South Pars/North Dome

South Pars/North Dome és un jaciment de gas natural condensat situat al Golf Pèrsic. És, amb diferència, el jaciment de gas natural més gran del món, i la propietat del jaciment és compartida entre l'Iran i Qatar. Segons l'Agència Internacional de l'Energia (AIE), el jaciment conté uns 51 bilions de metres cúbics de gas natural in situ i uns 7.900 milions de metres cúbics de gas natural condensat. En comparació amb altres jaciments de gas natural, té gairebé tantes reserves recuperables com tots els altres jaciments junts. Per aquest motiu es considera que té una influència geoestratègica significativa. Aquest jaciment de gas cobreix una superfície de 9.700 km², dels quals 3.700 km² (South Pars) es troben en aigües territorials iranianes i 6.000 km² (North Dome) es troben en aigües territorials de Qatar. Els noms locals són relatius al país propietari. North Dome es troba al sud-oest de South Pars. A principis del 2026, abans de l'inici de la guerra de l'Iran del 2026, Qatar produïa aproximadament 520 milions de metres cúbics diaris, cosa que representa al voltant del 80% dels ingressos del govern de Qatar, mentre que la producció diària a la part iraniana es va estimar en només 57 milions de metres cúbics. L'explotació ineficient del jaciment de gas compartit per part de l'Iran sovint s'atribueix a les sancions occidentals, l'aïllament i la mala gestió. Aquests factors també han provocat que el govern iranià s'endarrereixi en els esforços de pressurització al seu costat del jaciment, cosa que fa que més gas migri al costat catarí del jaciment. Geologia de camp El camp ocupa 3.000 metres sota el fons marí a una profunditat d'aigua de 65 metres (213 ft), i consta de dues formacions gasoses independents: Kangan ( Triàsic ) i Dalan superior ( Permià ). Cada formació es divideix en dues capes de reservori diferents, separades per barreres impermeables. El camp consta de quatre capes de reservori independents K1, K2, K3 i K4. Les unitats K1 i K3 estan compostes principalment de dolomites i anhidrites, mentre que K2 i K4, que constitueixen importants reservoris de gas, comprenen calcària i dolomita. Una anhidrita massiva (el membre Nar) separa el K4 de la unitat K5 subjacent, que té unes qualitats de reservori deficients. La zona de producció bruta al jaciment de South Pars té un gruix aproximat de 450 m, i s'estén des de profunditats d'aproximadament 2750 a 3200 m. Els estrats del reservori s'inclinen suaument cap al NE. El gruix mitjà de les unitats del reservori disminueix des de South Pars (uns 450 metres (1,480 ft) ) al camp nord ( 385 metres (1,263 ft) ). Com en altres estructures de reservori a les zones veïnes, el reservori de l'Arc de Qatar està tallat per un conjunt de falles amb tendència NNO-SSE. La diagènesi té un efecte important en la qualitat del reservori del camp. El camp forma part de l'estructura de l'Arc de Qatar, amb direcció nord, que està delimitada pel cinturó de plecs i encavalcaments de Zagros al nord i nord-est. Al camp, l'acumulació de gas es limita principalment a les unitats estratigràfiques del Permià-Triàsic. Aquestes unitats conegudes com a Formacions Kangan-Dalan constitueixen reservoris de gas natural molt extensos al camp i a la zona del Golf Pèrsic, que estan compostos per sèries de carbonat i evaporita, també conegudes com a Formació Khuff. El Permià-Triàsic inferior s'ha dividit en les formacions de Faraghan (Permià inferior), Dalan (Permià superior) i Kangan (Triàsic inferior). Danys durant la guerra de l'Iran del 2026 El 18 de març de 2026, el jaciment va ser atacat per la Força Aèria Israeliana. Funcionaris dels Estats Units van negar que l'atac israelià estigués coordinat o aprovat pels americans. Els informes inicials van revelar que els danys causats a seccions del jaciment de gas de South Pars representen gairebé el 12% de la producció total de gas de l'Iran. El Ministeri de Petroli de l'Iran va dir que diverses instal·lacions havien resultat danyades i que s'estava controlant un incendi al jaciment de gas. No es van reportar víctimes en un primer moment. L'atac va aturar la producció de dues refineries amb una capacitat combinada de 100 milions de metres cúbics per dia. Diverses parts del jaciment de gas es van tancar per evitar que l'incendi s'estenés. Després de la notícia de l'atac, els preus internacionals del petroli van augmentar de 103 dòlars per barril a 108 dòlars. Els preus del gas a Europa van augmentar un 7 % a causa dels temors d'accions de represàlia iraniana contra les infraestructures energètiques als estats àrabs del Golf. L'Iran va aturar els seus fluxos de gas a l'Iraq, que depèn de l'Iran entre un terç i un 40 % de les seves necessitats de gas i energia. El 6 d'abril de 2026, el ministre de Defensa va revelar que Israel havia llançat un atac contra les instal·lacions petroquímiques iranianes a Assaluyeh. A causa d'aquests atacs, les empreses que subministraven electricitat, aigua i oxigen a Assaluyeh van ser objectiu; tanmateix, Pars Petrochemical Company va quedar il·lesa. Referències