NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église de Pyhtää

Église de Pyhtää (en finnois : Pyhtään kirkko) est une église construite à Pyhtää en Finlande Architecture L'église de Pyhtää est construite au Moyen Âge par le Maître de Pernå. L'église en granite gris est peinte à la chaux. 'est une église à 3 nefs avec des piliers hauts et étroits. L'église a sa voûte médiévale, ses peintures murales ainsi que les sculptures en bois d'origine. Le retable peint par Auguste Joseph Desarnod représente le Christ à Emmaus. Le peintre l'offert à l'église de Pyhtää en 1848. Voir aussi Liens externes (fi) « Pyhtään kirkko ja pappila », Museovirasto (consulté le 15 juillet 2013) (fi) « Pyhtään kirkko », Pyhtään kunta (consulté le 15 juillet 2013) Articles connexes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Références Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Pyttis kyrka

Pyttis kyrka, eller S:t Henriks kyrka, är en gråstenskyrka i den finländska kommunen Pyttis i landskapet Kymmenedalen. Kyrkobyggnaden Kyrkan byggdes under 1460-talet. År 1670 kyrkan skadades svårt vid en brand. Klockstapeln byggdes år 1820 efter ritningar från 1818. Under den långa tid som gått har kyrkans medeltida fasad fått vara nästan oförändrad. De förändringar som har gjorts skedde på 1600-talet och år 1907. Under stormaktstiden på 1670-talet byggdes det medeltida vapenhuset om till gravkor för ätten Creutz. Vid 1700-talets slut togs gravkoret åter igen i bruk som vapenhus. År 1907 byggde man till stödpelare på norra sidan och en yttre dörr till sakristian. Kyrkan restaurerades 1907 och 1951–52. Restaureringen 1907 leddes av arkitekten C. Frankenhauser. Valvmålningarna, tillhörande det yngsta målningsskiktet, i mittskeppets två östligaste valv avtäcktes då. Restaureringen 1951–52 följde ritningar gjorda av arkitekten K.S. Kallio. Då togs många av kyrkans katolska medeltida målningar fram efter att de under århundradena blivit överkalkade. Åren 1997–1998 konserverades kyrkans interiör efter ritningar av arkitekten Tommi Lindh under Museiverkets kontroll. Som ofta på kyrkor från medeltiden så är västgaveln i Pyttis kyrka rikare utsmyckad än östgaveln. Den östra gaveln pryds av kors, nischer, band och fyrklövsliknande mönster. Flera av målningarna, däribland väggmålningen av Sankt Kristoffer ("den helige Christóforos"), är målade i arkaisk stil. Detta gör att de avviker från andra medeltida kalkmålningar i Finland. Inventarier Ovanför altarskåpet finns ett krucifix i snidad ek. Det tillverkades under senmedeltiden av en finländsk konstnär. Där finns även tre figurgrupper. Dessa är från tiden strax före år 1500. Predikstolen är från 1653 och byggd av Lorenz Haberman, en tyskfödd snickare som var i Creutz tjänst. Predikstolen pryds av Lorentz Creutz d.ä. och hans hustru Elsa Duwalls vapen. Vid södra väggen finns en altaruppsats som donerades till kyrkan på 1600-talet. Källor Vidare läsning Hiekkanen, Markus (2020). Finlands medeltida stenkyrkor. Stockholm: Kungl. Vitterhets historie och antikvitetsakademien. sid. 586-591. Libris n0bnsbs4l2bcgvwv. ISBN 9789188763112 Knapas, Rainer: Pyhtään kirkko = Pyttis kyrka, 1969 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Pyttis kyrka. Pyttis kommun – Sevärdheter Southeast 135° – Pyhtää Church of Saint Henry, Kotka Tourist Information (engelska) Museiverket – Pyhtään Henrikin kirkko (finska)
Palais Rettig

Le palais de Rettig (en finnois : Rettigin palatsi) ou Villa von Rettig est un bâtiment situé dans le quartier II à Turku en Finlande. Présentation La Villa von Rettig, est un bâtiment baroque-classique situé au centre de Turku, sur les rives du fleuve Aura. Il a été construit à l'origine comme résidence privée pour la famille fabricant de tabac Hans von Rettig. La parcelle située à l'emplacement central était entourée d'un mur qui fermait le jardin du palais à la vue des passants. Les plans du bâtiment ont été dessinés par le cabinet d'architectes de Bertel Jung et Valter Jung à Helsinki. Valter Jung est l'auteur des plans. Il a également conçu l'intérieur du palais, à l'exception de la bibliothèque et la grande salle à manger. Lors de la conception du bâtiment, Valter Jung a pris en compte son emplacement dans un milieu culturellement et historiquement précieux à proximité de la cathédrale de Turku et de la vieille place du marché. La Villa von Rettig a été réalisée dans l'esprit du classicisme baroque. Au moment de la construction du palais, d'autres bâtiments importants mais très différents ont été construits à Turku : entre autres, l'Immeuble de Turun Sanomat sur Kauppiaskatu et le Maalaistentalo sur Humalistonkatu conçus par Alvar Aalto, style fonctionnaliste, conçus par Alvar Aalto dans un style fonctionnaliste. La façade du palais était du côté Rettiginrinne et l'entrée principale était du côté d'Hämeenkatu. Cette entrée n'était utilisée que pour les fêtes. Deux jardins différents ont été prévus autour du palais : côté Nunnankatu, un jardin à l'anglaise avec des allées sinueuses et des gazébos, et côté Rettiginrinne, un parc basé sur la symétrie axiale, au milieu duquel siège un grand bassin avec des fontaines. Aboa Vetus & Ars Nova Le palais est devenu la propriété de la Fondation Matti Koivurinta (aujourd'hui Fondation Aboa Vetus Ars Nova) en 1991. Le plan initial était d'installer dans le palais la collection d'art de la fondation. Cependant, en raison des découvertes archéologiques faites dans le cadre des travaux de rénovation et de construction, le projet de musée a été élargi. Le musée d'art contemporain Ars Nova a été ouvert dans les locaux du Palais Rettig, et Aboa Vetus, le musée archéologique et historique, sous son jardin. Depuis lors, Aboa Vetus Ars Nova a fusionné en un seul musée d'histoire et d'art contemporain nommé Aboa Vetus & Ars Nova. Accès Galerie Notes et références Voir aussi Liens externes Carte Portail de la Finlande Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Rettigska palatset

Ej att förväxlas med Rettigska huset i Stockholm eller med Rettigska palatset i Gävle Rettigska palatset, egentligen Villa von Rettig, är en byggnad i centrala Åbo vid stranden av Aura å. Den byggdes i barock-klassicismens anda 1928 av vicekonsul Hans von Rettig (1894–1979) efter ritningar av Bertel och Valter Jung. Förutom biblioteket och den stora matsalen ritade Valter Jung även palatsets inredning. Runt palatset ritades två olika trädgårdar, där den ena mot Nunnegatan var i engelsk stil, och den andra mot Rettigbrinken var en symmetrisk park med vattentema. Fram till 1979 fungerade palatset som familjen Rettigs residens. Numera används palatset av museet Aboa Vetus Ars Nova. Externa länkar Aboa Vetus & Ars Nova Wikimedia Commons har media som rör Rettigska palatset.﻿
Ala-Suolijärvi och Oivanjärvi

Ala-Suolijärvi och Oivanjärvi är en sjö i Finland. Den ligger i kommunen Posio i landskapet Lappland, i den norra delen av landet, 700 km norr om huvudstaden Helsingfors. Ala-Suolijärvi och Oivanjärvi ligger 242,5 meter över havet. Den är 7 meter djup. Arean är 55,89 kvadratkilometer och strandlinjen är 336,32 kilometer lång. Sjön ingår i Kemi älvs huvudavrinningsområde. Källor
Iso-Kulus

Iso-Kulus eller Iso Kulusjärvi är en sjö i Finland. Den ligger i kommunen Rovaniemi i landskapet Lappland, i den norra delen av landet, 700 km norr om huvudstaden Helsingfors. Iso-Kulus ligger 157,7 meter över havet. Den är 0,9 meter djup. Arean är 1,09 kvadratkilometer och strandlinjen är 4,82 kilometer lång. Sjön ingår i Kemi älvs huvudavrinningsområde. Källor
Rättijärvi

Rättijärvi är en sjö i Finland. Den ligger i kommunen Kemijärvi i landskapet Lappland, i den norra delen av landet, 700 km norr om huvudstaden Helsingfors. Rättijärvi ligger 192,5 meter över havet. Arean är 43,9 hektar och strandlinjen är 3,44 kilometer lång. Sjön ingår i Kemi älvs huvudavrinningsområde. Källor
Kuoksajärvi

Kuoksajärvi är en sjö i Finland. Den ligger i kommunen Rovaniemi i landskapet Lappland, i den norra delen av landet, 700 km norr om huvudstaden Helsingfors. Kuoksajärvi ligger 121,1 meter över havet. Den är 17 meter djup. Arean är 1,01 kvadratkilometer och strandlinjen är 7,7 kilometer lång. Sjön ingår i Kemi älvs huvudavrinningsområde. Källor
Märkäjärvi (sjö i Lappland)

Märkäjärvi är en sjö i Finland. Den ligger i Salla kommun i landskapet Lappland, nordväst om Salla kyrkoby. Sjön ligger 207,2 meter över havet. Arean är 0,3006 kvadratkilometer och strandlinjen är 2,58 kilometer lång. Källor
Rastinjärvi och Kuivajärvi

Rastinjärvi och Kuivajärvi eller Kuivajärvi är en sjö i Finland. Den ligger i kommunen Kittilä i landskapet Lappland, i den norra delen av landet, 800 km norr om huvudstaden Helsingfors. Rastinjärvi och Kuivajärvi ligger 189,3 meter över havet. Arean är 2,23 kvadratkilometer och strandlinjen är 12,62 kilometer lång. Sjön ingår i Kemi älvs huvudavrinningsområde. Den sträcker sig 3,6 kilometer i nord-sydlig riktning, och 3,0 kilometer i öst-västlig riktning. Källor
Tinajärvi

Tinajärvi är en sjö i Finland. Den ligger i kommunen Enare i landskapet Lappland, i den norra delen av landet, 1 000 km norr om huvudstaden Helsingfors. Tinajärvi ligger 176,3 meter över havet. Arean är 57,4 hektar och strandlinjen är 3,45 kilometer lång. Sjön ingår i Pasvik älvs huvudavrinningsområde. Källor
Église de Reposaari

L'église de Reposaari (en finnois : Reposaaren kirkko) est une église en bois construite dans le quartier de Reposaari à Pori en Finlande. Histoire L'église de style norvégien est inaugurée le 9 juillet 1876. On ne connait pas le concepteur les plans ayant été commandés à Stockholm. L'édifice sert d'abord d'église estivale et on la transforme en 1902 pour l'ouvrir aussi l'hiver. Lors de la restauration de 1906 on installe un retable peint par Felix Frang. L'église est hexagonale et le clocher octogonal. Les voûtes sont peintes par Lennart Segerstråle en 1928. Les orgues à 13 jeux sont livrés en 1940 par la fabrique d'orgues de Kangasala. Dans le parc de l'église on peut voir un monument en mémoire du Torpedovene S2 (fi) sculpté par Wäinö Aaltonen. Références Liens externes (fi) « Reposaaren seurakunta », paroisse de Reposaari (consulté le 2 juin 2014) (fi) « Vue panoramique de l’église », Porin ev.lut. seurakuntayhtymä (consulté le 2 juin 2014) Église de Reposaari Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Räfsö kyrka

Räfsö kyrka är en kyrkobyggnad i Räfsö i Björneborg. Kyrkan blev klar och invigdes år 1876. Kyrkan är uppförd i norsk stil med hexagonal planlösning. Klockstapeln bredvid kyrkan är oktagonalt formad. Det är okänt vem som gjort ritningarna till kyrkan, men man vet att de beställdes från Stockholm. Till en början var kyrkan bara i sommarbruk, men 1902 renoverades den för att även kunna användas under vintern. Kyrkan renoverades också 1906, då predikstolen flyttades till sin nuvarande plats. Altartavlan från 1906 är målad av Felix Frang. Takmålningarna gjordes år 1928 av Lennart Segerstråle. Kyrkans orgel har elva stämmor och byggdes 1940. Framför kyrkan finns ett minnesmärke över torpedbåten S 2 av skulptören Wäinö Aaltonen. Kyrkan är en uppskattad vigselkyrka. Källor Externa länkar Reposaari church Churches in Finland
Ahvenjärvi (sjö i Enare, Lappland, 68,73 N, 26,42 Ö)

Ahvenjärvi är en sjö i kommunen Enare i landskapet Lappland i Finland. Sjön ligger 204,5 meter över havet. Arean är 44 hektar och strandlinjen är 4,81 kilometer lång. Sjön ingår i Pasvik älvs huvudavrinningsområde. Den ligger omkring 250 kilometer norr om Rovaniemi och omkring 950 kilometer norr om Helsingfors. Ahvenjärvi genomflyts av Ahvenjoki. Källor
Koirajärvi (sjö i Finland, Lappland, lat 68,80, long 26,35)

Koirajärvi är en sjö i Finland. Den ligger i kommunen Enare i landskapet Lappland, i den norra delen av landet, 1 000 km norr om huvudstaden Helsingfors. Koirajärvi ligger 200 meter över havet. Arean är 82,5 hektar och strandlinjen är 7,55 kilometer lång. Sjön ingår i Pasvik älvs huvudavrinningsområde. Källor
Talvituvanjärvi

Talvituvanjärvi är en sjö i kommunen Enare i landskapet Lappland i Finland. Arean är 37 hektar och strandlinjen är 5,69 kilometer lång. Sjön ingår i Pasvik älvs huvudavrinningsområde. Den ligger omkring 270 kilometer norr om Rovaniemi och omkring 970 kilometer norr om Helsingfors. Källor
St. Maria (Saltvik)

St. Maria ist eine evangelisch-lutherische Kirche in Saltvik in Finnland. Geschichte Die Kirche St. Maria in Saltvik wurde auf einer Stelle gebaut, an der archäologische Grabungen Funde hervorgebracht haben, die weit in die Wikingerzeit reichen. Vermutlich war der Ort von großer Wichtigkeit für Handel und Seefahrt. Fast alle historisch bekannten „Landtage“ der Gemeinde der Ålandinseln in der Zeit des Mittelalters fanden auf dem offenen Feld südlich der Kirche statt. Die Datierung der unterschiedlichen Bauperioden variiert. Das Kirchenschiff, die Sakristei, das Portalhaus und der Turm wurden zu unterschiedlichen Zeiten gebaut. Die Apsis, die heute der Altarraum ist, wurde in den 1850ern gebaut, als auch das alte, bemalte Gewölbe durch eine halbgewölbte Decke ersetzt wurde. Bei der Restaurierung Mitte der 1950er Jahre wurde versucht, der Kirche wieder das originale Aussehen zurückzugeben. Neue Kreuzgewölbe wurden gebaut und neue Säulen auf den alten Fundamenten errichtet. Die Öffnung des Altarraumes wurde verkleinert. Ausstattung Die Wandmalereien stammen aus unterschiedlichen Zeiträumen. Die fragmentarischen Bilder, die so weit wie möglich restauriert wurden, sind meist schwierig zu interpretieren. Das Triptychon im Altarraum wurde im 17. Jahrhundert in einem ländlich barocken Stil gemalt. Das naive, aber kraftvolle Bild der Auferstehung von Christus wurde von Mathias Reiman, einem Maler aus Åbo geschaffen. Es wurde 1666 von Brita und Harald Footangel der Kirche geschenkt. Die fröhlichen und bunten Farben erinnern daran, dass der Gottesdienst ein Fest der Hoffnung und Freude sein sollte. Das Taufbecken in Blattform, seitlich links vor dem Altarraum, stammt wahrscheinlich aus dem 13. Jahrhundert und wurde aus gotländischem Kalkstein gehauen. Die Blattform wurde ursprünglich nur in Kathedralen gefunden. 1795 erwähnte der Schreiber F. W. Radloff, dass die Kirche St. Maria nach alten Dokumenten „Kathedrale“ genannt wurde. Das führt zu der Vermutung, dass es möglicherweise eine eigenständige Diözese auf den Åland-Inseln gab. Die Pietà an der Nordwand ist eine Holzskulptur aus dem späten 15. Jahrhundert. Das kleine Altargemälde von 1659 an der Nordwand trägt die Inschrift „Agnus pascalis“ (Osterlamm). Das Gemälde an der Nordwand zeigt Christus betend im Garten von Gethsemane. Es wurde 1862 von Robert Wilhelm Ekman gemalt. St. Georg und der Drachen im Turmraum wurde im 17. Jahrhundert von dem Kirchenmaler Mårten Johansson auf Holz gemalt. Der versilberte Kronleuchter wurde 1883 in St. Petersburg gekauft. Das Kreuz an der Südwand ist aus dem späten 13. Jahrhundert. An der Südwand findet sich das Wappenschild der Familie Footangel, der ehemaligen Eigentümer des Germundö-Hauses in Saltvik. Die Orgelempore wurde in Verbindung mit der Restaurierung 1957 gebaut. Der Orgelprospekt wurde von dem Orgelbauer Veikko Virtanen entworfen. Gestimmt wurde sie von Jan Ryde. Einzelnachweise Jansson, Sören: The Church of St. Mary, Saltvik - A short description, Faltblatt, o. Ort, o. Datum Weblinks Fredrik Wilhelm Radloff Veikko Virtanen
Saltviks kyrka

Saltviks kyrka i Saltvik på Åland är stenkyrka från slutet av 1200-talet tillägnad Jungfru Maria, Jesu mor. Kyrkan var i äldre tid huvudkyrka på Åland. Historia Mariakyrkan ligger i Ålands rikaste järnåldersbyggd omgiven av flera järnåldersgravfält och med Ålands största gravfält, Johannisberg, alldeles intill. Spår av vikingatida bebyggelse har hittats under och runt omkring kyrkan. Sannolikt har en äldre träkyrka funnits på platsen även om inga spår efter den har hittats. Kyrkobyggnaden Saltviks kyrka är byggd i röd granit. Det tvåskeppiga långhuset uppfördes i sin första form mot slutet av 1200-talet. Vapenhuset tillkom på 1370-talet och tornet uppfördes 1381. Kyrkan har vid upprepade tillfällen utsatts för stora ombyggnader och lämnades utan underhåll under en lång tid efter reformationen. Väggmålningar Väggmålningarna tillkom under 1400-talet men de blev till största delen övermålade av lutherska målningar utförda av mäster Mårten Johansson efter reformationen. Inventarier En altartavla som föreställer Kristus i Getsemane utförd av Robert Wilhelm Ekman från 1862 Ett medeltida altarskåp av östbaltiskt ursprung från mitten av 1400-talet Ett efterreformatoriskt altarskåp i Saltviks kyrka snidat av Mathias Reiman från Åbo, målades och förgylldes av Mårten Johansson donerat 1666 Ett krucifix från 1250-talet En dopfunt från Gotland från mitten av 1200-talet En silverkalk donerad av åbokaniken Laurentius Arnberni till kyrkan 1346 Orgel 1837 bygger Carl Petter Sundquist en orgel med 8 stämmor. 1900 bygger Zachariassen en orgel med 9 stämmor. 1934 bygger Rieger en orgel med 20 stämmor. 1973 bygger Virtanen en orgel med 19 stämmor. 2003 byggde man om pedalmekaniken och omintonera. Källor Vidare läsning Hiekkanen, Markus (2020). Finlands medeltida stenkyrkor. Stockholm: Kungl. Vitterhets historie och antikvitetsakademien. sid. 514-518. Libris n0bnsbs4l2bcgvwv. ISBN 9789188763112 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Saltviks kyrka. Saltviks församling
Centre d'éducation Same

Le centre d'éducation Same (finnois : Saamelaisalueen koulutuskeskus (SAKK) , same du Nord : Sámi oahpahusguovddáš (SOG)) est une école secondaire gérée par l'Agence nationale de l'éducation en Finlande. Présentation L'institution est créée en vertu de sa propre loi (L545/93 et A649/93). Sa mission est de répondre aux besoins éducatifs de la région same et de promouvoir la langue et la culture same. Les langues officielles d'enseignement sont le same et le finnois. L'école est domiciliée à Inari, mais possède également des locaux à Ivalo, Kaamanen et Hetta . Références Liens externes Site officiel Portail de la Finlande Portail de la Laponie
Sameområdets utbildningscentral

Sameområdets utbildningscentral (nordsamiska: Sámi oahpahusguovddas, finska: Saamelaisalueen koulutuskeskus) är en finländsk statlig utbildningsanstalt för utbildning av samer. Sameområdets utbildningscentral har sitt säte i Enare kyrkby och utbildningar också i Ivalo, i Toivoniemi i Kaamanen och i Enontekis. Den har finska och samiska som utbildningsspråk. Skolan ska "höja samebefolkningens yrkeskunnighet, ordna utbildning som motsvarar näringslivets behov inom Samernas hembygdsområde och ... bevara och utveckla den samiska kulturen". Sameområdets yrkesutbildningscentral grundades 1978 och namnändrades 1993 till Samernas utbildningscentral, efter en sammanslagning med den statliga skolan Ivalon kotitalousoppilaitos (Ivalo hushållsskola) och med folkhögskolan Inarin opisto (Enare institut). Yrkesutbildningen har ungefär 120 elever, varav omkring 80 % från hembygdsområdet, flertalet från Enare kommun. Beträffande yrkesutbildning var fördelningen 2008 följande (vissa elever med flera utbildningar) : 42 elever i grundutbildning i hantverk och konstindustri, bland annat sameslöjd 12 elever i företagsekonomi 8 elever i databehandling 25 elever i naturbruk och miljöfrågor, bland annat för naturbruksföretagare och renhushållningsföretagare 44 elever i utbildning för hotell- och restaurangbranschen samt turismbranschen 18 elever inom social- hälsovårds- och idrottsområdena Utbildningens allmänbildande vuxenutbildning, med 21 elever 2008, varav 70 % från kommuner inom hembygdsområdet, sker på följande linjer: Sámegiela ja kultuvrra-linjen, 40 studieveckor i nordsamiska och i samisk kultur (i samarbete med Giellagasinstitutet vid Uleåborgs universitet Medielinjen, främst kortfilmsproduktion, ljud- och radioarbete samt webbkommunikation Högskole- och praktiska linjen, friare utbildning, med bland annat webbaserade studier på högskolenivå) Källor Lag om Sameområdets utbildningscentral 2010:252 9 april 2010 Proposition 108/2009 Externa länkar Samernas utbildningscentrals webbplats
Sandholm (vid Nötö, Nagu)

Sandholm är en ö i Nagu i Pargas stad i Åboland. Sandholm i Nagu ytterskärgård finns omnämnt första gången på 1530-talet och har sannolikt varit bebott redan en tid innan dess. Enligt muntlig tradition var Sandholms första boende Ström-Ant som hade sin lilla stuga vid Strömmen som skiljer Sandholm från den intilliggande ön Holmen. Han lär egenhändigt ha uppfört de ståtliga stenmurar som än idag kan beskådas på Sandholm. På 1700-talet delades Sandholm upp i två hemman; Östergård och Westergård. ”Grefven af Sandholm” Alfred Lundström (1906–1994) bodde de sista 20 åren av sitt liv ensam på Sandholm under vinterhalvåret. ”Grefvens” traditioner förs vidare av hans arvtagare skådespelaren Riko Eklundh. Idag är två mantalsskrivna på Sandholm i två av de fyra hushåll som finns på huvudön. Tretton stugor finns på till Sandholm by hörande holmar och många av dem besöks under alla årstider. ”Byäldste” var Astrid Österlund från Östergård som 2012 fyllde 106 år. Hon dog i Pargas 2012. Sandholm är en typisk skärgårdsö där husen ligger nära varandra. Byggnaderna är från tre århundraden, till de äldsta hör väderkvarnen på Östergård från 1817. Ursprungligen fanns även en väderkvarn på Westergård, men den revs redan för över ett sekel sedan. Kvarnhjulen finns dock kvar. 1968 gjorde Osmo Harkimo och Henrik Tikkanen en finstämd dokumentär om Sandholm Westergård som finns på Yles Elävä Arkisto : http://yle.fi/aihe/artikkeli/2014/06/12/henrik-tikkanen-naki-saaristossa-isan-pojan-ja-muutoksen Förbindelsebåtstrafik har funnits till Sandholm sedan 1968. Förbindelsebåten Kristina skötte trafiken fram till 1976, därefter m/s Inijo till 1989. Längst tjänade fram till 31.12 2010 f/b Fiskö. 2011-2022 sköttes förbindelserna av m/s Nordep. Fr.o.m 1.5 2022 av m/s Falkö. På Sandholm finns även en Sop-Sälle station och allmänt utedass vid förbindelsebåtsbryggan. I samband med Sandholms sopstation finns ett ”Bokbyteri”,där man kan låna, byta eller lämna böcker. Läs mer http://gamla.abounderrattelser.fi/news/2015/12/harmonium-hittar-hem-till-sandhollm.html http://saaristo.ts.fi/jutut/teatterimiehen-sydan-sykkii-ulkosaaristolle/ (på finska) Referenser Noter
Sandön (Dragsfjärd)

Sandön est une île de l'archipel finlandais à Kimitoön en Finlande. Géographie Sandön est une île de sable à l'ouest de l'île de Kimito. L'île est un prolongement du Salpausselkä et sa caractéristique est le long promontoire sablonneux à son extrémité orientale, qui se prolonge comme un esker bas. Sandön mesure environ 1,6 kilomètre de long, 500 mètres de large et sa superficie est d'environ 41 hectares. Sandön fait partie du parc national de l'archipel. Galerie Notes et références Voir aussi Articles connexes Archipel finlandais Liens externes Carte Sandon Portail de la Finlande Portail des îles Portail de la mer Baltique