NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Stadion im. Dawita Petriaszwilego

Stadion im. Dawita Petriaszwilego – wielofunkcyjny stadion w Tbilisi, stolicy Gruzji. Został wybudowany w latach 2013–2015 i zainaugurowany 10 lipca 2015 roku. Może pomieścić 2500 widzów. Kamień węgielny pod budowę nowego stadionu wmurowano 18 listopada 2013 roku. Obiekt powstawał jako jedna z aren letniego Olimpijskiego Festiwalu Młodzieży Europy, ponieważ Tbilisi zostało gospodarzem XIII edycji tego wydarzenia. Uroczyste otwarcie nowej areny miało miejsce 10 lipca 2015 roku. Podczas Olimpijskiego Festiwalu Młodzieży Europy stadion gościł zawody lekkoatletyczne, przeprowadzone w dniach 27 lipca – 1 sierpnia 2015 roku. W dniach 14–17 lipca 2016 roku obiekt był także areną 1. Mistrzostw Europy Juniorów Młodszych w lekkiej atletyce. Niedługo przed tymi zawodami Ministerstwo Sportu i Młodzieży przekazało obiekt Gruzińskiemu Związkowi Piłki Nożnej. Po lekkoatletycznych mistrzostwach dokonano niezbędnych modernizacji by przygotować stadion do organizowania na nim również imprez piłkarskich, m.in. wymieniona została murawa i zainstalowano drenaż. Obiekt był jedną z aren piłkarskich Mistrzostw Europy U-19 2017, które rozegrano w dniach 2–15 lipca 2017 roku. Stadion został ponownie oddany do użytku niedługo przed mistrzostwami, 16 czerwca 2017 roku, jednak uroczystej inauguracji dokonano 3 lipca przy okazji pierwszego meczu mistrzostw rozegranego na tym stadionie (Niemcy – Holandia 1:4). Jednocześnie obiekt otrzymał imię tragicznie zmarłego gruzińskiego działacza piłkarskiego, Dawita Petriaszwilego (wcześniej obiekt nazywał się po prostu „Stadion Lekkoatletyczny w Tbilisi”). Ogółem w ramach mistrzostw na stadionie rozegrano trzy spotkania fazy grupowej oraz jeden półfinał tego turnieju. 24 lutego 2018 roku na obiekcie rozegrano mecz o piłkarski Superpuchar Gruzji (Torpedo Kutaisi – Czichura Saczchere 2:1). Przypisy
Jemal Zeinklishvili Stadium

Jemal Zeinklishvili Stadium (ჯემალ ზეინკლიშვილის სტადიონი) is a multi-use stadium in Borjomi, Samtskhe–Javakheti region, Georgia. It is used mostly for football matches and is the home stadium of FC Borjomi. The stadium is able to hold 4,000 people. A stadium in Borjomi also is home to an artificial turf pitch, called Xtreme Turf. This football turf was manufactured and installed by Act Global. References
Gudava

Gudava (en georgiano: გუდავა) o Gudaa (en abjasio: Гәдаа) es una aldea que pertenece a la parcialmente reconocida República de Abjasia, dentro del distrito de Ochamchira, aunque de iure es parte del municipio de Gali de la República Autónoma de Abjasia de Georgia.​ Geografía Gudava está en el margen izquierda del río Okumi, a 3 km de Achigvara y a 12 km de Gali. Anteriormente, Gudava era un pueblo y formaba su propia entidad territorial, pero hoy la aldea se administra desde el pueblo de Achigvara. Gudava limita al norte con los pueblos de Achigvara e Ilori; en el este, con el pueblo de Shesheleti y en el oeste con la costa del mar Negro. Historia Gudakva fue el nombre dado a la colonia griega más antigua de la zona, Ziganeos, donde estuvo uno de los primeros obispados cristianos griegos. Inicialmente, este era un lugar de exilio para figuras cristianas que no agradaban a las autoridades romanas. Posteriormente, Ziganis-Gudakva fue parte del reino de Cólquida, que estaba bajo la influencia del Imperio bizantino. El reino de Egrisi es el sucesor del antiguo reino de Cólquida, que dio origen a Abjasia, Mingrelia y Esvanetia. El pueblo histórico de Gudava incluía los territorios de los pueblos actuales Pirveli Gudava y Meore Gudava. En el siglo XIX, la comunidad rural de Gudava también incluía los pueblos de Repo, Shesheleti y parte de Achigvara. Durante la época soviética, llegó al pueblo un número significativo de rusos a lo que era el consejo de Gudava (principalmente a Meore Gudava). Durante las excavaciones arqueológicas de 1970-1972, se encontraron en Gudava los restos de un muro de campamento rectangular y una pequeña iglesia, así como cerámicas y monedas locales y romanas de la Antigüedad tardía y la Alta Edad Media. Durante la guerra de Abjasia en 1992-1993, la aldea estuvo controlada por las tropas del gobierno georgiano y, después de los combates, la población quedó bajo el dominio separatista de Abjasia. Al final de esta guerra, la gran mayoría de la población huyó de Abjasia y sólo unos pocos se quedaron (y luego solamente una pequeña cantidad regresó). Hasta 1994, Gudava pertenecía al distrito de Gali, pero en ese año fue incorporada al distrito de Ochamchire. Demografía La evolución demográfica del consejo del pueblo de Gudava entre 1886 y 1989 fue la siguiente: La población ha disminuido enormemente tras la guerra de Abjasia pero su composición no ha variado, siendo inmensamente mayoritarios los georgianos étnicos (incluidos mingrelianos). Según el censo soviético de 1926, los georgianos eran el 87% de la población; los abjasios, el 8,9%; y los rusos, el 1,2%. Referencias
Гудааська сільська адміністрація

Гуда́аська сільська́ адміністра́ція (абх. Гәдаа ақыҭа ахадара) — сільська адміністрація в складі Очамчирського району Абхазії. Адміністративний центр адміністрації — село Гудаа. Сільська адміністрація в часи СРСР існувала як Гудавська сільська рада Гальського району. 1994 року, після адміністративної реформи в Абхазії, сільська рада була перетворена на сільську адміністрацію, перейменована і передана до складу Очамчирського району. В адміністративному відношенні сільська адміністрація утворена з 2 сіл: Гудаа (Меоре-Гудава, Пірвелі-Гудава, Приморськ) Ахурі (Охурей)
Земо-Гургениани

Земо-Гургениани (груз. ზემო გურგენიანი) — село в Грузии, в муниципалитете Лагодехи края Кахетия. География Село расположено в восточной части края, в 8 километрах по прямой к западу от центра муниципалитета Лагодехи. Высота центра — 390 метров над уровнем моря. Население По данным переписи населения 2014 года, в селе проживало 444 человека. Литература Грузинская советская энциклопедия : [груз.] : 12 ტ. / Гл. ред. И. В. Абашидзе. — Тбилиси : Гл. науч. ред. ГСЭ, 1978. — Т. 3. — С. 312. Примечания
Квемо-Ламбало

Квемо-Ламбало (груз. ქვემო ლამბალო) — село в Грузии. Находится в Сагареджойском муниципалитете края Кахетия. Высота над уровнем моря составляет 450 метров. Население — 3021 человека (2014). См. также Сагареджойский муниципалитет Примечания
Omarishara

Omarishara (en georgiano: ომარიშარა; en abjasio: Омаришара) es una aldea que pertenece a la parcialmente reconocida República de Abjasia, parte del distrito de Gulripshi, aunque de iure pertenece al municipio de Gulripshi de la República Autónoma de Abjasia de Georgia.​ Toponimia El nombre se forma con tres palabras del idioma abjasio: Omar (nombre propio noble), -su- (proverbio del lugar de la tercera persona del singular) y -shara (límite). Geografía Omarishara se encuentra en la parte superior del valle de Kodori, en el margen derecha del río Kodori. La aldea está a 90 km de Gulripshi y se administra desde el pueblo de Azhara. Historia Según los científicos, el pueblo aparece en la segunda mitad del siglo XIX y hace referencia al nombre del comandante en jefe del ejército otomano, Omar Pasha, quien en 1855 desembarcó en la ciudad de Sujumi con un ejército de cuarenta mil hombres y posteriormente ocupó todo el valle de Kodori hasta la confluencia de los ríos Gvandra y Sakeni, definiendo al norte el límite oriental de su estancia. Posteriormente, por orden del sultán, él y su ejército se trasladaron a Mingrelia.​Después de la guerra del Cáucaso, cuando se anexó el principado de Abjasia, los rusos expulsaron a los habitantes originales (abjasios tsebelda y dali) de los valles en los tramos superiores del Kodori. Los asentamientos en el río Sakeni se establecieron alrededor del año 1868, cuando las autoridades rusas permitieron el reasentamiento de otras etnias en el valle de Kodori.​ Unidades de combate alemanas intentaron cruzar la cordillera del Gran Cáucaso hacia la RSS de Georgia a través de la carretera militar de Sujumi en 1942 durante la Segunda Guerra Mundial, parte de la operación Edelweiss. Los alemanes llegaron a Omarishara, a finales de agosto de 1942, tras lo cual fueron expulsados por el Ejército Rojo a través de las montañas hacia Rusia en septiembre.​ La aldea también se encontraba en la ruta de escape de los cientos de miles de georgianos que huyeron de Abjasia después de la batalla de Sujumi en septiembre de 1993, en medio de la guerra de Abjasia.​ El 12 de agosto de 2008, las fuerzas abjasias tomaron el control de Omarishara y de la mayoría del valle de Kodori, también conocido como la Alta Abjasia.​ Demografía La evolución demográfica de Omarishara entre 1959 y 2002 fue la siguiente:Según el censo de 2002, el 99% de la población eran georgianos del subgrupo de los esvanos. Referencias
Омаришара

Омаришара (абх. Омаришара, груз. ომარიშარა — «Омаров предел», «граница Омара») — село в Абхазии, в Гулрыпшском районе частично признанной Республики Абхазия, согласно административному делению Грузии — в Гульрипшском муниципалитете Абхазской Автономной Республики на берегу реки Кодор. История Поселение Омаришара в источниках первой половины XIX века отсутствует. Название образовано тремя частями (с абхазского языка): Омар — княжеско-дворянское имя собственное, и — «его» (прит. мест. 3-го лица ед. числа) и шара — «раздел», «предел», «граница». По мнению учёных, оно появляется со второй половины XIX века и отсылается к имени главнокомандующего турецкой армии Омер-паши, который в 1855 году высадился в городе Сухум с сорокатысячным войском, а позднее занял всё Кодорское ущелье до слияния рек Гуандра и Сакен, определив северо-восточный предел своего пребывания. Позднее по приказу султана он с армией двинулся на Мегрелию. Население В 1959 году в селе Омаришара жило 280 человек, в основном грузины (в Ажарском сельсовете в целом — 3239 человек, также в основном грузины). В 1989 году в селе проживало 302 человека, также в основном грузины (сваны). По данным переписи населения Грузии 2002 года, в селе Омаришара (на момент переписи контролировавшимся властями Грузии) проживало 229 человек, в том числе 108 человек в собственно Омаришара и 121 человек в Земо-Омаришара (Верх. Омаришара). Примечания
Арашенда (Гурджанский муниципалитет)

Арашенда (груз. არაშენდა) — село в Грузии. Находится в Гурджаанском муниципалитете края Кахетия. Высота над уровнем моря составляет 760 метров. Население — 1109 человек (2014). См. также Гурджаанский муниципалитет Примечания
Арашенда (Ґурджаанський муніципалітет)

|lon_deg= |lon_sec= |lat_dir= |ref-висота= |облікова картка= |телефонний код= |mapy= |mapx= |lat_deg= |щільність= |lon_dir= |lat_sec= |відстань ст= |ref-відстань р= |відстань р= |ref-відстань о= |lat_min= |відстань о= |рада= |lon_min= |CoordAddon= |CoordScale= |територія= |район= |код КОАТУУ= |ref-територія= Арашенда (груз. არაშენდა) — село в Грузії. За даними перепису населення 2014 року в селі проживає 1109 осіб. Примітки
Keselo

Keselo (Georgian: კესელო) is a small medieval fortress just above the village of Omalo in Tusheti (historic geographic area in eastern Georgia). The site is surrounded by the northern slopes of the Greater Caucasus Mountains. It is bordered to the north and east by Russia, to the east by the Georgian historic provinces Kakheti and to the south by Pshav-Khevsureti. The population of the area is mainly ethnic Georgians called Tush or Tushetians (Georgian: tushebi), However, there are some villages nearby which are populated by Daghestanis. History Traditionally Tush peoples abandoned their villages and used towers as temporary shelters during raids on their villages. Keselo was constructed during the Mongol invasion of Georgia in 1230s. It originally had 13 towers. The inhabitants of old Omalo used the towers to protect themselves from the invading Mongols and later raids by Daghestani tribes. By the 20th century, most of the towers were in ruins. However, in 2003, work began to rebuild five towers of the medieval fortress. The project was privately sponsored by Henk and Eliane Hooft, a Dutch family living in Georgia and later by the Keselo Foundation. The restoration was done in accordance with the medieval Tush techniques of constructing fortified towers. A monument was also erected in the nearby village of Dartlo and a tower in Khiso, on the road to Omalo, was also rebuilt. During the work, an array of archaeological artefacts, such as ancient rock art motifs and Bronze Age axes and jewellery, were discovered. External links Photos of Keselo commons
4ª Base militare delle guardie "Vapnjarka-Berlino"

La 4ª Base militare delle guardie "Vapnjarka-Berlino" (in russo 4-я гвардейская Вапнярско-Берлинская военная база?, 4-ja gvardejskaja Vapnjarsko-Berlinskaja voennaja baza; unità militare 66431) è una base militare delle Forze terrestri russe subordinata alla 58ª Armata combinata delle guardie del Distretto militare meridionale e dislocata a Tskhinvali e Java, nel territorio della de facto repubblica separatista dell'Ossezia del Sud. Storia Dopo la prima guerra in Ossezia del Sud, nel 1992, sulla base dell'accordo di Dagomys, è stata creata una commissione di controllo congiunta composta da rappresentanti di tre parti: Georgia, Russia e Ossezia del Sud. Dal settembre 2007 il presidente georgiano Mikheil Saak'ashvili ha accusato il governo russo di star costruendo in segreto una base a Java, mentre le autorità sud ossete hanno ribattuto che la struttura era semplicemente un campeggio per turisti. Ufficialmente la 4ª Base è stata costituita il 1º febbraio 2009 sulla base del 135º e 693º Reggimento fucilieri motorizzato delle guardie della 19ª Divisione fucilieri motorizzata, da cui ha ereditato i titoli e le onorificenze. Il 7 aprile 2010, i ministri della difesa della Russia e dell'Ossezia del Sud, Anatolij Serdjukov e Jurij Tanaev, hanno firmato un accordo per la creazione di una base russa congiunta sul territorio della repubblica separatista. Nel marzo 2022, dopo l'inizio dell'invasione russa dell'Ucraina, il personale di due gruppi tattici di battaglione della base (circa 300 soldati) si è rifiutato di partecipare alle ostilità sul territorio ucraino. Il 1º settembre 2022 è morto in seguito all'esplosione di una mina il vice comandante della base, colonnello Aleksej Charečko, nell'area della centrale nucleare di Zaporižžja. Nel mese successivo è caduto in azione il capo responsabile dell'artiglieria, tenente colonnello Lenar Enikeev. Il 29 maggio 2024 è morto il vice comandante della formazione, tenente colonnello Sergej Gacukov in seguito ad un bombardamento di artiglieria ucraina. Durante il 2024 e il 2025 elementi della base hanno operato in direzione di Kam"jans'ke e Orichiv nella regione di Zaporižžja. Struttura Comando della base 1º Battaglione fucilieri motorizzato 2º Battaglione fucilieri motorizzato 3º Battaglione fucilieri motorizzato Battaglione corazzato Gruppo d'artiglieria 1º Battaglione artiglieria semovente 2º Battaglione artiglieria semovente Battaglione artiglieria lanciarazzi Battaglione artiglieria controcarri Battaglione artiglieria missilistica contraerei Battaglione da ricognizione Battaglione genio Battaglione manutenzione Battaglione logistico Distaccamento speciale "Valchiria" Compagnia sistemi senza pilota Compagnia difesa NBC Comandanti Maggiore generale Aleksandr Šušukin (febbraio 2009 - ottobre 2013) Colonnello Michail Poliščuk (ottobre 2013 - settembre 2016) Colonnello Aleksandr Kravcov (settembre 2016 - 2020) Maggior generale Roman Vjazovskij (2020 - maggio 2023) Colonnello Radžab Aliev (febbraio 2022 - febbraio 2026) ad interim Note
4-та військова база (РФ)

4-та гвардійська Вапнярсько-Берлінська Червонопрапорна, орденів Суворова та Кутузова військова база (в/ч 66431) — база Збройних сил РФ. Розташована у Південній Осетії, на окупованій території Грузії. З'єднання перебуває у складі 58-ї загальновійськової армії Південного військового округу. Історія Офіційно база була сформована 1 лютого 2009 року на базі 693-го гвардійського та 135-го мотострілецьких полків 19-ї мотострілецької дивізії. 7 квітня 2010 року Міністрами оборони Росії Анатолієм Сердюковим та Південною Осетією Юрієм Танаєвим було підписано Угоду про об'єднану російську військову базу на території Південної Осетії. Російсько-українська війна У березні 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення Росії в Україну, особовий склад двох батальйонно-тактичних груп бази (близько 300 військових) відмовився від участі у бойових діях на території України. Склад керування; 1-й мотострілковий батальйон; 2-й мотострілковий батальйон; 3-й мотострілковий батальйон; танковий батальйон; 1-й гаубичний самохідно-артилерійський дивізіон; 2-й гаубичний самохідно-артилерійський дивізіон; реактивний артилерійський дивізіон; протитанковий артилерійський дивізіон; зенітний ракетно-артилерійський дивізіон; розвідувальний батальйон; інженерно-саперний батальйон; батальйон управління (зв'язку); ремонтно-відновлювальний батальйон; батальйон матеріального забезпечення; стрілецька рота (снайперів); рота БПЛА; рота РХБЗ; рота РЕБ; комендантська рота; медична рота; батарея управління та артилерійської розвідки (начальника артилерії); взвод управління та радіолокаційної розвідки (начальника протиповітряної оборони); взвод управління (начальника розвідувального відділення); взвод інструкторів; полігон; оркестр. Втрати Не бойові 21 грудня 2021 року п'ятеро російських військовослужбовців 4 ВБ загинули під сніговою лавиною, що зійшла на Транскавказьку магістраль. Примітки
Хрониката на Грузия (паметник)

„Хрониката на Грузия“ (още „Историческият паметник на Грузия“) е паметник, разположен в близост до тбилиския язовир. Създаден е от Зураб Церетели през 1985 г., но така и не е завършен напълно. Паметникът хроникира историята на Грузия. Описание Паметникът е разположен на върха на голям набор от стълби. Има 16 стълба, които са високи между 30 – 35 метра, а в горната половина са изобразени царе, царици и герои, докато долната част изобразява истории от живота на Христос. Има лозов кръст (на грузински: ჯვარი ვაზისა) на св. Нина и параклис. Източници
Chronicle of Georgia

The Chronicle of Georgia (Georgian: საქართველოს მატიანე, romanized: sakartvelos mat'iane) or History Memorial of Georgia is a monument located on Keeni Hill near the Tbilisi Sea. It was created by the Georgian sculptor Zurab Tsereteli in 1985 but was never fully finished. The monument sits at the top of a large set of stairs, overlooking the northern part of the city from different directions. There are 16 pillars that are between 30–35 meters tall. The top half features kings, queens, and heroes while the bottom part depicts stories from the life of Christ. Beside bronze pillars, there is a grapevine cross of Saint Nino, who first brought Christianity to Georgia, and a chapel. Background Location The Chronicle of Georgia is located on Keeni Mountain, a large hill in the northern part of Tbilisi. The monument lies in the Nadzaladevi District, and can be accessed by road through Unknown Heroes Street. There is a large set of steps on the way to the monument. The monument is also unique as it is located at the northern point of the Tbilisi Sea. Religion A large part of the Chronicle of Georgia is related to religion. Saint Nino, the enlightener of Georgia, was a woman who preached Christianity in Georgia. The grapevine cross is her symbol. The church next to the Chronicle of Georgia is the church commemorating her. Georgia converted to Christianity in 337 AD, the year King Mirian III declared Christianity the state religion. The spread of Christianity resulted in the ancient Georgian characters being replaced them with new characters mixed with Greek orthography and Syriac alphabet. However, the spread of Christianity also boosted the growth of literature and arts. References External links TripAdvisor information Tbilisi, Georgia Landmark Monument: Chronicle of Georgia on YouTube
Chronique de la Géorgie

Chronique de la Géorgie, Chroniques de la Géorgie ou encore le Mémorial historique de Géorgie, surnommé le « Stonehenge géorgien », est un monument historique situé à Tbilissi en Géorgie, sur la colline de Keeni, à l'extrémité nord-ouest du lac de Tbilissi. Édifié en 1985 par le sculpteur Zourab Tsereteli mais jamais achevé, Chronique de la Géorgie est constitué de 16 piliers rocheux de plusieurs dizaines de mètres de haut comportant des scènes historiques et religieuses de l'histoire géorgienne. Références Liens externes Portail de la Géorgie Portail de la sculpture Portail de l’histoire
Cronaca della Georgia

Cronaca della Georgia (o memoriale della storia della Georgia) è un monumento sovietico situato vicino al lago artificiale noto come mare di Tbilisi, creato da Zurab Cereteli nel 1985 e mai completamente terminato. Il monumento racconta la storia della Georgia. Il monumento si trova in cima a un'ampia rampa di scale. Ci sono 16 pilastri alti tra i 30 e i 35 metri e la metà superiore presenta re, regine ed eroi mentre la parte inferiore raffigura storie della vita di Cristo. Vi è una croce di tralci di vite di Santa Nino e una cappella. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Cronaca della Georgia Collegamenti esterni Informazioni su TripAdvisor, su tripadvisor.com. Informazioni su Itinari, su itinari.com.
Crônica da Geórgia

A Crônica da Geórgia (em georgiano: საქართველოს მატიანე, transl. sakartvelos mat'iane) (ou Memorial Histórico da Geórgia) é um monumento soviético localizado na Colina Keeni, perto do mar de Tbilisi. Foi criado pelo escultor Zurab Tsereteli em 1985, mas nunca totalmente concluído. O monumento conta a história da Geórgia. O monumento fica no topo de um grande conjunto de escadas, com vista para a parte norte da cidade de diferentes direções. Há 16 pilares com altura entre 30 e 35 metros e a metade superior apresenta reis, rainhas e heróis, enquanto a parte inferior retrata histórias da vida de Cristo. Ao lado dos pilares de bronze, há uma cruz de videira de Santa Nino, que levou pela primeira vez o cristianismo para a Geórgia, e uma capela. Referências Ligações externas Informações do TripAdvisor Tbilisi, Georgia Landmark Monument: Chronicle of Georgia no YouTube
Летопись Грузии (мемориальный комплекс)

Летопись Грузии (в некоторых источниках Хроники Грузии или История Грузии) — памятник, расположенный у Тбилисского моря . Он был создан Зурабом Церетели в 1985 году, но так и не был полностью закончен. Основная часть комплекса состоит из 16 колонн высотой от 30 до 35 метров. На верхней части колонн изображены цари, царицы и герои Грузии, а на нижней части изображены сюжеты из жизни Христа. Это одна из главных достопримечательностей Грузии, однако, из-за своего расположения не привлекает большого потока туристов. В народе монумент прозвали «Грузинским Стоунхенджем», так как монумент «История Грузии» впечатляет своей масштабностью и напоминает известный английский памятник. Люди, побывавшие здесь, отмечают, что мемориал поражает своими размерами, и фотографии не передают чувство грандиозности и величия сооружения. Ссылки Хроника Грузии: Знаменитый монумент Тбилиси (рус.) Примечания
Літопис Грузії (меморіальний комплекс)

Літопис Грузії (у деяких джерелах Хроніки Грузії або Історія Грузії) — пам'ятник, розташований біля Тбіліського моря. Створений Зурабом Церетелі у 1985, але так і не був повністю закінчений. Основна частина комплексу складається з 16 колон заввишки від 30 до 35 метрів. На верхній частині колон зображені королі, королеви та герої Грузії, а на нижній частині зображені сюжети із життя Христа. Це одна з головних пам'яток Грузії, однак через своє розташування не приваблює великого потоку туристів. У народі монумент прозвали «Грузинським Стоунгенджем» , оскільки монумент «Історія Грузії» вражає своєю масштабністю та нагадує відому англійську пам'ятку. Люди, які побували тут, зазначають, що меморіал вражає своїми розмірами, і фотографії не передають почуття грандіозності та величі споруди. Примітки