Ахалгорі

Ахалґорі (груз. ახალგორი, ос. Ленингор Ленінгор) — селище міського типу у Грузії, у регіоні Мцхета-Мтіанеті, з 17 серпня 2008 року окуповане Росією. Назва Ахалґорі — це оригінальна історична назва міста, яку використовували грузини та чиновники, тоді як Ленінгорі — це назва, дана місту в радянські часи та використовувана південними осетинами. Місто розташоване на березі річки Ксані, висота над рівнем моря — 800 м. Історія Село Ахалґорі вперше згадується у 18 столітті Картлійським князем Вахушті у його праці «Географічний опис Грузії». Назва походить від грузинських слів, що означають «новий» (ახალი/ахалі) і «пагорб» або «гора» (გორა/гора). До радянізації Грузії в 1921 році Ахалґорі був резиденцією грузинського дворянина Еріставі Дуче. За радянських часів він був частиною Південно-Осетинської автономної області та називався Ленінгорі (Ленингори; ლენინგორი) на честь Володимира Леніна. Наприкінці 1990 року уряд Грузинської РСР перейменував його в Ахалґорі. Контроль над містом Під час війни в Південній Осетії 1991—1992 років містечко залишалося під юрисдикцією Грузії після того, як більша частина Південної Осетії вийшла з-під контролю центрального уряду. Воно потрапило під контроль сепаратистської влади Південної Осетії в результаті російсько-грузинської війни 2008 року 17 серпня 2008 року. Згодом уряд Південної Осетії перейменував місто в Ленінгор. До конфлікту в Ахалґорському районі проживало 7700 осіб, приблизно 2000 мешкали в самому місті. Найбільшими селами були Ікорта, Коринта, Канчаветі, Квемо Захори, Ларгвісі, Дореткарі, Карчохі. Населення складали переважно грузини (6520) та осетини (1110) із хорошими стосунками між двома громадами. Наразі Ахалґорі, а також Південна Осетія контролюються російськими військами та південноосетинським ополченням. Ахалгорійський скарб Ахалгорійський скарб – поховання знаті з конем, відкрите 1908 року біля с. Ахалгорі, яке містить золоті, срібні та бронзові вироби від V століття до н. е. Економіка У дорадянський період — переважно кустарна промисловість. 1983 року в Ахалґорі функціонували заводи — лісопереробний, масло-сирний завод, фруктових соків, лимонадний. Швацький цех — філія швацького цеху Тбіліської трикотажної фабрики № 2, автотранспортне підприємство, друкарня, редакція районної газети, комбінат побутового обслуговування, скотарське господарство, лісгосп, дві середні школи, школа-інтернат, музична школа, дитячий будинок, дитячий садок, будинок культури, кінотеатр, дві бібліотеки, лікарня, поліклініка, аптека, відділення зв'язку. Після розпаду СРСР більшість підприємств закрилися, або перейшли у приватну власність. До початку збройного конфлікту в Південній Осетії в серпні 2008 року основними джерелами робочих місць (забезпечували зайнятість близько 200 осіб) були пивоварний завод «Ломісі» (англ. «Lomisi»), деревообробний та каменедробильний цехи. Після заняття Ленінгорського району російськими та південноосетинськими військами в середині серпня 2008 стався масовий відтік населення в Грузію, що негативно позначилося на економічній діяльності в регіоні. Після відносної стабілізації обстановки у регіон стали повертатися окремі осетинські та грузинські сім'ї. 2009 року, за неофіційними повідомленнями, відновив свою роботу пивоварний завод «Ломісі» — розпочато розлив пива та лимонаду без етикеток. На початку лютого 2010 року завод отримав нову назву «Алутон» і вже офіційно відновив роботу, почавши випускати пиво 3 сортів — «Алутон», «Жигулівське» та «Карлів міст». Проте завод пропрацював лише до квітня 2010 року і нині не функціонує у зв'язку з розслідуванням, яке проводить Прокуратура Республіки Південна Осетія. Позиція міста у складі адміністративного підрозділу Згідно з офіційним підрозділом Південної Осетії, місто є центром Ленінгорського району Південної Осетії. Згідно з офіційним підрозділом Грузії, місто є муніципальним центром муніципалітету Ахалгорі в районі Мцхета-Мтіанеті Грузії. Промисловість і комерція Ахалґорі — батьківщина пивоварні Ломісі, що належить турецькій компанії Efes Beverage Group, яка є основним роботодавцем міста. Клімат Вулиці вул. Октябрська, вул. Коста Хетагурова, вул. Московська, вул. Чочиєва, вул. Бесіка Кудухова, вул. Заводська Визначні пам'ятки У центрі селища на площі встановлено пам'ятник Архангелу Михайлу. У парку культури у жовтні 2009 року встановлено пам'ятник Коста Хетагурову. Пам'ятник Шота Руставелі, Пам'ятник Олександру Пушкіну, Музей Князів Ксанських Еріставів, Меморіальний пам'ятник героям Другої світової війни Великий пам'ятник матері. Соціальні об'єкти Будівля районної адміністрації, Російсько-осетинська середня загальноосвітня школа, Грузинська середня загальноосвітня школа, школа-інтернат, Дитячий садок, Музична школа, Районна лікарня, Палац культури, Бібліотека, Офіс «Мегафон Південна Осетія» районний продовольчий ринок Релігія Православна церква Різдва Богородиці (відкрита у вересні 2016 року) Аланської єпархії. Галерея Відомі жителі та жительки Еріставі Дворянська родина Манана Чітішвілі Див. також Мцхета-Мтіанеті Примітки Джерела Е. М. Поспелов (Ye. M. Pospelov). «Имена городов: вчера и сегодня (1917—1992). Топонимический словарь.» (City Names: Yesterday and Today (1917—1992). Toponymic Dictionary.) Москва, «Русские словари», 1993. Посилання Офіційний грузинський сайт міста Офіційний осетинський сайт міста [Архівовано 31 серпня 2018 у Wayback Machine.]