NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pommern (statek-muzeum)

Pommern (z niem. Pomorze) – żaglowiec towarowy, bark zbudowany w 1903 r. w Szkocji. W 1923 r. zakupił go armator z Wysp Alandzkich Gustaf Erikson, w którego flocie do 1939 r. statek służył do transportu australijskiej pszenicy przeznaczonej do sprzedaży w Europie. W 1953 r. dzieci Gustafa Eriksona przekazały Pommern stolicy Wysp Alandzkich Mariehamn, gdzie od tego czasu służy jako obiekt muzealny w Muzeum Morskim Wysp Alandzkich (szw. Ålands sjöfartsmuseum), które organizuje wystawy na pokładzie, dba o jego konserwację i renowację. Pommern został zbudowany z myślą o szybkim i sprawnym transporcie ładunków. W swoich czasach był to nowoczesny statek o mocnej konstrukcji, wyposażony w najnowocześniejsze urządzenia pokładowe, w tym mosiężne kabestany oraz silnik parowy do załadunku i rozładunku towarów, napędzania windy kotwicznej, a nawet obsługi pompy zęzowej. Nowoczesne wyposażenie sprawiało, że Pommern mógł pływać z niewielką załogą, liczącą 26 osób. Na pokładzie zewnętrznym załoga i dowództwo miały do dyspozycji pomieszczenia mieszkalne i sypialne. Statek jest unikalnym przykładem czteromasztowego żaglowca towarowego wykonanego ze stali z początku XX wieku. Zarówno konstrukcja, jak i wyposażenie Pommern, a także jego historia i rola w transporcie towarów stanowią materialne i niematerialne dziedzictwo kulturowe. Obecnie prace na pokładzie Pommern koncentrują się na utrzymaniu jego unikalnej konstrukcji i wyposażenia w dobrym stanie przy jak najmniejszej ingerencji. Parametry żaglowca: długość 94,67 m, szerokość 13,18 m, zanurzenie 6,75 m, pojemność rejestrowa brutto 2376,16, pojemność rejestrowa netto 2113,80, tonaż całkowity 4050 t, wysokość masztu 48 m, powierzchnia 28 żagli wynosi 3240 m². Przypisy
Померания (барк)

«Померания» (нем. Pommern, первоначально «Mneme» (1903—1908), парусник-винджаммер, четырёхмачтовый барк, построен в 1903 г. в Глазго на верфях «J. Reid & Co», один из «летучих П-лайнеров», знаменитых парусных судов германской судоходной компании «F. Laeisz». К этой же категории судов относится барк «Крузенштерн» («Падуя»). Позднее барк перешёл к Густаву Эриксону из Мариехамна, Аландские острова. Использовался для перевозки зерна из Австралии в Англию и Ирландию до начала II мировой войны. После войны поставлен на стоянку в Мариехамне в качестве судна-музея, ныне принадлежит Аландскому морскому музею и стоит на якоре в западной гавани Мариехамна. Частью экспозиции является коллекция фотографий обычного моряка Питера Карни, сделанных в 1933 г. и отражающих драматизм жизни команды парусного судна, огибающего мыс Горн. «Померания» имел репутацию счастливого судна: он пережил две мировые войны, потеряв лишь несколько членов команды. Дважды, в 1930 и 1937 гг., выигрывал «Большие зерновые гонки». Сейчас это одна из главных достопримечательностей Аландских островов. Примечания Литература Kåhre, Georg. The Last Tall Ships: Gustav Erikson and the Åland Sailing Fleets 1872—1947. — Greenwich: Conway Maritime Press, 1978. — ISBN 0-85177-134-3. Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Pommern Сайт музея
Nye Valamo kloster

Valamo kloster (finsk Valamon luostari), også kaldet Nye Valamo kloster (modsat gamle Valamo kloster i russisk Karelen) er et ortodokst munkekloster i Savolax i det østlige Finland. Oprindeligt lå klosteret på øen Valamo, russisk Valaam (kyrillisk: Валаам), i søen Ladoga i Karelen, men efter Vinterkrigens afslutning i 1940 evakueredes klosteret på grund af, at ¨øen efter fredsaftalen i 1940 blev afstået til Sovjetunionen. Klosterbrødrene flyttede til Papinniemi herrgård i Heinävesi i Finland. Også de finske klosterbrødre fra Petsamo og Konevits kloster blev evakuerede og flyttede lidt senere også till Valamo kloster i Heinävesi, hvilket således blev det eneste ortodokse munkekloster i Finland. Siden slutningen af 1970-erne har klosteret i Heinävesi været finsksproget (mod tidligere kirkeslavisk), og ingen munke fra det gamle kloster er længere i live. I 2005 boede fem munke i klosteret samt omtrent lige så mange novicer og visiterende munke og præster fra andre ortodokse lande. I Palokki, Heinävesi, 18 km fra Valamo kloster, ligger Lintula kloster, et ortodokst nonnekloster, hvor søstrene fremstiller vokslys, fortrinsvis for at dække hele den finske ortodokse kirkes behov. Valamo kloster fik en ny kirke 1977 helliget til Kristi forklaring, som hovedkirken i (Gamla) Valamo havde været. Vinterkirken, helliget til Sankt Sergius og Sankt Herman, Valamos oprettere i 1400-tallet, er i en fløj til hovedkirken. Dertil byggedes et omfattende kulturcentrum med bibliotek, rum til konferencer og en konserveringsanstalt, fortrinsvist for at renovere gamle ikoner og gudstjenestetekstiler. Lidt senere byggede klostret også en folkehøjskole, hvor man holder kurser vedrørende ortodoxi og tilgrænsende emner, og bogbinderi samt retreater. Folkehøjskolen er blevet udvidet i årene 2006-2007 med et nybyggeri. Valamo kloster er blevet ikke kun et åndeligt centrum for Finlands ortodokse kirke og en "stiftsgård", men også en turistattraktion. Den finske forfatter Mika Waltari drog sig tidvis tilbage til Valamo kloster for at kunne få fred til at skrive. Forfatteren Pentti Saarikoski ligger begravet ved (Nye) Valamo kloster. Klostervirksamhed i gamle Valamo I gamle Valamo kloster i Ladogasøen i russisk Karelen blev klostervirksomheden genoptaget i 1989. Dette var begyndelsen til en omfattende renovering med pietet. Også Ruslands præsident, Vladimir Putin, har bygget sig en villa på øen (han skal være en troende ortodoks). I 2005 havde dette kloster 250 munke og novicer, og det regnedes igen som et kloster af første klasse, hvilket det havde været før oktoberrevolutionen i 1917. Eksterne henvisninger Det gamle klosters websted (engelsk) (russisk) Det nye klosters webbplats Arkiveret 23. oktober 2010 hos Wayback Machine (svensk) Lokal turistsajt om gamla Valamo Arkiveret 5. marts 2009 hos Wayback Machine (svensk)
Kloster Uusi Valamo

Das Kloster Uusi Valamo (d. h. „Neu-Walaam“) ist das einzige orthodoxe Männerkloster Finnlands. Es befindet sich in der ostfinnischen Landschaft Südsavo am Nordrand der Gemeinde Heinävesi nahe der Straße 23 Varkaus-Joensuu. Geschichte Ursprünglich war das Kloster auf der Inselgruppe Walaam (finnisch Valamo) im Ladogasee beheimatet. Die Ursprünge des russischen Klosters gehen bis ins 8. Jahrhundert zurück, sichere Quellen gibt es aus dem 12. Jahrhundert. Gegründet wurde es von den Heiligen Sergej und Herman. 1917 kamen die Inseln an Finnland, 1940 infolge des Winterkrieges an die Sowjetunion. Die mehrheitlich russischen Mönche siedelten an den heutigen Standort im bei Finnland verbliebenen Teil Kareliens über. Auch aus dem nördlichen Kloster Petschenga wurden Mönche nach Ostfinnland umgesiedelt. Die Mönchsgemeinde behielt zunächst die russische Sprache, in der Liturgie das Kirchenslawische bei. Um sich den finnischsprachigen orthodoxen Christen – deren Zahl heute etwa 60.000 beträgt – zu öffnen, stellte das Kloster 1977 auf die finnische Sprache um. Das Kloster hat sich auch zu einem Pilgerzentrum entwickelt, das viele Gäste empfängt und an der orthodoxen Tradition teilhaben lässt. Fotos Andere orthodoxe Klöster in Finnland Ganz in der Nähe von Uusi Valamo befindet sich das Frauenkloster Lintula. Weblinks Valamo – offizielle Website Roland Heine: Ein finnisches Kloster mit russischen Wurzeln – Uusi Valamo in Karelien hat sich Besuchern weit geöffnet. Berliner Zeitung, 18. April 1998. Lothar Bodingbauer: Aufnahme von Glocken aus den Jahren 1992 und 2019 Sprechkontakt, 3. Februar 2020
Monastère de Nouveau Valamo

Le monastère de Nouveau Valamo (en finnois : Uuden Valamon luostari, en suédois : Nya Valamo kloster) est un monastère orthodoxe finlandais situé dans la localité de Heinävesi en Finlande. Histoire Le monastère de Nouveau Valamo a été créé après l'évacuation en février 1940 en Finlande orientale de 190 moines de l'ancien monastère de Valaam située en Carélie orientale lors de la guerre d'Hiver et de l'occupation soviétique de la région. Ils seront ensuite rejoints par ceux du monastère de Konevets et ceux du monastère de Petsamo. Le monastère a accueilli la Ve Rencontre de la Commission mixte internationale pour le dialogue théologique entre l'Église catholique romaine et l'Église orthodoxe (19-27 juin 1988). Patrimoine artistique Voir aussi Liens internes Liste des églises et chapelles de l'église orthodoxe de Finlande Archidiocèse de Carélie et de toute la Finlande Couvent de Lintula Liens externes Site officiel du monastère Informations sur le monastère Images du monastère Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail de la Finlande Portail du christianisme orthodoxe
Monastero di Valamo

Il monastero di Valamo (Valamon luostari in finlandese, Valamo kloster in svedese) è un monastero ortodosso finlandese (appartenente alla Chiesa ortodossa finlandese), situato nel comune di Heinävesi nel Savo meridionale. La sua storia risale al XII secolo, quando l'originale monastero fu costruito nell'isola di Valamo sul Lago Ladoga, in Carelia, nell'attuale Russia. Durante la guerra d'inverno questo territorio, allora appartenente alla Finlandia, venne occupato dall'Armata Rossa. I monaci si trasferirono quindi più a ovest, trasportando anche i tesori contenuti nel vecchio monastero. Questi tesori si trovano nel nuovo monastero, mentre altri si trovano nella città di Kuopio. Le due chiese del monastero presentano alcune icone di valore inestimabile. La chiesa nuova è stata ultimata nel 1977, mentre quella vecchia venne costruita nel 1940. Il monastero si è notevolmente ingrandito nel corso degli ultimi decenni, in parte anche a causa dell'aumento del turismo, che è la sua principale fonte d'entrate. Presso il fiume sorge la piccola tsasouna (cappella) di San Nicola. I monaci di Valamo producono un loro vino, ricavato da bacche come uva ursina, lamponi, fragole e more. Voci correlate Carelia Chiesa ortodossa finlandese Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monastero di Valamo Collegamenti esterni (FI) Sito ufficiale, su valamo.fi. (EN) Sito ufficiale, su valamo.fi.
Monastyr Nowy Wałaam

Nowy Wałaam, Nowe Valamo (fiń. Uusi Valamo) – klasztor prawosławny w Finlandii, w mieście Heinävesi. Klasztor założony został w 1940 przez 150 prawosławnych mnichów, którzy uciekli przed spodziewanymi prześladowaniami z położonego w obecnej rosyjskiej Karelii monastyru Wałaamskiego, gdy ziemie, na którym się on znajduje, na mocy traktatu pokojowego kończącego wojnę zimową zostały przekazane Związkowi Radzieckiemu. Uciekając mnisi zabrali ze starego klasztoru większość jego zabytkowego wyposażenia, włącznie z dzwonem. Wszystko to posłużyło do wyposażenia nowego monasteru. W latach 1945–1957 klasztor był podporządkowany Rosyjskiej Cerkwi Prawosławnej. W 1957 uregulowano niektóre spory kanoniczne pomiędzy Finami a Rosjanami. Między innymi ustalono, że Nowy Wałaam pod względem administracyjnym i kanonicznym będzie podporządkowany Kościołowi Fińskiemu. Siedmiu mnichów (Rosjan) przeniosło się do klasztoru Pskowsko-Pieczerskiego. Ostatni rosyjski mnich w Nowym Wałaamie zmarł w 1984 mając 110 lat i odtąd w murach klasztoru pozostają już tylko mnisi-Finowie. Galeria Zobacz też Monastyr Wałaamski miasto Heinävesi Linki zewnętrzne Oficjalna strona monasteru Informacje o monasterze. [dostęp 2006-10-02]. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-01-25)]. Zdjęcia monasteru. [dostęp 2006-10-02]. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-01-15)].
Valamo nya kloster

För Valamo gamla kloster i ryska Karelen, se Valamo kloster. Valamo kloster (finska: Valamon luostari), även kallat Valamo nya kloster, är ett finskt-ortodoxt munkkloster beläget i det historiska landskapet Savolax i östra Finland. Historik Klostret låg ursprungligt på ön Valamo (ryska: Валаам/Valaam), i sjön Ladoga i Karelen, men efter Vinterkrigets slut 1940 evakuerades klostret på grund av att ön efter fredsslutet 1940 tillföll Sovjetunionen. Klosterbröderna flyttade till Papinniemi herrgård i Heinävesi i Finland. Även de finländska klosterbröderna från Petsamo kloster och Konevits kloster evakuerades, och flyttade litet senare även de till Valamo kloster i Heinävesi, vilket alltså blev det enda östortodoxa munkklostret i Finland. Från 1970-talets slut är klostret i Heinävesi finskspråkigt (tidigare kyrkoslaviskt), och inga munkar från det gamla klostret är längre vid liv. År 2005 bodde fem munkar i klostret, samt ungefär lika många noviser och visiterande munkar och präster från andra östortodoxa länder. I Palokki, Heinävesi, 18 km från Valamo kloster, finns Lintula kloster, ett östortodoxt nunnekloster, där systrarna framställer vaxljus, främst för hela den finsk-ortodoxa kyrkans behov. Valamo nya kloster fick en ny kyrka 1977 helgad åt Kristi förklaring, såsom huvudkyrkan i Gamla Valamo hade varit. Vinterkyrkan, helgad åt Sankt Sergius och Sankt Herman, Valamos grundare på 1400-talet, är i en flygel till huvudkyrkan. Därtill byggdes ett omfattande kulturcentrum med bibliotek, rum för konferenser och en konserveringsanstalt, främst för att renovera gamla ikoner och gudstjänsttextiler. Litet senare byggde klostret också en folkhögskola, där man håller kurser rörande ortodoxi och närbelägna ämnen, och bokbinderi samt retreater. Folkhögskolan har utvidgats under åren 2006-2007 med ett nybygge. Valamo kloster har blivit inte bara ett andigt centrum för finsk-ortodoxa kyrkan och en "stiftsgård", utan också en turistattraktion. Den finländske författaren Mika Waltari drog sig tidvis tillbaka till Valamo kloster för att kunna vara ifred och skriva. Författaren Pentti Saarikoski ligger begravd vid (Nya) Valamo kloster. Klosterverksamhet i gamla Valamo I gamla Valamo kloster i Ladogasjön i ryska Karelen återupptogs klosterverksamheten 1989. Detta var början till en omfattande och pietetsfullt genomförd renovering. Också Rysslands president Vladimir Putin har byggt en villa på ön. År 2005 hade detta kloster 250 munkar och noviser, och det räknas åter som ett första klassens kloster, vilket det hade varit före oktoberrevolutionen år 1917. Bilder Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Valamo nya kloster. Det gamla klostrets ryska webbplats (engelska) (ryska) Det nya klostrets webbplats (svenska) Lokal turistsajt om gamla Valamo (svenska)
Église de Seili

L'église de Seili (finnois : Seilin kirkko) ou église de Själö (suédois : Själö kyrka) est une église construite sur l'ile Seili en Finlande. Présentation L'église de Seili est un édifice en bois de l'île de Seili, construit en 1733 sur le site de l'ancienne église en bois de Saint-George, déplacé de Turku en 1624. L'église se trouvait à l'origine sur une île distincte de quatre hectares à l'est de Seili, mais à la suite du rebond post-glaciaire, elle fait depuis longtemps partie de l'île principale. Elle a été construite sous la direction de Kaarle Jaakonpoika. Les travaux de construction de l'église ont commencé le 1er juin 1733 et se sont terminés le 23 août 1733. L'église a été consacrée trois jours plus tard. Depuis lors, aucun changement majeur n'a été fait au sein de l'église. Les fenêtres de l'église ont été agrandies en 1906, et un revêtement extérieur a aussi été réalisé. Un auvent a été construit pour protéger la porte d'entrée. Architecture L'église est en forme de croix. La nef est orientée Est-Ouest, la sacristie est située au nord et l'autel à l'Est. Une balustrade sépare la partie ouest de l'église, où se trouvaient les « porteurs de maladies infectieuses », c'est-à-dire les lépreux. Le côté des malades avait son propre petit autel et sa propre entrée, qui est maintenant fermée Les décorations et le tableau de la chaire sont peints par C. J. Holthausen dans les années 1730. La peinture représente une femme devant un lit de malade ainsi qu'un ange tenant de la chaux et une couronne décorée d'une croix. Le sujet du retable moderniste peint par Helge Stén entre 1948 et 1949 est le Miracle de la tempête apaisée sur le lac de Tibériade. Galerie Références Annexes Articles connexes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Route périphérique de l'archipel Liens externes Seilin kirkko, Parainen Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Själö kyrka

Själö kyrka (finska: Seilin kirkko) är en träkyrka på Själö i Nagu som byggdes 1733. Kyrkan är idag en museikyrka. Den första kyrkan på Själö flyttades dit år 1624 från S:t Görans hospital i Åbo.[källa behövs] Under Stora ofreden (1700–1721) förföll kyrkan och revs sedan för att ge plats för en ny och större kyrka. Den nuvarande kyrkan byggdes år 1733 på samma plats där den föregående stått. Kyrkan är en omålad korsformad träkyrka. Sakristian ligger i den norra korsarmen och altaret är vänt mot öst. Den västra delen av långhuset avskiljs av ett skrank. Denna del av kyrkan var ämnad för ”dem som besvärats av smittosamma sjukdomar”, det vill säga de spetälska. Där fanns ett litet altare och en egen ingång som numera är stängd. De få dekorationer som finns i kyrkan är predikstolen, en 1700-tals målning, grundläggningstavlan, den nuvarande altartavlan som föreställer stormen på Genesarets sjö och är målad av Helge Stén samt votivskeppet som föreställer briggen Agent. På kyrkogården står klockstapeln och ett kors som restes år 1982 till minnet av de 663 spetälska som dog på Själö. Idag fungerar kyrkan som en museikyrka och är öppen under sommaren. På sommaren ordnas även några gudstjänster i kyrkan. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Själö kyrka.
Kolovesi Nationalpark

Kolovesi Nationalpark (finsk: Koloveden kansallispuisto) er en nationalpark i Södra Savolax-regionen i Finland. Den blev grundlagt i 1990 og dækker et areal på 23 km2. Det beskytter f.eks. habitatet for det truede Saimaa Ringsæl (underart af Ringsæl). Typisk for det barske landskab i Kolovesi, dannet af istiden, er klippeklodser der stiger op fra vandet. Der er blevet opdaget hulemalerier i området. Motorbåde er forbudt, men kajak-, kanosejlads og roning tillades, og der er også flere afmærkede vandrestier i området. Referencer Websted outdoors.fi
Nationalpark Kolovesi

i3i6 Der Nationalpark Kolovesi, originalsprachlich finnisch Koloveden kansallispuisto und schwedisch Kolovesi nationalpark, ist ein Nationalpark in der finnischen Region Südsavo und liegt in den Gemeinden Enonkoski, Heinävesi und Savonranta. Seine 23 km² werden fast vollständig von mehreren Seen bedeckt, die allerdings weitgehend von großen Inseln ausgefüllt sind. Der Nationalpark wurde 1990 gegründet, um die seltene Saimaa-Ringelrobbe zu schützen. Für diese stellen die langen, schmalen Buchten der Inseln ideale Rückzugsgebiete dar, in denen sie ungestört ihre Jungen gebären und aufziehen können. Aus diesem Grund ist das Befahren des Nationalparks mit Motorbooten von seltenen Ausnahmen abgesehen streng verboten, und auch andere Boote dürfen im Frühjahr nur eingeschränkt benutzt werden. Wer eine Bootstour im Kolovesi-Nationalpark plant, muss sich genau über diese Verbote und Einschränkungen informieren, zum Beispiel bei den nächsten Touristenbüros. Die Landschaft des Kolovesi-Nationalparks zeichnet sich durch einige steil aus dem Wasser ragenden Felsufer aus. Im Bereich des Berges Ukonvuori gibt es steinzeitliche Felszeichnungen und einen Wanderweg zum Gipfel. Weblinks Nationalpark Kolovesi, Visit Finland Einzelnachweise
Kolovesi National Park

Kolovesi National Park (Finnish: Koloveden kansallispuisto) is a national park in the Etelä-Savo region of Finland. It was established in 1990 and covers 23 km2 (8.9 sq mi). It protects e.g. the habitat of the critically endangered Saimaa ringed seal. Typical of the rugged scenery of Kolovesi, formed by the ice age, are craggy cliffs rising from the water. Cave paintings have been discovered in the area. Motor boats are prohibited in the area. Kayaking, canoeing, and rowing and facilitated, and there are also several marked hiking paths in the area. See also List of national parks of Finland Protected areas of Finland References External links Outdoors.fi – Kolovesi National Park
Parque nacional de Kolovesi

El parque nacional de Kolovesi (en finés: Koloveden kansallispuisto) es un parque nacional en la región de Savonia del Sur en Finlandia. Fue establecido en 1990 y cubre 23 km², en el lago Saimaa. Protege, entre otros, el hábitat de la foca anillada de Saimaa, en peligro crítico de extinción.​ Características El parque está formado principalmente por las islas de Vaajasalo y Mäntysalo, en el lago Saimaa (4377 km²), además de varias islas pequeñas e islotes rocosos y una parte en la orilla del lago. Las islas forman estrechas bahías rodeadas por acantilados, todo ello esculpido por el hielo continental, que formó los profundos lagos y los roquedos. El punto más profundo alcanza los 47 metros. Se han descubierto pinturas rupestres en la zona. Las lanchas a motor están prohibidas, se facilita, en cambio, el kayak, el piragüismo y el remo, y también hay varias rutas de senderismo señalizadas en la zona. Fauna y flora En los roquedos anidan el búho real y el cuervo grande. También se encuentran el zorro común y el tejón. En invierno, pueden verse huellas de lince en la nieve. En el agua, se encuentran la foca anillada de Saimaa y la nutria, aunque es más rara. Las restricciones a la pesca protegen el salvelino y el salmón común.​ Los bosques que hay en ls islas no se han utilizado durante décadas, por lo que permanecen en estado natural, con muchos árboles caídos, lo que da lugar a una biodiversidad abundante, con al menos cien especies de políporos, entre ellos, Antrodia infirma, Antrodia primaeva, Antrodia pulvinascens, Dichomitus squalens, Radulodon erikssonii y Skeletocutis stellae. Hay también numerosos insectos, entre ellos los escarabajos Cossonus cylindricus y Neomida haemorrhoidalis. Entre las aves, el mosquitero verdoso, el mosquitero silbador y el papamoscas papirrojo. En los árboles caídos, se encuentran el pico tridáctilo y el torcecuello euroasiático. En los bosques jóvenes, con especies caducas, se encuentra la oropéndola europea.​ Referencias
Parc national de Kolovesi

Le parc national de Kolovesi (finnois : Koloveden kansallispuisto) est un parc national situé en Savonie du Sud en Finlande autour du lac Saimaa. Paysage Créé en 1990, il couvre 23 km2 et protège notamment l’habitat du phoque annelé du lac Saimaa. Les falaises rocailleuses, sculptées au cours de la dernière glaciation, sont typiques des paysages du parc. Des peintures rupestres y ont été découvertes. Galerie Liens internes Parcs nationaux de Finlande Liens externes Références Portail de la conservation de la nature Portail de la Finlande
Parco nazionale di Kolovesi

Il parco nazionale di Kolovesi (Koloveden kansallispuisto in finlandese) è un parco nazionale finlandese, situato nella regione del Savo meridionale a nord-est dell'isola di Linnansaari, e diviso tra i comuni di Enonkoski, Savonranta e Heinävesi. Fondato nel 1990, comprende diverse isole coperte da pinete in uno stato di conservazione insolitamente buono. Ci sono altre colline, dirupi rocciosi, grotte e perfino pitture rupestri risalenti a 5000 anni fa. Nelle acque del parco vive la rara foca dagli anelli di Saimaa (Pusa hispida saimensis), presente con circa una ventina di esemplari. Voci correlate Aree naturali protette della Finlandia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su parco nazionale di Kolovesi Collegamenti esterni (FI) Pagina descrittiva del parco, su luontoon.fi (archiviato dall'url originale il 10 settembre 2007).