NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Port de Kemi

Le port de Kemi (finnois : Kemin satama, LOCODE:FI KEM) est un port situé à Kemi en Finlande. Présentation Le port se compose de deux zones portuaires : Port d'Ajos (Ajoksen satama), Port de Veitsiluoto (Veitsiluodon satama) Les quantités de marchandises passées par le port sont : Port d'Ajos Le port d'Ajos (LOCODE:FI AJO) est le port principal de Kemi, situé dans le quartier d'Ajos (fi). Les produits pétroliers, les produits chimiques, le bois brut et les conteneurs sont importés par ce port. Le port a un tirant d'eau de 10,0 mètres et permet des expéditions d'environ 30 000 tonnes. Depuis le 1er juillet 2006, toutes les exportations de Kemi sont traitées via Ajos. Port de Veitsiluoto Le port de Veitsiluoto (LOCODE:FI VEI) est aussi situé dans le quartier d'Ajos plus précisément dans la petite section de Veitsiluoto dans la zone de l'usine de Stora Enso. Le port sert à l'importation pour les usines de Stora Enso. Il permet de fournir aux usines des chargements de bois brut et de papier ainsi que des produits chimiques dans des conteneurs. Le tirant d'eau du port est de 7,0 mètres. Galerie Références Voir aussi Liens externes Site officiel Articles connexes Ports en Finlande Portail de la mer Baltique Portail des ports Portail de la Finlande
Piscine de Kemi

La piscine de Kemi (en finnois : Kemin uimahalli) est une piscine située dans le quartier de Sauvosaari à Kemi en Finlande. Bâtiment La piscine a été conçue par Aarne Ervi et sa construction s'est achevée en 1967. Elle a été rénovée et agrandie en 1997 par Jukka Siren. La piscine dispose de cinq bassins, d'un toboggan, d'un mur d'escalade fixe, de quatre saunas et d'un sauna sur mesure, ainsi que d'une salle de sport, des vestiaires avec des installations de garde d'enfants. La piscine de Kemi dispose de 664 m2 de bassins. Cent neuf panneaux solaires d'environ 70 × 150 centimètres ont été installés sur le toit de l'extension de la piscine de Kemi pour produire l'électricité couvrant les besoins énergétiques de la piscine. Notes et références Voir aussi Liens externes Site officiel Liens internes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Finlande
Église de Kemiö

L'église Saint-André (en finnois : Pyhän Andreaksen kirkko) est une église médiévale en pierre construite à Kemiö en Finlande . Présentation L'église médiévale en pierre et le presbytère de Kemiö forment un ensemble historique. L'intérieur voûté de l'église représente le point culminant de l'architecture gothique en Finlande. L'église en pierre et le presbytère voisin sont situés dans la partie centrale de l'île de Kemiö, sur le versant d'une vallée champêtre bordée de collines. L'église a été conçue par le même maître d'œuvre que celui des églises de Perniö, Sauvo et Tenhola. La tour ouest de l'église médiévale, construite en pierre grise, à coupole baroque, et la salle d'armes ont apparemment été construites à la fin du XVIIIe siècle. Les grands piliers octogonaux divisent la nef en trois vaisseaux de mêmes dimensions. Le décor moderne du chœur date des années 1960. Les vitraux sont l’œuvre de Gunnar Forsström. L'ensemble architectural ecclésiastique de Kemiö est associé au presbytère construit dans les années 1840 sur une parcelle du presbytère médiéval. Le bâtiment principal a été conçu par Pehr Johan Gylich, l'architecte de la ville de Turku. Dans la cour aux allures de parc, il y a aussi une ancienne grange. Cimetière Le portail en pierre blanchie à la chaux du cimetière entouré d'une clôture en pierre a été construit en 1796. La partie inférieure en pierre du clocher, construit en 1708 du côté ouest, est aménagée en morgue. La zone de la tombe des héros a été construite selon les plans de l'architecte Erik Bryggman en 1953. Parmi les pierres tombales individuelles se trouvent la pierre tombale d'Amos Anderson, conçue par l'architecte Wäinö Gustaf Palmqvist et sculptée par le sculpteur Felix Nylund ainsi que l'ensemble de tombes conçu par Bengt Lundsten (fi) pour la famille Jägerskiöld propriétaire du manoir de Sjölax. Musée Sur le versant de la colline, du côté nord-ouest de l'église, un grenier en pierre de 1848 sert de musée d'histoire locale. Bibliographie (fi) Markus Hiekkanen, Suomen keskiajan kivikirkot, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014 (ISBN 978-952-222-600-6) Galerie Références Voir aussi Articles connexes Liste des églises médiévales de Finlande Liens externes kemionsaarenseurakunta Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Kimito kyrka

S:t Andreas kyrka är en kyrka i Kimito kyrkoby på Kimitoön i Egentliga Finland. Den tillhör Kimitoöns församling inom Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland. Historia Den tidigare kyrkan av trä finns omnämnd 1445 men vid utgrävningar har man hittat mynt från 1300-talet. Stenkyrkan är helgad åt S:t Andreas. Sakristian är antagligen den äldsta delen av kyrkan, medan t.ex. pelarna och valven torde ha stått färdiga senast år 1469. Kyrkan är byggd av gråsten och det västra tornet med en lökkupol i barockstil samt vapenhuset tillhör byggnadsskedet efter kyrkans brand i slutet av 1700-talet. Kyrksalen med sex travéer indelas av resliga, åttkantiga pelare i tre jämnbreda och jämnhöga skepp. Den moderna interiören i sakristian härstammar från 1960-talet. Stjärnvalven slogs av murarmästaren Petrus Murator de Kymitto. Han anlitades senare för samma arbete i Åbo domkyrka. Kyrkans inre har förändrats mycket under åren. När kyrkan var ny fanns inga fönster på norrsidan och golvet bestod av sand och jord. I gamla visitationsprotokoll finns anteckningar över att församlingsborna klagar för att de inte kan se fram till altaret på sommarsöndagarna, eftersom det dammade så mycket i kyrkan då gudstjänstbesökarna rörde fötterna på jordgolvet under de långa gudstjänsterna. Golvet i kyrkan har sedan dess varit täckt av bl.a. gråsten, tjocka plankor och t.om. asfalt, innan det nuvarande tegelgolvet lades. Klockstapeln är från 1786–1788. Flera eldsvådor har skadat kyrkan. Kyrkan restaurerades 1920–1922 av Amos Anderson och Armas Lindgren som också gjort altarfönstrets glasmålning. Museiverket har klassat kyrkan och prästgården som byggnader av riksintresse i Finland. Inventarier Till de mera kända konstverken i kyrkan hör en tidigare altartavla Kristus i Getsemane, som målats 1897 i Florens i Italien av Elin Danielson-Gambogi (se bild). Bland konstverken i kyrkan kan också nämnas "Kristus och hans apostlar". Dessa målningar, som hänger på kortsidan ovanför ingångsdörren, är målade av G W Finnberg på 1820-talet. Finnberg var som konstnär före sin tid på så vis att han inte ville måla in i minsta detalj utan hellre antyda med sina penseldrag. Det här ledde till att Kimitoborna ansåg att han inte slutfört tavlorna och det är oklart om han någonsin fick slutbetalning för sitt arbete. I glasmålningen av Armas Lindgren i fönstret ovanför altaret (se bild) finns några mer eller mindre kända "lånade ansikten". t.ex. har konung Melchior Fredrik Gabriel Hedbergs ansikte. Hedberg är den evangeliska väckelserörelsens upphovsman och han verkade i Kimito som kyrkoherde på 1800-talet. Galleri Andra medeltida stenkyrkor Lista över Finlands medeltida stenkyrkor Källor Vidare läsning Hiekkanen, Markus (2020). Finlands medeltida stenkyrkor. Stockholm: Kungl. Vitterhets historie och antikvitetsakademien. sid. 100-104. Libris n0bnsbs4l2bcgvwv. ISBN 9789188763112 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kimito kyrka. Kimito kyrka på Kimitoöns församlings hemsida
Ancienne église de Kempele

L’ancienne église de Kempele (finnois : Kempeleen vanha kirkko) est une église luthérienne située à Kempele en Finlande. Description Le concepteur et directeur des travaux est Matti Härmä. Mikael Toppelius a peint en 1785–1786 et en 1795 les murs, les plafonds et les personnages de la chaire. Le premier clocher tombant en ruine, le nouveau clocher est construit en 1769. Peintures de Mikael Toppelius Notes et références Liens externes Lien interne Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Kempele gamla kyrka

Kempele gamla kyrka är den första kyrkan för den evangelisk-lutherska församlingen i Kempele. Den finns nära Kempele centrum på Kirkonmäki (Kyrkbacken). Kyrkan hör till de viktigaste byggda kulturmiljöerna i Finland. Museiverket har föreslagit att den skall upptas som ett världsarv på grund av sina blockpelare. Historia Kyrkan byggdes mellan 1688 och 1691. Det påbörjades utan beslutet från kronan. När kyrkan invigdes den 18 oktober 1691 var Kempele fortfarande en del av Limingo församling. Kempele fick kapellförsamlingsrättigheter 1774 och avskildes som självständig församling 1899 efter separeringen av socken och kommun. Arkitektur Kyrkan är en långkyrka med blockpelare, men vapenhuset på södra sidan och sakristian på norra sidan skapar en illusion av att den är en korskyrka. Matti Härmä, kyrkobyggare från Tyrnävä, var kyrkans konstruktör och byggledare. Tornets spira har samma utformning som Pedersöre kyrka. Målningar Den österbottninska kyrkomålaren Michael Toppelius målade vägg- och takmålningar samt porträtten på predikstolen mellan 1785 eller 1786 och 1795. Den första klockstapeln har förstörts. Den nuvarande färdigställdes 1769. Byggherre var Heikki Väänänen. Kyrkogården Runt kyrkan finns en kyrkogård, vars äldsta gravar är från slutet av 1700-talet. Det finns totalt cirka 150 äldre gravar i gravvalven under kyrkan. Förmögna bönder eller andra betydelsefulla personer begravdes i kyrkan. Begravningarna i kyrkan upphörde 1796. Ny kyrka När Kempele församling växte blev den gamla kyrkan med 180 platser för liten. Den nya Trefaldighetskyrkan byggdes intill den gamla kyrkan och invigdes den 8 augusti 1993. Den gamla kyrkan används främst under sommaren för bröllop och andra familjehögtider. Artefakter Kyrkan har mässingslampetter och en ljuskrona från 1694 till 1725. I sakristian finns en glasvitrin med gamla bevarade föremål t.ex. de färgkoppar av näver som Michael Toppelius använde. Toppelius målningar i Kempele kyrka Källor Kempele församling
Kempele railway station

Kempele is a railway station in the municipality of Kempele, near Oulu, Finland. It was opened in 1886 together with the railway to Oulu. The station building, designed by a Finnish architect Knut Nylander was built in 1884 and later expanded in 1904. The track was electrified in 1983, but the station closed on May 27, 1990. On September 26, 2013, the Finnish Transport Agency and the municipality of Kempele signed a contract to build a new platform and reopen the station. The platform was built in 2015 and services resumed in 2016. References External links Media related to Kempele railway station at Wikimedia Commons
Museum of Central Finland

The Museum of Central Finland (Finnish: Keski-Suomen museo, also known colloquially as KeMu) is a museum of cultural history located in Jyväskylä, the capital of the Central Finland region. It serves as the regional museum for Central Finland, as well as the municipal museum of the City of Jyväskylä. Architecture The present building, notable for having been designed by the Finnish architect Alvar Aalto, was completed in 1960. In 2017–2020, the museum was extensively renovated, including the addition of 80 digital information displays and numerous interactive audiovisual exhibits. The Museum of Central Finland is located adjacent to the Alvar Aalto Museum. Plans are underway to connect the two museums with a new wing, estimated to open in late 2023. Statistics The museum was established in 1932. It has 1,328 square metres (14,290 sq ft) of exhibition space. In 2019, the museum received over 11,700 visitors. References External links Official website
Musée de Finlande centrale

Le Musée de Finlande centrale (finnois : Keski-Suomen museo) est un musée situé à Jyväskylä en Finlande. Le bâtiment du musée a été conçu par Alvar Aalto. Histoire Le musée d'histoire culturelle est un musée régional et municipal. Il assure aussi des actions de recherche, de préservation et d'enseignement. Le musée gère aussi d'autres lieux comme la maison des artistes de Heiska, le musée Pienmäki à Hankasalmi, le musée de l'artisanat de Finlande centrale, le musée du lycée de Jyväskylä, le musée de l'artisanat de Niitynpää à Vaajakoski et en coopération l'ancienne cour de Toivola (fi). Le musée est aussi responsable de la chapelle funéraire de Carl Christian Rosenbröijer (fi) est de l'atelier de bateaux de Nojosniemi. Architecture et collections Le bâtiment du musée est en soi une raison de visite. Cet édifice conçu par Alvar Aalto et construit en 1961 est situé rue Alvar Aalto dans le parc Ruusupuisto à Älylä. Les collections permanentes sont l’exposition Jyväskylä et l'exposition de Finlande centrale. Le musée est voisin du Musée Alvar Aalto. Références Liens internes Musée Alvar Aalto Liens externes Site officiel Portail de la Finlande Portail des musées
Museu da Finlândia Central

O Museu da Finlândia Central (em finlandês: museo Keski-Suomen) é um museu localizado em Jyväskylä, na Finlândia. O edifício do museu foi projetado por Alvar Aalto. História O museu de história cultural é um museu regional e municipal. Ele também fornece pesquisa, conservação e educação. O museu também administra outros lugares como a casa de artistas Heiska, o museu Pienmäki de Hankasalmi, o Museu de Artesanato da Finlândia Central, Museu do Liceu de Jyväskylä, o Museu de Artesanato de Vaajakoski em Niitynpää e em cooperação no antigo Tribunal de Toivola. O museu também é responsável pela capela funerária de Carl Christian Rosenbröijer e a oficina de barcos de Nojosniemi. Arquitetura e coleções O próprio edifício do museu é uma razão para visitar. Este edifício desenhado por Alvar Aalto e construído em 1961, está localizado na rua Alvar Aalto Ruusupuisto, no parque Älylä. As coleções permanentes são a exposição Jyväskylä e a exposição da Finlândia Central. O Museu da Finlândia Central fica ao lado do Museu de Alvar Aalto. Referências Ligações externas Site oficial - Website oficial do museu
Muzej Centralne Finske

Muzej Centralne Finske (finsko Keski-Suomen museo, pogovorno znan tudi kot KeMu) je muzej kulturne zgodovine v Jyväskylä, glavnem mestu regije Centralna Finska. Služi kot regionalni muzej za Centralno Finsko in občinski muzej mesta Jyväskylä. Arhitektura Sedanja stavba, znana po tem, da jo je zasnoval finski arhitekt Alvar Aalto, je bila dokončana leta 1960. V letih 2017–2020 je bil muzej obsežno prenovljen, vključno z dodanimi 80 digitalnimi informacijskimi zasloni in številnimi interaktivnimi avdiovizualnimi eksponati. Muzej Centralne Finske stoji poleg muzeja Alvarja Aalta. V teku so načrti za povezavo obeh muzejev z novim krilom, ki naj bi se odprlo konec leta 2023. Sklici Zunanje povezave Uradna spletna stran
Keskuskatu

Keskuskatu, literally "Central Street" (Finland Swedish: Centralgatan), is a two block-long pedestrian street in the centrally located Kluuvi neighborhood of Helsinki, Finland. Along the street are located (from south to north): the Stockmann department store, the Rautatalo building, Domus Litonii, the World Trade Center and the Citycenter Mall, nicknamed "Makkaratalo" (lit. "sausage house"). Keskuskatu begins at Pohjoisesplanadi, across from the Swedish Theatre, and ends when it meets Kaivokatu, across from Helsinki Central Station. It is intersected just south of its midpoint by Aleksanterinkatu. History The street was originally named Hakasalmenkatu (literally "Hakasalmi Street"), Finland Swedish: Hagasundsgatan) and was only one block long, stretching from Aleksanterinkatu to Kaivokatu. The idea to extend the street through a city block to ease traffic congestion between Esplanadi park and the central railway station was first proposed by Helsinki Building Supplies, Ltd. (Finnish: Helsingin Rakennuskauppa Oy) in 1913. A design contest for the proposed street was announced at the time, but ultimately never conducted due to the outbreak of World War I. In 1916, the businessman Allan Hjelt and the architect Eliel Saarinen started warming up the idea about punching the street through a city block. Their company Ab Centralgatan Oy bought Helsingin Rakennuskauppa Oy (named Oy Building at the time) and received ownership of the properties on Aleksanterinkatu 52 and Pohjoinen Esplanadikatu 37–41. Saarinen made plans of the street and its business properties in the same year, originally about one street's width to the side of Hakasalmenkatu. The plan was published at the end of the year and was received by the city council for consideration. The council approved the plan in March 1917, but decided that a straight line with Hakasalmenkatu would be better for traffic. In the end of the year 1919 the city and the company Ab Centralgatan Oy started negotiations about moving the street as a direct continuation of Hakasalmenkatu. Soon Ab Stockmann Oy joined the negotiations, and ended up buying the entire company in April 1920. So the street was built as a direct continuation of Hakasalmenkatu all the way up to Pohjoisesplanadi according to the zoning plan approved in 1920, also giving the Stockmann block its current form. Continuing the street also affected the construction plans of the department store, requiring the dismantling of several old buildings such as the old premises of Café Ekberg. Stockmann also received the right to build storage facilities under the street, which has later allowed building an underground corridor connecting the department store with the Akateeminen Kirjakauppa book store. In 1928 the street received its current name according to a proposal from Stockmann. Keskuskatu was later changed to a walking street in a renovation completed in summer 2014. As part of the renovation, the street was paved with the non-repeating Penrose tiling. Keskuskatu is one of the properties in the original Finnish edition of Monopoly. See also Villa Hakasalmi References External links Media related to Keskuskatu at Wikimedia Commons
Keskuskatu

Keskuskatu, (suédois : Centralgatan) est une rue du quartier de Kluuvi au centre d'Helsinki en Finlande. Présentation Architecture Voici quelques bâtiments remarquables de la rue: Maison du livre, Keskuskatu 1a - Pohjoisesplanadi 39, Alvar Aalto, 1969 Keskuskatu 1b, Eliel Saarinen, 1920 Keskuskatu 2 - Pohjoisesplanadi 41, Kristian Gullichsen, 1989 Keskuskatu 2 - Aleksanterinkatu 52, Sigurd Frosterus, 1930 Autatalo, Keskuskatu 3a, Alvar Aalto, 1955 Domus Litonii, Keskuskatu 3b - Aleksanterinkatu 50, Gustaf Leander, 1846 Immeuble Hermes, Keskuskatu 4, Aleksanterinkatu 19 -, Grahn, Hedman & Wasastjerna, 1897 Keskuskatu 5 - Aleksanterinkatu 17, Pauli Blomstedt, 1929 Makkaratalo, Keskuskatu 6 - Kaivokatu 6-8, Viljo Revell & Heikki Castrén, 1964 Keskuskatu 7, Heikki Castrén, Juhani Katainen, Annikki Nurminen, 1968 Ateneum, Keskuskatu 9, Theodor Höijer, 1887 Bibliographie Helsingin kadunnimet, ville d'Helsinki, 1970, p. 105 Notes et références Voir aussi Liens externes La rue sur Korttelit.fi Liens internes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail d’Helsinki
Centralgatan

Centralgatan (finska: Keskuskatu) är en två kvarter lång gata i Helsingfors centrum som går mellan Brunnsgatan och Norra Esplanaden och korsar Alexandersgatan. Längs gatan ligger bland annat Stockmanns varuhus, World Trade Center och Korvhuset. Centralgatan slutar framför Helsingfors centralstation. Sedan sommaren 2014 är hela gatan en gågata, som är beklädd med granitstenar med mönster i penrosemönster. Ursprungligen hette Centralgatan Hagasundsgatan och sträckte sig endast ett kvarter mellan Alexandersgatan och Brunnsgatan. Enligt en stadsplan år 1920 förlängdes stråket genom kvarter 95 till Norra Esplanaden, och då fick också Stockmannkvarteret sin nuvarande form. Förlängningen av gatan hängde delvis ihop med planerna för varuhuset och flera gamla byggnader revs undan varuhuset och den nya gatusträckningen, till exempel Ekbergs Cafés ursprungliga byggnad. Eftersom Stockmann ägde marken, ingick staden och företaget ett avtal om att Stockmann får rätt att utnyttja området under gatan. Senare har varuhusets utrymmen byggts ut under Centralgatan. Gatan fick sitt nuvarande namn 1928 på förslag av Stockmann. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Centralgatan.
Église de Kesälahti

L'Église de Kesälahti (en finnois : Kesälahden kirkko) est une église évangélique-luthérienne situee dans le quartier de Kesälahti à Kitee en Finlande. Présentation Galerie Références Voir aussi Liens externes Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Keuruu (stacja kolejowa)

Keuruu (fiń. Keuruun rautatieasema) – stacja kolejowa w Keuruu, w regionie Finlandia Środkowa, w Finlandii. Stacja została otwarta w listopadzie 1897 roku i została zaprojektowana przez Bruno Granholma V. Budynek zbudowany został w narodowym stylu romantycznym. W 1974 stacja została wybrana jako najpiękniejsza w Finlandii. Stacja została wybudowana w pobliżu kościoła oraz jeziora Keurusselkä. Do 2001 w budynku istniały kasy biletowe. Obecnie stacja nadal jest użytkowana w połączeniach między Jyväskylä i Vaasa. Linie kolejowe Haapamäki – Jyväskylä Przypisy Linki zewnętrzne Vaunut.org: Kuvia Keuruun asemalta
Keuru järnvägsstation

Keuru järnvägsstation är en järnvägsstation i Keuru stad i Finland, längs Haapamäki–Jyväskylä-banan. Alla regionaltåg mellan Seinäjoki och Jyväskylä och stannar vid stationen. Stationen är också ändstationen för regionaltågen från Tammerfors. Stationen öppnades år 1897, och stationsbyggnaden ritades av Bruno Granholm. Referenser
Ancienne église de Keuruu

L'Ancienne église de Keuruu (en finnois : Keuruun vanha kirkko) est une église située dans la commune de Keuruu en Finlande. Architecture Le retable d'origine peint par Johan Backman dans les années 1750 ou 1760 et intitulé Jésus lave les pieds de ses disciples' est maintenant conservé dans les collections du Musée national de Finlande. Une copie est dans l'ancienne église de Keuruu. La décoration des voûtes est peinte par Johan Tilén dans les années 1780. La Statue de pauvre homme d'origine a été volée et Eino Räsänen a sculpté la nouvelle en 1955. L'église a été immortalisée, entre autres, par le tableau de Akseli Gallen-Kallela, Jeune fille dans l'ancienne église de Keuruu (fi), aujourd'hui conservé au musée Serlachius Gösta de Mänttä-Vilppula. Galerie Voir aussi Liens externes (fi) « Kohde id:200799 Keuruun vanha kirkko », Museovirasto (consulté le 9 juillet 2014) Articles connexes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Vieille église de Petäjävesi Norvège : Stavkirke Russie : Enclos paroissial de Kiji Églises en bois de la région des Carpates en Pologne et en Ukraine Pologne : Églises en bois du sud de la Petite Pologne Roumanie : Églises en bois du Maramureș Slovaquie : Églises en bois de la partie slovaque de la zone des Carpates Chili : Églises de Chiloé Références Portail du bois et de la forêt Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Kevitsa mine

The Kevitsa mine is a large nickel-copper mine in the north of Finland in Sodankylä, Lapland. Opened in 2012 by First Quantum Minerals, Kevitsa represents one of the largest nickel reserve in Finland, with estimated reserves of 237.4 million tonnes of ore grading 0.3% nickel (amounting to 710,000 tonnes of nickel metal). In 2016, the Swedish mining company Boliden AB purchased the mine for US$712 million. References
Kielotorni

La Kielotorni est une tour résidentielle située dans Tikkurila à Vantaa en Finlande. Présentation Située entre les rues Kielotie et Talvikkitie, la Kielotorni est l'un des plus hauts immeubles résidentiels de Vantaa, et mesure 50 mètres de haut. Le bâtiment a 17 étages et il compte 78 appartements. Sa construction s'est achevée en décembre 2005. Le bâtiment est conçu par Timo Vormala et construit par Skanska. Voir aussi Articles connexes Lieux et monuments de Vantaa Liste des plus hauts bâtiments de Finlande Liens externes Références Portail de la Finlande Portail de l’architecture et de l’urbanisme