NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Café Regatta

Café Regatta är ett café i Bortre Tölö, Helsingfors, Finland. Cafébyggnaden är en liten röd timmerstuga som har funnits på samma plats på Merikannontie-gatan, vid stranden av Edesviken, sedan 1887. Det finns flera sevärdheter i närheten, såsom Sibeliusmonumentet, Tölö roddstadion (byggd för sommar-OS 1952) och den gamla Villan Humlevik. Caféet var ursprungligen ett fiskeskjul som tillhörde Pauligs kaffefamilj i slutet av 1800-talet. Café Regatta är litet inomhus, men när vädret tillåter finns det fler sittplatser på caféets terrass, som erbjuder havsutsikt. På caféets terrass finns en eldstad för att grilla korv. Förutom caféprodukter erbjuder Regatta även uthyrning av utrustning; under sommarsäsongen kan man hyra kanot, kajak, roddbåt eller SUP-bräda från caféet.
Mairie de Kotka

La Mairie de Kotka (finnois : Kotkan kaupungintalo) est un bâtiment situé à Kotka en Finlande. Histoire Le bâtiment est conçu par Erkki Huttunen dans un style fonctionnaliste, sa construction se termine en 1934. L'édifice de 6 niveaux est en bordure orientale de la place du marché de Kotka. Liens externes Site officiel Références Portail de la Finlande Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Teppolansaari

Teppolansaari är en ö i Finland. Den ligger i Torne älv och i kommunen Torneå i landskapet Lappland, i den norra delen av landet, 600 km norr om huvudstaden Helsingfors. Öns area är 11,8 hektar och dess största längd är 0,6 kilometer i nord-sydlig riktning. Källor
Jylhämä vattenkraftverk

Jylhämä är ett vattenkraftverk vid Ule älvs övre lopp i Vaala kommun. Kraftverket, som uppfördes 1946–1951 i forsen Niskakoski, ägs av Fortum Abp och är numera uppdelat mellan Jylhämä och Nuojua kraftverk. Fallhöjden varierar mellan 10 och 14 meter och effekten är 57 MW. Vattenståndet i Ule träsk regleras med en 2,5 km lång damm vid Jylhämä. Referenser
ГЕС Йюльхама

ГЕС Йюльхама (фін. Jylhama) — гідроелектростанція у центральній частині Фінляндії, провінція Кайнуу. Становить верхній ступінь в каскаді на річці Оулуйокі (впадає у Ботнічну затоку), знаходячись вище за ГЕС Нуоюа. Спорудження станції розпочалось у 1946-му та завершилося введенням трьох гідроагрегатів у 1950—1951 роках. Річище річки неподалік від її початку (виходу з озера Оулуярві) перекрили греблею висотою 15 метрів, яка складається з двох водоскидних шлюзів та машинного залу. Останній обладнаний турбінами типу Каплан загальною потужністю 55 МВт, які при напорі від 11 до 14 метрів забезпечують виробництво 207 млн кВт·год на рік. Примітки
Лабіринт (північний мегаліт)

Лабіринт — тип кам'яної споруди у вигляді лабіринту, викладеного на поверхні землі великим або дрібним камінням. У центрі іноді містить невелику дольменоподібну споруду. Зустрічається в Карелії, островах Білого моря, Кольському півострові, Скандинавії, Британських островах, Новій землі. Іноді відносять до так званих мегалітичних споруд. Всього відомо понад 500 північних лабіринтів, з них у Швеції знаходиться близько 300, Фінляндії — приблизно 140, Росії — близько 50, Норвегії — 20, Естонії — 10, Англії — окремі лабіринти. Найчастіше має спіралеподібну форму, але зустрічаються і гребеневі структури лабіринтів. Імовірно будувалися протосаамськими племенами. Призначення також достовірно невідоме. Спільний знаменник сучасних уявлень — культова споруда. Серед наукових версій є, наприклад, такі як елемент обряду переходу, або елемент шаманського камлання, або остання дорога душі в інший світ. Простежуване майже обов'язкове сусідство лабіринту з морем породило гіпотезу про лабіринти як культові імітації риболовецьких пасток. Початок дослідженням лабіринтів Півночі поклав М. М. Виноградов, в'язень Соловецького табору ще в 20-х роках XX століття. Найбільше скупчення кам'яних лабіринтів на території Росії є на Великому Заяцькому острові архіпелагу Соловецьких островів (Архангельська область). Останні дослідження російських археологів доводять середньовічне поморське походження північних лабіринтів. Виноски Ресурси Інтернету 09/vaviloni.htm Академічні версії призначення лабіринтів[недоступне посилання з липня 2019] Манюхин И. С. Кам'яні лабіринти Біломорья // Кіжський вісник. — П. 2002. — № 7 Кам'яний лабіринт у Мурманську
ГЕС Нуоюа

ГЕС Нуоюа (фін. Nuojuan voimalaitos) — гідроелектростанція в центральній частині Фінляндії у провінції Кайнуу. Становить другий ступінь у каскаді на річці Оулуйокі (впадає у Ботнічну затоку), знаходячись між ГЕС Йюльхама (вище за течією) та Утанен. Спорудження станції почалось у 1949 році та завершилося введенням трьох гідроагрегатів у 1954—1955 роках. Через наявність поблизу інфраструктури, створеної під час будівництва ГЕС Йюльхама, ГЕС Нуоюа потребувала найменших вкладень серед споруд каскаду на Оулуйокі. Земляна гребля звузила русло річки, яке було остаточно перекрите двома водоскидними шлюзами та машинним залом. Останній обладнаний турбінами типу Каплан загальною потужністю 81 МВт, які при напорі 22 м забезпечують виробництво 360 млн кВт·год на рік. Примітки
Vanttauskoski vattenkraftverk

Vanttauskoski är en fors och ett vattenkraftverk i Kemi älv mellan Kemijärvi och Rovaniemi. Kraftverket, som ägs av Kemijoki Oy, byggdes 1967–1972 efter ritningar av arkitekten Kai Blomstedt. Det har en fallhöjd på 22 meter och utvecklar 83 MW. Den årliga energimängden är 416 GWh. Referenser
ГЕС Ванттаускоскі

ГЕС Ванттаускоскі (фін. Vanttauskosken voimalaitos) — гідроелектростанція на півночі Фінляндії у провінції Лапландія, розташована за 50 км на схід від міста Рованіємі. Входить до каскаду на річці Кемійокі (впадає у північну частину Ботнічної затоки), розташована між ГЕС Пірттікоскі (вище за течією) та ГЕС Валаяскоскі. Під час будівництва станції у 1967—1972 роках річку звузили земляною греблею, після чого остаточно перекрили бетонною греблею із двома шлюзами для перепуску надлишкової води та машинним залом. Загальна довжина бетонної греблі 124 метри, крім того, споруджено 0,6 км земляних дамб висотою до 33 метрів. Як наслідок вище за течією річки утворилось водосховище об'ємом 45 млн м3. Машинний зал первісно був обладнаний двома турбінами типу Каплан загальною потужністю 83 МВт, які при напорі у 22 метри забезпечували середньорічне виробництво на рівні 433 млн кВт·год електроенергії. На початку 2010-х років ГЕС Ванттаускоскі модернізували, збільшивши її потужність до 95 МВт (втім, річне виробництво зросло не так сильно — до 448 млн кВт·год). Примітки
PowerPark

PowerPark (auch PowerLand genannt) ist ein Freizeitpark in Kauhava, Finnland, der 2002 eröffnet wurde und sich über eine Fläche von 160 ha mit mehr als 40 Fahrgeschäften erstreckt. Achterbahnen Weblinks Website von PowerPark (finnisch) PowerPark in der Roller Coaster DataBase Einzelnachweise
PowerPark

PowerPark is a large scale amusement park in Alahärmä, Finland. It is located along Highway 19, 66 kilometres (41 mi) north of Seinäjoki and 76 kilometres (47 mi) east of Vaasa. The park includes a karting track resembling an F1 circuit that has previously hosted the Karting World Championship. The resort additionally contains a restaurant, hotel, camping area with cottages and a variety of amusement rides. PowerPark was founded by Jorma Lillbacka, an entrepreneur and financier from Alahärmä, and according to estimates by Talouselämä magazine, Lillbacka has invested 100–200 million euros in the amusement park since its establishment. In 2015, PowerPark had as many as 450,000 visitors. In a study conducted by Taloustutkimus Oy, the PowerPark experience park was rated the best leisure center in Finland in 2010, 2013, 2014, 2015 and 2016. The South Ostrobothnia Tourism Prize (Etelä-Pohjanmaan matkailupalkinto) was also awarded to PowerPark in 2010. PowerLand Major rides In 2007, a worker died after being hit by the Typhoon ride. According to the news, she was retrieving a shoe. After the incident, the park was closed earlier than usual and both workers and customers were given crisis aid. Family rides Kiddie rides Removed rides Horse centre The Riding Centre of PowerPark started its operations in 2008. The centre is located in a peaceful place, behind a small woods, in the vicinity of PowerPark. The Riding Centre will provide horse treks of different kinds in South Ostrobothnian landscapes. Harness racing track In the spring of 2016, a harness racing track was completed at PowerPark. Its curves are gentle, there are no elevation changes, and the banking allows for fast trotting even in the corners. In Härmä, the old harness racing track, located two kilometers from the Powerpark track, is still in use as well. PowerPark is set to host the prestigious Kuninkuusravit harness racing championship in 2028 together with the old racing track in Härmä. References External links Media related to Powerpark at Wikimedia Commons Official homepage in English
PowerPark

PowerPark es un parque de atracciones localizado en Alahärmä, Finlandia. Se encuentra a lo largo de la autopista 19, a unos 65 kilómetros al norte de Seinäjoki y a unos 75 kilómetros al este de Vaasa. PowerPark fue fundado por Jorma Lillbacka, un empresario y financiero de Alahärmä.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre PowerPark. PowerPark - Sitio Oficial en inglés
PowerPark

PowerPark est un parc d'attractions et une piste de karting situés à Alahärmä, en Finlande. Le parc d'attractions Montagnes russes Attractions aquatiques Autres attractions Booster - Booster (2003), Fabbri Group Bumper Cars - autos-tamponneuses (2003), Gosetto Chain Carousel - chaises volantes (2002), Sopark Chuck Wagon - grande roue (2005), Zamperla Crazy House - (2003), Barbieri Devil's Mine Hotel - parcours scénique (2007), Gosetto Dino Safari Jeep - promenade en jeep (2002), Zamperla Fiesta Mexicana - Vertical Swing (2007), Zamperla Galeon - Rockin' Tug (2007), Zamperla Giant Wheel - grande roue (2003), Fabbri Group Jump Around - Jump Around (2007), Zamperla Jumping Star - Jumping Star (2002), Zamperla La Paloma - Vertical Swing (2005), Zierer Mega Drop - Mega Drop (2002), Fabbri Group Mill River - bûches junior (2005), Zamperla Mini Jets - (2003), Zamperla Mini Tea Cup - tasses (2002), Zamperla Music Express - Music Express (2002), Barbieri Piovra - pieuvre (2004), Soriani & Moser Real Snack Jetski - Jet Skis (2013), Zierer Rio Grande Train - Rio Grande (2003), Zamperla Time Machine - (2005) Wild Horse Carousel - carrousel (2002) Mika Salo Circuit Power Palace La plus grande piste intérieur de karting d'Europe. Lien externe (fi) Site officiel Portail des parcs de loisirs Portail de la Finlande
PowerPark

PowerPark is een grootschalig karting- en pretpark in Alahärmä, Finland. Het attractiegedeelte is gebouwd rondom het reeds gebouwde karting-gedeelte. Verder bezit het park ook de langste kartbaan van Europa. Er zijn ook nog een restaurant, een hotel en een camping aanwezig. PowerLand Belangrijkste attracties Familie attracties Kinderattracties Verwijderde attracties Externe links (en) (fi) Officiële website
Powerpark

Powerpark är en anläggning bestående av nöjesfält och gokart i Alahärmä, Södra Österbotten i Finland. I parken finns ett fyrtiotal åkattraktioner, däribland 6 berg- och dalbanor, snacks och snabbmatskiosker samt restauranger, barer och glasskiosker. Gokart-anläggningen består av såväl en utomhusbana som en bana inomhus, vilket möjliggör användning oberoende av väderlek. I övrigt består komplexet av bland annat ett hotell samt ett campingomrråde med stugby. Attraktioner Huvudattraktioner År 2007 inträffade en tragisk dödsolycka, då en arbetare i parken avled efter att ha träffats av Typhoon-attraktionen. Enligt uppgifter i media inträffade detta då hon hämtade en sko. Efter incidenten stängdes parken i förtid och såväl medarbetare som besökare fick hjälp med krisbearbetning. Familjeattraktioner Barnattraktioner Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Powerpark. Officiell hemsida på svenska
Banc de Finlàndia

El Banc de Finlàndia (finès: Suomen Pankki, suec: Finlands Bank) és el banc central nacional de Finlàndia dins de l'Eurosistema. Va ser el banc central finlandès des del 1865 fins al 1998, període durant el qual va emetre el marc. Es considera el quart banc central més antic del món encara en funcionament, després del Riksbank de Suècia, el Banc d'Anglaterra i el Banc de França, havent estat creat originalment entre 1811 i 1812 com l'Oficina de Canvi, Préstec i Dipòsits del Gran Ducat de Finlàndia (finès: Waihetus-, Laina- ja Depositioni-Contori Suomen Suuren-ruhtinaanmaassa) abans d'adoptar el seu nom actual el 1840. A diferència de molts altres bancs centrals històrics, sempre ha estat de propietat estatal. El Banc de Finlàndia no és per si mateix una autoritat de supervisió financera, però participa en la Supervisió bancària europea com a membre de la Consell de Supervisió del Banc Central Europeu. També és membre de la Junta Europea de Risc Sistèmic (JERS). Referències
Finlands Bank

Finlands Bank (finsk: Suomen Pankki, svensk: Finlands Bank) er centralbanken i Finland. Banken blev etableret i 1811. Helt fra begyndelsen havde banken ansvar for trykning af penge, selv om det var russiske rubler og kopek frem til finske mark blev introduceret i 1860. Desuden var svenske riksdaler i cirkulation frem til 1840. Centralbankens hovedmålsætning er, i lighed med EU, en stabil inflation på omkring 2 % pr år. Siden Finland er medlem af EU, er centralbanken også medlem af ESCB – Det Europæiske System af Centralbanker og Eurosamarbejdet. På denne måde har banken indflydelse på pengepolitikken og den økonomiske politik både i Finland og i EU. Kilder
Suomen Pankki

Die Bank von Finnland (finnisch Suomen Pankki oder schwedisch Finlands Bank) ist die Zentralbank von Finnland. Sie ist die viertälteste Zentralbank der Welt. Die Bank von Finnland ist Mitglied des Europäischen Systems der Zentralbanken und verantwortlich für die Beschaffung, Regulierung und Herstellung der benötigten Zahlungsmittel in Finnland. Die einzige Filiale befindet sich in Vantaa. Geschichte Am 1. März 1811 wurde in Turku, der damaligen Hauptstadt des Großfürstentums Finnland, von Zar Alexander I. mit dem „Wechsel-, Kredit- und Depositionskontor im Großfürstentum Finnland“ (schwedisch Wäxel-, Låne- och Depositions-Contoiret i Stor-Furstendömet Finland, finnisch Waihetus-, Laina- ja Depositioni-Contori Suomen Suuren-Ruhtinaanmaassa) die Vorgängerbank der finnischen Zentralbank gegründet. Im Jahre 1819 zog die Bank nach Helsingfors um, und ihre zunächst wenig bedeutsamen Aufgaben wurden nach und nach erweitert. So erhielt sie 1840 das Recht zur Ausgabe von Banknoten, und 1865 wurde ihr die Kontrolle über die vom Rubel gelöste Finnische Mark übertragen. Im Jahre 1999 führte Finnland den Euro als offizielles Zahlungsmittel ein, und die Finnische Mark wurde abgeschafft. Organisation Gemäß § 91 der Verfassung der Republik Finnland wird die Tätigkeit der Bank von Finnland vom Parlament garantiert und beaufsichtigt. Ein neunköpfiger, vom Parlament eingesetzter Bankausschuss überwacht die Tätigkeit der Bank. Für die Wahrnehmung aller der Bank obliegenden Aufgaben ist der Vorstand (fi. johtokunta, schw. direktion, engl. Board of Directors) verantwortlich. An der Spitze des Vorstands steht der auf Vorschlag des Bankausschusses vom finnischen Präsidenten ernannte pääjohtaja beziehungsweise chefdirektör, fallweise als CEO, Generaldirektor, Gouverneur u. ä. übersetzt. Höchstens fünf weitere Mitglieder des Vorstands werden direkt vom Bankausschuss berufen. Die Amtsperiode des Vorsitzenden beträgt sieben Jahre, die der übrigen Vorstandsmitglieder fünf Jahre. In Verbindung mit der Bank agiert die selbständige Finanzaufsichtsbehörde (fi. finanssivalvonta, schw. finansinspektion, Abkürzung FIN-FSA), die die Finanzmärkte überwacht. Vorstand Olli Rehn, Vorsitzender (seit 12. Juli 2018, beurlaubt 23. September 2023 bis 30. Januar 2024) Marja Nykänen, Stellvertretende Direktorin (seit 1. Februar 2017) und kommissarische Vorsitzende Tuomas Välimäki, Vorstandsmitglied (seit 12. Juli 2018) Kimmo Virolainen, stellvertretendes Vorstandsmitglied Siehe auch Liste der Zentralbanken Eurozone Weblinks Website der Suomen Pankki (finnisch/schwedisch/englisch) Einzelnachweise
Banco de Finlandia

El Banco de Finlandia (en finés: Suomen Pankki; en sueco: Finlands Bank) es el banco central de Finlandia. Se jacta de ser el cuarto banco central más antiguo del mundo (tras los de Inglaterra, España y Francia).​ Historia El banco de Finlandia fue establecido el 1 de marzo de 1812 en la ciudad de Turku por Alejandro I de Rusia.​ En 1819 fue recolocado en Helsinki.​ Sus características de banca central se establecieron con la creación de la moneda en 1840, la introducción del marco finlandés entre 1860 y 1865 y el establecimiento de bancos comerciales en la segunda mitad del siglo XIX.​ La sede del banco fue dañada por los bombardeos soviéticos durante los ataques aéreos durante la Guerra de Continuación en 1944.​ Tras la Segunda Guerra Mundial y un nuevo período de inflación hasta principios de la década de 1950, el Banco de Finlandia gestionó el régimen de represión financiera del país, seguido de la liberalización en la década de 1980. El marco se devaluó varias veces hasta su flotación final en septiembre de 1992. Tras la crisis bancaria finlandesa de la década de 1990,​ la supervisión financiera se reorganizó en Finlandia con la creación de Rahoitustarkastus (Rata) en 1993, un organismo independiente de supervisión bancaria afiliado al Banco de Finlandia, pero con su propia gobernanza. En 2009 se creó la Autoridad de Supervisión Financiera de Finlandia mediante la fusión de Rata y la Autoridad de Supervisión de Seguros, que hasta entonces estaba separada. Funciones y propiedad El Banco de Finlandia es el banco central de Finlandia y miembro del Sistema Europeo de Bancos Centrales. Es la autoridad monetaria de Finlandia, y es le responsable del abastecimiento de moneda al país y del intercambio de reservas con el extranjero. El Banco de Finlandia es propiedad de la República de Finlandia y gobernado por el Parlamento de Finlandia, a través del su Consejo Supervisor y el equipo directivo del banco. La dirección del banco es responsable la administración, y el Consejo Superviso Supervisory para la supervisión de las actividades administrativas y otras tareas estatutarias. El banco es gobernado según el "Acta para el Banco of Finlandia", aprobada en 1998. El banco posee oficinas regionales en Helsinki-Vantaa y Oulu . Organización El máximo responsable del banco es el gobernador (actualmente Olli Rehn). El gobernador preside el consejo directivo. Miembros del Consejo de administración del Banco de Finlandia Olli Rehn, Gobernador Pentti Hakkarainen, Vicegobernador Seppo Honkapohja Gobernadores del Banco de Finlandia Fuente: Banco de Finlandia.​ Consejo de Supervisión Parlamentaria Ben Zyskowicz, Presidente Pirkko Ruohonen-Lerner, Vicepresidente Mari Kiviniemi Jouni Backman Timo Kalli Marjo Matikainen-Kallström Lea Mäkipää Jan Vapaavuori Pia Viitanen Véase también Economía de Finlandia Monedas de euro de Finlandia Bolsa de Helsinki Referencias Enlaces externos Banco de Finlandia. Sitio Oficial (en inglés, finlandés y sueco) Sello postal conmemorativo del 150º aniversario del Banco de Finlandia 1811 - 1961
Banque de Finlande

La Banque de Finlande (en finnois : Suomen Pankki; en suédois : Finlands Bank) est la banque centrale de la Finlande. C'est la quatrième banque centrale la plus ancienne au monde. Histoire La banque est fondée le 1er mars 1812 dans la ville de Turku par le tsar Alexandre Ier de Russie sous le nom de Comptoir de Change de Prêt et de Dépôt (finnois : Waihetus-, Laina- ja Depositioni-Contori). En 1819, elle est transférée à Helsinki. Ses caractéristiques de banque centrale sont apportées par la création monétaire de 1840, l'introduction du mark finlandais de 1860-1865 et la création de banques commerciales dans la seconde moitié du XIXe siècle. Le siège social de la Banque a été endommagé par les bombardements soviétiques lors des raids aériens de la guerre de Continuation de 1944. Après la Seconde Guerre mondiale et un nouvel épisode inflationniste jusqu'au début des années 1950, la Banque de Finlande a géré le régime de répression financière du pays, puis la libéralisation dans les années 1980. Le markka a été dévalué à plusieurs reprises jusqu'à sa mise en flottement final en septembre 1992. À la suite de la crise bancaire finlandaise des années 1990, la supervision financière a été réorganisée en Finlande avec la création du Rahoitustarkastus (Rata) en 1993, un organisme de surveillance bancaire indépendant, rattaché à la Banque de Finlande, mais doté de sa propre gouvernance. En 2009, l'Autorité finlandaise de surveillance financière a été créée par la fusion du Rata et de l'autorité de surveillance des assurances, auparavant distincte. Siège Le siège social de la Banque de Finlande est situé dans le quartier de Kruununhaka à Helsinki, sur un terrain délimité par Snellmaninkatu, Rauhankatu, Kirkkokatu et Unioninkatu. La construction du bâtiment de la banque, conçu par l'architecte russo-allemand Ludwig Bohnstedt, s'achève en 1883. Auparavant, la Banque de Finlande avait plusieurs succursales situées à Joensuu, Jyväskylä, Kotka, Kuopio, Lahti, Mikkeli, Oulu, Pori, Rovaniemi, Tampere, Turku, Vaasa et Viipuri. Liste des présidents Notes et références Notes Références Voir aussi Articles connexes Zone euro Banque centrale européenne Système européen de banques centrales Euro en Finlande Économie de la Finlande Liens externes (fi + sv + en) Site officiel Ressource relative aux beaux-arts : Union List of Artist Names Ressource relative à la recherche : CrossRef Portail de l’Union européenne Portail de la Finlande Portail de l’économie Portail de la finance Portail de la numismatique
Suomen Pankki

A Suomen Pankki (magyarul: Finn Bank, svédül: Finlands Bank) Finnország központi bankja, az ország korábbi hivatalos pénznemének, a márkának az egyedüli kibocsátója. A bank a Központi Bankok Európai Rendszerének tagja. A bank segédkezik Finnország gazdasági és monetáris politikájának alakításában. A Finnország Bankjáról szóló köztársasági rendelet értelmében az részvénytársasági formában működik.
Bank van Finland

De Bank van Finland (Fins: Suomen Pankki, Zweeds: Finlands Bank) is de centrale bank van Finland. De Bank van Finland heeft een eigen museum. Geschiedenis De bank werd op 1 maart 1812 in Turku opgericht door tsaar Alexander I van Rusland als de Krediet- en Depositowisselmaatschappij (Fins: Waihetus-, Laina- ja Depositioni-Contori). In 1819 verhuisde de bank naar Helsinki. De kenmerken van de bank als centrale bank werden bepaald door de invoering van de munteenheid in 1840, de invoering van de Finse markka in 1860-1865 en de oprichting van commerciële banken in de tweede helft van de 19e eeuw. Het hoofdkantoor van de bank werd beschadigd door Sovjetbombardementen tijdens luchtaanvallen tijdens de Voortzettingsoorlog in 1944. Na de Tweede Wereldoorlog en een nieuwe periode van inflatie tot begin jaren vijftig, beheerde de Finse centrale bank het financiële repressieregime van het land, gevolgd door liberalisering in de jaren tachtig. De markka werd meerdere malen gedevalueerd tot de laatste vrije wisselkoers in september 1992. Na de Finse bankencrisis van de jaren negentig werd het financiële toezicht in Finland gereorganiseerd met de oprichting van Rahoitustarkastus (Rata) in 1993, een onafhankelijke toezichthoudende instantie voor banken, gelieerd aan de Finse centrale bank, maar met een eigen bestuur. In 2009 werd de Finse Financiële Toezichthouder opgericht door de fusie van Rata en de voorheen afzonderlijke Verzekeringstoezichthouder. Lijst van gouverneurs Zie ook Economie van Finland Finse euromunten Finse mark