-Osseetse district Znaur en had 451 inwoners volgens de Zuid-Osseetse volkstelling van 2015. Ligging Kornisi ligt op een hoogte van ongeveer 785 meter aan de Pronerivier, een linkerzijrivier van de Mtkvari, aan de voet van het Lichigebergte waar deze overgaat in de Sjida Kartlivlakte. Voor de Georgische autoriteiten ligt Kornisi in de regio Sjida Kartli en is het sinds 2006 onderdeel van de gemeente Tigva, dat overeenkomt met het gebied van het Zuid-Osseetse district Znaur. Geschiedenis Znaur (of Znauri in het Georgisch) ontstond in de jaren 1930 als bestuurlijk centrum van het district Okoni dat in 1936 werd afgesplitst van het district Tschinvali. Het dorp Okona werd oorspronkelijk het bestuurlijk centrum van dit district. In de jaren 1930 werd de naam Znaur in het gebied geïntroduceerd. Dit was de voornaam van de (Noord-)Osseetse bolsjewistische revolutionair Znaur Aidarov, een van de oprichters in 1917 van de Osseetse bolsjewistische organisatie "Tbilisi Ossetisch Revolutionair Comité". Hij werd in 1919 gearresteerd en geëxecuteerd tijdens een Osseets-revolutionaire opstand in Chasjoeri tegen de mensjewistische heersers van de Democratische Republiek Georgië. Znaur Eerst werd het dorp Tkisoebani hernoemd in Znaurkau, maar in 1938 werd het district Okoni/Okonski hernoemd in Znaur. De plaats Znaur werd vervolgens opgericht als bestuurlijk centrum van het district. In 1975 kreeg Znaur de status van 'nederzetting met stedelijk karakter'. Als gevolg van het opheffen van de Zuid-Ossetische autonomie in 1990 werd in februari 1991 zowel het district Znaur als de plaats hernoemd naar Kornisi (Georgisch: ყორნისი), niet te verwarren met het andere dorp Kornisi, tien kilometer noordelijker in het district. In april 1991 werd het district opgeheven en ondergebracht bij het district Kareli en verloor Znaur/Kornisi voor de Georgische wet de status van districtscentrum. Na de burgeroorlog in 1991-1992 verloren de Georgische autoriteiten de controle over de plaats Kornisi. De Zuid-Osseten bleven sindsdien de naam Znaur hanteren en voor hen bleef het het districtscentrum. Demografie Volgens de volkstelling van 2015 door Zuid-Ossetië uitgevoerd had Znaur/Kornisi 451 inwoners. De etnische achtergrond is niet bekend: Zuid-Ossetië publiceert deze gegevens niet op dorpsniveau. Referenties
Kornisi

Kornisi (gruz. ყორნისი, oset. Знауыр, Znauyr) – daba w Gruzji, w regionie Wewnętrzna Kartlia. Miejscowość znajduje się na terenie spornym i stanowi ośrodek administracyjny Rejonu Znaurskiego w Osetii Południowej. Demografia W 2015 roku miejscowość zamieszkiwało 451 osób. Gospodarka W Kornisi rozwinięty jest przemysł drzewny i spożywczy. W miejscowości działa biblioteka, szpital, apteka, przedszkole i szkoła.
Знаур (посёлок)

Знау́р (осет. Знауыр) или Корниси (груз. ყორნისი) — посёлок городского типа в Закавказье. Согласно административно-территориальному делению частично признанной Южной Осетии, контролирующей посёлок, является административным центром Знаурского района Южной Осетии; согласно административно-территориальному делению Грузии, формально входит в Карельский муниципалитет края Шида-Картли Грузии. География Расположен на реке Проне Средняя (приток реки Пца, бассейн Куры), на высоте 790 метров над уровнем моря. В 25 км к западу от Цхинвала. Назван в честь осетинского революционера Знаура Айдарова. Инфраструктура В Знауре развиты деревообрабатывающая и пищевая промышленности, действуют объекты инфраструктуры: библиотеки, больница, аптеки, дошкольные и школьные учебные заведения. Имеется Дом культуры Знаурского района. 10 июля 2009 года в доме культуры Калмыцкие артисты ставили различные постановки. В поселке так же имеются: Средняя общеобразовательная школа, музыкальная школа, районная больница, народный театр, Районная библиотека. Примечания Топографические карты Лист карты K-38-64 Цхинвали. Масштаб: 1 : 100 000. Состояние местности на 1987 год. Издание 1989 г. Ссылки «ГМИУ взяло шефство над Знаурской средней школой РЮО» — Осинформ.
Корнісі

Корнісі (груз. ყორნისი, ос. Знауыр) — даба (містечко) у Карельському муніципалітеті, мхаре Шида-Картлі, Грузія, тимчасово окуповане Росією та перебуває у складі Знаурського району так званої «Республіки Південна Осетія». Географія Корнісі розташоване на річці Шуа-Проне, за 16,5 км від міста Цхінвалі, та за 36 км від Ґорі, на висоті 786 м. над рівнем моря. Клімат Клімат у Корнісі морський, з помірно холодною зимою та довгим теплим літом. Середньорічна температура — 10,6 °C. Найтеплішим місяцем є липень, з середньою температурою 21.4 °C, найпрохолоднішим — січень, з середньою температурою -1.0 °C. Середньорічна норма опадів — 603 мм. Найменше опадів випадає у січні — 34 мм, найбільше в травні, у середньому 76 мм. Топонім Спочатку населений пункт називався Окона. 4 липня 1933 року більшовиками був перейменовано на Знаур, на честь осетинського більшовика-революціонера, одного з творців осетинської організації партії більшовиків, Знаура Айдарова. У 1991 році містечко було перейменоване в Корнісі. Історія З 1846 року Корнісі входило до складу Ґорійського повіту Тифліської губернії. Корнісі було адміністративним центром спочатку Оконського, а згодом Знаурського району (1933-1991). 1972 року Корнісі отримало статус селища міського типу. 27 квітня 1991 року Знаурський район було ліквідовано, територія увійшла до Карельського району. У 2006—2008 роках Корнісі входило до складу Тіґвіського муніципалітету. Інфраструктура Середня школа імені Івана Цховребова, у якій, станом на 2017 рік, навчалося 154 учням, 38 з яких були дітьми російських військовослужбовців. Народний драматичний театр Будинок-музей Коста Хетагуров Будинку культури Бібліотека Музична школа Лікарня В Корнісі розташовані російські війська. Демографія Чисельність населення Корнісі, станом на 2015 рік, налічує 451 особу. До війни населення містечка було змішаним осетино-грузинських. Влітку 2008 році, під час російсько-грузинської війни, близько 300 місцевих грузин стали біженцями, були вигнані російськими окупантами та осетинами в Грузію. Після окупації села російською армією частина будинків місцевих грузин була знищена. Примітки
Храм Святого Георгия в Ианети

Храм Святого Георгия в Ианети — православный христианский храм в Грузии, расположенный в селе Ианети, Самтредского муниципалитета, Имеретинского региона. Храм построен в 2001—2003 годах по проекту архитектора Арчила Миндиашвили. Строителем и жертвователем (Ктитор) храма является Акакий (Како) Леквеишвили, житель того же села. История Для строительства храма Святого Георгия в Ианети инициативу проявил и выделил средства строитель (Ктитор) Акакий (Како) Леквеишвили. Под храм, в центре села, был выделен земельный участок по решению и при поддержке Ианетского сельского собрания и Грузинского государственного зоолого-ветеринарного университета. Закладка первого камня и освящение фундамента храма состоялась 19 мая 2001 года. 19 июля 2003 года преподобный Савва (епископ Хони-Самтредиинской епархии) с прибывшими священниками — преподобным Димитрием (епископом Батумско-Схалтинской епархии), преподобным Григорием (епископом Потийской и Хобийской епархии), преподобным Антонием (епископом Ванской и Багдадской епархии). и другие священники благословили храм. После освящения храма преподобный Савва представил прихожанам настоятеля храма Иакова (Звиада Леквейшвили, 1974-2010). 21 сентября 2003 года храм Святого Георгия в Ианети посетили высокие гости — Католикос-Патриарх всея Грузии Илия II и Вселенский Патриарх Варфоломей I. Они отслужили службу в храме Святого Георгия в Ианети и благословили прихожан. Вселенский Патриарх Варфоломей I благословил строителя (Ктитор) храма Акакия (Како) Леквеишвили и отметил его заслуги в строительстве храма награждением его церковной медалью. Архитектура Проект храма Святого Георгия в Ианети бесплатно выполнил Центр архитектуры Грузинской православной церкви. Главный архитектор — Арчила Годердзиевич Миндиашвили. Автор проекта — Нодар Гайозович Малуташвили. Главный конструктор — Эмзар Ясонович Кизирия. Конструктор — Зураб Бидзинович Окрошидзе. Ответственные инженеры-строители — Николоз (Уча) Павлович Чигладзе и Гиорги (Гия) Бондоевич Вашакидзе. Основные работы по строительству храма выполнила бригада из села Чогнари под руководством Автандила Цхадаберидзе. Храм построен из белого камня (известняк) карьера Хандеби, Харагаульского муниципалитета. Храм Святого Георгия в Ианети крестово-купольная и представляет собой крест, вписанный в прямоугольник. Размеры 13,8х9,8 метра с западными воротами. Высота 18,7 метра.. Галерея Литература «Возвращение утраченной благодати» / Саша Леквейшвили. [Ред.: Отар Гоголишвили]. На грузинском языке, Тбилиси, 2004 г. — ISBN 99928-0-970-1, UDC: 271.22(479.22)
Uplisciche

Uplisciche (gruzínsky უფლისციხე) je pevnost a současně jeskynní město v regionu Šida Kartli v Gruzii. Leží 10 km od města Gori na skalní plošině na řece Kura. Skalní plošina byla lidmi osídlena již v době bronzové. Skalní město bylo založeno v 6. století př. n. l., a rozrostlo se na obchodní centrum na hedvábné stezce s asi pěti tisíci obyvateli. V 1. století bylo poprvé historicky zdokumetováno. Pokusy o dobytí města byly neúspěšné až do 13. století, kdy se mongolskému chánovi Ögedejovi podařilo město dobýt a rozbořit. Uplisciche disponuje mohutným opevněním. Na nejvyšším místě se tyčí kostel z 10. století s freskami v interieru. Největší budovou je Tamaris Darbasi, velká skalní hala se dvěma mohutnými sloupy. V průběhu výoje celého města zde vzniklo více než 700 jeskyní a to jak obytných, tak i výrobních a skladovacích. Město bylo rovněž opatřeno propracovaným systémem kanálků na přivádění dešťové vody. Byl zde i tunel vyhloubený ve skále (zčásti přírodního původu) zajišťující tajný přístup ke studni na úrovni řeky, důležitý zvláště v případě obležení. Jako kulturní památka byla roku 1993 navržena na seznam světového dědictví UNESCO. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Uplisziche na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Uplisciche na Wikimedia Commons
Uplisziche

Uplisziche (georgisch უფლისციხე) ist eine Festungs- und Höhlenstadt in Georgien. Geografie Sie liegt in der Verwaltungsregion Innerkartlien, zehn Kilometer entfernt von Gori, auf einem Felsplateau am Fluss Kura. Geschichte Ereignisse Bereits in der Bronzezeit siedelten Menschen auf dem Plateau. Die Festungsstadt wurde im 6. Jahrhundert v. Chr. gegründet und entwickelte sich zu einem Handelszentrum an der Seidenstraße mit rund 5000 Einwohnern. Die älteste erhaltene schriftliche Erwähnung stammt aus dem 1. Jahrhundert. Versuche Uplisziche zu erobern schlugen immer wieder fehl, erst im 13. Jahrhundert gelang es dem Mongolenherrscher Ögedei Khan die Stadt einzunehmen und zu zerstören. Bauten Uplisziche verfügte über mächtige Festungsanlagen. Auf dem höchsten Punkt erhebt sich die Fürstenkirche aus dem 10. Jahrhundert, deren Inneres mit Fresken bemalt ist. Das größte Gebäude der Anlage ist Tamaris Darbasi (auch „Tamaras Halle“ genannt), eine große Felsenhalle mit zwei gewaltigen Säulen und galerieähnlichen Zugängen zu Nebenräumlichkeiten. Die Wohnhäuser sind aus dem „weichen“ Fels geschlagen, haben Säulen und gewölbte Decken. Einige dieser Wohnstätten sind mit einer Decke versehen, die imitierten Balken eines vermeintlichen Holzdaches und rechtwinklige Balkenlagen zeigen. Eine andere Gruppe von Höhlenräumen besitzt von ihrem Zugangsbereich aus Wandflächen mit regelmäßig angeordneten oktogonalen und quadratischen Vertiefungen. Dieser Zugang war ursprünglich mit einem Giebel verziert. Diese Strukturen werden in das 3. Jahrhundert datiert und als Architekturzitate römischer Baukunst interpretiert. Es gab ein Amphitheater, eine Apotheke, eine Bäckerei, Lagerhäuser, ein Gefängnis und einen Markt. Archäologen entdeckten Plätze, an denen Tiere geopfert wurden. Uplisziche besaß eine Kanalisation aus Abflussrinnen und Wasserkanälen. Ein in die Felswand gegrabener Tunnel, der ursprünglich der Wasserentsorgung der Einwohner in das Tal der Kura diente, ist heute der Zugang zum Plateau. UNESCO-Bewerbung Das Kulturdenkmal wurde von Georgien 1993 für die Liste des UNESCO-Welterbes angemeldet. Seit 2004 wird Uplisziche mit Mitteln eines Kulturerbe-Projekts der Weltbank und der georgischen Regierung restauriert. In einzelne Gebäude wurden zur statischen Sicherheit Betonpfeiler eingezogen. Heutiger Ort Das Dorf Uplisziche besitzt einen Bahnhof an der Bahnstrecke Poti–Baku. Weblinks UNESCO: Uplistsikhe Cave Town. auf whc.unesco.org (englisch) Einzelnachweise
Ouplistsikhé

Ouplistsikhé (en géorgien : უფლისციხე) est une cité troglodytique située sur la rive gauche du fleuve Mtkvari à 10 km à l’est de Gori (Géorgie), elle est inscrite à la liste indicative du patrimoine mondial de l’UNESCO. Ce lieu est formé de plusieurs structures datant de l'Âge du fer jusqu'au Moyen Âge tardif et se caractérise par la présence de diverses techniques de taille de roche en provenance d'Anatolie ou d'Iran et par la coexistence d'architectures religieuses païennes et chrétiennes. Histoire Ouplistsikhé, la « forteresse du Seigneur » en géorgien, est l'un des plus anciens établissements humains du Caucase. La ville s'est développée dès le premier millénaire avant Jésus-Christ et a atteint son apogée de 600 av. J.-C. à 337 apr. J.-C., date de la conversion au christianisme de la Géorgie. La cité fut l'un des plus importants sanctuaires païens de Karthlie-Ibérie. Elle resta un centre important d'étape sur une piste caravanière de la route de la soie pendant le Moyen Âge, perdant toutefois progressivement de son importance, surtout après le choix de Tbilissi comme capitale par David IV. La ville fut ensuite détruite par Tamerlan ainsi que par des tremblements de terre (en particulier celui de 1920), restant toutefois habitée jusqu'au début du XXe siècle[réf. nécessaire]. Le site actuel Le site, désormais inhabité contenait originellement plus de 700 grottes à flanc de falaise, il en subsiste environ 150, dont un ancien théâtre au plafond octogonal, la « salle de la reine Tamar » (probablement le palais royal, même si une présence de Tamar n'est pas documentée) et l'église d'Ouplistouli, basilique des IXe siècle et Xe siècle qui, elle, n'est pas troglodytique. À son pied se trouve l'ancien temple païen où se pratiquaient probablement des sacrifices humains. Notes et références Articles connexes Tourisme en Géorgie Portail de la Géorgie
Upliscihe

Upliscihe (gru. უფლისციხე) je drevni grad-pećina, jedan od prvih gradova na području Gruzije. Upliscihe je usječen u stijeni, a nalazi se 12 km istočno od grada Gori, na lijevoj obali rijeke Kura. Osobito se razvijao od kraja drugog do početka prvog tisućljeća prije Krista, s nekoliko sukcesivnih uspona i padova. Bio je vrlo važno vjersko, političko i kulturno središte u helenističkom i kasnom antičkom razdoblju, od 4. stoljeća prije Krista do 4. stoljeća poslije Krista. Konačno biva napušten u 19. stoljeću, postavši multi-arheološki lokalitet i jedan od najznačajnijih spomenika današnje gruzijske kulture. Također su očuvani ostaci nekoliko arhitektonskih i vjerskih građevina, građenih tijekom nekoliko tisućljeća. Za vrijeme najvećeg uspona, Upliscihe je činilo više od 700 pećina i podzemnih struktura, od kojih je u današnje vrijeme ostalo pristupačno njih 150. Izvori
Uplisciche

Uplisciche (gruz.: უფლისციხე) – starożytne skalne miasto we wschodniej Gruzji, około 10 km na wschód od miasta Gori, w Kartlii Wewnętrznej. Zbudowane na lewym, skalistym i wysokim brzegu rzeki Kury. Powstanie budynków datuje się od V wieku p.n.e do późnego średniowiecza, są one mieszanką unikatowych stylów kulturowych Anatolii i Iranu, a także architektury pogańskiej i chrześcijańskiej. Historia Uplisciche zostało zidentyfikowane jako jedna z najstarszych osad miejskich w Gruzji. Strategicznie ulokowane w centrum starożytnego królestwa Kartlii (lub Iberii, jak było nazywane przez antycznych autorów), funkcjonowało jako ważny ośrodek polityczny i religijny kraju. Wraz z chrystianizacją Kartlii na początku IV wieku, Uplisciche zaczęło tracić na znaczeniu na korzyść nowych dynamicznie rozwijających się ośrodków chrześcijańskich – początkowo Mcchety, później Tbilisi. Podczas muzułmańskiego najazdu na Tbilisi w 8. i 9. stuleciu Uplisciche funkcjonowało jako główna forteca. Mongolskie najazdy w XIV wieku ostatecznie zdetronizowały miasto, które praktycznie zostało opuszczone, a odżywało jedynie jako tymczasowe schronienie podczas ataków na Gruzję. W 2007 roku Uplisciche zostało wpisane na gruzińską listę informacyjną UNESCO – listę obiektów, które Gruzja zamierza rozpatrzyć do zgłoszenia do wpisu na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Architektura Kompleks Uplisciche dzieli się na trzy części: południową (dolną), centralną (środkową) i północną (górną). Część środkowa, która z częścią południową połączona jest wąskim tunelem, jest największa i zawiera największą liczbę wyciętych w ścianie budynków. Wąskie drogi i czasami schody rozchodzą się promieniście z centralnej ulicy kompleksu. Kilka nietrwałych części miasta zostało całkowicie zniszczonych podczas trzęsienia ziemi w 1920 roku. Galeria Zobacz też Dawit Garedża Wardzia Przypisy Bibliografia Khimshiashvili, Kakha (1999). The Architecture of. Uphlistsikhe, Georgia. Transactions of the Ancient Monuments Society 43, s. 77–100.
Upliscihe

Upliscihe (gruzijsko: უფლისციხე [upʰlistsʰixɛ]; dobesedno 'gospodova trdnjava') je starodavno mestece v vzhodni Gruziji, približno 10 kilometrov vzhodno od mesta Gori, v regiji Šida Kartli. Zgrajena na visokem skalnem levem bregu reke Kura / Mtkvari vsebuje različne strukture, ki segajo od zgodnje železne dobe do poznega srednjega veka in je značilna po edinstveni kombinaciji različnih slogov rezbarij v kamnu kultur iz Anatolije in Irana, kot sobivanje poganske in krščanske arhitekture. Zgodovina Upliscihe arheologi identificirajo kot eno najstarejših mestnih naselij v Gruziji. Strateško umeščeno v osrčje starodavnega kraljestva Kartli (ali Kavkaška Iberija, kot je bilo znano klasičnim avtorjem), je postalo glavno politično in versko središče države. Starost in pomen mesta sta privedla do srednjeveške gruzijske pisane tradicije, ki je njegov temelj pripisala mitskemu Uplosu, sinu Mchetosa in vnuku Kartlosu. Z pokristanjenjem Kartlija v začetku 4. stoletja se zdi, da je Upliscihe izgubil svoj pomen in položaj glede na novi središči krščanske kulture – Mcheta in kasneje Tbilisi. Vendar pa je bil Upliscihe med muslimanskim osvajanjem Tbilisija v 8. in 9. stoletju glavna gruzijska trdnjava. Mongolski napadi v 14. stoletju so pomenili končni zaton mesta; bilo je praktično zapuščeno in se je le občasno uporabljalo kot začasno zavetišče v času tujih vdorov. Arhitektura Kompleks Upliscihe je možno razdeliti na tri dele: južni (spodnji), srednji (osrednji) in severni (zgornji), ki pokriva površino približno 8 hektarjev. Srednji del je največji, vsebuje večji del kamnitih struktur Upliscihe, z južnim delom pa je povezan z ozkim v skalo vrezanim prehodom in predorom. Ozke uličice in včasih stopnišča se širijo od osrednje 'ulice' do različnih struktur. Večina jam je brez vsakršnih okraskov, čeprav imajo nekatere večje strukture obočno oblikovane strope , z v kamen vklesanimi imitacijami tramov. Nekatere večje konstrukcije imajo tudi niše, ki so jih morda uporabljali za ceremonialne namene. Na vrhu kompleksa je krščanska bazilika, zgrajena iz kamna in opeke v 9. do 10. stoletju. Arheološka izkopavanja so odkrila številne artefakte različnih obdobij, vključno z zlatim, srebrnim in bronastim nakitom ter vzorci keramike in skulptur. Veliko teh artefaktov hranijo v Narodnem muzeju v Tbilisiju. Nekaj delov najbolj ranljivih območij je bilo v celoti uničeno zaradi potresa leta 1920. Stabilnost spomenika ostaja velika grožnja, zaradi česar je sklad za kulturno dediščino Gruzije (skupni projekt Svetovne banke in vlade Gruzije) sprožil omejen varstveni program leta 2000 . Jamski kompleks Upliscihe je od leta 2007 na uvrščen na poskusni seznam Unescov svetovne dediščine. Sklici in viri Khimshiashvili, Kakha (1999). The Architecture of. Uphlistsikhe, Georgia. Transactions of the Ancient Monuments Society 43, pp. 77–100. Zunanje povezave UNESCO World Heritage site Panoramic view of Uplistsikhe