NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Isla de A Creba

La isla de A Creba (en gallego Illa da Creba, y también llamada isla de la Quiebra en español)​ es una isla española de la provincia de La Coruña (Galicia), situada a 240 metros de la costa de la parroquia de Esteiro (municipio de Muros), en la ría de Muros y Noya. Tiene una característica forma de mama y una extensión de 7,5 hectáreas. Descripción Tiene una única parcela privada en su interior que ocupa hasta los límites marcados por Costas, coronada por una casona, construida sobre las ruinas de la antigua capilla de Nuestra Señora de A Creba. La parcela es actualmente un alojamiento turístico. La isla posee dos embarcaderos, que forman una pequeña dársena artificial. Desde la Edad Media existió una ermita dedicada a Santa María y custodiada por un ermitaño donde se celebraba una concurrida romería con gentes venidas en barcos de los pueblos vecinos; hoy está desaparecida. Titularidad Desde 1922, toda su superficie está ocupada por una única parcela que se extiende hasta la costa.​ En 2002 se aprobó un deslinde del dominio público marítimo-terrestre para los 912 metros de costa de la isla.​ En 1990, cerca de 300 personas la invadieron pacíficamente, pidiendo su devolución a los vecinos.​ En 2022, el Bloque Nacionalista Galego promovió una proposición no de ley en el Parlamento de Galicia para instar a que la isla vuelva a la titularidad pública completamente.​​ Fue rechazada con los votos del PP y PSOE. Leyendas Hay multitud de leyendas relacionadas con esta isla, la más conocida es la que explica la construcción de la ermita en esa isla; Vicente Risco lo cuenta así: Referencias Enlaces externos Esteiro sigue clamando justicia en La Voz de Galicia, donde se aborda el conflicto por la titularidad del islote. La isla de A Creba en Vivir Galicia Turismo.
Île A Creba

L' Île A Creba, (en espagnol Isla de A Creba Altura et en galicien Illa da Creba), est une île côtière de la ville galicienne de Muros, en Espagne. Description D'une superficie de 7,5 ha, elle se trouve dans l'estuaire de Muros et Noya près de la paroisse d'Esteiro de la municipalité de Muros. C'est une propriété privée depuis 1922 contenant une grande maison, construite sur les ruines de l'ancienne chapelle de Notre-Dame de la Creba. Elle dispose de deux jetées qui forment un petit quai. Depuis le Moyen Âge, il existait un ermitage dédié à Santa María et gardé par un ermite où se déroulait un pèlerinage très fréquenté, avec des personnes venant en barque des villes voisines ; aujourd'hui il a disparu. Voir aussi Bibliographie Pérez Pena, Marcos (9 de xullo de 2022). Activistas ocupan a Illa da Creba, na ría de Muros, para reclamar que sexa devolta a mans públicas. Praza Pública. Notes et références Articles connexes Liste des îles en Espagne Liens externes (es) Isla A Craba - Site lavozdegalicia.es Portail de la Galice Portail des îles
Isla Quiebra

Isla Quiebra är en ö i Spanien. Den ligger i provinsen Provincia da Coruña och regionen Galicien, i den nordvästra delen av landet, 500 km nordväst om huvudstaden Madrid. Arean är 0,13 kvadratkilometer. Terrängen på Isla Quiebra är mycket platt. Kommentarer Källor
Playa de Muíños de Fortiñón

La playa de Muíños de Fortiñón (también conocida como playa de Saiáns) está situada en la parroquia de Sayanes,​​ en el municipio gallego de Vigo.​ Es una de las playas de Vigo que cuenta con Bandera Azul.​​ Características Playa mixta en donde se practica el nudismo,​​ de 100 metros de longitud y una anchura media de 50 metros con blancas y finas arenas, muy frecuentada por los vecinos más jóvenes de las proximidades.​ En su margen derecha desemboca un pequeño arroyo y desde la playa se contemplan las próximas Islas Cíes. Su entorno se encuentra ocupado por chalets y un paseo litoral.​ La playa es muy frecuentada por aficionados a los deportes náuticos, debido a su oleaje y viento, aunque resguardada en verano.​ Servicios Cuenta con panel informativo, servicios de limpieza y vigilancia, duchas, rampa de acceso y bar. Accesos Al arenal se accede en vehículo rodado por la carretera costera de Vigo a Bayona (PO-325) y posteriormente se debe acceder por el camino de Fortiñón. Dispone de un pequeño aparcamiento. El autobús urbano de Vitrasa que presta servicios a esta playa es la línea L-10 y el interurbano es la línea Vigo-Bayona. Véase también Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Playa de Muíños de Fortiñón. Página del Ayuntamiento de Vigo Turismo de Vigo Federación Española de Naturismo
Playa de Carril

La Praia de Carril (también conocida como playa de la Fontoura) es una de las playas que pertenecen a la ciudad de Vigo. Está situada en la parroquia de Alcabre.​​ Es una de las playas de Vigo que cuenta con Bandera Azul.​ Características Playa semiurbana localizada al este de la ciudad de Vigo que junto a la anterior playa de Santa Baia,​ conforman las playas de Alcabre, sumando entre las dos más de 500 metros y separadas por un pequeño promontorio rocoso.​ Sus arenas se depositan en el fondo de la ensenada, mientras que el resto está ocupado por limos y fangos. La parte trasera de la playa está bordeada por un paseo litoral y abundante vegetación.​ Servicios Rampas de acceso, papeleras, duchas, servicios de limpieza.​ Accesos Acceso rodado muy fácil a través de la Avenida Atlántida en dirección a la iglesia parroquial y al edificio de la Asociación de Vecinos Nosa Terra de Alcabre. Aparcamiento que da servicio a las dos playas de Alcabre. Acceso a la arena por rampas. Los autobuses urbanos de Vitrasa que prestan servicios a esta playa son las siguientes líneas: L10, L15B y L15C. Otros Desde la playa se observa, a la derecha, el próximo puerto de Bouzas. El topónimo de "Carril" procede de las huellas que en otros tiempos dejaban los carros que transportaban las algas. Véase también Referencias Enlaces externos Página del Ayuntamiento de Vigo Archivado el 11 de abril de 2019 en Wayback Machine.
Balneario de La Toja

El Balneario de La Toja o Gran Hotel de La Toja es un hotel balneario situado en la isla de La Toja, Galicia, España. Se construyó en 1907 según proyecto del arquitecto Daniel Vázquez Gulias, inspirándose en balnearios de la época como el Marienbad de Alemania. Fue bastante popular entre la clase alta española.​ En 1945 se remodeló, derribándose las torres. Referencias
Castro de Santa Trega

El castre de Santa Trega és un jaciment arqueològic que es troba al monte de Santa Trega, al municipi d'A Guarda, província de Pontevedra. Pertany a la cultura dels castres i és el més emblemàtic i visitat dels castres gallecs. Va ser declarat Monument Historicoartístic Nacional l'any 1931 i també té la consideració de Bé d'Interès Cultural. En diverses de les pedres que hi ha al turó, s'hi troben petròglifs elaborats 2.000 anys abans de l'ocupació del poblat. Segons la tesi del director d'excavacions a la dècada de 1980, Antonio de la Peña Santos, el castro va tenir una ocupació continuada entre els segles I aC i I dC, quan va començar un lent procés d'abandonament, potser interromput amb reocupacions esporàdiques temporals en l'època tardoromana. Galeria d'imatges Enllaços externs Informació turística (gallec).
Castro von Santa Trega

Das rekonstruierte Castro von Santa Trega (spanisch Santa Tecla) ist eine archäologische Stätte am Monte de Santa Tecla, südlich von A Guarda (spanisch La Guardia) in der Provinz Pontevedra, oberhalb der Mündung des Rio Miño, der die Grenze zu Portugal bildet, im südwestlichen Galicien in Spanien. Das Castro oder Chafurdão gehört zur in Galicien verbreiteten keltischen Castrokultur und ist eines der meistbesuchten galicischen Castros. Es wurde 1913 anlässlich des Baus einer Schnellstraße entdeckt. Vorherrschend sind Rundbauten, aber es gibt auch ovale und quadratische, letztere mit römischem Einfluss. Im Jahr 1931 wurde es zum National Monument erklärt. Auf dem Berg sind Petroglyphen zu sehen, die etwa 2.000 Jahre älter sind als das Fort, das nach Ergebnissen der Ausgrabung durch Antonio de la Peña Santos in den 1980er Jahren zwischen dem 1. Jahrhundert v. Chr. und nach Beginn der Romanisierung von Galicien, im 1. Jahrhundert n. Chr. in Nutzung war. Dann begann ein langwieriger Prozess der Nutzungsaufgabe, der in spätrömischer Zeit durch sporadische Besetzungen unterbrochen wurde. Der Hügel wurde seit dem 6. Jahrhundert v. Chr. von Kelten besiedelt. Die in den Grundrissen erhaltene Anlage wurde teilweise rekonstruiert. Fundstücke der Ausgrabung können in dem kleinen Museum besichtigt werden. Castros in Galicien Castro de Baroña, Castro de Borneiro, In der Nähe liegen die Castros Castro de Saa und Castro de A Forca. Literatur C. Mergelina: La Citania de Santa Tecla. La Guardia (Pontevedra). In: Boletín del Seminario de Estudios de Arte y arqueología, XXXVII–XXXIX. Universidad de Valladolid. Valladolid. 1944–1945, S. 13–56. Antonio de la Peña Santos: Santa Trega, un poblado castrexo-romano. Abano editores, Orense 2001. ISBN 84-930757-6-0. Antonio de la Peña Santos: Yacimiento galaico-romano de Santa Trega (La Guadia, Pontevedra): campaña 1983. Dirección General de Cultura y Patrimonio Artístico de la Junta de Galicia 1986, Santiago de Compostela. ISBN 84-505-3340-6. (en castelán). Weblinks Beschreibung span. und Bild
Castro de Santa Trega

Le Castro de Santa Trega (en espagnol castro de Santa Tecla) est le castro le plus emblématique, et le plus visité de la culture des castros. Les contours du mont de Santa Trega dans la commune de A Guarda au sud-ouest de la province de Pontevedra en Galice (Espagne) délimitent un site archéologique qui inclut le castro de Santa Trega, et est connu sous cette appellation. En 1931, il a été déclaré monument historique national et par la suite déclaré bien d'intérêt culturel (Ben de Interese Cultural : BIC). Sur certaines pierres du mont sont gravés des pétroglyphes. Fouilles archéologiques Description Le musée Protection Le castro fait l’objet d’un classement en Espagne au titre de bien d'intérêt culturel depuis le 20 décembre 1974. Notes et références Voir aussi Articles connexes Castro (architecture) Culture des Castros Castros de Galice Liens externes (es) Page Web sur le site et le musée, en espagnol. Page de la ville de A Guardia à propos du site, du musée et de la Via Crucis , en espagnol, mais aussi en galicien et en anglais. Image aérienne de l'ensemble sur www.aguarda.com Portail de l’archéologie Biens d’intérêt culturel en Espagne Portail de la Galice
Szent Tekla-hegyi földvár

A Szent Tekla-hegyi földvár (spanyolul: castro de Santa Tecla) a spanyolországi Pontevedra tartomány egyik ősi erődítményének maradványa, régészeti lelőhely. Története A vár és a hozzá tartozó erődített település valószínűleg bronzkori eredetű. Helyszínválasztását stratégiai okok indokolták: mivel a meredek oldalú hegy a Miño folyó torkolatánál emelkedik, innen tudták legjobban ellenőrizni a környéken zajló tengeri és folyami hajózást, ráadásul a szomszédságban kiváló halászati lehetőségek vannak és művelhető földek is elterülnek. Fénykorában, az i. e. 1. században mintegy 5000 fő élhetett a falak között, így az Ibériai-félsziget északnyugati részének egyik legnagyobb erődítménye lehetett. Lakói önálló gazdaságot működtettek, többek között kerámiákat, ékszereket, szöveteket és eszközöket készítettek, amelyekből ma is látható egy kiállítás a közeli községközpont régészeti múzeumában. Az építményt az i. sz. 2. században hagyták el. A romokat 1913-ban találták meg egy útépítés során. Leírás A vár Spanyolország északnyugati részén, a Galicia autonóm közösség Pontevedra tartományának délnyugati sarkában található, a Portugáliával határt alkotó Miño folyó torkolatánál emelkedő Szent Tekla-hegyen, valamivel több mint 300 méterrel a tenger szintje felett. Közigazgatásilag La Guardia község részét képezi. A körülbelül 300 méter × 700 méteres területet elfoglaló erődítmény falai között nagyon sok lakóépület állt, többnyire kerek, kisebb számban (valószínűleg római hatás eredményeként) téglalap alaprajzúak (de sarkaik ezeknek is le vannak kerekítve): az épületeknek ma az alapfalai láthatók. Egy elmélet szerint a házakat azért építették kerekre, mert hitük szerint ha egy épületnek nincsenek sarkai, akkor ott a szellemek nem tudják meghúzni magukat. Első ránézésre a házak elhelyezkedése kaotikusnak tűnik, de valójában jól szervezett módon helyezték el őket, a „családi egységekhez” igazítva. Az épületek falai kőből készültek, a tetőt fával és/vagy szalmával fedték, és előfordult, hogy egy központi oszlop is támasztotta alulról. A házaknak nem voltak ablakaik, egyetlen fali nyílásuk az ajtó volt. Közöttük keskeny, kővel kirakott utcák húzódtak, és néhány kisebb tér is létezett. A települést körülvevő várfalnak két kapuja volt. Képek Jegyzetek
Кула на Херкулес

Кулата на Херкулес е древноримски фар в град Ла Коруня, автономна област Галисия, Испания. Намира се на полуостров на около 2,4 километра северно от центъра на Ла Коруня. Постройката е висока 55 метра и има изглед към северноатлантическия бряг на страната. Построена е преди 1900 години и е реконструирана през 1791 г. Това е най-старият римски фар, който все още е в употреба, и е вторият по височина морски фар в Испания, след Чипионския фар. Включен е в списъка на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО От 27 юни 2009 г. Кулата на Херкулес е служела като фар на входа на пристанището на Ла Коруня от края на първи век от новата ера, когато римляните построили Фарум Бригантиум. Кулата се издига върху скала с височина 57 метра. Нейната собствена височина е 55 метра, от които 34 метра са римския градеж, а останалите 21 метра, състоящи се от две октагонални форми, са издигнати през XVIII век. Кулата на Херкулес е единственият напълно запазен римски фар, който и днес се използва за морска сигнализация. Източници
Herkulova věž

Herkulova věž (galicijsky a španělsky: Torre de Hércules) je maják z doby antického Říma stojící na poloostrově, který je součástí území města A Coruña v Galicii na severozápadě Španělska. Maják je 55 metrů vysoký. Je nejstarším majákem na světě, který je stále v provozu. Maják byl zapsán 27. června 2009 na seznam světového dědictví UNESCO. Data Výška majáku: 55 m Výška světla: 106 m n. m. Počet schodů: 234 Dosvit: 24 nm (43 km) Charakteristika: Fl(4) W 20s Identifikace ARLHS: SPA267 Admiralty: D1704 NGA: 113-2548 Historie Maják byl postaven za vlády císaře Trajána na konci 1. stol. s vnější rampou na vynášení dřeva na oheň, která obtáčela věž. Od 11. století začal chátrat. V roce 1682 kníže Uceda inicioval obnovu majáku a nechal vystavět vnitřní schodiště. Za vlády krále Karla III. na konci 18. století přešla správa majáku na Královský námořní konzulát, který ho nechal nově opravit, čímž věž získala zcela novou podobu. Původní věž byla obestavěna novými žulovými zdmi a nahoře zakončena dvěma osmibokými patry, kde je dnes velín majáku. Kromě toho byla fasáda věže ozdobena pásem imitujícím již neexistující římskou rampu. Signální ohně nahradily velké olejové a později petrolejové lucerny. V letech 1849–1854 ve věži fungovala škola strážců majáků. Dnešní maják vysílá každých 20 vteřin paprsky bílého světla na vzdálenost 23 námořních mil. Kromě toho disponuje i zvukovou sirénou pro případ mlhy. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Tower of Hercules na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Herkulova věž na Wikimedia Commons
Herkulesturm

Der Herkulesturm (span. und gal. Torre de Hércules) ist ein römischer Leuchtturm aus dem 2. Jahrhundert in A Coruña, Galicien (Nordwestspanien), der als das Wahrzeichen der Stadt gilt. Das Stadtwappen von A Coruña (lat. Brigantium) zeigt sieben Muschelschalen – als Hinweis auf den heiligen Jakobus – und den Leuchtturm der Stadt im damaligen Baustil. Der Leuchtturm ist ein aktives Schifffahrtszeichen und zeigt ein weißes Blitzfeuer mit vier Blitzen und 20 Sekunden Wiederkehr, das eine Nenntragweite von 23 Seemeilen hat. Der Turm gilt deshalb auch als ältestes aktives Sichtzeichen der Seeschifffahrt. Geschichte Der Herkulesturm weist Seeleuten seit der Zeit des römischen Kaisers Trajan (um 110) ihren Weg. Der Basiseckstein weist die Weiheinschrift MARTI AUG. SACR C. SEVIVS LUPUS ARCHITECTUS AEMINIENSIS LVSITANVS.EX.VO an den Gott Mars auf, was den Originalturm dem Architekten Gaius Sevius Lupus aus Aeminium (heute Coimbra, Portugal) zuordnen lässt. Die älteste überlieferte Erwähnung des Leuchtturms stammt von Paulus Orosius in Historiae adversum Paganos („Geschichten gegen die Heiden“), ca. 415–417: „Secundus angulus circium intendit, ubi Brigantia Gallaeciae civitas sita altissimum farum et inter pauca memorandi operis ad speculam Britanniae erigit.“ („Der zweite Winkel der Umsegelung [Spaniens] zeigt an, wo die galicische Stadt Brigantium liegt und einen sehr hohen Leuchtturm unter den wenigen erwähnenswerten Bauwerken errichtet hat, zur Betrachtung Britanniens.“) Unter dem spanischen König Karl IV. wurde der Turm in den Jahren 1788–1791 von Eustaquio Giannini (1750–1814) restauriert. Dabei erhielt das Bauwerk eine klassizistische Umhüllung. Er ist der weltweit älteste noch in Betrieb stehende Leuchtturm; er ist ca. 55 m hoch und steht auf einer Höhe von 112 m. Für Ausblicke auf den Atlantik muss man 242 Stufen hinaufsteigen und zuvor ein Ticket kaufen (2021: 3 € für Erwachsene). Etwa 2 km südlich befindet sich der Hafen A Coruña. Seit Ende Juni 2009 ist der Herkulesturm als UNESCO-Welterbe anerkannt. Legende Der Legende nach soll der Turm aus einem Felsen entstanden sein, auf dem Herkules mit dem Riesen Geryon drei Tage und drei Nächte gekämpft hat. Herkules gewann den Kampf, und aus Dankbarkeit sei dann aus dem Felsen der Leuchtturm gebaut worden. Weblinks Galicische Seite mit Längsschnitt des Turms (Archiveintrag des 26. Februar 2018) Offizielle Web für den Tourismus in Spanien – Informationen über Herkulesturm (deutsch) Herkulesturm-Website der Tourismusbehörde von A Coruña (deutsch) altes Übersichtsfaltblatt (deutsch, Archiveintrag des 8. Januar 2023) neues Übersichtsfaltblatt (deutsch, Direktlink) Eintrag auf der Website des Welterbezentrums der UNESCO (englisch und französisch). Evolución de la Torre de Hércules auf YouTube – Animation der Entwicklung des Herkulesturm Einzelnachweise
Herkulov toranj

Herkulov toranj (galicijski i španjolski: Torre de Hércules) je starorimski svjetionik na otoku koji je oko 2,4 km udaljen od središta grada A Coruña, Galicija, Španjolska. Svjetionik je visok 55 metara i s njega se pruža pogled na sjevernoatlansku obalu Španjolske. Nakon svjetionika Chipiona, drugi je po visini u Španjolskoj. Svjetionik je španjolski nacionalni spomenik i svake godine ga posjeti preko 149 400 posjetitelja (2009.). Dana 27. lipnja 2009. godine upisan je na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Europi. Iako se pretpostavlja da su ga izgradili Feničani, sigurno je da ga je obnovio rimski car Trajan. Naselje u kojemu se nalazi svjetionik - "Corunna", ime duguje od latinske riječi "columna", što znači stup. Svjetionik je do 20. st. bio poznat kao Farum Brigantium, gdje je latinski farum trebalo podsjećati na slavni starogrčki Aleksandrijski svjetionik na otoku Pharosu. Ovaj skoro 1900 godina star svjetionik obnovljen je u izvornom obliku 1791. godine, i najstariji je rimski svjetionik koji je još uvijek u uporabi. Oko svjetionika izgrađen je park sa skulpturama kipara Pabla Serrana i Francisca Leira. Izvori Vanjske poveznice Službena stranica Fotografije i vizalna objašnjenja
Herkules-torony

A Herkules-torony (spanyolul Torre de Hércules) egy 2000 éves, ma is működő világítótorony Spanyolországban, A Coruña fő nevezetessége. Az UNESCO Világörökség Bizottság a spanyolországi Sevillában 2009. június 22-30. között tartott. 33. ülésszakán vette fel kulturális helyszínként a világörökség listájára. A tornyot a rómaiak építették Farum Brigantium néven az 1. században világítótoronynak és iránypontnak a mai A Coruña kikötőjének bejáratánál, egy 57 m magas sziklaplatón. A jelenleg 55 m magas építmény három, szintenként csökkenő alapterületű emeletre osztható, közülük az alsó szerkezete nagyjából azonos az egykori római világítótoronyéval. 1990-ben egy ásatás rögtön a torony alapzata mellett kis, négyszögletes római építmény alapjait hozta napvilágra. A világörökségi helyszín emellett magában foglalja a Monte dos Bicos vaskori sziklafaragványainak „szoborparkként” védett együttesét, továbbá egy muszlim temetőt is. Ez az egyetlen olyan, görög-római kori antik világítótorony, amely legalább részben őrzi eredeti szerkezetét, és a funkció folyamatosságát is. A toronyról a középkortól a 19. századig számos legenda született a nép ajkán. Források Világörökség.hu
Herculestoren

De Herculestoren (Spaans:Torre de Hércules) is een oude Romeinse vuurtoren op een schiereiland ongeveer 2,4 km van het centrum van de Spaanse stad A Coruña. Het bouwwerk is 55 meter hoog en meer dan 1900 jaar oud. Het is de oudste Romeinse vuurtoren ter wereld die nog steeds in gebruik is als vuurtoren. De eveneens Romeinse vuurtoren van Patara was ouder, maar de huidige toren werd op de plek van de restanten herbouwd en in 2025 geopend. De Herculestoren werd in 2009 op de werelderfgoedlijst van UNESCO geplaatst. Naast de toren is in 1994 een windroos van mozaïek gemaakt door Xavier Correa Corredoira. Hiermee wordt de verbondenheid van acht Keltische volkeren uitgebeeld. De foto is in noordwestelijke richting genomen. De acht landen op de foto zijn: Verder heeft het torengebied een beeldenpark, de Monte dos Bicos met rotstekeningen uit de ijzertijd, en een islamitische begraafplaats.
Wieża Herkulesa

Wieża Herkulesa (hiszp. / gal. Torre de Hércules) – latarnia morska, położona na przylądku na terenie miasta A Coruña w Hiszpanii. Jej wysokość to 49 albo 55 metrów. Jest jedyną zachowaną latarnią morską wzniesioną przez Rzymian i jest najstarszą działającą latarnią morską na świecie. Została zbudowana przypuszczalnie za panowania cesarza Trajana (między 98 a 117 rokiem n.e.). Nosiła nazwę Farum Brigantium. Do XVI wieku zdążyła popaść w ruinę, ale w 1685 wznowiono jej działanie. Wieżę przebudowywano w 1790 i 1847 roku, z poszanowaniem dla oryginalnej konstrukcji. W latach 90. XX wieku odsłonięto fundamenty z czasów rzymskich. Jedna z legend o budowie wieży opowiada, jak Herkules przybył tutaj po pokonaniu Geriona i zbudował wieżę w tym miejscu. W 2009 roku Wieżę Herkulesa wpisano na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Dane techniczne Położenie: 43°23'8.4" N 8°24'23.4" W Wysokość wieży: 49 m albo 55 m. Wysokość światła: 106 m n.p.m. Przypisy