Вежа Геркулеса

Вежа Геркулеса (ісп. Torre de Hércules) — діючий маяк в північній частині міста Ла-Корунья (Галісія, Іспанія). Побудований у часи Римської імперії, вважається найдавнішим маяком у світі, що зберігся до наших часів, і єдиним діючим давньоримським маяком. Будівля має висоту 55 м і стоїть на півострові, скелястий берег якого підноситься на 57 м над водами затоки Бетансос Атлантичного океану. За однією з версій, від башти (columna), що стала символом Ла-Коруньї, походить і назва цього міста (ісп. La Coruña). За іншою — вона пов'язана з кельтським словом clunia (ірл. cluain), яке означає «лука». Вежа Геркулеса є пам'яткою національного значення; у 2009 році була включена до списку Світової спадщини ЮНЕСКО. До складу об'єкта також входять невелика давньоримська будівля, що стоїть безпосередньо поряд з баштою, скульптурний парк, наскельні малюнки залізної доби в Монте-дос-Бікос і мусульманське кладовище. Історія Кельтське королівство До приходу римлян на північно-західній кінцівці Піренейського півострову (сучасні комарки Бергантіньйос, Бетансос і Корунья) розташовувалося королівство Брігантія (лат. Flavium Brigantium), столицею якого, як передбачається, було сучасне місто Бетансос. Місто Брігантія було великим центром торгівлі з Британськими островами і, ймовірно, на берегах естуарію, де він розташовувався, було декілька невеликих сторожевих веж. Давньоримський маяк, відомий в античности і середньовіччі як «башта Брігантії» (Farum Brigantium), міг бути побудований на місці однієї з таких фінікійських веж. Стара легенда про вежу, знайдена в ірландській Книзі захоплень (написана близько 1050 року), свідчить, що кельтський король Бреоган заснував місто Брігантіум і спорудив вежу Бреогана, звідки можна було побачити нову землю на півночі. Сини Бреогана Іт і Міл зібрали армію та вирушили на заселення цієї землі, яку назвали Ірландією (відстань між Галісією та Ірландією становить приблизно 900 км, а через кривизну земної поверхні побачити її неможливо). Галісійська версія цієї легенди, названа «Trezenzonii Solistitionis Insula Magna», була написана приблизно в 900—1000 роках і розповідає про те, як чернець на ім'я Трезензоній (Trezenzonius) підійнявся на вежу Брігантії і, побачивши прекрасну землю далеко в морі, подібно до синів Бреогана, вирушив її досліджувати. Римське владицтво У I столітті нашої ери Галісію захопили римляни задля контролю над природними ресурсами (наприклад, золотими копальнями в Лас-Медулас) і над атлантичними торговими шляхами. Прибуття Юлія Цезаря в «Брігантію, галісійське місто», згадане в роботах Діона Кассія. Грецький учений Птолемей також писав про багатство міста, назвавши його у своїй книзі «Географія» «великим галісійським портом». Береги у Фіністерре були складними для навігації, через що отримали назву Коста-да-Морта («берег смерті»). У ході поліпшення інфраструктури Тарраконської Іспанії римляни побудували кілька маяків уздовж атлантичного узбережжя. Вежа Брігантії була побудована в II столітті архітектором на ім'я Ґай Сервій Люпо (лат. Caius Servius Lupus) родом з Аємінії (зараз Коїмбра), провінції Лузітанія. Вежа була побудована на честь Марса, про що свідчить надпис, висічений на камені біля підніжжя вежі: «MARTI AUG.SACR C.SEVIVS LUPUS ARCHTECTUS AEMINIENSIS LVSITANVS.EX.VO». Спорудження вежі датується початком II століття, можливо, періодом правління імператора Траяна (98-117 роки н. е.). Середньовіччя У 407 році римляни покинули Галісію, і на її території виникла незалежна держава. Історик Павел Орозій, що жив перші роки в Галісійському королівстві, згадує башту Брігантії в праці «Historia adversum Paganos» (приблизно 415-417 роки): «На другому повороті (обпливаючи Іспанію), де стоїть галісійське місто Брігантія, серед кількох інших пам'ятників зведений дуже високий маяк для того, щоб дивитися у бік Британії», що, ймовірно, свідчить про торгові відносини, що збереглися до того часу, з Британією. У середньовіччі башта, ймовірно, втратила значення як маяк і була перетворена на укріплення. Торгівля з основними партнерами Галісії — Британією і Середземномор'ям — була утруднена нашестям маврів і саксів. Протягом кількох століть атлантичне узбережжя Європи розорялося вікінгами, що також відбилося на торгівлі Брігантії з Британією. 844 року 150 кораблів вікінгів атакували Галісію. Астурійський король Раміро I розбив їх у битві при вежі, після чого уздовж галісійського узбережжя було встановлено оглядові башти, а брігантійський маяк став використовуватися у військових цілях. Проте, незважаючи на вжиті заходи, в 1015 році скандинавський флот під керівництвом майбутнього короля Норвегії Олафа Харальдсона розорив Брігантію, після чого місто, а з ним і маяк, занепали. Оскільки затока Бетансос поступово заповнювалася морськими відкладеннями й перестала приймати великі кораблі, король Леона Альфонсо IX вирішив у 1208 році перенести порт до сусіднього міста Крунія (Crunia). Швидкий розвиток нового портового міста призвів до втрати зв'язків маяка з Брігантією, і його стали називати просто «Маяк» (Faro), «Замок» (Castelo) або «Старий Замок» (Castelo Vello). Міф про Геркулеса Опісля більше двохсот років після появи Книги захоплень, наприкінці XII століття кастильський король Альфонс X написав твір «Cronica General», де використовував давньогрецький міф для створення нової історії брігантійської вежі. Нова легенда оповідала про грецького героя Геркулеса, який в ході свого десятого подвигу протягом трьох днів бився проти велетня на ім'я Геріон і здолав його. На честь перемоги Геракл спорудив вежу і привів з Галатії (Анатолія) групу людей жити в місті, через що ця земля стала називатися Галісією. Ця легенда пропагувалася в Іспанії протягом IXX і XX століть, в результаті маяк отримав назву «Вежі Геркулеса», зокрема через те, що іспанський філолог, історик і член Іспанської королівської академії Рамон Менендес Підаль дотримувався цієї версії найменування. Новий час Війни Іспанії проти Англії та Фландрії в XVI столітті призвели до зниження торгової активності і, як наслідок, занепаду маяка. У 1682 році син герцога Лерми, ввівши спеціальний збір з кожного припливаючого корабля, доручив архітекторові Амаро Антуне (Amaro Antune) відновити маяк. Антуне побудував дерев'яні сходи усередині башти та дві невеликі башточки для сигнальних вогнів. За XVII і XVIII століття галісійські уряди кілька разів просили іспанських королів відремонтувати маяк Коруньї. Найґрунтовніша пропозиція містилася в роботі Хосе Андреса Корніда (José Andrés Cornide), який присвятив дослідженню історії маяка 30 років свого життя. У 1788 році Карл III розпорядився почати ремонт маяка, який був завершений вже за часів правління Карла IV, в 1791 році. Вежа була повністю перебудована в класичному стилі з використанням роботи Корніда. Роботи очолювалися архітектором Еустакіо Джіанніні (Eustaquio Giannini) і надали вежі сучасного вигляду. Дерев'яні сходи були замінені кам'яними, зроблено облицювання стін римської споруди, замість напівкруглого даху був побудований ще один поверх з двох восьмериків. Небагато пізніше, в період з 1799 по 1806 роки, лампа була замінена на таку, що обертається, і переведена з вугілля на олію. У 1861 році навколо башти була споруджена платформа. З 1849 по 1858 роки у вежі розташовувалися навчальні класи першої школи доглядачів маяків в Іспанії. У 1927 році в башту було проведено електрику. В ході розкопок, що проводилися в 1994-1995 роках, під вежею були знайдені давньоримські та середньовічні (X-XI століття) руїни. Крім того, були отримані докази існування зовнішньої стіни навколо вежі, що не зберіглась до наших днів. Будова До переробки 1791 року вежа мала призматичну форму з квадратною основою. Зовні в кам'яній стіні розміщувалися двоє дверей, а також асиметрично розташовані вікна та вибита спіральна доріжка вгору, слід від якої помітний і по сьогодення. Два нижні поверхи мали висоту по 9,6 м, а третій поверх додавав ще 14,35 м — вежа була однією з найвищих будівель серед побудованих римлянами на території Іспанії. У сучасному інтер'єрі Вежі Геркулеса збереглися важливі частини оригінальної давньоримської конструкції. На кожному з трьох нижніх поверхів знаходиться по чотири кімнати, а на четвертому поверсі, який був прибудований у 1791 році та має висоту 21 м, розташовується дворівнева кімната восьмигранної форми. Складені з граніту стіни вежі мають товщину 2,15 м (внутрішня частина — 155 см, зовнішня обробка — 60 см). Фасадом будівлі проходять діагональні смуги, додані за наказом Хосе Корніда як нагадування про зовнішні сходи, що дозволяли забиратися на маяк із зовнішнього боку. Зображення Вежі Геркулеса Найбільш ранні зображення брігантійського маяка були знайдені у кодексі з Бурго-де-Осма (1086 рік), де він зображений поряд із собором Сантьяґо-де-Компостела. На найбільшій середньовічній мапі світу, яка була складена в Англії приблизно в 1300 році, вежа із запаленим сигналом також зображена поряд із кінцевою точкою шляху Святого Якова. Перший відомий герб Коруньї датується 1448 роком — це маленький штамп на страховому свідоцтві, яке було видано містом португальському купцеві. На друці зображений маяк з ліхтарем, що висить на ньому, та двома раковинами-гребінцями по краях. У 1552 році на королівській грамоті короля Карла V з'явився новий герб з маяком і ліхтарем, а також з вісьмома раковинами та головою у короні, похороненій під баштою. На гербі міста XVI століття, яке зображене на головних сходах міської ратуші, є маяк із зовнішнім пандусом, ліхтарем на верху, головою з короною під баштою і сімома раковинами-гребінцями навколо башти. Деякі з гербів також містять у верхній частині Святий грааль королівства Галісії. Примітки Посилання Маяк Вежа Геркулеса, історичний об’єкт з непростою історією, Іспанія (11 фото) [Архівовано 9 листопада 2013 у Wayback Machine.] Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Вежа Геркулеса