NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
St. John's Church, Helsinki

St. John's Church (Finnish: Johanneksenkirkko, Swedish: Johanneskyrkan) in Helsinki, Finland, is a Lutheran church designed by the Swedish architect Adolf Melander in the Gothic Revival style. It is the largest stone church in Finland by seating capacity. Description Johannes (John) church stands on a hill that for many centuries had been a place for Midsummer bonfires (Midsummer is now also "John's Day", Juhannus in Finnish). Situated in the Ullanlinna district of Helsinki, the church was built between 1888 and 1891, the third Lutheran church in Helsinki, and still the biggest. The twin towers are 74 metres (243 ft) in height, and the church seats 2,600 people and has excellent acoustics, and it is therefore used for big concerts and events as well as services. The altarpiece shows Saul's conversion and the painting, called A Divine Revelation, is by Eero Järnefelt, brother-in-law to Jean Sibelius. In August 2022 a six-month renovation of the church was completed, in which the gargoyles of the church were repaired and renewed due to their poor condition; Helsinki's raw sea air and weather fluctuations on both sides of zero had damaged the condition of the concrete decorations and it was feared that they would crumble and fall in time. Organ The organ was built in 1891 by German company Walcker of Ludwigsburg, with a pneumatic mechanism. At the time it was the largest in Finland. In 1921, composer Oskar Merikanto, the first church organist, expanded the organ. In 2004 and 2005, the organ was renovated by German organ builder Christian Scheffler Orgelwerkstatt; it now has 66 stops and 4,036 pipes. In 2018 an English-style shell organ, by Urkurakentamo Veikko Virtanen Oy from Espoo, was installed. It has nine voices and a movable soundboard. Gallery See also Evangelical Lutheran Church of Finland References External links (in Finnish) St. John's Church at the Parish Union of Helsinki official website (English translation)
Iglesia de San Juan (Helsinki)

La iglesia de San Juan (en finés: Johanneksenkirkko, en sueco: Johanneskyrkan) de Helsinki, es una iglesia luterana de estilo neogótico. Es la iglesia de piedra más grande de Finlandia por capacidad de personas sentadas.​ Situada en el distrito de Ullanlinna de Helsinki, capital del país, la iglesia se construyó entre 1888 y 1891. Fue la tercera iglesia luterana en Helsinki y en la actualidad sigue siendo la de mayor tamaño. Las torres gemelas tienen 74 metros de altura y la iglesia puede acoger a 2600 personas sentadas. Gracias a una acústica excelente, en la iglesia se organizan a menudo conciertos y otros eventos, además de misas y oficios.​ El retablo del altar muestra la conversión de Pablo de Tarso en una pintura llamada Una revelación divina , obra de Eero Järnefelt, cuñado de Jean Sibelius. El órgano mayor de la iglesia fue construido por el gran organero alemán Walcker Orgelbau en 1891. El primer organista titular fue el compositor Oskar Merikanto. Desde 2018, la iglesia también posee un órgano de coro de estilo romántico inglés, construido por la fábrica finlandesa Veikko Virtanen. La iglesia está situada en una colina que durante siglos había sido lugar de las tradicionales hogueras de la Víspera de San Juan (midsommar en sueco, juhannus en finés). Galería de imágenes Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Juan. Ficha en la web de iglesias de Helsinki (en finés)
Église Saint-Jean d'Helsinki

L'église Saint-Jean (finnois: Johanneksenkirkko, suédois: Johanneskyrkan) à Helsinki, Finlande est une église luthérienne dessinée par l'architecte suédois Adolf Melander dans un style néogothique. Il s'agit de la plus grande église de Finlande construite en pierre par le nombre de places assises. Historique Située dans le district d'Helsinki, Ullanlinna, l'église fut édifiée entre 1888 et 1893, elle fut la troisième église luthérienne d'Helsinki mais reste la plus grande à ce jour. Les flèches jumelles culminent à 74 mètres de haut. L'église réputée pour l'excellence de son acoustique peut accueillir 2 600 personnes, aussi est-elle utilisée en dehors des offices pour la tenue d'événements et de grands concerts. Le retable représente la conversion de Saint Paul et le tableau appelé une révélation divine, œuvre d'Eero Järnefelt, beau-frère de Jean Sibelius. L'église se situe sur une colline qui a été utilisée pendant des siècles pour les feux de la Saint Jean. Le compositeur Oskar Merikanto fut organiste du lieu. Galerie Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Liens externes (fr) Fiche sur le site Structurae.de (fi + en + ru + sv) Site paroissial Références Portail de l’architecture chrétienne Portail du protestantisme Portail d’Helsinki
Sint-Johanneskerk (Helsinki)

De Sint-Johanneskerk (Fins: Johanneksenkirkko, Zweeds: Johanneskyrkan) in de Finse hoofdstad Helsinki is een luthers kerkgebouw in neogotische stijl naar een ontwerp van de Zweedse architect Adolf Melander. Gerekend naar het aantal zitplaatsen is het de grootste stenen kerk van Finland. Geschiedenis en beschrijving De in het district Ullanlinna gelegen kerk werd tussen 1888 en 1893 gebouwd. De kerk werd op 13 december 1891 ingewijd door de bisschop van Porvoo, Carl Henrik Alopaeus. Het was het derde lutherse kerkgebouw van Helsinki, maar bleef tot op de dag van vandaag de grootste kerk van de stad. De tweelingtorens reiken tot een hoogte van 74 meter. De kerk heeft een reputatie voor haar akoestiek en biedt aan 2600 gelovigen een plaats. Naast de eredienst is de kerk ook een plaats voor het houden van grote evenementen en concerten. Het retabel bevat de voorstelling van de bekering van Paulus en het schilderij met de naam Een Goddelijke Openbaring is een werk van Eero Järnefelt, zwager van Jean Sibelius. De kerk ligt op een heuvel die vroeger eeuwenlang tijdens het midzomerfeest werd gebruikt voor het traditionele Johannesvuur. De componist Oskar Merikanto heeft als organist in de kerk gewerkt. Orgel De kerk heeft een orgel uit 1891 van de Duitse orgelbouwer E.F. Walcker & Co. In 1956 werd het aantal registers uitgebreid naar 74. Een in 2006 voltooide renovatie heeft het orgel in de oorspronkelijke staat teruggebracht. Het telt nu 66 registers verdeeld over drie manualen en pedaal. Afbeeldingen Externe link (fi) Website van de kerk (en) Omschrijving Sint-Johanneskerk
Kościół św. Jana w Helsinkach

Kościół św. Jana w Helsinkach (fiń. Johanneksenkirkko, szw. Johanneskyrkan) to kościół położony w helsińskiej dzielnicy Ullanlinna (szw. Ulrikasborg) przy ulicy Korkeavuorenkatu 12 (szw. Högbergsgatan 12). Zaprojektowany przez szwedzkiego architekta Adolfa Emila Melandera, zbudowany w latach 1888–1891. Historia Kościół stoi na wzgórzu, które wcześniej było związane z kultem św. Jana Chrzciciela, sprawowanym w dzień przesilenia letniego. Decyzja o zbudowaniu kościoła zapadła, gdy w związku ze zwiększaniem się liczby ludności miasta dotychczasowe kościoły, tzw. Stary Kościół i kościół św. Mikołaja (obecna katedra), okazały się za małe. Kościół zaprojektował szwedzki architekt Adolf Emil Melander. Kościół został zbudowany na planie krzyża łacińskiego w stylu neogotyckim w latach 1888–1891 i konsekrowany 13 grudnia 1891 roku. Ściany naw bocznych zostały przeprute wysokimi, ostrołukowymi oknami, a nawa środkowa małymi okami u góry w celu lepszego oświetlenia wnętrza. W roku 1891 w kościele zainstalowano 66-głosowe organy wykonane w niemieckim zakładzie Eberharda Friedricha Walckera. Odnowiono je w 1956 roku powiększając przy tym liczbę głosów do 74. Nastawa ołtarzowa pochodzi z 1932 i jest dziełem fińskiego malarza Eero Järnefelta. Jej tematem jest nawrócenie Szawła. Ze względu na doskonałą akustykę kościół jest wykorzystywany jako sala koncertowa. Kościół św. Jana ma łączną długość 59 m. Wysokość wież wynosi 74 m nad poziomem gruntu i 95 m nad poziomem morza. Wewnątrz znajduje się 1400 miejsc siedzących. Obok głównego wejścia stoi pomnik św. Jana Chrzciciela dłuta Kari Juvy. Pomnik został odsłonięty 20 listopada 2003. Przypisy Linki zewnętrzne Strona parafii. ny.helsingforsforsamlingar.fi. [zarchiwizowane z tego adresu (2011-12-27)]. (szw.)
Церковь Иоанна (Хельсинки)

Церковь Святого Иоанна (фин. Johanneksenkirkko, швед. Johanneskyrkan) — лютеранский храм в столице Финляндии — Хельсинки. Автор — архитектор Адольф Меландер. Построен между 1888 и 1893 годом в неоготическом стиле. Является самой большой (по количеству сидячих мест) каменной церковью Финляндии. Храм расположен в районе Улланлинна. Он был третьим по счёту лютеранским храмом в Хельсинки. Высота шпилей — 74 м. Церковь известна своей великолепной акустикой. Внутри могут разместиться 2600 человек. Кроме прямого назначения она используется для проведения концертов и различных мероприятий. Церковь Св. Иоанна расположена на холме, на котором на протяжении веков отмечался праздник Рождества Иоанна Крестителя. В 1892 году известный финский композитор и дирижёр Оскар Мериканто служил в церкви органистом. Примечания Ссылки Perustiedot Johanneksen kirkosta (фин.)
Johanneskyrkan, Helsingfors

Johanneskyrkan (efter Johannes döparen, ursprungligen Nya kyrkan) är en kyrkobyggnad i centrala Helsingfors i stadsdelen Ulrikasborg. Kyrkan uppfördes 1888–91 i nygotisk stil efter ett förslag ritat av den svenske arkitekten Adolf Emil Melander som hade vunnit arkitekttävlingen om kyrkans utformning. Kyrkan rymmer cirka 2600 personer och kyrktornen är 74 meter höga. Altartavlan är målad av Eero Järnefelt år 1932. Kyrkan står på en kulle i centrala Helsingfors som i många århundraden varit en plats för midsommarbrasor (midsommar är nu också "Johannes dag", Juhannus på finska) Orgeln Orgeln byggdes 1891 av det tyska företaget Walcker i Ludwigsburg, med en pneumatisk mekanism. På den tiden var det störst i landet. 1921 byggde kompositören Oskar Merikanto, den förste kyrkoorganisten, ut orgeln. 2004 och 2005 renoverades orgeln av det tyska orgelbyggarföretaget C.Scheffler. Den har nu totalt 66 orgelstämmor. Externa länkar Johanneskyrkan Wikimedia Commons har media som rör Johanneskyrkan.
Gare de Nurmes

La gare de Nurmes (en finnois : Nurmeksen rautatieasema) est une gare ferroviaire finlandaise située à Nurmes. Situation ferroviaire Histoire La ligne Lieksa-Nurmes est mise en service en 1911. Service des voyageurs Accueil Desserte Notes et références Voir aussi Articles connexes Transport ferroviaire en Finlande Liste de gares en Finlande Liens externes (fi) « Gare de Nurmes », VR-Yhtymä Oy (consulté le 21 juillet 2014) Portail du chemin de fer Portail de la Finlande
Usine de coton de Pori

L'Usine de coton de Pori (finnois : Porin Puuvilla) est un bâtiment situé au centre de la ville de Pori en Finlande. Histoire de l'usine De 1898 à 1974, l'usine fabrique des fils et des tissus en coton. En 1898 Gustav Efraim Ramberg et un groupe d'hommes d'affaires de Pori créent la fabrique. De 1898–1921 la société s'appelle Porin Puuvillateollisuus Oy puis elle est vendue aux mêmes propriétaires pour devenir Porin Puuvilla Oy. Le propriétaire le plus important est Ahlström Oyj (30–40 %) et la famille Ahlström. En 1912, la société a 650 employés et les ventes s'élèvent à 4,5 millions de marks finlandais. En 1926, la société fonde à Pori une unité d’impression de tissus pour laquelle on achète des machines en Allemagne. C'est la seconde unité en Finlande après celle de Forssa créée en 1861. L'unité est modernisée dans les années 1930. En 1956, l'usine de Pori créée son propre atelier de conception qui fonctionnera jusqu'en 1977 quand l'activité sera transférée à Forssa. En 1974, Porin Puuvilla Osakeyhtiö fusionne avec Oy Finlayson Ab. Après l'incendie de 1981 de l'usine de tissage la production commencera à diminuer et elle sera définitivement arrêtée l'été 1994. Histoire contemporaine L'usine héberge le centre universitaire de Pori (fi) et de nombreuses entreprises de tous secteurs. En 2012, le centre commercial Puuvilla est construit à l'emplacement de l'ancienne usine de tissage. La Direction des musées de Finlande a classé l'usine et la Porin konepaja parmi les Sites culturels construits d'intérêt national. Articles connexes Liens externes Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Finlande Portail des universités
Björneborgs bomullsfabrik

Björneborgs bomullsfabrik (finska: Porin Puuvilla Oy var ett textilföretag i Björneborg. Bolaget grundades 1898 som Björneborgs Bomullmanufaktur Ab och bytte efter en konkurs namn till A.B. Björneborgs Bomull-Porin Puuvilla Oy och efter ytterligare konkurs till Oy Porin Puuvilla-Björneborgs Bomull Ab. Från 1920-talet och framåt användes namnet på finska Porin Puuvilla Oy. Bolaget hade under 1950-talet 3.000 anställda. Fabriksbyggnaden uppfördes 1956. År 1974 slogs företaget samman med Finlayson. År 1981 förstördes väveriet vid en stor fabriksbrand. All verksamhet i Björneborg upphörde 1994. Fabriksbyggnaden i stadsdelen Storsand vid Kumo älv ritades av August Krook och uppfördes 1898–1902. Den används idag bland annat som lokaler för Björneborgs universitetscenter. Bibliografi Göran Stjernschantz: Aktiebolaget Björneborgs bomull 1898-1948, Helsingfors 1949 , Anna Sivula: Corporate history Culture and useful industrial past: a Case study on history management in finnish Cotton Company porin puuvilla oy Källor En rundtur i Björneborgs industrilandskap, publicerad av Rosenlew-museo, Björneborg, odaterad
Musée Rosenlew

Le Musée Rosenlew (finnois : Rosenlew-museo) est un musée situé à Pori en Finlande. Architecture Le bâtiment est un grenier construit dans les années 1860 selon les plans de Georg Theodor von Chiewitz. Collection Sa collection présente l'histoire de la société (W. Rosenlew & Co,puis W. Oy W. Rosenlew Ab (fi)) de la Famille Rosenlew (fi) qui a fonctionné à Pori de 1853 à 1987. Notes et références Annexes Lien interne Lien externe Site officiel Portail des musées Portail du néo-classicisme Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Finlande
Музей Рузенлева

Музей Рузенлева (швед. Rosenlew museum [ruːsːenleːv], фин. Rosenlew-museo) — музей, посвящённый деятельности компании Oy W. Rosenlew Ab, в городе Пори в Финляндии. Музей открыт ежедневно с 11 до 17 часов (кроме понедельника). История С 1853 по 1987 годы предприятие Rosenlew Ab, принадлежавшее семье Рузенлевов, было градообразующим для Пори и одним из самых крупных в регионе Сатакунта. На предприятии трудилась значительная часть населения города. Среди продукции компании — хлебопекарные дрожжи, пластиковые изделия, кухонная утварь, деревянные изделия, сульфитная целлюлоза, бумага, сельскохозяйственная и бытовая техника. Здание, в котором расположен музей, было построено в 1860 году по проекту архитектора Георга Теодора Шевитца недалеко от заводской площади и первоначально использовалось как склад компании Rosenlew. В дальнейшем в бывшем складе располагались хозяйственные помещения компании, а с передачей в 2003 году в собственность общины Пори, здание, после музеефикации, с 2006 года стало использоваться как музей. Экспозиция Большая часть экспозиционных площадей музея занята постоянной выставкой, представляющей историю компании и её продукцию. На нижних этажах музейного здания расположены временные выставки. Часть экспозиции музея посвящена быту городского населения и налаженной в 1960-е оригинальной деятельности компании — производству документальных фильмов и рекламе бытовой техники. Другая часть временных выставок посвящена производству электротехнических устройств. Одна из коллекций, имеющая отношение к компании, но не связанная с ней непосредственно — производство целлюлозы в различных странах мира, бумага и изделия из неё. В музее проходили выставки фотографа И. А. Экстрёма, запечатлевшего природу регионов Северное Саво и Кайнуу. Ссылки Официальный сайт Rosenlew-museo. (фин.) (англ.)
Église de Noormarkku

L'église de Noormarkku (en finnois : Noormarkun kirkko) est une église située dans le quartier de Noormarkku à Pori en Finlande. Histoire Le 30 mars 1918, pendant la bataille de Noormarkku (fi) de la guerre civile finlandaise, une grenade, tirée par l'artillerie des gardes rouges, vole directement par la fenêtre et l'ancienne église de Noormarkku est détruite. L'incendie brûle aussi toutes les archives et registres paroissiaux. La nouvelle église est construite de 1931 à 1933, grâce au don, fait en 1927, de la A. Ahlström Osakeyhtiö en mémoire du centième anniversaire de Antti Ahlström. Le don comprend aussi les plans réalisés par Armas Lindgren. L'église est rénovée en 1989 selon les plans de Carl-Johan Slotte. La direction des musées de Finlande a classé l'église et son paysage culturel dans les sites culturels construits d'intérêt national. Présentation L'église a d'une surface de 571,4 m2 peut accueillir 500 personnes. Par son apparence, l'édifice rappelle celle des églises médiévale en granite gris, comme l'église Saint-Olaf de Ulvila ou l'église Saint-Olaf de Tyrvää Les murs extérieurs de l'église sont en granite gris et les murs intérieurs en briques. Contrairement aux églises médiévales en pierre, le toit de l’église Noormarku est en cuivre. La fresque de l'autel est peinte par Lennart Segerstråle en 1957. À partir d'anciennes photographies, Il a aussi dessiné la statue de pauvre homme détruite dans un incendie et à partir de ces dessins Pauli Österlund a sculpté dans les années 1950 une copie que l'on peut voir dans l'entrée de l'église. Les nombreuses peintures de l'église sont dues à Göran Hongell, Björn Thunström, Aleksandra Frosterus-Såltin, Lars Hagelstam, Gunnar Forsström et Irma Ahlström. Références Liens externes (fi) Site officiel Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Norrmarks kyrka

Norrmarks kyrka är en kyrkobyggnad av sten i Norrmark i Björneborg. Den stod klar 1933. På samma plats stod den gamla 1700-talskyrkan. På området finns en kyrka och kyrkogård, men också en klockstapel med lökkupol från 1757. Norrmark kyrka och kyrkogård hör till området kring Norrmarks bruk som finns på Museiverkets lista över Byggda kulturmiljöer av riksintresse. Historia Norrmarks gamla kyrka förstördes i inbördeskriget 1918 under striderna i Norrmark. Den brann ner på påskaftons morgon den 30 mars. De rödas artilleri sköt granater rätt in genom fönstret och antände altaret. Med kyrkan brann också församlingens arkiv och kyrkböcker. Den nya kyrkan började byggas först 1931. Bygget kom igång tack vare donationer i samband med hundraårsjubileet av A. Ahlström Ab:s grundare Antti Ahlströms födelse. Jubileet hölls 1927. I donationen ingick också arkitekt Armas Lindgrens ritningar till kyrkan. Till det yttre påminner Norrmarks kyrka om de medeltida stenkyrkorna i Satakunta, till exempel Ulvsby och Tyrvis S:t Olof. Kyrkans ytterväggar är murade av gråsten och innerväggarna av tegel. De medeltida stenkyrkorna hade tak av spån. Norrmarks kyrka har i stället ett koppartak. Altarväggen fick 1957 en fresk målad av Lennart Segerstråle. Han gjorde också ritningar till en ny fattiggubbe utgående från foton av den förstörda gamla fattiggubben. Pauli Österlund från Norrmark utförde snideriarbetet på 1950-talet. Fattiggubben finns nu i kyrkans vestibul. Kyrkogården Bredvid kyrkan ligger kyrkogården. Där finns bland annat ett område för Ahlströms familjegravar. Där finns flera sevärda minnesvårdar. Kyrkogården utvidgades 2009. Den ligger bredvid Riksväg 23. På samma gång omgärdades kyrkogården med en 1,3 meter hög och 400 meter lång stenmur av granit. Monumentet på hjältegravarna är ritat av arkitekt Erik Bryggman 1951. Källor
Kirjais

Kirjais (finn. Kirjainen) ist eine 10 km² große Insel im Schärenmeer vor der Südwestküste Finnlands. Sie liegt ca. 40 km Luftlinie südwestlich von Turku und gehört verwaltungsmäßig zur Stadt Pargas (Parainen). Bis 2008 war Kiriais ein Teil der ehemaligen Gemeinde Nagu (Nauvo). Auf der Insel liegt das gleichnamige Dorf Kirjais. Die wichtigste Nachbarinsel ist Lillandet im Norden. Zwei Brücken verbinden Kirjais über die kleinere Insel Sommarö mit Lillandet. Im Osten der Insel befindet sich ein Fährhafen. Außerdem gibt es einen großen zentralen Busbahnhof. Weblinks Einzelnachweise
Kirjais

Kirjais (finnois : Kirjainen) est une île de l'archipel de Turku à Pargas en Finlande. Géographie Kirjais est une île et un village au sud de Nauvo. L'île est à 9 kilomètres au sud-est de l'Église de Nauvo et à 40 kilomètres au sud de Turku. Un pont reliant l'île de Kirjais à Pikku-Nauvo en passant par Sommarö. Kirjais abrite un port de plaisance, un restaurant, un magasin et une gare routière. La superficie de l'île est de 10,22 kilomètres carrés et sa plus grande longueur est de 5,6 kilomètres dans la direction est-ouest. Les traversiers M/S Nordep, M/S Fiskö et M/S Cheri desservent le port de Kirjais. Galerie Notes et références Voir aussi Article connexe Liste des plus grandes îles maritimes de Finlande Lien externe Carte Kirjais ja Sommaröseudun kehitysyhdistys Portail de la Finlande Portail des îles Portail de la mer Baltique
Kirjais

Kirjais är en ö i Finland. Den ligger i Skärgårdshavet i kommundelen Nagu i Pargas stad i landskapet Egentliga Finland, i den sydvästra delen av landet. Ön ligger 9 kilometer sydost om Nagu kyrka och 40 kilometer söder om Åbo. Från Kirjais servicehamn trafikerar förbindelsebåtarna M/S Nordep och M/S Cheri Nagu södra ruttområde och Nagu tvärtrafiksrutt. Öns area är 9,99 kvadratkilometer och dess största längd är 5,6 kilometer i öst-västlig riktning. År 1958 fanns det 83 fast bosatta personer på Kirjais, och år 2009 var siffran 31, medan antalet fritidsboende var 248. Förutom servicehamnen med bland annat förbindelsebåtsbrygga, café, bybutik och naturstig drivs på ön även en sommarrestaurang, Restaurang Bystrand, ett växhus, samt Kirjais kursgård. Sedan år 1997 har byaföreningen Kirjais och Sommaröbygdens Utveckling r.f. verkat för att utveckla servicen och stötta gemenskapen på ön genom olika projekt och evenemang. Föreningens ordförande är Pär Mickos, och av de andra aktiva kan nämnas Sandra Bergqvist, riksdagsledamot (17.4.2019-) och 2. viceordförande i Svenska folkpartiet, som även är jordbruksföretagare och driver sin hemgård på ön tillsammans med sina syskon. Öns historia från 1700-talet framåt beskrivs i historiken "Från rusthåll till sommarparadis. Vårt Kirjais under 260 år", som har sammanställts och skrivits av Benita Andrén och kom ut år 2013. Materialet till boken samlades in under åtta års tid, främst av invånarna på gårdarna i Kirjais. En modifierad version av historiken, riktad till barn, "Kirjaisgubben - Skattens förbannelse och andra legender" har senare getts ut med ledning av Alice Björklöf och illustratören Lena Frölander-Ulf. Öns namn, Kirjais, anses ha bildats mer eller mindre direkt från personnamnet Kirja (Kirjainen), såsom många gårdsnamn i det svenska språkområdet: genom att -s lagts till för- eller tillnamn. Ortnamn som övertagits från finskan slutar på svenska ofta på -s. Namnet nämns i skriftliga källor redan för femhundra år sedan, Kyriaws by (1474) och Kijriax (1540). Källor Externa länkar Kirjais och Sommaröbygdens Utveckling r.f.
Gare de Huutokoski

La gare de Huutokoski (en finnois : Huutokosken rautatieasema) est une gare ferroviaire finlandaise située à Huutokoski. Situation ferroviaire La gare de Huutokoski est au croisement des voies ferrées Pieksämäki–Joensuu et Huutokoski–Parikkala. Histoire Service des voyageurs Notes et références Voir aussi Articles connexes Transport ferroviaire en Finlande Liste des gares ferroviaires de Finlande Lien externe Portail du chemin de fer Portail de la Finlande
Gare d'Haapajärvi

La gare de Haapajärvi (en finnois : Haapajärven rautatieasema est une gare du réseau ferroviaire de Finlande située à Haapajärvi en Finlande. Situation ferroviaire La gare de Haapajärvi est située sur la ligne Iisalmi–Ylivieska. Histoire Service des voyageurs Accueil Desserte Intermodalité Notes et références Voir aussi Articles connexes Transport ferroviaire en Finlande Liste de gares en Finlande Lien externe (fi) « Gare de Haapajärvi », VR-Yhtymä Oy (consulté le 21 juillet 2014) Portail du chemin de fer Portail de la Finlande