Уједињени Арапски Емирати

Уједињени Арапски Емирати (УАЕ), односно скраћено Емирати, држава је на Блиском истоку у југозападној Азији. Налази се на источном крају Арабијског полуострва. Састоји се од седам емирата. Граничи се са Оманом на истоку и северозападу, као и Саудијском Арабијом на југозападу, уз поморске границе са Катаром и Ираном у Персијском заливу, односно Оманом у Оманском заливу. Има око 10 милиона становника, од којих већину чине имигранти. Главни град је Абу Даби, а најнасељенији Дубаи. Артефакти откривени у УАЕ, старији више од 125.000 година, показују трагове људске цивилизације. Током гвозденог доба, ово подручје је постало значајно средиште за приморску трговину. Након што је племе Азд прихватило Мухамеда као Божијег пророка, ово подручје је постало исламизовано у 7. веку, на шта су додатно утицали ратови Риде. Одређени број упада и битака догодио се дуж обале када су Португалци, под вођством Афонса де Албукерка, напали ово подручје и пореметили арапске трговинске мреже, што је изазвало пад трговине и пораст регионалних сукоба. Уговором из 1820. ова област постаје протекторат Уједињеног Краљевства, уз неколико измена из 1892. Независност је стечена 2. децембра 1971. када је шест емирата прогласило савез, након чега им се 10. фебруара 1972. придружује и Рас ел Хајма. УАЕ се сврставају међу светске лидере по резервама нафте и природног гаса. Зајед ибн Султан ел Нахјан, владар Абу Дабија и први председник УАЕ, улагао је приходе од нафте у здравство, образовање и инфраструктуру. УАЕ имају најдиверзификованију привреду међу чланицама Савета за сарадњу арапских држава залива. У 21. веку, УАЕ су постали мање зависни од нафте и гаса, док су се економски усредсредили на туризам и бизнис. УАЕ се сматрају средњом силом. Такође су члан међународних организација као што су Уједињене нације, Арапска лига, Организација исламске сарадње, ОПЕК, Покрет несврстаних, Светска трговинска организација и БРИКС. УАЕ су такође партнер у дијалогу Шангајске организације за сарадњу. Етимологија Уједињени Арапски Емирати су добили име по седам емирата који су успоставили федерацију. Ове емирате чине: Абу Даби, Аџман, Дубаи, Рас ел Хајма, Ум ел Кајвејн, Фуџејра и Шарџа. Географија Уједињени Арапски Емирати се налазе на Блиском истоку и граниче са Оманским и Персијским заливом, односно између Омана и Саудијске Арабије. Налазе се на стратешком положају јужно од Ормуског мореуза, виталне транзитне тачке за сирову нафту. Граница са Саудијском Арабијом чини 530 километара на западу, југу и југоистоку, док са Оманом има границу од 450 километара на југоистоку и североистоку. Копнена граница са Катаром износи око 19 километара на северозападу, међутим ово остаје спорна територија. Након што се Уједињено Краљевство војно повукло из УАЕ током 1971. и успоставила као нова држава, УАЕ су полагали право на неколико острва која су била под окупацијом Ирана, које је Иран освојио током британске владавине, што је довело до спорова са Ираном који остају нерешени. УАЕ такође оспоравају право на друга острва против суседне државе Катар. Највећи емират, Абу Даби, чини 87% укупне површине УАЕ, односно 67.340 квадратних километара. Најмањи емират, Аџман, обухвата само 259 квадратних километара. Обала УАЕ протеже се скоро 650 километара дуж јужне обале Персијског залива, а накратко прекинута изолованим изданком Омана. Шест емирата налази се дуж Персијског залива, а седми, Фуџејра, налази се на источној обали полуострва са директним приступом Оманском заливу. Већи део обале чине сланишта који се протежу 8—10 километара у унутрашњост. Највећа лука је у Дубаију, мада су друге луке ископане у Абу Дабију, Шарџи и другим местима. Бројна острва се налазе у Персијском заливу, а власништво над неким од њих је предмет међународних спорова и са Ираном и са Катаром. Мања острва, као и многи корални гребени и покретни пешчани спрудови, представљају претњу пловидби. Јаке плиме и повремене олује додатно компликују кретање бродова близу обале. УАЕ такође имају део обале у Оманском заливу. Полуострво Мусандам, на самом врху Арабијског полуострва поред Ормуског мореуза, и град Мадха су ексклаве Омана које одвајају УАЕ. Јужно и западно од Абу Дабија, огромне, валовите пешчане дине се спајају у Руб ел Хали у саставу Саудијске Арабије. Пустињско подручје Абу Дабија обухвата две важне оазе са подземним водама за стална насеља и обрађивање земљишта. Пространа оаза Лива налази се на југу близу неодређене границе са Саудијском Арабијом. Око 100 километара североисточно од Ливе налази се оаза Ел Бураими, која се протеже са обе стране границе између Абу Дабија и Омана. Језеро Захер у је вештачко језеро близу границе са Оманом, створено од пречишћене отпадне воде. Пре повлачења из ове области 1971. године, Уједињено Краљевство је дефинисало унутрашње границе између седам емирата како би спречило територијалне спорове који би могли да ометају формирање федерације. Владари емирата су прихватили британске интервенције, али у случају граничних спорова између Абу Дабија и Дубаија, као и између Дубаија и Шарџе, сукобљени захтеви нису решени све док УАЕ нису постали независни. Најкомпликованије границе биле су у на западу планине Хаџар, где је пет емирата оспорило јурисдикцију над више од десетак енклава. Биодиверзитет УАЕ садржи следеће копнене екорегионе: планинске шуме и жбуње Ел Хаџар, пустињу и полупустињу Оманског залива и ксерне шуме и жбуње у подножју Ел Хаџара. У оазама расту датуле, акације и еукалиптус. У пустињи је флора веома оскудна и састоји се од трава и трновитог грмља. Аутохтона фауна је била на ивици изумирања због интензивног лова, што је довело до програма заштите природе на острву Сир Бани Јас који је покренут током 1970-их, што је довело до опстанка арабијског орикса, једногрбе камиле и леопарда. Приобалне рибе и сисари се углавном састоје од скуше, гргеча и туне, као и ајкула и китова. Клима Клима УАЕ је суптропско-сушна са врућим летима и топлим зимама. Категорише се као пустињска клима. Најтоплији месеци су јул и август, када просечне максималне температуре достижу изнад 45 °C на приобалној равници. У планинама Хаџар, температуре су знатно ниже, што је резултат повећане надморске висине. Просечне минималне температуре у јануару и фебруару су између 10 и 14 °C. Током касних летњих месеци, влажни југоисточни ветар познат као Шарки (тј. „источњак”) чини приобални регион посебно непријатним. Просечна годишња количина падавина у приобалном подручју је мања од 120 mm, али у неким планинским подручјима годишња количина падавина често достиже 350 mm. Киша у приобалном региону пада у кратким, бујичним таласима током зимских месеци, што понекад доводи до поплава у обично сувим коритима вадија. Регион је склон повременим, јаким пешчаним олујама, које могу озбиљно смањити видљивост. Дана 28. децембра 2004. први пут је забележен снег у УАЕ, односно у планинском кластеру Џебел Џаис у Рас ел Хајми. Неколико година касније, било је још снега и града. Планински кластер Џебел Џаис је претрпео снег само два пута откако је почело бележење. Историја Антика Пронађени камени алати откривају да је област Уједињених Арапских Емирата била насељена пре око 127.000 година, а камени алат који се користио за клање животиња откривен на арапској обали указује на још старије насеље од пре 130.000 година. Временом су се развиле трговачке везе са цивилизацијама у Месопотамији, Ирану и цивилизацијом долине Инда. Ове везе су се наставиле и прошириле, вероватно мотивисане трговином бакром из планина Хаџар, која је почела око 3.000. године п. н. е. Сумерски извори говоре о маганској цивилизацији, која је насељавала подручја УАЕ и Омана. Постоји шест периода људског насељавања у региону пре ислама. Од 1.200. године п. н. е. до појаве ислама на истоку Арабијског полуострва, кроз три различита гвоздена доба, подручје су насељавали Ахемениди и други народи, а овде су изграђена утврђена насеља. Дошло је до екстензивне пољопривреде захваљујући развоју система за наводњавање по имену фалаџ. Ислам Сматра се да је ширење ислама на североисточни врх Арабијског полуострва директно уследило из писма које је исламски пророк Мухамед послао владарима Омана 630. године нове ере. То је довело до тога да група владара отпутује у Медину, пређе у ислам и потом покрене успешан устанак против непопуларних Сасанида, који су у то време доминирали обалом. Након Мухамедове смрти, нове исламске заједнице јужно од Персијског залива претиле су распадом, уз побуне против исламских вођа. Калиф Ебу Бекр послао је војску из престонице Медине, која је завршила поновно освајање територије (ратови Риде) битком код Дибе у којој се сматра да је изгубљено 10.000 живота. Ово је осигурало интегритет калифата и уједињење Арабијског полуострва под новонасталим Праведним калифатом. Године 637. Џулфар (у области данашњег Рас ел Хајме) био је важна лука која је коришћена као успутна станица за исламску инвазију на Сасанидско царство. Подручје оазе Ел Аин/Ел Бураими било је познато као Туам и било је важно трговачко место за камиљске руте између обале и унутрашњости Арапског царства. Најраније хришћанско налазиште у УАЕ први пут је откривено 1990-их, а то је опсежни манастирски комплекс на данашњем острву Сир Бани Јас, који датира из 7. века. Сматра се да је изграђена 600. године н. е. као несторијанска црква, а мирно је напуштена 750. године. Она представља ретку физичку везу са наслеђем хришћанства, за које се сматра да се проширило полуострвом од 50. до 350. године пратећи трговачке путеве. До 5. века, Оман је имао епископа по имену Јован — последњи епископ Омана био је Етјен, 676. године нове ере. Португалска управа Сурово пустињско окружење довело је до појаве разних племена и номадских група које су преживљавале захваљујући разним економским активностима, као што су сточарство, пољопривреда и лов. Сезонска кретања ових група довела су не само до честих сукоба између група, већ и до успостављања сезонских и полусезонских насеља. Ширењем европских колонијалних царстава, португалске, британске и холандске снаге појавиле су се у области Персијског залива. До 18. века конфедерација Бани Јас била је доминантна сила у већем делу подручја данас познатог као Абу Даби, док је Ел Кавасим доминирао поморском трговином. Португалци су задржали утицај над приобалним насељима, градећи тврђаве након освајања приобалних заједница у 16. веку. Јужна обала Персијског залива била је позната Британцима као „Пиратска обала”, јер су бродови федерације Ел Кавасим пресретали бродове под британском заставом од 17. до 19. века. Оптужбу за пиратерију оспоравају савремени емираћански историчари, укључујући и садашњег владара Шарџе, шеика Султана Ал Касимија, у његовој књизи Мит о арапској пиратерији у Заливу (1986). Британске експедиције за заштиту својих индијских трговачких путева довеле су до борби против Рас ел Хајме и других лука дуж обале. Британска империја и бројни локални владари потписали су поморско примирје. Још један споразум је потписан 1843. године, а 1853. договорено је Вечно поморско примирје. Овоме су додати „Ексклузивни споразуми”, потписани 1892. године, којима су ове области постале британски протекторат. Према споразуму из 1892. шеици су се сложили да не продају ниједну територију осим Британцима и да не ступају у односе ни са једном страном владом осим са Британцима без њиховог пристанка. Заузврат, Британци су обећали да ће заштитити њихову обалу од сваке агресије са мора и да ће помоћи у случају копненог напада. Међутим, британска забрана трговине робљем значила је да су неки шеици и трговци изгубили важан извор прихода. Британска управа и откриће нафте Током 19. и почетком 20. века, индустрија бисера је цветала, обезбеђујући и приход и запослење људима Персијског залива. Први светски рат је имао тежак утицај на индустрију, док је економска депресија крајем 1920-их и почетком 1930-их, заједно са проналаском култивисаних бисера, уништила трговину. Трговина је потпуно уништена почетком Другог светског рата, када је новонезависна влада Индије увела високе порезе на увезене бисере. Пад продаје бисера довео до екстремних економских тешкоћа. Британци су основали Канцеларију за развој која је помогла у неким мањим пројектима у емиратима. Седам шеика емирата је потом одлучило да формира Савет за координацију питања између себе. Године 1952. формирали су Савет држава споразума. Савет је распуштен након што су формирани Уједињени Арапски Емирати. Племенска природа друштва и недостатак дефинисаних граница између емирата често су доводили до спорова, који су се решавали или посредовањем или, ређе, силом. Извиђачи Омана били су мала војна снага коју су Британци користили за одржавање мира. У међувремену, истраживање нафте је било отежано територијалним споровима. Године 1955. Уједињено Краљевство је заступало Абу Даби и Оман у њиховом спору са Саудијском Арабијом око оазе Бураими. Споразум из 1974. између Абу Дабија и Саудијске Арабије изгледао је као да је решио гранични спор између, али није ратификован. Граница УАЕ са Оманом је ратификована 2008. Независност До 1966. године постало је јасно да британска влада више не може себи да приушти да управља и штити области које су данас познате као Уједињени Арапски Емирати. Британски посланици су расправљали о спремности Краљевске ратне морнарице да их брани. Дана 24. јануара 1968. британски премијер Харолд Вилсон објавио је одлуку Владе, коју је у марту 1971. потврдио премијер Едвард Хит, да оконча уговорне односе са седам шеикдома. Неколико дана након објаве, владар Абу Дабија, шеик Зајед ибн Султан ел Нахјан, плашећи се рањивости, покушао је да убеди Британце да поштују уговоре о заштити нудећи да плате пуне трошкове држања британских оружаних снага у Емиратима. Британска конзервативна Влада је одбила понуду. Након што је посланик Лабуриста Горонви Робертс обавестио шеика Заједа о вестима о британском повлачењу, девет шеикхома Персијског залива покушало је да формира унију арапских емирата, али до средине 1971. још увек нису могли да се договоре о условима уније иако је британски уговорни однос требало да истекне у децембру те године. Првобитно замишљени као делови предложене Федерације Арапских Емирата — Бахреин је постао независан у августу, а Катар у септембру 1971. Када је британски споразум истекао 1. децембра 1971. године, оба емирата су постала потпуно независна. Дана 2. децембра 1971. шест емирата (Абу Даби, Аџман, Дубаи, Ум ел Кајвејн, Фуџејра и Шарџа) сложило се да уђе у савез под називом Уједињени Арапски Емирати. Рас ел Хајма се придружио касније, односно 10. јануара 1972. У фебруару 1972. основан је Федерални национални савет (ФНС), консултативно тело од 40 чланова које је именовало седам владара. УАЕ су се придружили Арапској лиги 6. децембра 1971. и Уједињеним нацијама 9. децембра. Били су један од оснивача Савета за сарадњу арапских држава залива у мају 1981. године, а Абу Даби је био домаћин првог самита. Демографија Према процени Светске банке из 2020. у Уједињеним Арапским Емиратима је живело 9.890.400 становника. Имигранти су чинили 88,52% укупног броја становника, док су Емираћани чинили преосталих 11,48%. Ова јединствена неравнотежа је последица изузетно високе стопе миграције становништва, која представља највишу на свету. Држављанство УАЕ је веома тешко стећи осим по сродству, а додељује се само под веома посебним околностима. УАЕ су етнички разноврсна држава. Пет најбројнијих етничких група чине Индијци (25%), Пакистанци (12%), Емираћани (9%), Бангладешани (7%) и Филипинци (5%). Имигранти из Европе, Аустралије и Северне Америке чине око 100.000 становника. Остатак становништва је из других арапских држава. Захваљујући блиској сарадњи влада УАЕ и Србије, процењује се да више од 15.000 Срба живи у УАЕ. Око 88% становништва Уједињених Арапских Емирата је урбано. Просечан животни век је био око 76,7 година, што је више него у било којој другој арапској држави. Односом полова од 2,2 мушкарца по жени и 2,75 према 1 за старосну групу од 15 до 65 година, неравнотежа полова у УАЕ је друга највећа на свету, после Катара. Највећи градови Језици Модерни стандардни арапски језик је службени језик Уједињених Арапских Емирата. Међутим, енглески језик је најраспрострањенији, поготово због великог броја имиграната и пређашње владавине Уједињеног Краљевства над територијом УАЕ. Емираћански арапски, варијација заливског арапског, изворни је језик становника Емирата. Религија Ислам је најраспрострањенија и службена религија Уједињених Арапских Емирата. Влада следи политику толеранције према другим религијама и ретко се меша у верске активности немуслимана. У Уједињеним Арапским Емиратима има више сунитских него шиитских муслимана. Око 85% становништва Емирата су сунитски муслимани, при чему већина њих следи маликијски мезхеб. Велика већина преосталих 15% су шиитски муслимани, који су концентрисани у Дубаију и Шарџи. Иако нема званичне статистике о расподели сунитских и шиитских муслимана међу становницима који нису држављани, медијске процене сугеришу да је мање од 20% муслиманског становништва који нису држављани шиитског ислама. Велика џамија Шеика Заједа у Абу Дабију је највећа џамија у УАЕ и главна туристичка атракција. Ибадизам је распрострањен међу Оманцима у УАЕ, док постоје и суфисти. Према попису из 2005. хришћани чине 9% укупног становништва Уједињених Арапских Емирата, док процене из 2010. указују на бројку од 12,6%. Католици и протестанти чине значајан део хришћанске мањине. УАЕ је 2023. имала више од 52 цркве. Многи хришћани у Уједињеним Арапским Емиратима су азијског, афричког и европског порекла, заједно са другим блискоисточним земљама попут Либана, Сирије и Египта. У Уједињеним Арапским Емиратима постоји мала јеврејска заједница. Пре 2023. у Дубаију је постојала само једна позната синагога, која је отворена од 2008. и која такође дочекује посетиоце. Још једна синагога завршена је 2023. као део комплекса куће породице Абрахам у Абу Дабију. Од 2019. процењује се да у УАЕ живи и слободно практикује веру око 150 породица, односно 3.000 Јевреја. Јужноазијци у Уједињеним Арапским Емиратима чине највећу етничку групу. Процењује се да у УАЕ живи преко 2 милиона индијских миграната (углавном из јужних држава Индије као што су Керала, Андра Прадеш и Тамил Наду). Тренутно у УАЕ постоје три хиндуистичка храма. У Уједињеним Арапским Емиратима постоје и друге религије, као што су џаинизам, сикхизам, будизам, јудаизам, бахаизам и друзи. Политика Уједињени Арапски Емирати су савезна уставна монархија, коју чини седам емирата којима управљају шеици. Државом управља Савезно врховно веће које чине владајући шеици свих седам емирата. Све одговорности које нису додељене савезној влади резервисане су за појединачне емирате. Проценат прихода из сваког емирата додељује се буџету УАЕ. УАЕ користе титулу шеика уместо емира да би означили владаре појединачних емирата. Титула се користи због система управљања, у складу са културом арапских племена, где шеик значи вођа, старешина или племенски поглавар који учествује у заједничком доношењу одлука са својим следбеницима. Председника и потпредседника бира Савезно врховно веће. Поглавар династије Ел Нахјан из Абу Дабија обавља председничку функцију, а поглавар династије Ел Мактум из Дубаија има премијерску функцију. Сви премијери осим једног су истовремено служили и као потпредседници. Савезна влада се састоји од три гране власти: Законодавна Извршна Судска Спољни послови Уједињени Арапски Емирати имају јаке дипломатске и трговинске односе са већином држава Уједињених нација. Играју значајну улогу у оквиру организације ОПЕК и један су од оснивача Савета за сарадњу арапских држава залива. УАЕ су члан Уједињених нација и неколико њених специјализованих агенција (ОМЦВ, МОР, СПС, СЗО и СОИС). Такође је чланица и других међународних организација, као што су Светска банка, ММФ, Арапска лига, Организација исламске сарадње и Покрет несврстаних. Такође, имају статус посматрача у Међународној организацији франкофоније. Већина држава има дипломатске мисије у главном граду Абу Дабију, а већина конзулата се налази у највећем граду УАЕ — Дубаију. Спољни односи Емирата су у великој мери мотивисани идентитетом и односима са арапским светом. Уједињени Арапски Емирати имају јаке везе са Бахреином, Кином, Египтом, Француском, Индијом, Јорданом, Пакистаном, Русијом, Саудијском Арабијом, као и Сједињеним Америчким Државама. Војска Оружане снаге Уједињених Арапских Емирата састоје се од 44.000 активних војника, 46 бродова у морнарици, 386 авиона у ваздухопловству и 12.000 војника у председничкој гарди. Године 2022. УАЕ су потрошили 20,4 милијарде америчких долара на одбрану, што је 4% БДП-а. Сматра се да УАЕ имају најспособнију војску међу државама Персијског залива. Иако у почетку малобројне, Оружане снаге УАЕ су значајно порасле током година и тренутно су опремљене неким од најмодернијих система наоружања, купљеним од разних западних војно напредних земаља, углавном Француске, САД и Уједињеног Краљевства. Француска и САД су одиграле стратешки најзначајније улоге са споразумима о одбрамбеној сарадњи и снабдевањем војним материјалом. УАЕ су од 2014. године увели војну обавезу за мушкарце у трајању од 16 месеци како би проширили своје резервне снаге. Највећи губитак живота у историји војске УАЕ догодио се у петак, 4. септембра 2015. године, када је 52 војника убијено у области Мариба у средишњем Јемену ракетом Точка која је циљала складиште оружја и изазвала велику експлозију. Административна подела Уједињени Арапски Емирати се састоје од седам емирата, које чине: Абу Даби, Аџман, Дубаи, Рас ел Хајма, Ум ел Кајвејн, Фуџејра и Шарџа. Емират Дубаи је најнасељенији са 35,6% становништва УАЕ. Емират Абу Даби има 31,2%, што значи да преко две трећине становништва УАЕ живи или у Абу Дабију или у Дубаију. Привреда Уједињени Арапски Емирати су једна од најбогатијих држава на свету, уз један од највећих БДП-а по глави становника. Економски раст је био импресиван и стабилан током целе историје УАЕ, са кратким периодима рецесија, нпр. током светске финансијске кризе 2008/09. Између 2000. и 2018. просечан реални раст бруто домаћег производа (БДП) био је близу 4%. Друга је највећа економија у Заливском савету (после Саудијске Арабије). Од стицања независности 1971. економија УАЕ је порасла скоро 231 пут. Уз подршку великих резерви нафте и добрих инвестиција, УАЕ су доживели повећање свог реалног БДП-а за више од три пута у последње четири деценије. Тренутно, УАЕ је међу најбогатијим земљама на свету, са БДП-ом по глави становника скоро 80% већим од просека Организације за економску сарадњу и развој. Уз економски раст, порастао је и укупан број становника са око 550.000 (1975) на близу 10 милиона (2018). Овај раст је углавном последица прилива страних радника у УАЕ, што национално становништво чини мањином. УАЕ имају јединствен систем тржишта рада, у којем је боравак у УАЕ условљен строгим визним правилима. Овај систем је велика предност у погледу макроекономске стабилности, јер се понуда радне снаге брзо прилагођава потражњи током економских пословних циклуса. Ово омогућава Влади да одржи незапосленост у земљи на веома ниском нивоу, мањем од 3%, а такође јој даје више слободе у погледу макроекономских политика. Између 2014. и 2018. сектори смештаја и хране, образовања, информисања и комуникација, уметности и рекреације и некретнина остварили су огромне резултате у погледу раста, док су грађевински, логистички, професионалне услуге, јавни сектор и сектор нафте и гаса остварили слабије резултате. УАЕ су рангирани као 26. најбоља држава на свету за пословање према извештају Doing Business 2017, који је објавила Група Светске банке. УАЕ се налазе међу водећим земљама на неколико других глобалних индекса, као што је Извештај о срећи и Глобални индекс иновација. Обавештајна јединица Економиста сврстала је УАЕ на друго место у региону по питању пословног окружења и 22. место у свету. Према истраживању арапске омладине из 2018. УАЕ се сматрају водећом арапском земљом у областима као што су живот, безбедност и сигурност, економске могућности и покретање посла, а и као пример који друге државе треба да следе. Туризам Туризам представља сектор раста за читаву привреду УАЕ. Дубаи је водећа туристичка дестинација на Блиском истоку. Према годишњем индексу глобалних дестинација градова компаније MasterCard, Дубаи је пета најпопуларнија туристичка дестинација на свету. Дубаи држи до 66% удела у туристичкој економији УАЕ, Абу Даби има 16%, а Шарџа 10%. Дубаи је током 2013. године посетио 10 милиона туриста. УАЕ имају најнапреднију и најразвијенију инфраструктуру у региону. Од 1980-их, УАЕ троше милијарде долара на инфраструктуру. Ови развоји су посебно приметни у већим емиратима, као што су Абу Даби и Дубаи. Северни емирати брзо прате тај пример, пружајући велике подстицаје инвеститорима за стамбене и пословне некретнине. Трошкови туризма у УАЕ за 2019. годину чинили су 118,6% укупних трошкова туризма. Од 6. јануара 2020. туристичке визе за Уједињене Арапске Емирате важе пет година. Пројектовано је да ће туристичка индустрија допринети БДП-у УАЕ са око 280,6 милијарди УАЕ дирхама до 2028. Саобраћај Године 2014. аеродром Дубаи постао је најпрометнији аеродром на свету по међународном путничком саобраћају, претекавши аеродром Лондон-Хитроу. Аеродром Абу Даби је други по величини аеродром у УАЕ. Због најављеног проширења аеродрома Ел Мактум од 28. априла 2024. године, аеродром Дубаи биће затворен када се заврши проширење аеродрома Ел Мактум. Абу Даби, Дубаи, Шарџа, Аџман, Ум ел Кајвејн и Рас ел Хајма повезани су аутопутем Е11, који је најдужи пут у УАЕ. У Дубаију, поред метроа, одређене делове града повезују трамвај и монорејл. Постоји и мрежа аутобуса, таксија, абра (традиционални чамац) и водених таксија којом управља РТА. Т1, двоспратни трамвајски систем у центру Дубаија, био је у функцији од 2015. до 2019. Емирати су историјски били део Пута свиле који се протеже од обале Кине на југ преко јужног врха Индије до Момбасе, одатле кроз Црвено море преко Суецког канала до Средоземног мора, па одатле до Јадранског мора и Трста са железничким везама са средњом и источном Европом. Телекомуникације У Уједињеним Арапским Емиратима послују два телекомуникациона оператора: e& и du. e& је имао монопол све док није покренуо мобилне услуге у фебруару 2007. Очекивало се да ће број интернет претплатника порасти са 0,904 милиона (2007) на 2,66 милиона (2012). Регулатор, Телекомуникациона регулаторна агенција, налаже филтрирање веб-сајтова због верског, политичког и сексуалног садржаја. 5G бежичне услуге су инсталиране широм земље 2019. године кроз партнерство са компанијом Huawei. Култура Култура Уједињених Арапских Емирата је увелико инспирисана арапском културом, као и под утицајем култура Ирана, Индије и источне Африке. Исламска и персијска архитектура су део препознатљивости УАЕ. На пример, препознатљиви ветрохват који се налази на врху традиционалних емираћанских зграда, барџил, постао је препознатљиви знак емираћанске архитектуре и приписује се арапском утицају. Овај утицај потиче и од трговаца који су побегли од пореског режима у Персији почетком 19. века и од емираћанског власништва над лукама на арапској обали. Уједињени Арапски Емирати имају разнолико друштво. Економија Дубаија више зависи од међународне трговине и туризма, а и отворенија је за посетиоце, док је друштво Абу Дабија више за локалце јер је градска економија фокусирана на вађење фосилних горива. Велике празнике у УАЕ чине Рамазански бајрам, који означава крај Рамазана, као и Дан националности (2. децембар), који обележава оснивање Уједињених Арапских Емирата. Мушкарци у УАЕ су познати по ношењу тхавба, односно беле тунике до чланака исткану од вуне или памука, а жене по ношењу абаје, односно црне одеће која покрива већину делова тела. УАЕ су дом више културних установа од великог значаја, док се само у историјском округу Шарџе налази 17 музеја. УАЕ се сматрају културном престоницом арапског света. У Абу Дабију се налази велики уметнички музеј под називом Лувр Абу Даби, док је Дубаи препознатљив по музеју Дубаи и музеју Етихад, као и Дубаи опери. Медији Уједињени Арапски Емирати су дом неколико панарапских медијских кућа, међу којима су MBC Group и Orbit Showtime Network. Године 2007. Мухамед ибн Рашид ел Мактум је Декретом забранио кривично гоњење или притварање новинара због њиховог рада. Истовремено, УАЕ су забранили ширење онлајн материјала који може угрозити „јавни ред” и изриче затворске казне онима који „ругају или штете” угледу државе и „показују презир” према религији. Нови медији, као што су Facebook, Twitter, YouTube и Instagram, широко се користе у УАЕ од стране владиних тела, али и од стране јавности. Влада УАЕ користи званичне налоге на друштвеним мрежама како би комуницирала са јавношћу и чула њихове потребе. Последњих година дошло је до значајног пораста коришћења дигиталних медија у УАЕ, вођен широко распрострањеном употребом платформи као што су Snapchat и TikTok међу млађом популацијом. Инфлуенсери на овим платформама играју значајну улогу у обликовању трендова и промоцији различитих производа и услуга. Влада је такође спровела дигиталне иницијативе за унапређење услуга е-управе и промоцију концепата паметних градова, додатно показивајући посвећеност УАЕ технолошком напретку. Кухиња Традиционална храна Емирата одувек је била пиринач, риба и месо. Становници Уједињених Арапских Емирата користе већину своје хране из других држава западне и јужне Азије, међу којима су Иран, Саудијска Арабија, Оман, Пакистан и Индија. Морски плодови су вековима били главни ослонац емиратске исхране. Месо и пиринач су друге основне намирнице, а јагњетина и овчетина се користе више од козјег и говеђег меса. Популарна пића су кафа и чај, који се могу допунити кардамоном или шафраном како би им се дао препознатљив укус. Популарна јела Уједињених Арапских Емирата чине трид, мачбус, кубис, кхамир и чабаб, између осталог, док је локма познати десерт. Под утицајем западне културе, брза храна је постала веома популарна међу младима, до те мере да су спроведене кампање које указују на опасности претераног конзумирања брзе хране. Алкохол је дозвољен само у хотелским ресторанима и баровима. Свим ноћним клубовима је дозвољена продаја алкохола. Одређени супермаркети могу продавати алкохол, али се ови производи продају у посебним одељцима. Слично томе, свињетина, која је харам (није дозвољена муслиманима), продаје се у посебним одељцима у свим већим супермаркетима. Иако се алкохол може конзумирати, незаконито је бити пијан у јавности или возити моторно возило са било каквим трагом алкохола у крви. Спорт Формула 1 је нарочито популарна у Уједињеним Арапским Емиратима, а Велика награда Абу Дабија се сваке године одржава на стази Јас Марина на острву Јас у Абу Дабију. Трка се одржава увече и била је прва Гран При трка која је почела по дану, а завршила се ноћу. Остали популарни спортови су трке камила, соколарство, јахање и тенис. Дубаи је такође дом два велика терена за голф: голф-клуб Дубаи и голф-клуб Емирати. Поред аспекта слободног времена, спорт може играти важну улогу у обликовању националног идентитета. Соколарство, на пример, функционише као национални симбол од свог настанка 1971. Поред распрострањености соколарства, УАЕ су играли формативну улогу на међународном нивоу у координацији Унесковог признања соколарства као нематеријалног културног наслеђа. Фудбал је популаран спорт у УАЕ. Најпознатији клубови су Ел Наср, Ел Аин, Ел Васл, Шарџа, Ел Вахда и Шабаб ел Ахли, који уживају репутацију дугогодишњих регионалних шампиона. Фудбалски савез Уједињених Арапских Емирата основан је 1971. и од тада је посветио време и труд промоцији игре, организовању омладинских програма и побољшању способности. Репрезентација УАЕ се први пут квалификовала на Светско првенство у фудбалу током 1990. које је одржано у Италији. Крикет је један од најпопуларнијих спортова у УАЕ, углавном због емиграната из држава Јужноазијске асоцијације за регионалну сарадњу, као и Уједињеног Краљевства и Аустралије. Седиште Међународног савета за крикет налази се у Дубаију од 2005. У УАЕ постоји низ међународних објеката за крикет, који се често користе за међународне турнире. Напомене Референце Литература Спољашње везе Влада Уједињених Арапских Емирата