NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pasanaoeri

Pasanaoeri (Georgisch: ფასანაური) is een plaats in het noorden van Georgië, gelegen in de gemeente Doesjeti van de regio Mtscheta-Mtianeti, met ongeveer 1.200 inwoners (2025). ze heeft de status van een daba. Pasanaoeri is gesitueerd op 1070 meter boven zeeniveau en ligt ruim 70 kilometer ten noorden van hoofdstad Tbilisi aan de Georgische Militaire Weg. Pasanaoeri staat bekend om de lokale Mtioeleti chinkali. Geografie Pasanaoeri ligt ingeklemd tussen het zuidelijke uiteinde van het Mtioeletigebergte, het Lomisigebergte aan de westkant en het Goedamakarigebergte ten oosten van de rivier. Deze bergruggen zijn noord-zuid subgebergtes van de Grote Kaukasus. De Witte- en Zwarte Aragvi, respectievelijk ook wel Mtioeleti- en Goedamakari Aragvi genoemd naar hun respectievelijke bronregio's, komen samen bij Pasanaoeri. Geschiedenis Pasanaoeri was het centrum van de historische Georgische regio Mtioeleti. De plaats werd na 1801 onder het Russisch keizerlijke gezag ondergebracht bij de oejezd Doesjeti van het Gouvernement Tiflis, en was daarbinnen het centrum van de rurale gemeenschap Neder-Mtioeleti (Russisch: Нижне-Мтиулетское, Nizhne-Mtioeletskoye) van het oetsjastok Chevi, een gemeentelijke district. De Duitse historicus en etnograaf Julius Klaproth (1783-1835) beschreef Pasanaoeri medio 1814 als niet meer dan een halte aan de Georgische Militaire Weg. Hij stelde daarbij dat de Georgische bewoners in de buurt van Pasanaoeri, met name van de nabijgelegen Goedamakari-vallei, vijandig gezind waren naar de nieuwe Russische heersers en de hoofdweg richting het zuiden onveilig maakten met overvallen en moorden. In 1966 werd Pasanaoeri gepromoveerd naar een 'nederzetting met stedelijk karakter' (een 'daba'), onder andere vanwege de toeristische functie die het tijdens de Sovjet-Unie kreeg. Demografie Per 1 januari 2025 had Pasanaoeri 1.213 inwoners, een lichte toename sinds de volkstelling van 2014. Zjinvali bestond in 2014 vrijwel geheel uit etnisch Georgiërs, met slechts enkele Russen en Armeniërs. Vervoer Pasanaoeri ligt aan de historische Georgische Militaire Weg (S3 / E117), de doorgaande weg Tbilisi - Stepantsminda - Vladikavkaz (Rusland). Het is in Pasanaoeri de enige weg die het verbindt met de rest van het land. Referenties
Пасанаури

Пасанаури (груз. ფასანაური) — посёлок городского типа в Грузии, расположенный в пригороде Душети, в регионе Мцхета-Мтианети. Пасанаури находится в 88,5 километра от столицы Грузии Тбилиси, на высоте 1050 метров над уровнем моря. Через посёлок проходит Военно-Грузинская дорога. Средняя температура зимой составляет 0 °C. По состоянию на 2014 год, посёлок насчитывал 1148 жителей. В полукилометре от Пасанаури сливаются, образуя реку Арагви, Белая и Чёрная Арагви. Через сам посёлок протекает Белая Арагви. История На карте царевича Вахушти отмечен как Кистури. Происхождение современного названия села может быть связано со словосочетанием «сапасе адгили» — в переводе «место определения цены» (по преданию, здесь находился невольничий рынок, где горцы продавали своих пленников). Достопримечательности Посёлок славится живописной местностью и близостью к историческим местам, а также своими минеральными водами, чистым воздухом, туристическими маршрутами, рукоделием и домашней едой, также Пасанаури является родиной визитной карточки Грузинской кухни — хинкали. Пасанаури стал популярным туристическим направлением во времена Советского Союза, но после его распада обеднел. Известные жители В посёлке родился Трипольский, Яков Владимирович (1919—1988) — советский актёр и сценарист, Народный артист Грузинской ССР В литературе Сияла ночь, играя на пандури, Луна плыла в убежище любви, И снова мне в садах Пасанаури На двух Арагвах пели соловьи. С Крестового спустившись перевала, Где в мае снег и каменистый лед, Я так устал, что не желал нимало Ни соловьев, ни песен, ни красот. <...> Заболоцкий Николай «Ночь в Пасанаури» (1947) «В Пассанауре, в жарком богатом селении с двумя гостиницами и несколькими духанами, друзья выпросили чурек и залегли в кустах напротив гостиницы «Франция» с садом и двумя медвежатами на цепи. Они наслаждались теплом, вкусным хлебом и заслуженным отдыхом». И. Ильф, Е. Петров «Двенадцать стульев» Литература В. Г. Цабаев По Военно-Грузинской дороге. — Орджоникидзе: Книжное издательство Управления по печати при Совете Министров СО АССР, 1971. — 120 с Примечания
Pasanauri

Pasanauri (georgiska: ფასანაური) är en daba (stadsliknande ort) i Georgien. Den ligger i distriktet Dusjeti och regionen Mtscheta-Mtianeti, i den östra delen av landet. Pasanauri ligger 1 070 meter över havet. Antalet invånare var 1 148 år 2014. Källor
Пасанаурі

Пасанаурі (груз. ფასანაური) — даба (містечко) у Душетському муніципалітеті, мхаре Мцхета-Мтіанеті, Грузія. Географія Пасанаурі розташоване на південних схилах Великого Кавказу, в ущелині річки Мтіулеті-Араґві (притока Араґві), за 20 км на південний схід від гірсько-лижного курорту Ґудаурі, за 55 км на північ від Мцхети та за 60 км від Тбілісі, на Воєнно-Грузинській дорозі, 1050 м над рівнем моря. Нижче Пасанаурі знаходиться злиття річок Мтіулеті-Араґві (також: Тетрі-Араґві, Біла Араґві) та Ґудамакарі-Араґві (також: Шаві-Араґві, Чорна Араґві). Містечко розташоване між Степанцміндою та Тбілісі. Топонім Назва Пасанаурі походить від мита, яке платили на військовій заставі ті, хто їхав Воєнно-Грузинською дорогою. Мито називали «ціна», що грузинською називається «Пасі». Клімат У містечку Пасанаурі клімат характерний для нижнього пояса середніх гір. Зима прохолодна та сніжна, літо тепле та вологе. Середньорічна температура — 8.1 °C. Найтеплішим місяцем є серпень, з середньою температурою 18.7 °C, найпрохолоднішим — січень, з середньою температурою -3.1 °C. Середньорічна кількість опадів — 1192 мм. Найменше опадів випадає у січні — 61 мм, найбільше в травні, у середньому 156 мм. Середньорічна відносна вологість повітря — 72%. Історія Містечко Пасанаурі є центром історичного регіону Мтіулеті, який населяють мтіули — етнографічна група грузин. Перші згадки про Пасанаурі датуються XVIII століття, тоді на мапах містечко позначено як «Кістурі». У першій половині XIX століття тут був військовий пост на Воєнно-Грузинській дорозі. У 1829 році через Пасанаурі проїжджав Олександр Пушкін, а в 1927 році у містечку побували Ільф та Петров, після чого були написані декілька абзаців про Пасанаурі в романі «12 стільців». Пасанаурі є його візитівкою та вважається батьківщиною хінкалі. У 1967 році Пасанаурі отримало статус селища міського типу. Демографія Чисельність населення містечка Пасанаурі, станом на 2014 рік, налічує 1,148 осіб, з яких 99,4 % — грузини. Курорт Містечко Пасанаурі відоме своїми джерелами мінеральної вуглекисло-солоно-лужної води, із загальною мінералізацією 3-15 г/дм³, близької за складом до «Єсентуки» № 4 та № 17. Лікувальні показники: захворювання органів травлення, серцево-судинної системи та дихальних шляхів. У Пасанаурі функціонують пансіонати, туристичні бази та готель «Араґві». Відомі люди Уродженці Яків Трипольський — грузинський радянський актор. Народний артист Грузії (1966). Примітки
Główna siedziba Banku Gruzji

Główna siedziba Banku Gruzji (gruz.: საქართველოს ბანკის სათავო ოფისი) – 18-piętrowy budynek w Tbilisi, stolicy Gruzji o unikalnym wyglądzie; jeden z przykładów brutalizmu w architekturze. Historia budynku Był jednym z niewielu indywidualnie projektowanych budynków w Gruzji w czasach sowieckich. Budynek został zaprojektowany przez architektów Giorgi Czachawę (który w owym czasie był też ministrem budownictwa drogowego, a zatem był jednocześnie klientem zamawiającym budowę i jej architektem wiodącym) i Zuraba Dżałarganię dla Ministerstwa Budowy Dróg Gruzińskiej SRR (gruz.: საქართველოს საავტომობილო გზების სამინისტროს შენობა). Czachawa sam wybrał miejsce budowy, które znajduje się na zboczu wzgórza. Projekt został zamówiony bezpośrednio przez państwo, bez konkursu. Inżynierem kierującym budową został Temur Tiława. Budowę ukończono w 1975. Budynek został wyposażony w taras dachowy z kawiarnią z widokiem na rzekę Kurę. Koszt budowy zamknął się kwotą 6 milionów rubli. Budynek był pierwotnie siedzibą Ministerstwa Dróg Gruzińskiej SRR. W 2007 budynek został przejęty przez centralny Bank Gruzji i od tego czasu jest jego główną siedzibą. W tym samym roku budynek został uznany za narodowy zabytek architektury zgodnie z gruzińską ustawą o ochronie zabytków architektury. W 2009 planowano remont i rozbudowę tego unikalnego budynku z pierwotnej powierzchni 10 960 m² aż do powierzchni 15 600 m², ale projektu tego nie zrealizowano. W lipcu 2010 budynek był miejscem wystawy sztuki współczesnej Frozen Moments: Architecture Speaks Back. Frozen Moments to projekt zorganizowany przez fundacje: Other Space Foundation i Laura Palmer Foundation. Na tydzień w budynku powstały wieloplatformowe instalacje, wśród których odbywały się występy, rozmowy i działania dotyczące budownictwa wśród przedstawicieli stowarzyszeń politycznych, gospodarczych, estetycznych i architektonicznych. Projekt został sfinansowany przez polskie Ministerstwo Kultury, Miasto Stołeczne Warszawa oraz Program Kultura Unii Europejskiej. W latach 2010–2011 do budynku dobudowano nowe wejście główne i podziemne lobby, a jego wnętrze całkowicie odnowiono. Powierzchnię całkowitą budynku powiększono do 13 500 m². Galeria Przypisy Bibliografia Roads Ministry — artykuł na www.archinform.net (ang.) Udo Kultermann — Zeitgenössische Architektur in Osteuropa, s. 59f (niem.)
Штаб-квартира Банку Грузії

Штаб-квартира Банку Грузії (груз. საქართველოს ბანკის სათავო ოფისი), раніше Будівля Міністерства автомобільних доріг Грузинської РСР (груз. საქართველოს საავტომობილო გზების სამინისტროს შენობა) побудована в 1975 році в Тбілісі за проектом архітекторів Георгія Чахави і Зураба Джалагханії. Історія У момент проектування будівлі Міністерства Георгій Чахава був заступником міністра автомобільних доріг і, таким чином, був одночасно відповідальним представником замовника забудови і провідним архітектором. Він сам вибрав місце. Замовлення безпосередньо надавалося державою, без конкурсу. Будівля була однією з небагатьох індивідуально розроблених будівель в Грузії протягом радянського періоду. Учасниками проекту були архітектори Г. Чахава і З. Джалагханія, інженери Т. Тхілава і А. Кімберг. У 2007 будівля визнана національним пам'ятником архітектури відповідно до законів Про охорону пам'яток архітектури. В даний час належить Банку Грузії і використовується ним як офісна будівля. Архітектура Розташована на західному березі річки Кури, на крутому спуску із заходу на схід. Значна частина будівлі піднята над землею, і під будівлею розстеляється природний ландшафт, включаючи маленький струмок. Будівля видно здалеку, три йдуть на північ магістралі проходять повз нього. Входи в споруду розташовані у високому і низькому кінцях. Конструкція складається з п'яти горизонтальних, двоповерхових поперечних балок (ригелів), які виглядають як ніби складеними один на одного. Три з них проходять в напрямку зі сходу на захід, поперек до схилу, і два — в напрямку з півночі на південь, уздовж схилу. Вони спираються на ригелі, що розташовані внизу. Горизонтальні двоповерхові балки кріпляться на трьох стрижнях. У них розташовуються сходи і ліфти, найвище ядро має 18 поверхів. Несучі конструкції виконані зі сталі і залізобетону і спираються на масивну скелю. Будівля має площу 10 960 м². Примітки Джерела Чахава Г. Дома на башенных опорах // Архитектура СССР. — 1974. — № 8. — С. 60. (рос.) Drexler Arthur. ransformations in modern architecture). — 1979. — 168 p. — ISBN 978-0-87070-608-0 (англ.) Kultermann Udo. Zeitgenössische Architektur in Osteuropa. — Köln: DuMont Buchverlag, 1985. — 254 S. — ISBN 978-3-7701-1554-9 (нім.)
Bordzjomi-Kharagauli Nationalpark

Bordzjomi-Kharagauli Nationalpark (georgisk: ბორჯომ-ხარაგაულის ეროვნული პარკი, borjom-kharagaulis erovnuli parki) er et naturbeskyttet område i det centrale Georgien, beliggende i Lille Kaukasus, sydvest for Georgiens hovedstad Tbilisi. Bordzjumi-Kharagauli er en af de største nationalparker i Europa, det omfatter seks administrative distrikter, strækkende fra kurbyen Bordzjomi til byen Kharagauli. Nationalparkens areal er på 5.300 kvadratkilometer, hvilket er omtrent 7½ procent af Georgiens samlede areal. Nationalparken etableredes i 1995 og indviedes officielt i 2001. Nationalparkens særlige egenart er mangfoldighed af geografiske og økologiske zoner, landskaber, historiske monumenter og rig flora og fauna. Parken har haft en rivende udvikling indenfor turistinfrastruktur. Den har administration og besøgscenter i byen Bordzjomi. Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside Arkiveret 27. september 2007 hos Wayback Machine (engelsk)
Nationalpark Bordschomi-Charagauli

i3i6 Der Bordschomi-Charagauli-Nationalpark (georgisch ბორჯომ-ხარაგაულის ეროვნული პარკი, bordschom-charagaulis erownuli parki) ist ein Naturschutzgebiet im südlichen Zentralteil Georgiens. Er liegt im Kleinen Kaukasus und umfasst rund 85.000 Hektar. Der Park liegt auf einer Höhe von 400 bis 2642 Metern. Geschichte Der Bordschomi-Charagauli-Nationalpark ist der erste Nationalpark Georgiens. Kerngebiet des Parks ist ein früherer Sapowednik, ein schon zu sowjetischen Zeiten streng geschütztes Gebiet. Der Nationalpark wurde 1995 auf Beschluss des georgischen Parlaments gegründet und mit Unterstützung der Bundesrepublik Deutschland und des WWF Deutschland eingerichtet. Die Kreditanstalt für Wiederaufbau stellte für das Projekt zwischen 1999 und 2003 insgesamt 19,18 Millionen Deutsche Mark zur Verfügung. Davon wurden 2,5 Millionen Mark für den Park und 16,68 Millionen Mark für die Infrastruktur in der Pufferzone um den Park investiert. 503,25 km² in der Kernzone des Nationalparks gehören zu den von der European Wilderness Society zertifizierten Wilderness-Gebieten. Flora und Fauna Im nördlichen Teil des Parks, auf einer Höhe von 400 bis 1800 Metern über dem Meeresspiegel, dominiert der kolchische Lorbeerwald mit Rhododendren, Kirschlorbeer und Steineichen. Auf 2000 Metern Höhe finden sich subalpine Wiesen mit hohem Gras und im Sommer bunt blühendem kaukasischem Lotus, Hahnenfuß, Frauenmantel sowie Windröschen. Im Park leben Braunbären, Wölfe, Luchse, Rehe und Gämsen sowie Steinadler und Rothirsche. Die höchsten Berge im Park sind der Sametschwario (2642 m), der Schawimta (2511 m) und der Zchalzitela (2496 m). Auf dem Parkgelände entspringen verschiedene Heilquellen, darunter Zanawi (Markenname Bordschomi light) und Larebi (Markenname Bordschomi super light). Tourismus Der Park ist von April bis Oktober geöffnet. Er verfügt über zehn Wanderpfade in verschiedenen Schwierigkeitsstufen, die von Mai bis Oktober oder November begehbar sind. Sie können in Begleitung zertifizierter Führer genutzt werden. Sie erlauben Wanderungen zwischen einem und fünf Tagen und verlaufen auf Höhen zwischen 800 und 2642 Metern. Unter den Pfaden ist auch der „Pfad Zar Nikolaus II.“, des Herrschers Lieblingsweg von seiner Sommerresidenz nahe dem Dorf Likani in das Gebirge. Besucher können zwischen fünf Eingängen wählen. Der Haupteingang und das Besucherzentrum befinden sich bei dem unmittelbar an den Park grenzenden Kurort Bordschomi. Für Übernachtungen stehen Gasthäuser und Campingplätze an den Parkeingängen zur Verfügung. Während der Wanderungen können Ranger- und Schutzhütten mit einfacher Ausstattung genutzt werden. Weblinks Porträt des Nationalparks vom WWF Deutschland (PDF; 478 kB) Bordschomi-Charagauli-Nationalpark (englisch) Reportage über den Nationalpark (englisch) Einzelnachweise
Borjomi-Kharagauli National Park

The Borjomi-Kharagauli National Park (BKNP) (Georgian: ბორჯომ-ხარაგაულის ეროვნული პარკი, borjom-kharagaulis erovnuli parki) is a protected area in central Georgia, in Samtskhe-Javakheti, parts of Imereti and Shida Kartli situated in the Lesser Caucasus, southwest to the nation's capital of Tbilisi. Its ecoregion is that of the Caucasus mixed forests. One of the largest national parks in Georgia, Borjomi-Kharagauli National Park includes six municipalities - Borjomi, Kharagauli, Akhaltsikhe, Adigeni, Khashuri and Baghdati - stretching from the resort of Borjomi to the town of Kharagauli. Together with adjacent Borjomi Nature Reserve, the total area is 851 square kilometres, i.e. more than 1% of the total territory of Georgia. The park was founded in 1995 and officially inaugurated in 2001. Its particular uniqueness is diversity of geographical and ecological zones, landscapes, historical monuments and rich flora and fauna. The park has rapidly developing tourist infrastructure. History The history of the park dates back to Medieval times when it was used primarily by the local aristocracy for hunting. When Georgia lost its independence and became part of the Russian Empire, the Grand Duke Michael Nicolaievich was given the post of Governor General of Transcaucasia. He found the local beauty of the Borjomi park so impressive he decided to build his personal summer residence there. Noticeable changes to the park came when the Grand Duke Michael restricted any lumbering or hunting without permission, thus laying the foundation for the park's future. In 1995, the Borjomi-Kharagauli National Park was endorsed and created with the support of the World Wildlife Fund and the German government, and was officially inaugurated in 2001. Environmental Concerns The Baku–Tbilisi–Ceyhan pipeline skirts the edge of this National Park and crosses its watershed. The decision to run the BTC Pipeline near this pristine region drew considerable ire from environmental groups who allege that a leak could disrupt the Borjomi ecosystem. These groups also point out that the area is a source of frequent landslides that could increase the chance of a breach of the pipeline. They also allege that simply building a pipeline in this region will have a negative effect on sales of Borjomi mineral water. Mineral water makes up a significant portion of Georgia exports. In August 2008, more than three square kilometres of forest in the park were burnt in what Georgia claimed was an ecocide by Russia. See also Tusheti National Park Borjomi Strict Nature Reserve Nedzvi Managed Reserve Goderdzi Petrified Forest Natural Monument References External links Official website Article by Giga Chikhladze
Parque Nacional de Boryomi-Jaragauli

El Parque nacional de Boryomi-Jaragauli (en georgiano: ბორჯომ-ხარაგაულის ეროვნული პარკი) es un espacio protegido en el sur y oeste de Georgia, en la cadena montañosa del Cáucaso menor. El parque nacional es uno de los más grandes de Europa y se extiende desde la ciudad de Boryomi hasta la de Jaragauli. El área cubre una superficie total de 5.300 km2, o el 7,6% de la superficie total del país. Su singularidad particular es la diversidad de zonas geográficas y ecológicas, paisajes, monumentos históricos y rica flora y fauna. El parque tiene una infraestructura turística en rápido desarrollo.​ Historia La historia del parque se remonta a la época medieval, cuando la aristocracia local lo utilizaba principalmente para la caza. Cuando Georgia perdió su independencia y pasó a formar parte del Imperio ruso, el Gran Duque Miguel Nikoláyevich de Rusia recibió el cargo de Gobernador General de Transcaucasia. La belleza local del parque de Boryomi le pareció tan impresionante que decidió construir allí su residencia personal de verano. Se produjeron cambios notables en el parque cuando el Gran Duque Miguel restringió la explotación maderera o la caza sin permiso, sentando así las bases para el futuro del parque. En 1995, el Parque nacional de Boryomi-Jaragauli fue respaldado y creado con el apoyo del Fondo Mundial para la Naturaleza y el gobierno alemán, y fue inaugurado oficialmente en 2001. Peligos medioambientales El oleoducto Bakú-Tbilisi-Ceyhan bordea el borde de este Parque Nacional y cruza su cuenca.​ La decisión de ejecutar el oleoducto BTC cerca de esta prístina región provocó una ira considerable por parte de grupos ambientalistas que alegan que una fuga podría alterar el ecosistema de Boryomi. Estos grupos también señalan que el área es una fuente de frecuentes deslizamientos de tierra que podrían aumentar las posibilidades de una ruptura del oleoducto. También alegan que la simple construcción de un oleoducto en esta región tendrá un efecto negativo en las ventas del agua mineral Borjomi. El agua mineral constituye una parte importante de las exportaciones de Georgia. En agosto de 2008, más de tres kilómetros cuadrados de bosque en el parque fueron quemados en lo que Georgia afirmó que fue un ecocidio por parte de Rusia en la guerra ruso-georgiana.​ Referencias Enlaces externos Página web oficial del parque de Boryomi-Jaragauli (en) Página de PAN Parks sobre el BKNP (en) (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Parc national de Bordjomi-Kharagaouli

Le parc national de Bordjomi-Kharagaouli (en géorgien : ბორჯომ-ხარაგაულის ეროვნული პარკი, bordjom-kharagaulis erovnuli parki), est un parc national situé en Géorgie, dans la chaîne du Petit Caucase. Le parc national est l'un des plus grands d'Europe et s'étend de la ville de Bordjomi à celle de Kharagaouli. La zone couvre au total une superficie de 5 300 km2, soit 7,6 % de la superficie totale du pays. Le parc a été fondé en 1995 et officiellement inauguré par le gouvernement géorgien en 2001. Voir aussi Parc national de Kazbek Liens externes (en + ka) Site officiel du parc (en + ka) un article de Giga Chikhladze Portail de la Géorgie Portail de la conservation de la nature
Nationaal park Bordzjomi-Charagaoeli

Het Nationaal park Bordzjomi-Charagaoeli (Georgisch: ბორჯომ-ხარაგაულის ეროვნული პარკი, bordzjom-charagaoelis erovnoeli parki) is een beschermd natuurgebied in Centraal-Georgië, gelegen ten zuidwesten van de hoofdstad Tbilisi in de Kleine Kaukasus. Het is een van de grootste nationale parken van Europa. Het nationale park heeft een oppervlakte van ruim 760 km², bijna 1% van het totale grondgebied van Georgië. Het Nationaal park Bordzjomi-Charagaoeli werd opgericht in 1995 en officieel geopend in 2001. Het bijzondere aan het park is de zeer grote variatie aan geografische en ecologische zones, landschappen, historische monumenten en de rijke flora en fauna. De toeristische infrastructuur ontwikkelt zich de laatste decennia snel. Historie De geschiedenis van het park gaat terug tot de Middeleeuwen, toen het vooral door de aristocratie voor de jacht werd gebruikt. Toen Georgië deel van het Russische rijk werd, was de toenmalige gouverneur van Transkaukasië, Michaël Nikolajevitsj van Rusland zo onder de indruk van de pracht van het gebied dat hij er zijn zomerresidentie liet bouwen. Hij legde beperkingen op aan de jacht en aan de houtkap waardoor de basis werd gelegd voor een meer op natuurbescherming gericht beheer van het gebied. In 1995, werd het Nationaal Park Bordzjomi-Charagaoeli gesticht met hulp van het WWF en de Duitse regering. Milieuproblemen De Bakoe-Tbilisi-Ceyhan-pijpleiding loopt langs de rand van het gebied en gaat dwars door het stroomgebied van rivieren die onderdeel van het park zijn. Daarom vormt deze pijpleiding een bedreiging voor het park. Verschillende milieugroepen tekenden protest aan, vanwege de aantasting van de ecosystemen bij de aanleg. Bovendien maken frequent optredende aardverschuivingen de pijpleiding potentieel kwetsbaar, waardoor olierampen in het stoomgebied kunnen optreden. Ook wezen ze op de negatieve effecten van de aanleg op waterbronnen die essentieel zijn voor een belangrijk exportproduct: Borjomi-mineraalwater. In 2008 brandde ruim 300 ha bos af, hetgeen volgens Georgië een vorm van ecocide was door Rusland.
Bordżomsko-Charagaulski Park Narodowy

Bordżomsko-Charagaulski Park Narodowy (gruz. ბორჯომ-ხარაგაულის ეროვნული პარკი, Bordżom-Charagaulis Erownuli Parki) – gruziński park narodowy. Jeden z największych w Europie, usytuowany w centralnej Gruzji (Mały Kaukaz), na południowy zachód od Tbilisi. Powierzchnia parku wynosi 850,83 kilometrów kwadratowych, co stanowi ponad 1,2% terytorium Gruzji. Rozciąga się między miastami Bordżomi i Charagauli. Park został założony w 1995 roku z pomocą funduszy World Wide Fund for Nature oraz rządu Niemiec, a otwarcie nastąpiło w 2001 roku. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona parku. borjomi-kharagauli-np.ge. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-02-04)]. (ang. • ros. • gruz.)