NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Playa de Bastiagueiro

La playa de Bastiagueiro es una playa urbana situada en Bastiagueiro, entre las parroquias de Liáns y Perillo del municipio de Oleiros, en la provincia de La Coruña.​ Tiene 580 metros de longitud y una anchura media de 77 metros. Tiene bandera azul y un puesto de la Cruz Roja. Su arena es fina y blanca, y se trata de una playa muy visitada por los surfistas. Galería de imágenes Referencias
Caneliñas

The beach Caneliñas is an area located within the center of 'Portonovo' , in the parish of Adina, Sanxenxo, Spain. It is one of the urban beaches of the village of Sanxenxo together with Baltar. It is crossed by the avenue of Pontevedra. It is a small beach about 150 meters, with crystal clear water and fine white sand located next to Canelas and Baltar west. In summer there are activities such as Zumba, football, and yoga. References
Caneliñas (playa)

Caneliñas es una pequeña playa de arena blanca y fina, situada en el entorno urbano de Portonovo. Posee una bandera azul.​ Su principal atractivo es La Covasa, un estrecho de agua entre dos rocas en uno de los bordes de la playa y que se vacía por completo cuando baja la marea. Antiguamente esta playa era usada para poner a flote barcos de gran envergadura desde tierra. Aun siendo una playa pequeña y estando refugiada del mar abierto, no es extraño poder observar oleaje de carácter pacífico en cualquier época del año. Véase también Playa de Canelas Playa de Baltar Portonovo Sangenjo Playas de Galicia Anexo:Playas de Pontevedra Referencias
Platja de Cesantes

La platja de Cesantes, també coneguda com a platja d'A Punta, és una platja gallega situada al tram de costa de la parròquia de Cesantes, al municipi de Redondela, a l'ensenada de San Simón, al fons de la ria de Vigo. Les seves aigües tranquil·les i lliures d'onades pròpies de l'Atlàntic, fan que aquesta platja sigui freqüentada per practicar esports aquàtics com el windsurf o el kytesurf. És un espai protegit amb l'objectiu de recuperar les espècies vegetals originàries de la zona. També té un passeig marítim i accés per minusvàlids. Galería de imaxes Referències Enllaços externs Platges de Redondela Arxivat 2014-12-25 a Wayback Machine.
Playa de Morouzos

La playa de Morouzos (praia de Morouzos en gallego) está situada en el municipio español de Ortigueira, en el norte de la provincia de La Coruña.​ Descripción Es una playa situada en un entorno rural, orientada al norte en la confluencia de las desembocaduras de la ría de Ortigueira (por el este) y de la ría de Ladrido y río Baleo (por el oeste). En su margen oriental se halla la isla de San Vicente, un pequeño islote unido a la playa por un istmo que es transitable solamente durante la marea baja. Es una playa ventosa y con oleaje moderado. Su arena es de color oscuro y grano medio/grueso y posee uno de los sistemas dunares más representativos y de mayor extensión de Galicia, que incluye una extensa zona intermareal, con marismas, zonas de carrizos y un bosque de pinos. En su extremo suroeste se halla la laguna de San Martiño, formada por el represamiento de agua en una depresión del sistema dunar. Esta laguna fue objeto de un programa de recuperación que recibió en el año 2007 el premio San Telmo del Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos de Galicia.​​​ Dispone de aseos, duchas, aparcamiento público, servicio de socorristas y acceso para minusválidos. Durante la celebración del festival de Ortigueira se habilita su pinar como zona de acampada libre y gratuita.​ Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Playa de Morouzos.
Platja d'Oza

La platja d'Oza és una platja urbana de la ciutat de la Corunya, a Galícia, situada al barri d'Oza. Està resguardada del vent de l'Atlàntic i de les ones. Disposa de dutxes, lavabos, aparcament, quiosc de premsa, servei de salvament, primers auxilis i gestió ambiental ISO 14001. A més és accessible per minusvàlids. Està prohibit l'accés amb animals. Es va construir l'any 1994, a prop de la desapareguda platja de Lazareto, anomenada així per està a prop d'una leproseria. Malgrat l'oposició dels veïns, aquesta platja fou destruïda durant la dictadura franquista per convertir-la en abocador. Galeria d'imatges Referències Vegeu també Oza
Playa de Oza

La playa de Oza es una playa urbana de la ciudad de La Coruña (Galicia, España), situada en el barrio de Oza. Está resguardada del viento del océano Atlántico y de las olas.​ Dispone de duchas, aseos, aparcamiento, quiosco de prensa, servicio de salvamento, primeros auxilios y gestión ambiental ISO 14001. Además es accesible para discapacitados. Está prohibido el acceso con animales. Se construyó en 1994 cerca de la desaparecida playa de Lazareto, llamada así por estar cerca de una leprosería. A pesar de la oposición de los vecinos, esa playa fue destruida durante la dictadura franquista para convertirla en vertedero.​​ Véase también Playa de Riazor Playa del Orzán Referencias
Platja de Pantín

La platja de Pantín, també coneguda com a platja d'O Rodo, és una platja del municipi gallec de Valdoviño, a la província de la Corunya, situada a la parròquia de Pantín. S'hi celebra anualment al mes de setembre la Pantín Classic, una prova del campionat del món de surf. Les condicions de vent i onades, de fins a cinc metres, de la platja fan que sigui molt utilitzada per a realitzar esports nàutics. També es coneix com a platja d'O Rodo, per la localitat en què es troba i que també dona nom a un castro situat en un dels extrems de la platja. Galeria d'imatges Enllaços externs Informació de la platja a la web oficial de Turisme de Galícia (gallec) Web de la Pantín Classic
Praza da Quintana

La praza da Quintana és una plaça simbòlica del centre de la ciutat de Santiago de Compostel·la, formada per la confluència de la façana sud de la catedral de Santiago, la Casa da Parra, el convent de San Paio de Antealtares i la Casa da Conga. Està dividida per unes escalinates, que separen l'anomenada Quintana de Vivos, al nivell superior, de la Quintana de Mortos. Es va construir en el segle XVI després de la decisió del consistori de convertir el cementiri medieval de la Quintana de Mortos en plaça pública, cap al 1611, pel mestre Francisco Fernández de Araújo i per encàrrec amb el canonge de la catedral José Vega y Verdugo. En les mateixes obres es va aprofitar per tancar la façana oriental de la catedral amb un mur, a mode de pantalla, que cobria la capçalera i les capelles absidials. És molt utilitzada en esdeveniments públics de caràcter reivindicatiu o lúdic, especialment grans concerts populars. Enllaços externs Càmera de la CRTVG a la plaça
Quintana Square

Quintana Square (Spanish: Plaza de la Quintana; Galician: Praza da Quintana) is the main square of Santiago de Compostela, Galicia, Spain. It is formed by the meeting of the south facade of Santiago de Compostela Cathedral, Casa da Parra, Monastery of Saint Pelagius of Antealtares and Casa da Conga. History A "quintana" is a street in a Roman camp, that separates the fifth and sixth maniples and contains the marketplace. The area of Quintana Square was once a cemetery. The square was built around 1611, following the decision of the Mayor of Compostela to convert the medieval cemetery known as Quintana de Mortos into a public square. This is now the "Quintana de Mortos" (English: Quintana of the dead) on the lower level of the square. The cemetery's remains were first moved to the Convent of San Domingos de Bonaval and then to Boisaca cemetery. Masters Francisco Fernández de Araújo and José de la Peña de Toro were commissioned by the Santiago de Compostela Cathedral's canon José Vega y Verdugo. At the same time, the construction closed the eastern facade of the cathedral with a running wall, like a screen, that covered the main and the apse chapels. Description The plaza is divided by a staircase, which separates the so-called "Quintana de Vivos" (English: Quintana of the living) at the higher level from the "Quintana de Mortos" on the level below. During a Jacobean Holy Year (years when Saint James' Day, 25 July, falls on a Sunday), pilgrims cross the plaza to enter the basilica through the Holy Door to efarn a plenary indulgence granted by Pope Alexander III in his 1179 bull, Regis aeterni. It is a widely used public space for events: gatherings for Galician Literature Day, National Day of Galicia, demonstrations or commemorations (i.e., Plataforma Nunca Máis. Artists such as Susana Seivane use the space for musical concerts and performances. In the "canzorros" at the top of Casa da Parra there is a CRTVG webcam, that updates its image every two seconds and covers approximately a 90º viewing angle of the plaza. Literary Battalion A plaque in the plaza commemorates the work of the Literary Battalion during the Spanish War of Independence with the inscription: A LOS HEROES DEL BATALLON LITERARIO DE 1808 LOS ESCOLARES COMPOSTELANOS DE 1896 Y LOS AYUNTAMIENTOS DE 1822 1865 Y 1896 (To the heroes of the Literary Battalion of 1808 The Compostela scholars of 1896 and the city councils of 1822 1865 and 1896) See also Praza de Cervantes Praza do Paraíso Plaza del Obradoiro Berenguela tower References External links Praza da Quintana web cam Billington, Rachel (1 October 1989). "Santiago's Golden Legend". New York Times.
Praza das Bárbaras

La praza das Bárbaras és una petita plaça de la Ciutat Vella de la Corunya. La formen dos murs exteriors del convent de les Mares Clarisses, amb acàcies i una creu al centre. Va ser declarada conjunt historicoartístic l'11 de març de 1971. El convent es va construir sobre una capella del segle XV i va ser reformat el 1613. Sobre la porta d'entrada, es va col·locar un relleu que va poder pertànyer a un baldaquí o a un sarcòfag gòtic del segle XIV que representa el pelegrinatge com una de les vies penitencials per a la salvació. Mostra el Judici Final i està presidit per la Santíssima Trinitat; el Pare Etern sosté el Crist crucificat, acompanyat per la lluna i el sol. A l'esquerra, l'arcàngel Miquel pesa les ànimes dels pelegrins i monjos que van arribant per la dreta, entre arbres. A la dreta apareixen sant Miquel i un drac. A l'interior, un altre relleu (que possiblement va pertànyer a la capella primitiva) mostra santa Caterina i santa Bàrbara. Referències
Praza de Touros de Pontevedra

Praza de Touros de Pontevedra är en amfiteater i Spanien. Den ligger i provinsen Provincia de Pontevedra och regionen Galicien, i den nordvästra delen av landet, 500 km nordväst om huvudstaden Madrid. Praza de Touros de Pontevedra ligger 14 meter över havet. Terrängen runt Praza de Touros de Pontevedra är huvudsakligen kuperad, men den allra närmaste omgivningen är platt. Praza de Touros de Pontevedra ligger nere i en dal. Runt Praza de Touros de Pontevedra är det ganska tätbefolkat, med 149 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Pontevedra, 0,62 km öster om Praza de Touros de Pontevedra. I omgivningarna runt Praza de Touros de Pontevedra växer i huvudsak blandskog. Kommentarer Källor
Razo

Razo​ (llamada oficialmente San Martiño de Razo)​​​ es una parroquia española del municipio de Carballo, en la provincia de La Coruña, Galicia. Otra denominación La parroquia también se denomina San Martín de Razo.​ Entidades de población Entidades de población que forman parte de la parroquia:​​ Arnados Cambrelle Nétoma Nión O Rueiro Pardiñas Razo da Costa Santa Mariña Vernes Vilar de Cidre Demografía Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Razo.
Refineria de la Corunya

La refineria de la Corunya és una empresa gallega de refinació de petroli, inaugurada a la Corunya l'11 de setembre de 1964. La planta està situada entre les localitats corunyeses de Bens, Nostián i Meicende, i la seva superfície ocupa terrenys als municipis d'Arteixo i la Corunya. Actualment és propietat de Repsol, amb seu a Madrid. Té una capacitat de refinació de 120.000 barrils /dia i una superfície d'unes 150 ha. Història El 1961 el Ministeri d'Indústria franquista va autoritzar la Marathon Oil Company (antiga The Ohio Oil Company) i la Compañía Ibérica de Petróleos, SA (PETROLIBER) a construir una refineria de petroli al nord d'Espanya. L'any 1962 es va decidir construir-la a la Corunya. La normativa de 1964 suggeria una distància mínima de 2.000 metres fins al nucli de població més proper. Aquell terreny buit que separava la refineria de la ciutat de la Corunya seria la futura finca de Grela. En successives ampliacions, la refineria va arribar al municipi d'Arteixo. Travessant la ciutat des del port fins a la refineria hi ha 14 canonades amb un diàmetre de 15 cm fins a 60 cm. Una canonada de 6,5 km que travessa tota la ciutat per portar el petroli del port a la refineria i els productes refinats de la refineria al port. Repsol té la concessió de la terminal petroliera del port de la Corunya fins al 2027 i la data del seu trasllat a Punta Langosteira (Arteixo) encara està per fixar. El 12 de maig de 1976, l'Urquiola va encallar a l'agulla del baixo das Xacentes, i es va partir en dos. El 3 de desembre de 1992, el vaixell Aegean Sea va encallar i va cremar a prop de la Torre d'Hèrcules. L'any 2011 el Tribunal Superior de Justícia de Galícia va donar la raó al consistori d'Arteixo en el repartiment de l'impost sobre activitats econòmiques que paga Repsol. La Corunya es queda amb el 74,6% i Arteixo amb el 25,4% de l'impost sobre activitats econòmiques. És la primera refineria del món que obté la certificació energètica ISO 50001. El 10 d'octubre de 2012 es va produir un incendi a la refineria sense danys personals. L'any 2018 va obtenir la certificació ISO 45001 per part d'AENOR. Notes Enllaços externs Lloc web de Repsol Registre Estatal d'Emissions i Fonts Contaminants (castellà) "La refineria de Repsol da Coruña va transformar fa 47 anys una vall agrícola en una gran fàbrica industrial", reportatge a TVG El perill del butà. La Opinión (castellà)
Refinería de La Coruña

La refinería de La Coruña es una infraestructura petrolífera española situada entre los municipios de Arteijo y La Coruña.​ Las instalaciones son propiedad de Repsol, con sede en Madrid, y tienen una capacidad de refino de 120 000 barriles por día y una superficie de unas 150 hectáreas. Historia En 1961 el Ministerio de Industria autorizó a Marathon Oil Company y a la Compañía Ibérica Refinadora de Petróleos, S.A. (Petroliber) la construcción de una refinería de petróleo en el norte de España.​ En 1962 se decide construirla en La Coruña. Las regulaciones de 1964 sugirieron una distancia mínima de 2000 metros hasta el centro de población más cercano. Ese terreno baldío que separaba la refinería de la ciudad de La Coruña sería el futuro polígono de A Grela. En sucesivas ampliaciones, la refinería llegó al municipio de Arteijo. La refinería fue inaugurada el 11 de septiembre de 1964. En 1985 las instalaciones pasaron a manos de la estatal ENPETROL, que ese mismo año había absorbido a Petroliber.​​ Cruzando la ciudad desde el puerto hasta la refinería hay 14 tuberías con un diámetro de 15 cm a 60 cm. Un oleoducto de 6,5 km que atraviesa la ciudad para llevar petróleo del puerto a la refinería y productos refinados de la refinería al puerto. Repsol tiene la concesión de la terminal petrolera del puerto de La Coruña hasta 2027 y aún no ha fijado fecha para su traslado a Punta Langosteira, Arteijo. Véase también Industria petrolera en España Referencias Bibliografía Lancaster, Thomas D. (1989). Policy Stability and Democratic Change: Energy in Spain's Transition. Pennsylvania State University Press. Sánchez, Esther M. (2006). Rumbo al sur. Francia y la España del desarrollo, 1958-1969. Madrid: CSIC. Toninelli, Pier Angelo (2000). The Rise and Fall of State-Owned Enterprise in the Western World. Cambridge: The Press Syndicate of the University of Cambridge. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Refinería de La Coruña.
Ruines du couvent Saint-Dominique

Les ruines du couvent Saint-Dominique sont les restes d'un couvent gothique du XIVe siècle conservées dans la ville galicienne de Pontevedra, en Espagne. Ils forment avec cinq autres édifices le musée Provincial de Pontevedra. Elles ont été déclarées Bien d'intérêt culturel en 1895. Description Actuellement on conserve seulement le chevet à arcades, avec cinq chapelles correspondant au bras transversal de la croisée, alors que l'entrée à l'enceinte se fait depuis le bout opposé à celle-ci. Histoire Les Dominicains sont arrivés à Pontevedra à la fin du XIIIe siècle et ils ont fondé le couvent vers 1281 dans A Moureira, à proximité des remparts qui protégeaient la ville au Moyen Âge, mais ils ont bientôt déménagé à l'emplacement actuel. Les travaux du chevet ont commencé en 1304 ou 1305. À la fin du XVIIIe siècle on décide de renover l'église au moyen d'une nouvelle nef, de style néoclassique, qui remplacerait l'ancienne église gothique. Pourtant, sa construction a été freinée en 1835, lorsque l'état a approuvé le désamortissement de Mendizábal et a mis à la vente les possessions des ordres religieux, le couvent y compris. Le 8 décembre 1836 on ferme définitivement le couvent; à partir de ce moment l'édifice entame un procès de ruine et dégâts progressifs. En 1864 on démolit la chapelle de Saint-Hyacinthe, située dans l'extrême sud de la croisée et entre 1869 et 1870 la partie supérieure de la tour qui existait dans ce même point. Conservation La Société Archéologique de Pontevedra a entamé en 1889 les démarches pour la conservation des ruines du couvent et leur déclaration comme Monument National, et elle les a utilisées comme siège de l'institution. Quelque temps après, en 1938, la société a cédé l'édifice au musée Provincial de Pontevedra, qui a transformé l'espace dans sa section archéologique et qui l'a consacré à l'exposition permanente de tombeaux de personnages historiques de la ville, pierres tombales gremiales et boucliers héraldiques, originaires d'enterrements dans le propre temple et de maisons nobles de la ville et de la province. En 2008, pendant les travaux de construction d'un parking souterrain dans la Place d'Espagne, ont été découverts des restes des fondations de l'église gothique et quelque vingt fosses correspondant au cimetière extérieur de celle-ci. Galerie Notes et références Voir aussi Articles connexes Rue du Marquis de Riestra Architecture gothique en Espagne Musée de Pontevedra Couvent Saint-François de Pontevedra Gran Vía de Montero Ríos Liens externes Ressource relative à l'architecture : Structurae Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Galice Portail du catholicisme Biens d’intérêt culturel en Espagne Portail du monachisme Portail du Moyen Âge tardif
Szent Domonkos-templomrom

A Szent Domonkos-templom romja egy gótikus stílusú templom romja a spanyolországi Galiciában, Pontevedra városában. Ma a Pontevedrai Múzeumhoz tartozik, annak legrégebbi épülete. Története A Szent Domonkos-kolostort 1282 körül alapították, de a templomnak, amelynek romjai ma is állnak, csak 1383-ban kezdődött meg az építése, és még a 15. században is folytatódott. Az 1830-as évek kolostorbezárási törvényei miatt 1836. december 8-án az intézményt be kellett zárni, az épületet pedig átadták egy, a Pontevedra tartománybeli megszüntetett kolostorok épületeivel foglalkozó juntának, végül 1840 májusában a városi önkormányzathoz került. Ezután női börtön, majd hospicio (szegényház) működött benne 1869-ig, ezután óvodaként is hasznosították, ám az épületek állaga mindezek alatt folyamatosan romlott: már 1846-ban is utcák kövezéséhez használták fel a kolostor építőanyagainak egy részét. 1864-ben lebontották az egyik kápolnát, 1869–1870-ben pedig a délkeleti sarkon emelkedő torony felső részét. 1874. március 12-én a Fermín Brey vezette önkormányzat szorgalmazta a romok teljes elbontását, hogy az itteni területre is ki lehessen terjeszteni a közeli Campo de la Feria nevű teret. A tervet támogatta a tartományi műemléki bizottság is, de csak azzal a feltétellel, hogy néhány értékes részt megőriznek belőle. 1880 júliusában mégis a teljes lebontás mellett döntöttek, ezért tiltakozásképpen a műemléki bizottság egyik tagja, José Casal y Lois a kormányzóhoz, Filiberto Abelando Díazhoz fordult, aki elrendelte, hogy Alejandro Abreu polgármester állíttassa le a bontási munkálatokat. 1886-ban újra megkísérelték a maradványok teljes megsemmisítését, de az ismételt tiltakozások hatására mégsem tették meg. Az 1895. augusztus 14-i törvény a megmaradt romokat nemzeti műemlékké nyilvánította, de már ez előtt egy évvel, amikor Casto Sampedro y Folgar vezetésével megalakult a Pontevedrai Régészeti Társaság, elhatározták, hogy a jövőben létesítendő városi múzeum egyik épülete lesz majd a Szent Domonkos-templomrom. A 20. század folyamán több állagmegóvási és fenntartási munkálatot végeztek a romokon. Az épület és a múzeum Az épület gótikus eredetű részei közül még ma is látszik a főhomlokzat, néhány csúcsíves ablak, egy rózsaablak és öt, sokszög alaprajzú apszis. A bent található kiállítás főként régészeti emlékeket mutat be, köztük római kori kőlapokat, középkori szarkofágokat és őskeresztény leleteket. Képek Jegyzetek
Lonia

El Lonia és un petit riu de la província d'Ourense, a Galícia, afluent del Miño pel marge esquerre. Neix a Loña do Monte, al municipi de Nogueira de Ramuín. Continua en direcció est-oest fins a arribar a l'embassament de Cachamuíña, al municipi d'O Pereiro de Aguiar, font d'abastament de la ciutat d'Ourense. Abans d'entrar al municipi d'Ourense forma un altre embassament a Castadón. Entra a Ourense pel barri del mateix nom, A Lonia, i desemboca al riu Miño. Els seus afluents són els rierols de la Boca, Vermeaos, Prado Longo, Grande i O Porto pel marge dret, i els rierols de Triós i Cachosando i el riu Grañal pel marge esquerre. Les seves aigües van alimentar un conjunt de molins fariners concentrats sobretot en els trams mig i alt del riu, que van originar una xarxa de camins, ponts, preses i canals per abastir-los. Referències Bibliografia Madoz, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar X (en castellà), 1847, p. 370.
Río Loña

El río Loña o Lonia es un curso de agua del noroeste de la península ibérica, afluente del Miño por la izquierda. Discurre por la provincia española de Orense. Descripción Discurre por la provincia de Orense.​ El curso del río termina desembocando en el Miño aguas arriba de la ciudad de Orense.​ Aparece descrito en el decimosexto volumen del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar de Pascual Madoz de la siguiente manera: Perteneciente a la cuenca hidrográfica del Miño, sus aguas acaban vertidas en el océano Atlántico. Referencias Bibliografía Madoz, Pascual (1847). «Loña». Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar X. Madrid. Wikidata Q115624375.
Sala de exposiciones Porta Miñá

La Sala de Exposiciones Porta Miñá es un museo ubicado en Lugo, Galicia, que alberga una muestra de restos arqueológicos de la época romana encontrados en la ciudad. La sala Porta Miñá está situada frente a la puerta de la Muralla de la que recibe su nombre. En ese lugar comenzaba el "decumanus maximus" de la ciudad, hasta donde llegaba la Vía XIX procedente de Bracara Augusta.​ Descripción La sala acoge una exposición con restos de cuatro periodos del Lugo romano : la conquista, el esplendor, la fortificación y la decadencia. Referencias Enlaces externos La Sala de Exposiciones Porta Miñá en la web del Ayuntamiento de Lugo .