NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Estádio Nacional de Lusail

O Estádio Nacional de Lusail, ou Estádio Icônico de Lusail (em árabe: ملعب لوسيل الدولي; Lusail Iconic Stadium em inglês) é um estádio de futebol localizado em Lusail no Catar, inaugurado em 22 de novembro de 2022. O Estádio de Lusail é propriedade da Associação de Futebol do Catar, é o maior estádio do país e dos oito estádios escolhidos para sediar a Copa do Mundo FIFA de 2022, recebendo dez partidas do torneio, dentre elas a final. Construção O processo para construção do estádio iniciou em 2014, sendo vencido pelo consórcio composto pela HBK Constructing (HBK) e China Railway Construction Corporation (CRCC). O estádio foi desenhado pela firma britânica Foster + Partners, para uma capacidade de 88.966 assentos. Como os demais estádios para a Copa do Mundo de 2022, o Estádio Nacional de Lusail é climatizado utilizando energia solar e tendo pegada de carbono zero. A construção foi iniciada em 11 de abril de 2017, com o fim previsto para 2020, acabou sendo adiado juntamente com os três amistosos que aconteceriam até a Copa do Mundo de 2022, torneio que terá dez jogos no estádio. Após a Copa do Mundo, prevê-se uma reconfiguração para 20.000 lugares. O excesso de assentos será removido e as partes liberadas serão ocupadas por espaços comunitários com lojas, cafés, academias, instalações educacionais e uma clínica médica. Copa do Mundo de 2022 O estádio sediou 10 jogos da competição, entre eles a final. Ver também Copa do Mundo FIFA de 2022 Arena de Desportos de Lusail Referências
Stadionul Lusail Iconic

Stadionul Lusail Iconic (în arabă ملعب لوسيل الدولي) este un stadion în Lusail, Qatar, inaugurat în anul 2021. Este cel mai mare stadion din Orientul Mijlociu din punct de vedere al capacității, 88.966 de locuri, și al doilea ca mărime din Asia. Arena a găzduit finala Campionatului Mondial de Fotbal 2022. Construcția a început oficial la 11 aprilie 2017. Designul său final a fost dezvăluit în decembrie 2018. Referințe Legături externe Materiale media legate de Stadionul Lusail Iconic la Wikimedia Commons
Национальный стадион (Лусаил)

Стадион Лузаил Айконик (араб. ملعب لوسيل الدولي‎) — футбольный стадион в катарском городе Лусаиле, построенный к Чемпионату мира по футболу 2022 года. На стадионе был сыгран финал мирового футбольного первенства. Вместимость 80 тыс. зрителей (по оф. отчётам, на матчах присутствовало 88 966 зрителей). 2 февраля 2021 года было объявлено о том, что вместимость стадиона после чемпионата мира будет сокращена до 20 000 сидячих мест. Чемпионат мира по футболу 2022 На «Национальном стадионе» в общей сложности прошло 10 матчей Чемпионата мира: 3 матча в группе C, 2 матча в группе G и один матч в группе H. Также стадион принял 4 матча в плей-офф: по одному на каждой стадии, в том числе финал. Матчи Чемпионата мира по футболу 2022 на «Национальном стадионе» в Лусаиле: Примечания Ссылки Проекты будущих стадионов Чемпионата мира 2022 на сайте theguardian.com (англ.)
Stadion Lusail Ajkonik

Stadion Lusail Ajkonik (engl. Lusail Iconic Stadium) (arap. ملعب لوسيل الدولي) je fudbalski stadion u Lusailu u Kataru. Ovaj stadion će biti domaćin za finale Svetskog prvenstva 2022. u Kataru. Lusail stadion je u vlasništvu Fudbalskog saveza Katara i najveći je stadion u Kataru od svih osam stadiona koji su bili konvertovani za Svetsko prvenstvo 2022. Stadion je udaljen 23 km severno od Dohe. Izgradnja Plan stadiona je započet 2014. godine sa Kineskom Korporacijom za Izgradnju (CRCC) i HBK-om. Dizajniran je od Britanske firme Foster + Panters, i Populous, podržan od MANICA Architecture. Stadion ima kapacitet od 80.000 sedećih mesta. Kao i svaki stadion koji je planiran za Svetsko Prvenstvo 2022, Lusail Stadion će imati tehnologiju hlađenja koristeći solarnu energiju. Izgradnja je započela 11. aprila 2017. Završila se u aprilu 2021. godine a otvoren je 22. novembra 2021. godine. Stadion će biti domaćin 10 utakmica i finala tog prvenstva. Tokom Svetskog Prvenstva, očekivano je da će biti konfigurano u stadion sa 40.000 sedišta. Višak sedišta bi bio uklonjen, a taj dio bi se iskoristio za kafiće, aktivnosti, obrazovne ustanove i kliniku. Reference
Lusail Iconic Stadium

Lusail Iconic Stadium (arabiska: ملعب لوسيل المتميز) är en idrottsarena i den nya staden Lusail i Qatar strax norr om huvudstaden Doha. Stadion byggdes till världsmästerskapet i fotboll 2022. Arenan ägs av Qatars fotbollsförbund, och är den största arenan i Qatar och Mellanöstern sett till kapacitet. Den är en av åtta arenor som byggdes för VM i fotboll 2022. Den var värd för finalen mellan Argentina och Frankrike den 18 december 2022. Den är för närvarande den näst största fotbollsarenan i Asien, men kommer att minska sin nuvarande kapacitet på 88 966 till 40 000 inom en snar framtid. Lusail Stadium invigdes den 9 september 2022 med matchen Lusail Super Cup. Stadion kommer att ha ett solcellsdrivet kylsystem för att hålla nere temperaturen inne på stadion. Gästevenemang Den 9 september 2022 var Lusail Stadium värd för den saudi-egyptiska supercupen, en turnering som fungerade som en repetition inför VM-finalen, som hölls mellan de två lagen Al-Hilal, den saudiarabiska mästaren 2021–22, och Zamalek SC, den egyptiska mästaren 2021–22, inför 77 575 fans. De två lagen spelade 1–1 oavgjort, där Al-Hilal vann med 4–1 efter straffläggning. Världsmästerskapet i fotboll 2022 Lusail Stadium var värd för tio matcher under Världsmästerskapet i fotboll 2022, inklusive finalen. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Lusail Stadium, 31 maj 2025. Noter
Лусаїл (стадіон)

Стадіон «Лусаїл-Айконік», або Міжнародний стадіон «Лусаїл» (араб. ملعب لوسيل الدولي) — футбольний стадіон у Лусаїлі, Катар, на якому відбулася фінальна гра Чемпіонату світу з футболу 2022. Офіційно відкритий 22 листопада 2021. Стадіон Лусайл є найбільшим стадіоном у Катарі, та одним із семи стадіонів, переобладнаних для проведення Чемпіонату світу з футболу в Катарі 2022 року. Будівництво Будівництво стадіону розпочалося ще в 2014 році. Для цього було створено консорціум «HBK Contracting» (HBK) та «China Railway Construction Corporation» (CRCC), які і стали генеральними підрядниками. «Lusail stadium» був розроблений британською фірмою «Foster and Partners» і «Populous» та початково розрахований на 88 966 місць, що робить його найбільшим стадіоном Катару та Чемпіонату світу з футболу 2022. Як й інші стадіони будівництво, яких заплановано до Чемпіонат світу 2022 року, стадіон «Лусаїл» буде охолоджуватися за допомогою сонячної енергії та матиме нульовий вуглецевий слід. До фактичного будівництва приступили 11 квітня 2017 року і планували завершити вже у 2020 році. Він мав провести три товариські матчі до чемпіонату світу 2022 року, але оскільки завершення будівництва стадіону було відкладено, згодом було вирішено, що він проведе 10 ігор, включаючи фінал. Очікується, що після Чемпіонату світу він буде переобладнаний у стадіон на 40 000 місць, а інші частини будівлі буде перепрофільовано під громадські приміщення з крамницями, кав'ярнями, спортивними та освітніми закладами, а також шпиталем. Чемпіонат світу 2022 Стадіон Лусаїл-Айконік прийме 10 матчів Чемпіонату світу 2022. Примітки Посилання FIFA World Cup 2022 Результати PDF (англ.)
ТЕС Барка

ТЕС Барка — теплова електростанція на півночі Оману. У 2003-му на майданчику станції запустили в роботу парогазовий блок комбінованого циклу потужністю 459 МВт, в якому дві газові турбіни потужністю по 119,5 МВт живлять через відповідну кількість котлів-утилізаторів одну парову турбіну з показником 220 МВт. З електростанцією інтегрований завод з опріснення води потужністю 91 тис. м³ на добу, який відбирає для своєї діяльності 25 МВт. Як паливо станція використовує природний газ, постачений по трубопроводу Мурайрат – Сухар. Необхідну для роботи майданчику морську воду отримують через чотири трубопроводи завдовжки по 1,2 км з діаметром 2,2 метра. Відпрацьована електростанцією вода повертається в море по двох трубопроводах завдовжки по 0,7 км з діаметром по 2,5 метра. Проект реалізувала американська компанія AES, яка станом на 2001 рік володіла 85 % участі. Надалі склад учасників неодноразово змінювався і з 2010-го найбільшим власником стала саудійська компанія Acwa Power, що має 41,91 % участі. Примітки
Kraftwerk Alba

Das Kraftwerk Alba ist ein GuD-Kraftwerk in Bahrain. Es ist im Besitz von Aluminium Bahrain (ALBA) und wird auch von ALBA betrieben. Daten Mit einer installierten Leistung von 2.249 (bzw. 2.265) MW ist es das leistungsstärkste Kraftwerk in Bahrain. Es dient zur Versorgung der direkt neben dem Kraftwerk gelegenen Aluminiumhütte von ALBA. Die installierte Leistung von 2.249 MW entspricht dem durchschnittlichen Stromverbrauch in ganz Bahrain. Kraftwerksblöcke Das Kraftwerk besteht gegenwärtig aus vier Anlagen. Die folgende Tabelle gibt einen Überblick: Siehe auch Liste von Kraftwerken in Bahrain Einzelnachweise
ТЕС Аз-Зур-Південь

ТЕС Аз-Зур-Південь – теплова електростанція в Кувейті, за вісім десятків кілометрів на південний схід від його столиці міста Ель-Кувейт. Станцію Аз-Зур-Південь започаткувала введена в експлуатацію у 1987 – 1989 роках черга із восьми парових турбін потужністю по 300 МВт (можливо відзначити, що у 1980-х в Кувейті спорудили або уклали контракти на зведення одразу трьох таких черг – інші відносились до ТЕС Доха та Сабія). Крім того, тут запустили чотири встановлені на роботу у відкритому циклі газові турбіни потужністю по 27,8 МВт. У 2004-му ТЕС розширили за рахунок восьми встановлених на роботу у відкритому циклі газових турбін потужністю по 130 МВт (показник вказано при типовій для Кувейта високій температурі повітря, тоді як номінальна потужність цих турбін при стандартних 15 градусах за Цельсієм становить аж 163 МВт). В 2010-му їх використали для створення комбінованого парогазового циклу, для чого під’єднали через котли-утилізатори до двох парових турбін потужністю по 280 МВт. Таким чином, утворилось два блоки, кожен з яких має 4 газові турбіни, 4 котла та 1 парову турбіну. Ще до завершення зазначених вище парогазових блоків, у 2008-му, на майданчику стали до ладу п’ять встановлених на роботу у відкритому циклі газових турбін потужністю по 165 МВт. А в 2013-му з них створили ще один парогазовий блок, в якому через п’ять котлів-утилізаторів живляться дві парові турбіни потужністю по 185 МВт. Нарешті, в 2015-му станцію підсилили ще двома встановленими на роботу у відкритому циклі газовими турбінами потужністю по 250 МВт, що довело її загальний показник до 5806 МВт. При цьому до 2019 року станція була найпотужнішою в країні, поступившись потім ТЕС Сабія. Втім, з урахуванням спорудженої приватним капіталом сусідньої ТЕС Аз-Зур-Північ майданчик Аз-Зур все-рівно залишається ведучим за встановленою потужністю. Також можливо відзначити, що поряд з цим майданчиком в кінці 2010-х почався запуск одного з найбільших в світі нафтопереробних заводів Аз-Зур, котрий буде здатний переробляти понад 30 млн тон нафти на рік та потребуватиме великої кількості електроенергії. Як паливо станція використовувала нафтопродукти, проте з 2013-го почала також споживати блакитне паливо. Останнє можливо отримувати по трубопроводу Міна-аль-Ахмаді – Аз-Зур, а з 2021-го також від розташованого неподалік терміналу ЗПГ Аз-Зур. Для охолодження використовують морську воду. Зв’язок із енергосистемою країни відбувається по ЛЕП, розрахованим на напругу 275 кВ та 132 кВ. Опріснення води Як і всі інші електростанції Кувейту, Аз-Зур-Південь створювалась як інтегрований проект, де залишкове тепло спрямовується на виробництво прісної води. Так, разом з першою чергою в 1988 – 1989 роках ввели в експлуатацію вісім ліній, а до 2001-го на майданчику з’явилось шістнадцять ліній з опріснення. Вони мають одиничну потужність майже у 33 млн літрів на добу, а всього Аз-Зур-Південь може видавати 525 млн літрів прісної води на добу. Примітки
ТЕС Доха

ТЕС Доха – теплова електростанція на узбережжі затоки Кувейт, за кілька кілометрів від західної околиці столичного міста Ель-Кувейт. ТЕС Доха стала третім потужним генеруючим майданчиком в історії кувейтської енергетики (після розташованої прямо в порту Ель-Кувейту ТЕС Шувайх та зведеної в районі нафтопереробних комплексів ТЕС Шуайба). В 1977 – 1979 роках тут ввели в експлуатацію першу чергу (відома як Доха-Схід) з сімома паровими турбінами потужністю по 150 МВт. Невдовзі, у 1981-му, їх доповнили шістьома встановленими на роботу у відкритому циклі газовими турбінами потужністю по 18 МВт. А в 1983 – 1984 роках поряд постала друга черга (Доха-Захід) у складі восьми потужних парових турбін з показником по 300 МВт. Можливо відзначити, що вона стала першою у серії із трьох таких черг, введених на різних електростанція – в кінці того ж десятиліття такий комплекс запрацював на ТЕС Аз-Зур-Південь, а в кінці 1990-х – на ТЕС Сабія (в останньому випадку будівництво затрималось на кілька років через іракське вторгнення). У 2008-му Доха-Захід доповнили п’ятьма встановленими на роботу у відкритому циклі газовими турбінами потужністю по 28,2 МВт. В 2016-му на Доха-Схід через поганий технічний стан вивели з експлуатації дві газові турбіни, що зменшило потужність цієї частини майданчику до 1122 МВт. Як паливо станція використовувала нафтопродукти, проте наразі вона також може споживати блакитне паливо. Для цього у 2013-му її підключили до газопроводу від кувейтського НПЗ Міна-Аль-Ахмаді (тут працює потужний газопереробний завод, а в порту Міна-аль-Ахмаді наявний плавучий термінал для імпорту зрідженого природного газу). Для охолодження на ТЕС Доха використовують морську воду. Первісно майданчик сполучили з енергосистемою ЛЕП, розрахованою на напругу 132 кВ, проте для видачі продукції черги Доха-Захід її підключили до ЛЕП 275 кВ. Опріснення води Обидві черги станції створювались як інтегровані проекти, в яких залишкове тепло спрямовується на виробництво прісної води. Так, разом з Доха-Схід ввели в експлуатацію сім ліній одиничною потужністю понад 27 млн літрів на добу (всього 191 млн літрів). На другій черзі запустили чотири лінії тієї ж потужності та дванадцять ліній, здатних видавати майже 33 млн літрів прісної води на добу (всього біля 500 млн літрів). Примітки
ТЕС Газлан

ТЕС Газлан (Ghazlan) — теплова електростанція на східному узбережжі Саудівської Аравії. У 1980-му стала до ладу перша черга станції, що має чотири парові котла, від яких живляться чотири парові турбіни потужністю по 430 МВт. З 1999 по 2001 роки ввели в дію другу чергу, яка також мала чотири парові котла та чотири парові турбіни потужністю по 664 МВт. Як паливо станція використовує природний газ. Можливо відзначити, що повз її майданчик проходить газопровід Утманія – Беррі. Видача продукції другої черги відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 380 кВ. Примітки
Sadiyat

Sadiyat és una illa de l'emirat d'Abu Dhabi situada just a la punta nord-est d'Abu Dhabi (ciutat), de les illes adjacents de la qual està separada pel canal de Bishum. Mesura uns 5 km de llarg per uns 3,5 d'ample, però amb una llengua de terra que es perllonga cap al nord-est uns 3 km, on l'amplada és d'entre 400 i 150 metres. La superfície és de 20 km². La seva punta nord-est està propera a la punta occidental de l'illa Balghelam. És una illa sorrenca amb dunes d'arena mòbils i dunes fòssils i amb extenses àrees de sabkhat (llacuna salada) a la part sud-oriental. La vegetació és heliòfila amb manglars a les costes. Les parts menys visitades de l'illa acullen colònies d'ocells com el xatrac Sternula saundersi, el corriol camanegre (Charadrius alexandrinus) i ocells migratoris. A Sadiyat també hi ha pelicans vulgars i xibecs cap-rojos. A les aigües de la rodalia s'observen dofins (Sousa chinensis). La part septentrional de l'illa s'ha desenvolupat com a zona industrial i està planificada una zona franca i centre financer. Referències
Isla de Saadiyat

Isla de Saadiyat (en árabe: جزيرة سعديات o "Isla de la Felicidad")​ es una isla de 2700 hectáreas, situada a 500 metros de la ciudad e isla de Abu Dabi.​ Esta isla es objeto de un importante proyecto de desarrollo para hacer un turismo masivo y promover la cultura. En la isla no solo se incluyen residencias, hoteles de lujo, campos de golf y puerto deportivo, sino también todo un distrito cultural (Louvre Abu Dabi y en futuro Guggenheim Abu Dhabi), el emirato busca hacer de la isla un centro cultural de renombre mundial. Véase también Geografía de Emiratos Árabes Unidos Geografía de Asia Referencias Enlaces externos Mapa de localización de la isla
Île de Saadiyat

L'île de Saadiyat (en arabe : جزيرة سعديات, transcrit Ǧazīrat Saʿdīyāt selon la norme DIN 31635, « île du bonheur » en français) est une île de 2 700 hectares située à 500 mètres au large de la ville d'Abou Dabi, capitale des Émirats arabes unis. Géographie Saadiyat est une île de sable plate qui se situe à 500 mètres de celle d'Abou Dabi. Elle occupe une superficie de 2 700 hectares et possède 30 kilomètres de rivage, dont les 2/3 sont des plages naturelles. Des tortues imbriquées pondent sur l'île. Programme d'aménagement Cette île fait l'objet d'un grand programme d'aménagement visant à en faire un gigantesque complexe touristico-culturel. À terme, 145 000 personnes doivent loger dans l'île. Ce projet prévoit des résidences, hôtels de luxe, marinas et terrains de golf, un quartier culturel, l'émirat d'Abou Dabi souhaitant faire de l'île un centre culturel de renommée mondiale. Depuis 2005, des lots de terre sont en vente au public. Parmi les projets culturels annoncés ou en cours : un musée classique ou musée du Louvre Abou Dabi, en coopération avec le musée du Louvre de Paris et construit par Jean Nouvel, inauguré en novembre 2017 ; un musée d'art moderne ou musée Guggenheim Abou Dabi construit par Frank Gehry à partir de 2018 pour un coût de 400 millions d'euros ; le musée national Zayed consacré à l'histoire des Émirats et confié à Norman Foster, inauguré en décembre 2025 ; le muséum d'histoire naturelle d'Abou Dabi, inauguré en novembre 2025 ; une cité des arts (Performing Art Center), construite par Zaha Hadid ; un musée maritime, construit par Tadao Ando ; une grande salle de concert ; un campus de la New York University inauguré en 2010 ; un centre des visiteurs de l'île ou Manarat Al Saadiyat (qui signifie "un lieu de lumières" en arabe) ; un parcours de golf avec vues sur l'océan ou Saadiyat Beach Golf Club, conçu par Gary Player. En 2009, Human Rights Watch publie un rapport sur les conditions de travail des 2 500 ouvriers étrangers (Inde, Bangladesh, Thaïlande, Népal) sur l'île. Ce rapport révèle que les ouvriers gagnent seulement huit dollars par jour, pour des journées de douze heures. Les manifestations sont interdites, sous peine de renvoi dans son pays d'origine. Les passeports sont confisqués par les chefs de chantier. Galerie de photographies Notes et références Liens externes Site officiel Portail des îles Portail des Émirats arabes unis
Isola Sa'diyyat

L'isola Sa'diyyat (in arabo جزيرة سعديات‎?, Jazīrat saʿdiyyāt, che significa "isola delle felicità") è una grande isola, a 500 metri dalla costa di Abu Dhabi, in via di progressiva costruzione. Sull'isola sono in costruzione vari progetti commerciali, residenziali e di piacere del valore di 27 miliardi di dollari, tra i quali il Museo Guggenheim di Abu Dhabi. Lo sviluppo dell'isola verrà completato nel 2019. Diventerà anche il maggior centro culturale del paese, secondo il governo di Abu Dhabi. Voci correlate Isola Yas Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su isola Saadiyat Collegamenti esterni Isola Sa'diyyat, su saadiyat.ae. URL consultato il 28 aprile 2009 (archiviato dall'url originale il 14 aprile 2015).
Ilha de Saadiyat

A ilha de Saadiyat (em árabe: جزيرة سعديات que significa "Ilha da Felicidade") é uma ilha com 2700 hectares, situada a 500 metros da cidade e ilha de Abu Dhabi, nos Emirados Árabes Unidos. Esta ilha é objeto de um importante projeto de desenvolvimento para turismo de massas e promoção da cultura. Na ilha não só estão projetadas áreas residenciais, mas também hotéis de luxo, campos de golfe e um porto desportivo, mas também uma grande área cultural, incluindo os futuros Louvre Abu Dhabi e Guggenheim Abu Dhabi. Na parte norte da ilha foi desenvolvida uma zona industrial, estando planeada uma zona franca e um centro financeiro. Referências Ligações externas Mapa da ilha
Саадият

Саадият (араб. جزيرة السعديات‎ — Остров счастья) — естественный остров в Персидском заливе, в 10—11 км к северо-востоку от центра города Абу-Даби. История строительства Остров Саадият — естественный остров-город, в котором будут жить 160 тысяч человек. Попасть на остров Саадият можно с помощью двух намывных автомагистралей, соединяющих его мостами с Абу-Даби. Этот проект разрабатывает TDIC (Компания по туристическому развитию и инвестированию). Окончание этого крупномасштабного проекта было запланировано на 2018 год. Достопримечательности острова Саадият На острове планируется разместить девять пятизвёздочных отелей, поля для гольфа и многое другое. Строящийся квартал культуры включает четыре музея: Национальный музей имени шейха Зайда, проект Нормана Фостера. Музей Гуггенхайма в Абу-Даби, музей абстрактного искусства, проект Фрэнка Гери. Лувр Абу-Даби, проект Жана Нувеля. Морской музей, проект Тадао Андо. Центр исполнительских искусств (Abu Dhabi Performing Arts Centre), проект Захи Хадид. Экскурсионный центр Манарат-аль-Саадият (Manarat Al Saadiyat — «источник просвещения»), открытый в 2009 году, в котором можно узнать подробности о проектах застройки острова. Кампус Нью-Йоркского университета в Абу-Даби. При университете работает Галерея искусств (NYUAD Art Gallery) — место проведения различных художественных выставок. Примечания Ссылки Saadiyat Island - крупнейший культурный центр арабского мира . «Архитектоника» (14 февраля 2007). Дата обращения: 13 февраля 2020. Бабуров, Василий. Остров счастья завтрашнего дня // «Архитектурный вестник». — 2007. — № 2 (95). Архивировано 24 марта 2012 года.
Острів Саадіят

Острів Саадіят ( Острів щастя ) — природний острів у Перській затоці, неподалік від Абу-Дабі. Історія будівництва Острів Саадіят — природний острів-місто, в якому будуть жити 160 тисяч осіб. На острові планується розмістити чотири музеї (в тому числі філії паризького Лувру і Нью-Йоркського Гуггенхайма), дев'ять п'ятизіркових готелів, поля для гольфу і багато іншого. Потрапити на острів Саадіят можна за допомогою двох автомагістралей, що сполучають його мостами з Абу-Дабі. Цей проект розробляє TDIC (Компанія з туристичного розвитку та інвестування). Закінчення цього великомасштабного проекту заплановано на 2018 р. Пам'ятки острова Саадіят Zayed National Museum (Національний музей імені шейха Заїда). Guggenheim Abu Dhabi Museum (музей абстрактного мистецтва Гуггенхайм Абу-Дабі), проект Френка Гері. Лувр Абу-Дабі, проект Жана Нувеля. Performing Arts Center (Центр виконавських мистецтв), проект Захі Хадід. Національний музей, проект Нормана Фостера. Морський музей, проект Тадао Андо. Manarat Al Saadiyat (центр розваг). Saadiyat Island Примітки
ТЕС Ер-Ріяд 9

ТЕС Ер-Ріяд 9 — теплова електростанція в центральній частині Саудівської Аравії. В 1998 – 2000 роках на майданчику станції стали до ладу чотири парогазові блоки комбінованого циклу одиничною потужністю біля 358 МВт, у кожному з яких чотири газові турбіни одиничною потужністю від 60,2 МВт до 62,4 МВт живлять через відповідну кількість котлів-утилізаторів одну парову турбіну з показником у 114 МВт. В 2004-му ввели в дію другу чергу у складі восьми встановлених на роботу у відкритому циклі газових турбін потужністю від 61,8 МВт до 63,4 МВт. В 2007 – 2008 роках запустили третю чергу, що мала тридцять дві газові турбіни потужністю від 55,4 МВт до 58,2 МВт. Таким чином, загальна потужність ТЕС досягнула рівня біля 3750 МВт. Станція використовує природний газ, який надходить по трубопроводу Схід-Захід – Ер-Ріяд. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працюють під напругою 380 кВ та 132 кВ. Примітки