NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Monasterio de Novi Afon

El monasterio de Novi Afón (en ruso: Новоафонский монастырь , Novoafonski monastir; en georgiano: ახალი ათონის მონასტერი, akhali atonis monast'eri) o monasterio de Nueva Athos es un monasterio en Novi Afón, municipio de Gudauta, en el territorio en disputa de Abjasia. Historia Fundado en 1875 por monjes rusos provenientes del Monasterio de San Pantaleón en el Monte Athos para buscar un posible lugar de reasentamiento. Las obras de construcción del monasterio se llevaron a cabo entre 1883 y 1896. Por temor a que el Imperio otomano expulsara a los rusos del Monte Athos después del estallido de la Guerra Ruso-Turca de 1877-1878, construyeron en la década de 1880 el Monasterio del Novi Afón en estilo neobizantino, dedicándolo a Simón el Cananeo.​ Fueron financiados por el Zar Alejandro III de Rusia. Arquitectura En el centro del edificio oeste se erige el campanario de 50 metros. En la parte baja de la torre, se ubica un refectorio monástico. En medio del complejo monástico se alza la iglesia de cinco cúpulas de San Panteleimón, en cuya arquitectura se distinguen los rasgos del llamado estilo neobizantino. El interior de la iglesia está totalmente embellecido con la decoración mural. Su catedral, de gran tamaño y esplendor con capacidad para tres mil persona está decorada con frescos e interiores que costaron 70.000 rublos aproximadamente.​ Presente El monasterio ha recibido el estatus de monumento cultural inamovible en Georgia. En mayo de 2019, el acceso de turistas al monasterio fue cerrado.​ Referencias Fuentes Patrimonio cultural en Abjasia, Tbilisi, 2015
Новоафонський монастир

Новоафонський монастир св. Пантелеймона — грузинський православний монастир, заснований у 1875 році ченцями обителі св. Пантелеймона, розташованого на горі Афон в Греції. Історія Будівництво монастирського комплексу розпочалося у 1884 році і завершене у 1896 році. Обсяг робіт був величезним — за для розчищення майданчика потрібно було зрізати частину гори і вивезти десятки тисяч тонн землі і гірської породи. Завдання ускладнювалася тим, місце майбутнього монастиря перебувало на значному підвищенні і не мало зручних під'їзних шляхів. Але всі роботи було виконано за 12 років. До будівництва монастиря також доклав руку імператор Олександр III. Музичні куранти найвищої вежі (дзвіниця у центрі західного корпусу) Ново-Афонського монастиря є подарунком Олександра III. Під дзвонярською вежею розташована колишня монастирська трапезна, стіни якої, як й у маленьких церквах, розписані фресками, виконаними відомими волзькими майстрами — братами Оловянниковими. У центрі чотирикутника, утворенного корпусами монастиря, височіє Пантелеймоновський собор, побудований у 1888–1900 роках. Його вінчають п'ять куполів; висота центрального — 40 метрів. Довжина собору — 53.3 м, ширина — 33.7 м. Його споруджено у так званому неовізантійському стилі, дуже розповсюдженему у російському церковному зодчестві кінця XIX — початку XX століття. Зсередини стіни розписані в 1911–1914 роках майстрами з села Палех Володимирської губернії і групою московських художників під керівництвом Молова й Серебрякова. Пантелеймоновський собор є найбільшою культовою спорудою Абхазії. Загалом у обителі шість храмів: надбрамний храм — Вознесіння Господнього, храм св. Апостола Андрія Первозванного, храм на вшанування преподобних отців афонських, храм в ім'я мученика Іїрона і храм на вшанування ікони Божої Матері «Ізбавительниця». Монастир побудували біля древнього храму апостола Симона Кананіта, де під спудом спочивають його святі мощі. Неподалік храму розташована печера, у якій за переказами, усамітнювався і молився Симон Кананіт. Печеру цю у 1884 році освятили водосвяттям, у ній поставлена ікона святих апостолів Андрія Клюєва та Симона, іменем яких вона зветься з здавна. На 1917 рік Новоафонський монастир був одним з головних духовних центрів Кавказу. Посилання Захват монастыря раскольниками [Архівовано 23 квітня 2016 у Wayback Machine.] // Комментарии протодиакона Андрея Кураева [Архівовано 22 квітня 2016 у Wayback Machine.] Афонский монастырь // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. (рос. дореф.) Поздняев, Андрей (12.11.2005). Стародавние традиции Нового Афона. Гудок. Архів оригіналу за 4 березня 2012. Процитовано 3 березня 2010. Новоафонский монастырь: фотографии, 2008 г. Фотоальбом «Святыни Абхазии» Степан Семёнович Кондурушкин. «Вслед за войной. От Новороссийска до Батума»
Nationalbank der Republik Abchasien

Die Nationalbank der Republik Abchasien (abchasisch Аҧсны Аҳәынҭқарра Амилаҭтә Банк; russisch Национальный банк Республики Абхазия) ist die Zentralbank der international nur von einigen Staaten anerkannten Republik Abchasien. Sie besteht seit 1995 und hat ihren Sitz in Suchum, der Hauptstadt des Landes. Geschichte und Struktur Die Nationalbank Abchasiens wurde am 11. Februar 1995 gegründet. Nach dem Zerfall der Sowjetunion hatte sich Abchasien von Georgien, das die Region beanspruchte, losgesagt und nach dem Krieg in Abchasien 1992–1993 die De-facto-Unabhängigkeit erreicht. Anschließend begann man in Abchasien mit dem Aufbau eigener staatlicher Strukturen, so dass 1995 eine eigene Zentralbank gegründet wurde. Die abchasische Nationalbank ging aus der ehemaligen sowjetischen Staatsbank Gosbank hervor, deren in Abchasien befindliche Filialen und Strukturen sie übernahm. Die Nationalbank gab jedoch für lange Zeit keine eigene Währung heraus, sondern führte in Abchasien den Russischen Rubel ein. Nachdem die Unabhängigkeit Abchasiens ab 2008 von einigen Staaten anerkannt wurde, führte man den Abchasischen Apsar als eigene Währung ein. Diese ist bis heute jedoch nur in äußerst geringen Mengen im Umlauf und der Wechselkurs ist fest an den Rubel gebunden. Der Rubel ist daher weiterhin das allgemein übliche Zahlungsmittel in Abchasien. Die abchasische Nationalbank arbeitet daher eng mit der Bank Rossii zusammen, der Zentralbank Russlands. Die abchasische Nationalbank wird von einem Vorstand aus sieben Personen geleitet, der Vorstandsvorsitzende wird von der abchasischen Volksversammlung bestimmt. Seit 2005 hat Illarion Argun diesen Posten inne. Siehe auch Liste der Zentralbanken Abchasischer Apsar Weblinks www.nb-ra.org — Offizielle Webseite (russisch, englisch, abchasisch) Einzelnachweise
Anakopia Fortress

Anakopia Fortress (Georgian: ანაკოფია, romanized: anak'opia) is an ancient military citadel in New Athos (as it is currently known) in the disputed Abkhazia, Georgia located some 22 km (14 miles) by road along the coast from Sukhumi. The site, approximately 450 × 150 meters in dimensions, is located a mile or so inland, at the top of the Iverian Mountain. It is the most complete surviving building of ancient Anakopia, the former capital of the Kingdom of Abkhazia. History A military structure was constructed here between the second and fourth centuries. At the end of the seventh century, walls were constructed around the site of the citadel, with support from the Byzantines who had become alarmed by the Islamic Caliphate's expansionism. The walls, up to 60 centimeters (~2 feet) thick, are constructed of largely tightly assembled and carefully hewn limestone blocks. There is a single entrance, a small gate on the south side of the enclosure. At the centre lies a Roman-styled tower, four storeys high, with excellent views in all directions across the surrounding landscape and, to the south-west of the fortress, the Black Sea. A small Christian basilica was also constructed in the centre of the fortress during or before the eighth century. Its stone altar survives to this day (2014), along with some frescoes featuring a cross and some fishes, a religious symbol frequently used by early Christians in and around the Eastern Roman empire. Next to the church is a cistern filled naturally with spring water, by means of a 25 meter deep well beneath it. During the eighth century, Anakopia found itself near the moving frontier that separated Byzantine Christendom from the Umayyad Caliphate, and in 736/737 Abū ʿAbd Al-Malik Marwān ibn Muḥammad, the future Marwan II, appeared outside the walls with a force of 60,000 men and laid siege to what was by then the capital of the Abkhazian Kingdom. The Georgian chronicle relates that the citadel was defended by a force of 1,000 Iberians and 2,000 Abkhazians under the leadership of Leon I of Abkhazia. The chronicle recalls that the Arab forces suffered from an epidemic that killed 35,000 of them while a further 3,000 were killed in the fighting. The successful defence of Anakopia is regarded as a pivotal turning point in the history of the region. A restoration was undertaken in 2008 to improve the safety of the site and reinstate the tower as a usable lookout point. References
Anacopia

La fortezza di Anacopia (in georgiano ანაკოფია?, Anak'opia) è un'antica fortificazione militare della cittadina di Nuovo Athos, in Abcasia, repubblica autonoma facente parte de iure della Georgia. Si trova in cima al monte d'Iberia ed è la più completa struttura superstite di Anacopia, antica capitale del Regno di Abcasia. Storia Una prima struttura militare fu costruita tra il II ed il IV secolo. Alla fine del VII secolo venne edificata la cinta muraria principale con la partecipazione dei bizantini, allarmati dall'espansione islamica. Negli anni 736 e 737 il futuro califfo Marwān II pose sotto attacco con 60.000 uomini la fortezza, divenuta dimora di Leone I di Abcasia e di Mihr, fratello del sovrano Archil di Cachezia. Difesero Anacopia 1.000 georgiani e 2.000 abcasi. Secondo le Cronache georgiane, tra le truppe arabe si diffuse un'epidemia che causò la morte di 35.000 persone. Altri 3.000 arabi morirono durante l'assalto alla fortezza. Il tentativo di Marwān II dunque fallì. Nel 788 il capo arabo Suleiman ibn Isam provò a condurre un nuovo attacco ad Anacopia, ma senza esito. Nella seconda metà del VII secolo fu costruito un tempio. Nel secolo successivo altre architetture religiose videro la luce in cima al monte d'Iberia. Un intervento di restauro nel sito ha avuto luogo nel 2008. La struttura occupa uno spazio di 450x150 metri. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Anacopia Collegamenti esterni (EN) Scheda su abkhazia.travel, su abkhazia.travel. URL consultato il 9 maggio 2013 (archiviato dall'url originale l'8 dicembre 2015).
Анакопійська фортеця

Анакопійська фортеця — оборонна споруда, розташована у місті Новий Афон на Анакопійській горі, найповніше збережена давня фортеця в Абхазії. Історія Наприкінці VII століття за особистої участі візантійців, стривожених вторгненнями арабів, зведена основна лінія стін У 736—737 роках Мурван-ібн-Мухаммед «Жорстокий» з 60-тисячним військом арабів обложив фортецю, де сховався у свого брата Міра грузинський цар Арчіл. Обороняли Анакопію тисяча грузинських і ще дві тисячі абхазьких воїнів. За словами грузинського літописця, серед арабського війська почалася епідемічна хвороба шлунка, за кілька днів померло 35 тисяч вояків. Три тисячі арабів загинули під час штурму фортечних стін, але Анакопію не було взято. Запланований Мурваном-ібн-Мухаммедом похід у тил Візантії через Абхазію в обхід Чорного моря провалився. 788 рік. Арабський полководець Сулейман-ібн-Ісам невдало намагався обложити фортецю і в результаті на захід від Анакопії не пройшов Середина — друга половина VII століття — на вершині Анакопійської гори грецькі ченці звели невеличкий однозальний храм VII—VIII ст. — на горі побудовано другий храм. Наприкінці XIX століття новоафонська чернеча братія побудувала викладену бруківкою дорогу, нагорну фортецю оточила кам'яними терасами, побудувала будинки каплиці, готелю, станції канатної дороги. Технічні параметри Зайнята територія: 450×150 метрів. З боку південного пологого схилу мур укріплено сімома вежами: квадратними в менш доступних місцях і круглими там, де до веж можливо було підвезти стінобитні машини. Стіни нагірної фортеці зведено з великих, добре оброблених блоків вапняку. Фортечні ворота утворено трьома вапняковими монолітами і піднято високо над землею; до Петропавлівської фортеці можна було потрапити тільки по приставній дерев'яній драбині. Форма і місцезнаходження західної круглої вежі, яка захищала підступи до головної брами фортеці, дозволяли вести з неї обстріл супротивника з сектора розміром майже 290 градусів. У фортеці є штучна невичерпна криниця, ймовірно, споруджена в минулому будівельниками Анакопії. Джерела Опис Анакопийської фортеці з сайту Нового Афона [Архівовано 5 січня 2009 у Wayback Machine.](рос.) Посилання
Palast von Geguti

Palast von Geguti (georgisch გეგუთის სასახლე) war eine Residenz der georgischen Könige der Feudalzeit. Es befindet sich in der Munizipalität Zqaltubo im Dorf Geguti, sieben Kilometer südlich von Kutaissi am Ufer des Flusses Rioni. Geschichte Die frühesten historischen Erwähnungen des Geguti-Palastes stammen aus dem 8. Jahrhundert. Das Hauptgebäude des Palastes stammt aus der Zeit von König Giorgi III. Hier wurde Königin Tamar von ihrem Vater Giorgi III. zur Mitregentin gekrönt. Nach dem Zusammenbruch des Königreichs Georgien ist der Geguti-Palast die Residenz der Könige von Imeretien. Der Palast wurde in der ersten Hälfte des 19. Jahrhunderts während der Schlachten Solomon II. beschädigt. Nach der Annexion des Königreichs Imeretien durch das Russische Reich wurde der Abriss des Palastes fortgesetzt. Die Baumaterialien des Palastes wurden von den russischen Beamten des Reiches zum Bau von Verwaltungsgebäuden Gebäuden in Kutaisi verwendet. Der erste Forscher des Geguti-Komplexes, der Frédéric Dubois de Montpéreux, erstellte 1833 einen Plan für den erhaltenen Teil des Palastes und definierte die Funktion der einzelnen Räume. Heute erstrecken sich die Ruinen über eine Fläche von mehr als 2000 Metern. Infolge der archäologischen Kampagne von 1937 wurden mehrere Räume teilweise gereinigt und die Details des ursprünglichen Plans geklärt. Im Georgischen Nationalmuseum sind etwa 60 Artefakte aus verschiedenen Zeiten erhalten, die während dieser Ausgrabung entdeckt wurden. In den Jahren 1954 bis 1962 wurde der Komplex erneut gereinigt und Konservierungsarbeiten durchgeführt. Zu dieser Zeit wurde es möglich, die ursprünglichen architektonischen Formen des Palastes genauer zu bestimmen. Die Halle verfügt über mehrere Bauschichten. Der früheste Teil, der aus dem 8.–9. Jahrhundert stammt, ist ein sogenanntes „Jagdhaus“ (georgisch სანადირო სახლი) mit einem einfachen Plan und einem großen Kamin. Später führte es viele Funktionen aus. Der Hauptteil des Palastes ist eine große Halle, die mit einer 14-Meter-Kuppel gekrönt ist. Hier und da befinden sich Wohn- und Landwirtschaftslagerräume (Schlafzimmer, Bad usw.). Das gesamte Gebäude ist von massiven Pfeilern an den Außenwänden umgeben. Noch ein kleines Gebäude und die Palastkirche westlich des Hauptgebäudes stammen aus dem 13. bis 14. Jahrhundert. Literatur W. Zilossani: Geguti, Palast. In der Sammlung: Materielle Kultur der Schota-Rustaweli-Ära. Tiflis 1938 (georgisch) W. Tschakwetadse: Geguti. Tiflis 1958. I. Zizischwili: Georgische Sowjetenzyklopädie. Band 3, Tiflis 1978, S. 32.
Palace of Geguti

The Royal Palace of Geguti (Georgian: გეგუთის სასახლე) was a Georgian royal palace active during the Middle Ages. Currently only ruins remain at the eponymous village, 7 km south of the city of Kutaisi. History The ruins of the Geguti palace complex occupy the area of over 2,000 m2 along the Rioni River. An extensive fieldwork between 1953 and 1956 allowed the specialists to stratify the principal archaeological layers and reconstruct the architectural form and decoration of the medieval edifices bulk of which dates to the 12th century, the period when the first written mention of Geguti appears in the Georgian Chronicle. The earliest structure – a plain, one-room building with a large fireplace – dates back to the 8th/9th century. A principal part of the royal complex, commissioned by King George III of Georgia (r. 1156–1184), is a four-tier brick edifice built onto a three-metre high stone plinth, with its spacious, cruciform central hall surmounted by a dome 14 m in diameter resting on squinches. The entire building is walled and fortified with massive pillars. Westerly located additional structures and a palace church are of a later period, dating to the 13th/14th century. The importance of the ruins of the Geguti palace is emphasized by its largely secular nature as most of the surviving monuments of medieval Georgian architecture are churches and monasteries. Records of medieval secular patronage (basically palaces with extensive decorative cycles) exist in the Georgian written sources, although only the shells of castles and the ruins of Geguti survive to testify the extent of the work produced. The main complex of the Geguti royal palace was constructed during what is considered to be medieval Georgian Golden Age. Although the Georgian court was quite mobile, the establishment of a royal palace of this scale near the kingdom’s second capital and a major cultural center can be understood as the desire to establish a more settled, regal court, and royal bureaucracy which, indeed, reached its climax under the queen regnant Tamar (r. 1184-1213). The Geguti palace frequently features in the Georgian annals as a beloved place of rest of the Georgian royalty. In the reign of Tamar, it was the place where her former husband, Prince Yuri Bogolyubsky, was crowned by the rebellious nobles during an abortive coup against the queen in 1191. In 2016, a glass panel installation was erected, surrounding the ruins, to show visitors the complete original shape of the monument. See also Batoni Castle References External links Geguti. Parliament of Georgia. Geguti. Kutaisi Scientific Center, 2001. (in German) Geguti. Deutsch-Georgisches Zentrum für Internationale Beziehungen.
Palacio de Geguti

El Palacio de Geguti (en georgiano: გეგუთის სასახლე) es un palacio real medieval, hoy en ruinas, en el pueblo homónimo, a 7 km al sur de la ciudad de Kutaisi, en Georgia.​​ Las ruinas del complejo del palacio de Geguti ocupan una zona de más de 2000 metros cuadrados a orillas del río Rioni. Un extenso trabajo de campo entre 1953 y 1956 permitió a los especialistas estratificar las capas arqueológicas principales y reconstruir la forma arquitectónica y la decoración de los edificios medievales mayores parte de los cuales se remontan al siglo XII, el período en el que la primera mención escrita de Geguti aparece en las Crónicas de Georgia . Véase también Palacio Arquitectura Referencias
Pałac w Geguti

Pałac w Geguti (gruz. გეგუთის სასახლე) – pałac królewski z XII wieku w Geguti w zachodniej Gruzji zachowany w stanie ruiny, zabytek Gruzji o znaczeniu narodowym. Historia Najstarsza część budynku, tj. pomieszczenie z dużym paleniskiem, pochodzi z VIII lub IX wieku, było wykorzystywane jako pałacyk myśliwski, a później używane jako pałacowa kuchnia; możliwe, że pierwotną budowlą w tym miejscu było rzymskie castellum, które starożytni autorzy wymieniali pod nazwą Mocheresis. Pałac w obecnej formie wzniósł król Jerzy III w trzeciej ćwierci XII wieku niedaleko miasta Kutaisi, w pobliżu rzeki Rioni. Miał on najpewniej służyć jako zimowa rezydencja króla. Źródła pisane i historycy są zdania, że pałac był ulubioną posiadłością gruzińskiej rodziny królewskiej, korzystała z niego m.in. królowa Tamara. W 1191 roku jej były mąż, kniaź Jurij Bogolubski próbował w pałacu dokonać zamachu stanu i przejąć władzę. W XIII–XIV wieku wzniesiono pałacową kaplicę. Po upadku królestwa Gruzji pałac służył władcom Królestwa Imeretii. Budynek zachował się we względnie niezmienionym stanie do 1823 roku, następnie uległ znacznemu zniszczeniu. Nie zachowała się m.in. kopuła w centrum gmachu. W 1937 roku przeprowadzono badania archeologiczne pałacu i oczyszczono jego niektóre części, odkryto wówczas około 60 artefaktów z różnych epok. Od 1954 do 1962 roku prowadzono prace zabezpieczające ruiny. Pałac oraz kaplica pałacowa został uznany za zabytek Gruzji o znaczeniu narodowym w 2006 roku. Jest to jedyny zachowany budynek z okresu historii Gruzji jako zjednoczonego królestwa (zob. historia Gruzji). W 2015 roku prowadzono prace rewitalizacyjne pałacu; zamontowano w tym czasie oświetlenie do nocnych iluminacji ruin. Przy pałacu około 2016 roku postawiono szklany panel z naniesionymi brakującymi fragmentami budowli, dzięki czemu zwiedzający patrząc poprzez nią na zabytek mogą sobie wyobrazić jego oryginalny wygląd. Architektura Budynek murowany z cegły i kamienia. Elewacje zewnętrzne pokryto glazurowaną cegłą. Pałac dwukondygnacyjny, wzniesiony na rzucie zbliżonym do kwadratu. Mury pałacu zostały wzmocnione okrągłymi przyporami. Pomieszczenie o charakterze reprezentacyjnym zbudowano na rzucie nieregularnego krzyża i nakryto jego centralną część kopułą o średnicy 14 m, wysokość sali w najwyższym punkcie wynosiła 20 m. Do tejże sali przylegały pomieszczenia nakryte ostrołukowymi sklepieniami. Pozostałe pomieszczenia były przeznaczone na apartamenty rodziny królewskiej, skarbiec oraz pomieszczenia dla służby. Przy pałacu znajdowała się kaplica. Współcześnie pałac znajduje się w stanie ruiny, zajmuje powierzchnię około 2000 m². Galeria Przypisy
Palácio de Gueguti

O palácio real de Gueguti (em georgiano: გეგუთის სასახლე) é um palácio medieval georgiano, agora em ruínas, localizado na cidade homônima, 4 milhas ao sul da cidade de Cutáissi, na Geórgia. História As ruínas do complexo do palácio ocupam uma área de mais de 2.000 m2 ao longo do rio Rióni. Um extenso trabalho de campo entre 1953 e 1956 permitiu que os especialistas estratificassem as principais camadas arqueológicas e reconstruíssem a forma arquitetônica e a decoração da maioria dos edifícios medievais que datam do século XII, período no qual a primeira menção escrita de Gueguti aparece nas Crônicas da Geórgia. A primeira estrutura, um simples edifício de um quarto com uma grande lareira, data do século VIII ao IX. Uma parte importante do complexo real, encomendada pelo rei Jorge III da Geórgia (r. 1156–1184), é um prédio de tijolos de quatro andares construído em um pedestal de pedra de três metros de altura, com um espaçoso salão cruciforme central coroado por uma cúpula de 14 m de diâmetro. Todo o edifício é murado e fortificado com enormes pilares. As estruturas adicionais localizadas a oeste e a igreja são de um período posterior, datando do século XIII-XIV. O complexo principal do palácio foi construído durante o que é considerado a "idade de ouro" medieval da Geórgia. Embora a corte georgiana fosse bastante móvel, o estabelecimento de um palácio real desta escala perto da segunda capital do reino e um importante centro cultural pode ser entendido como o desejo de estabelecer uma corte real e uma burocracia real mais estabelecida, que realmente existiu durante o reinado de Tamar (r. 1184-1213). O palácio de Gueguti aparece frequentemente nos anais da Geórgia como um lugar de descanso muito amado da realeza. No reinado de Tamar, foi o lugar onde seu ex-marido, o príncipe Yuri Bogolyubsky, foi coroado pelos nobres rebeldes durante um golpe fracassado contra a rainha em 1191. Em 2016, uma instalação de painel de vidro, que envolve as ruínas, foi erguida para mostrar aos visitantes a forma original completa do monumento. Referências Ligações externas Geguti Parlamento da Geórgia. Geguti Centro Científico de Cutáissi, 2001. (em alemão) Geguti Deutsch-Georgisches Zentrum für Internationale Beziehungen.