NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Boisko

Boisko – miejsce przeznaczone do ćwiczeń gimnastycznych, gier, zabaw, rozgrywek i zawodów sportowych. Etymologia Słowo „boisko” pochodzi od ludowego określenia płaskiej przestrzeni w środkowej części stodoły, położonej między dwoma sąsiekami, miejsca młocki zboża, zwanego także „bojewica”, „bojewisko”, „klepisko”. Boisko dziś Boisko to wydzielony, równy i utwardzony teren, porośnięty trawą, czasami pokryty nawierzchnią tartanową lub sztuczną trawą. Może być wyposażone w bieżnie, skocznie lekkoatletyczne (boisko lekkoatletyczne) lub bramki piłkarskie (boisko piłkarskie). Zazwyczaj otoczone trybunami dla widzów, tworzy stadion. Typy boisk boisko piłkarskie boisko lekkoatletyczne boisko szkolne stadion Wymiary Boiska piłkarskie posiadają różną wielkość, pomimo że FIFA w swoich dokumentach podaje podstawowy wymiar boiska jako 105 x 68 metrów, jest to tylko umowny rozmiar. Jest to zależne od kraju, rodzaju rozgrywek oraz organizatora. Inne wymiary będzie mieć boisko przeznaczone na mecze dla dzieci i młodzieży, a inne dla seniorów. Najczęściej i tak nie są to bardzo drastyczne różnice. Aktualnie w polskiej Ekstraklasie przyjmuje się wymiary 105 metrów długości (może być 100) oraz 68 metrów szerokości (mogą być 64). Co też ważne kluby często podają wymiary swoich boisk na stronach internetowych, a to też między innymi dlatego, że są one zobligowane do przekazania ich odpowiednim władzom i trzymania się już tego konkretnego wymiaru. Zobacz też boisko (koszykówka) stadion sportowy Orlik 2012 lekkoatletyka baseball kort tenisowy Przypisy
Фудбалски терен

Фудбалски терен је место одигравања фудбалских утакмица. Због енглеског порекла фудбала и надмоћи британских савеза у раним данима ИФАБ-а, стандардне димензије фудбалског терена изражене су у јардима. Тако, нпр., једанаестерац није ударац упућен с 11 метара, већ с 12 јарди. Иако се данас све више прерачунава у метре, фудбалске нације с енглеског говорног подручја и даље користе јарде као мерну јединицу. Терен је облика правоугаоника. За међународне утакмице, дужина не сме прелазити 90 до 100 метара, а ширина би требало да буде између 65 и 75 метара. Ове дуже линије називају се аут-линије, а краће се називају гол-линије. Дужина аут-линије мора бити већа од дужине гол-линије. На гол-линији су постављени голови. Гол се састоји од пречке и две стативе. Пречка мора бити дуга тачно 8 јарди, или прерачунато 7,32 метара. Стативе се морају подизати 2,44 метара изнад земље. Иако дан саставни део гола је мрежа која стоји причвршћена за гол, по правилима игре није потребна. Испред сваког гола је шеснаестерац, познат и као казнени простор. Попречна линија спаја паралелне линије дуге 18 јарди или 16,5 метара. Ако нападач направи прекршај у шеснаестерцу који је кажњив слободним ударцем, казна се извршава једанаестерцом. Најпознатија светски фудбалски терени, стадиони, су Маракана у Рио де Жанеиру, Вембли у Лондону, Стадион Сантијаго Бернабеу у Мадриду, Камп Ноу у Барселони, Олд Трафорд у Манчестеру, Стадион Ђузепе Меаца у Милану, а у Србији Стадион Партизана и Стадион Црвена звезда. Димензије терена Спољашње везе FIFA Laws of the Game Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (10. мај 2007) UEFA Champions League reglementen
Футбольне поле

Футбольне поле має форму прямокутника. Довжина: мінімум 90 м (100 ярдів), максимум 120 м (130 ярдів). Ширина: мінімум 45 м (50 ярдів), максимум 90 м (100 ярдів). Для міжнародних ігор встановлено суворіші обмеження: Довжина: 100—110 метрів (110—120 ярдів). Ширина: 64-75 метрів (70-80 ярдів). Рекомендовані значення: Довжина 105 метрів, Ширина 68 метрів. Штрафний майданчик Із точок на відстані 16,5 м (18 ярдів) від внутрішньої сторони кожної стійки воріт, під прямим кутом до лінії воріт, в глибину поля проводяться дві лінії. На відстані 16,5 м (18 ярдів) ці лінії з'єднуються іншою лінією, паралельною лінії воріт. В межах штрафного майданчика, по центру лінії воріт і на відстані 11 м (12 ярдів) від неї, наноситься 11-метрова відмітка. За межами штрафного майданчика проводиться дуга радіусом 9,15 м (10 ярдів), центр котрої збігається з 11-метровою відміткою. Ця лінія допомагає судді правильно розмістити гравців під час пробиття пенальті (всі гравці, крім того, хто б'є, повинні перебувати на відстані не ближче 9,15 м від 11-метрової відмітки, позаду м'яча та за межами штрафного майданчика). Воротарський майданчик З точок, на відстані 5,5 метрів (6 ярдів) від внутрішньої сторони кожної стійки воріт під прямим кутом проводять дві лінії до середини поля. На відстані 5,5 метрів (6 ярдів) ці лінії з'єднуються лінією, паралельною до лінії воріт. Зона, яку окреслюють ці лінії, називають воротарським майданчиком. У кожному штрафному майданчику є 11-метрова (12 ярдів) позначка на відстані 11 метрів від точки, яка рівновіддалена від обох стійок воріт. Поза штрафним майданчиком намальовано дугу з радіусом 9,15 метра (10 ярдів), центром якої є 11-метрова позначка. Ворота Ворота повинні бути рівновіддаленими від обох кінців лінії воріт. Вони складаються з двох вертикальних стійок, що зверху з'єднані горизонтальною поперечиною. Відстань між стійками — 7,32 метра (8 ярдів), а відстань від нижнього контуру поперечки до поверхні землі — 2,44 метра (8 футів). Ширина та висота обох стійок і поперечини однакова й не може перевищувати 12 см. Товщина лінії воріт збігається з товщиною стійок та поперечки. До воріт та ґрунту за воротами часто можуть причіпляти сітки, які повинні бути закріплені надійно, але й не мають заважати воротареві. Стійки й поперечки воріт повинні бути білого кольору. Лінії Окремі зони поля обмежують білими лініями, нанесеними на трав'яне покриття. Товщина ліній входить у зону, котру вони обмежують. Дві довші лінії називають бічними, а дві коротші — лініями воріт. Ширина ліній — до 12 см. Поле на дві половини розділяє середня лінія. Посередині середньої нанесено позначку середини поля. Навколо неї проводять коло з радіусом 9,15 метра (10 ярдів). Прапорці У кожному куті поля встановлено прапорці, які закріплено на флагштоках без загостреного верхнього кінця. Заввишки вони мають бути принаймні 1,5 метра. Флагштоки можуть встановлювати й на обох кінцях середньої лінії, на відстані принаймні 1 метра від бічної лінії. Посилання Україномовні правила гри на офіційному сайті ФФУ
Национален музей на Бахрейн

Националният музей на Бахрейн (на арабски: متحف البحرين الوطني) е най-големият и най-стар обществен музей в Бахрейн. Намира се в Манама, в непосредствена близост до Националния театър на Бахрейн. Открит на 15 декември 1988 г. от емира на Бахрейн Иса бин Салман Ал Халифа, музейният комплекс на стойност 30 милиона щатски долара обхваща 27 800 кв. м и е най-популярната туристическа атракция в страната. Смята се, че това е първият модерен музей в региона. История През 1957 г. в училището за момчета Hidaya в Мухарак се състои първата изложба на археологически артефакти в Бахрейн в сътрудничество с датската археологическа експедиция, изпратена до крепостта Калат ал Бахрейн. Временната изложба продължава няколко дни, но предизвиква значителен интерес към археологията от бахрейнската общност. През 1967 г. е подписано културно споразумение между ЮНЕСКО и правителството на Бахрейн, което проправя пътя за изграждането на национален музей. Национален музей е открит за първи път в сградата на правителството в Манама на 4 март 1970 г. от ръководителя на държавния съвет по това време Халифа бин Салман Ал Халифа. Модерният музей е проектиран от датските архитекти Крон и Хартвиг Расмусен и официално е открит през декември 1988 г. Построен е на изкуствен полуостров с изглед към съседния остров Мухарак. Музеят се състои от две сгради, обхващащи площ от 20 000 квадратни метра. Съдържа шест постоянни експозиции, образователна зала, магазин за сувенири и кафене, в допълнение към административни офиси, лаборатории и складове за консервация на фондовете и паркинг. През 2013 г. музеят отбелязва своята 25-та годишнина като обновява Залата на гробовете на Дилмун и домакинства международна конференция за развитието на музея. Галерия Вижте също История на Бахрейн Списък на национални музеи Източници Външни препратки Официален правителствен уебсайт (in English) Снимки на Националния музей на Бахрейн във Flickr
Museu Nacional de Bahrain

El Museu nacional de Bahrain (àrab: متحف البحرين الوطني, Matḥaf al-Baḥrayn al-Waṭanī) és el més gran i un dels més antics museus públics al país asiàtic de Bahrain. Es va construir a prop de l'autopista Rei Faisal, a la ciutat d'Al-Manama, i va ser inaugurat el desembre de 1988. El complex del museu que costa prop de 30 milions de dòlars, abasta 27.800 metres quadrats i consta de dos edificis. El museu posseeix una rica col·lecció d'antics objectes arqueològics de Bahrain adquirits des de 1988, i cobreix sis mil anys d'història de Bahrain. Referències
Museo nacional de Baréin

El Museo nacional de Baréin (en árabe: متحف البحرين الوطني) es el más grande y uno de los más antiguos museos públicos en el país asiático de Baréin. Se construyó cerca de la autopista Rey Faisal en la ciudad de Manama y fue inaugurado en diciembre de 1988.​ El complejo del museo que costa cerca de 30 millones de dólares estadounidenses, abarca 27.800 metros cuadrados y consta de dos edificios. El museo posee una rica colección de antiguos artefactos arqueológicos de Baréin adquiridos desde 1988, y cubre 6000 años de historia de Baréin. Véase también Museología Museografía Museos Referencias
Musée national de Bahreïn

Le musée national de Bahreïn (en arabe : متحف البحرين الوطني) est le plus grand et l'un des plus anciens musées au Bahreïn, situé à Manama, la capitale. Historique Construit près de la King Faisal Highway à Manama, la capitale, et inauguré en décembre 1988, le musée conçu par une société danoise, KHR Arkitekter, couvre 27 800 mètres carrés, et se compose de deux bâtiments. Il possède une riche collection d'artefacts archéologiques de l'ancien Bahreïn, acquise depuis 1988, et couvre 6 000 ans de l'histoire du royaume. Trois grandes salles sont consacrées à l'archéologie et à la civilisation antique de Dilmun. Le grand hall présente au sol un plan satellitaire de l'île, avec l'état actuel (vers 2000) de toutes les installations humaines. Les murs du même hall présentent en arabe et en anglais une excellente introduction sur l'architecture traditionnelle bahreinie, et les réalisations de réhabilitation ainsi que les projets de mise en valeur des différents héritages. Deux autres salles représentent la Culture de Bahreïn, du passé récent pré-industriel, essentiellement du début du XXe siècle : vie quotidienne, traditions familiales et religieuses... Depuis 1993, une salle supplémentaire, d'histoire naturelle, traite l'environnement naturel de Bahreïn, flore et faune. Parmi les objets exposés dans la section d'histoire ancienne, figure un réel tumulus de Dilmun, transporté de son site dans le désert, et remonté au musée. L'évolution des pratiques funéraires des différentes périodes de Dilmun est particulièrement bien mise en valeur. Un tableau vivant représente une scène de l'épopée de Gilgamesh, faisant référence à Bahreïn qui, dans le récit est présenté comme le paradis de Dilmun. La salle des manuscrits et documents expose d'anciens manuscrits du Coran, des notes sur l'astronomie, des documents historiques, des lettres officielles. Voir aussi Articles connexes Manama Liens externes Informations sur le site bahraintourism.com Portail de la culture Portail des musées Portail de Bahreïn
Museo nazionale del Bahrein

Il Museo nazionale del Bahrein è un museo di Manama: inaugurato nel 1988, è il più grande nonché uno dei più antichi musei pubblici del Bahrein. Storia e descrizione Il complesso museale, inaugurato il 15 dicembre 1988, copre una superficie di 27 800 metri quadrati e si compone di due edifici, progettati dalla KHR Arkitekter della Danimarca. Possiede una collezione di reperti archeologici del Bahrein acquisiti nel 1988 e che coprono quasi cinquemila anni di storia della nazione: in particolare tre sale sono dedicate all'archeologia e all'antica civiltà di Dilmun, mentre altre due illustrano la cultura e lo stile del periodo preindustriale del Bahrein. Tra i reperti di maggior importanza la Durand Stone, una scultura in basalto nero risalente al periodo babilonese, un tumulo funerario, trasportato dal deserto e ricostruito nel museo, e una tavola che raffigurata l'Epopea di Gilgameš. Sono conservati inoltre manoscritti coranici, note su astronomia e documenti storici e lettere. Nel 1993 è stata inaugurata una nuova sala incentrata sulla natura del Bahrein: sono presenti specie floreali e faunistiche del luogo. Il museo è anche dotato di sala didattica, bookshop e caffetteria, oltre a uffici amministrativi, laboratori e depositi. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo nazionale del Bahrein Collegamenti esterni Sito ufficiale, su bahraintourism.com.
Museu Nacional do Barém

O Museu Nacional do Barém (em árabe: متحف البحرين الوطني) é o maior e mais antigo museu público do Barém. Está situado em Manama, adjacente ao Teatro Nacional do Barém. Inaugurado em 15 de dezembro de 1988 pelo emir do Barém, Isa bin Salman al-Khalifa, o complexo de museus de 30 milhões de dólares cobre 27.800 metros quadrados e é a atração turística mais popular do país. Acredita-se que seja o primeiro museu moderno da região. Referências Ligações externas Official government website (em inglês) Photographs of Bahrain National Museum on Flickr
Національний музей Бахрейну

Національний музей Бахрейну (араб. متحف البحرين الوطني) — найбільший і один з найстаріших публічних музеїв Бахрейну. Він побудований поруч з шосе короля Фейсала в Манамі і відкритий в грудні 1988 року. Архітектурний комплекс, вартістю 30 мільйонів доларів США, займає площу 27800 м² і складається з двох будівель. Поруч з музеєм знаходиться Національний театр Бахрейну. Відвідувачів на вході зустрічає інтерактивна карта країни, що займає всю підлогу холу. При виборі місця на дисплеї, на карті, стінах і виставці фотографій до неї «прокладається» наочний маршрут за допомогою світлових індикаторів. Музей має в своєму розпорядженні багату колекцію античних археологічних артефактів за період майже в 5000 років історії країни. Комплекс археології включає в себе три зали, що віддані давній цивілізації Дильмун, а в двох інших залах відображена культура і спосіб життя найближчого минулого Бахрейну до розвитку промисловості. Важливим експонатом є камінь Дюрана — довгі чорні базальтові скульптури, що сягають Вавилонської епохи. У 1993 році був відкритий додатковий зал природознавства, що орієнтований на природне середовище Бахрейну. В цьому залі представлені зразки тваринного і рослинного світу, які зібрані на території країни. Серед експонатів стародавньої історії одним з найвидовищніших є курган, який був перевезений з пустелі поруч з містом Хамад, і зібраний в музеї. Ще один особливо цікавий експонат — діорама, на якій зображена сцена з епосу про Гільгамеша. Старі манускрипти Корану, замітки по астрономії, історичні документи і листи виставлені в залі документів та рукописів. Будівля була спроектована архітектурним бюро KHR Arkitekter з Данії. Музейний комплекс містить дев'ять головних галерей, навчальний зал, є сувенірний магазин, кафетерій і парковка. Посилання Official government website (англ.) Photographs of Bahrain National Museum on Flickr
Carnegie Mellon University in Qatar

Carnegie Mellon University in Qatar (Arabic: جامعة كارنيجي ميلون في قطر) is a satellite campus of Carnegie Mellon University in Education City, Doha, Qatar. This campus is a member of the Qatar Foundation and started graduating students in May 2008. It enrolls over 400 students, has 60 faculty and postdoctoral researchers, and 90 staff members. History Carnegie Mellon University's campus in Qatar was established in 2004. It was the fourth U.S. higher education institution to establish a campus in Qatar. The establishment of the campuses was founded by Sheikha Moza bint Nasser, the mother of Qatar's current Emir Tamim bin Hamad al Thani. Academics Carnegie Mellon Qatar is part of Education City, a campus on the outskirts of Doha that currently houses eight other university campuses from the United States and Europe. Education City's other institutions include Georgetown University School of Foreign Service, Weill Cornell Medical College, Virginia Commonwealth University, Texas A&M, Northwestern University, HEC Paris, and University College London. The Doha campus of Carnegie Mellon offers the same degree programs and curricula that students receive at the Pittsburgh campus. Undergraduate degrees are in Artificial Intelligence, Computer Science, Business Administration, Information Systems, and Biological Sciences. Finance The campus facilities and upkeep are financed by the Qatar Foundation. Carnegie Mellon also receives subsidies each year to run the campus and pay faculty. It is estimated that Carnegie Mellon has received between $50 and $60 million per year from the nation of Qatar to operate the Doha campus. Tuition for the school was $49,610 in 2015. Faculty As of December 2015, the campus had 62 faculty members. Building Carnegie Mellon Qatar is housed in a building designed by architects Legorreta + Legorreta (currently known as LEGORRETA). The university began occupancy in August 2008. All academics, student affairs, operations, and events are held in the building. Gallery Notable alumni Khadra Ahmed Dualeh, politician and diplomat See also List of universities and colleges in Qatar References External links Official website
Universidad Carnegie Mellon de Catar

La Universidad Carnegie Mellon de Catar (en árabe: جامعة كارنيجي ميلون في قطر) es uno de los campus subsedes de la Universidad Carnegie Mellon, ubicada en Doha, la capital del país asiático de Catar.​ Es el primer campus de Carnegie Mellon de pregrado, es miembro de la Fundación Catar, y comenzó a graduar estudiantes desde mayo de 2008.​ Carnegie Mellon Catar cuenta actualmente con unos 300 estudiantes, 60 profesores e investigadores postdoctorales,​ y 90 empleados. Véase también Cultura de Catar Educación superior Universidades Referencias
Universidad del noroeste (Catar)

La Universidad del noroeste es el primer campus de la Universidad del Noroeste (Chicago) fuera de los Estados Unidos.​ Fundado en asociación con la Fundación de Catar en 2008, NU-Q se encuentra en Ciudad de la Educación, en Doha, capital del país asiático de Catar. NU-Q ofrece una educación de artes liberales y medios de comunicación con títulos universitarios otorgados en la comunicación y el periodismo.​ NU-Q graduó su primera clase en la primavera de 2012.​ Véase también Cultura de Catar Educación superior Universidades Referencias
Сафа и Маруа

Сафа и Маруа (на арабски: ٱلصَّفَا وَٱلْمَرْوَة, ас-Сафа уал-Маруа) са две скали в Мека, Саудитска Арабия, които играят централна роля в ритуала сай, изпълняван по време на ислямските поклонения хадж и умра. Сафа и Маруа са разположени на около 450 метра една от друга, непосредствено на изток от храма „Кааба“. Според традицията, датираща от предислямската епоха, Сафа и Маруа се свързват със странстванията в пустинята на Хаджар след прогонването ѝ от дома на Ибрахим – тя тичала седем пъти между тях в търсене на вода за малкия си син Измаил, малко преди той да открие кладенеца Замзам. Хълмовете се споменават в Корана (2:158). По време на поклоненията на мюсюлманите в Мека се извършва ритуала сай – седемкратно преминаване между двата хълма. Днес Сафа и Маруа са част от джамията Масджид ал-Харам, като над двете скали са изградени куполи, а между тях – покрита галерия. Бележки
Safa e Marwa

Safā e Marwa (al-Safa e al-Marwa) (in arabo الصَّفَا وَ الْمَرْوَة‎?, al-Ṣafā wa al-Marwa) sono due collinette oggi incluse nel Masjid al-Haram di Mecca, in Arabia Saudita, e che fanno parte integrante del cerimoniale del Hajj e della ʿumra. Storia Nella tradizione islamica, Abramo (Ibrahim) ricevette da Allah l'ordine di abbandonare sua moglie Hāgar e il loro figlio Ismaele (Ismāʿīl) nel deserto, con qualche provvista, per mettere alla prova la loro fede. Il posto prescelto fu quello che si trovava tra le due piccole eminenze chiamate al-Ṣafā e al-Marwa. Quando i loro rifornimenti furono finiti, Hāgar andò in cerca d'aiuto e di acqua. Per rendere la sua affannosa ricerca più semplice e rapida, la donna si mosse da sola, lasciando il figlioletto da solo. La donna dapprima s'arrampicò sulla collina a lei più vicina, al-Ṣafā, per scrutare l'area circostante. Quando s'accorse che non v'era nulla che potesse soccorrerla nei suoi bisogni, s'inerpicò allora sull'altra collina, al-Marwa, per vedere intorno cosa vi potesse essere di utile. Quando Hāgar si trovava su entrambe le sommità, era in condizioni di vedere il figlio e di controllare che non vi fossero per lui problemi. Tuttavia, quando si trovava nella valle tra le due colline, ella non poteva vedere Ismaele. Così Hāgar correva mentre si trovava sul fondo valle e camminava mentre era sulle colline. Hāgar andò avanti e indietro sette volte tra le sue eminenze prima di tornare dal figlio. Quando lo raggiunse, ella trovò che una fonte d'acqua era sgorgata dal terreno e che il fanciullo vi sguazzava dentro con i piedi. Tale fonte è da secoli chiamata Zemzem ed è considerata come il frutto della benevolenza degli angeli nei confronti di Hāgar. Sito Il Masjid al-Haram ospita la sacra Kaʿba, il punto focale cioè della ṣalāt di ogni musulmano.Safa — da cui s'avvia la rituale camminata (saʿy, in arabo سعى‎?) — è situata a circa 800 metri dalla Kaʿba. Marwa è situata invece a circa 90 metri dalla Kaʿba. La distanza tra le due colline (oggi molto abbassate rispetto al passato) è approssimativamente di 450 metri, cosicché i sette tragitti tra di loro assommano a circa 3,15 chilometri. I due punti e il sentiero tra di essi sono oggi ospitati all'interno di una struttura coperta e climatizzata che fa parte del Masjid. Il saʿy Adempiendo all'obbligo del saʿy, si rievoca la ricerca di Hagar dell'acqua necessaria a lei e al figlio e la misericordia di Allah che ne esaudì le preghiere. Ali Shariati nel suo libro Hajj: Reflection on Its Rituals descrive così il saʿy: Il saʿy è una ricerca. È un muoversi con un fine. È descritto come un correre e un affrettarsi. Durante il tawaf (circumambulazione), voi agite come Hagar. Nel Corano Al-Safa e al-Marwa sono anche ricordate nel Corano. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Safa e Marwa
Safa en Marwa

Safa en Marwa zijn twee kleine heuvels in de stad Mekka in het westen van Saoedi-Arabië. Ze bevinden zich vlak bij de Kaaba en zijn onderdeel van de Heilige Moskee. Islamitische pelgrims wandelen zeven keer heen en weer tijdens de bedevaart. Dit wordt Sa'ee genoemd. De oorsprong van deze gebruik gaat terug tot Hadjar die op zoek was naar water voor haar zoon Ismail, zij rende zeven keer heen en weer tussen de heuvels Safa en Marwa en vond water vlak bij Ismail. Dat water staat gekend als de Zamzam-bron.
Safá e Marua

Safá e Marua (árabe: ٱلصَّفَا وَٱلْمَرْوَة, romanizado: Aṣ-Ṣafā wal-Marwah) são duas pequenas colinas, conectadas às montanhas maiores de Abu Cubais e Caicã, respectivamente, em Meca, Arábia Saudita, agora parte do Grande Mesquita de Meca. Os muçulmanos viajam entre eles sete vezes no que é conhecido como Sa'ee (árabe: سَعِي, romanizado: sa'iy, lit. 'buscando/procurando ou caminhando') peregrinações rituais de Haje e Umra. Os muçulmanos correm entre as duas montanhas (chamadas Sa'ee), que eles acreditam ter sido um ritual em homenagem à busca de água de Hajar para seu filho que estava morrendo de sede, até que ela encontrou uma fonte de água. O espaço entre as duas montanhas por onde correm os peregrinos é denominado al-Mas'aa. Referências