NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Loviisa Nuclear Power Plant

The Loviisa Nuclear Power Plant (NPP) (Finnish: Loviisan ydinvoimalaitos, Swedish: Lovisa kärnkraftverk) is located close to the Finnish town of Loviisa. It houses two Soviet-designed VVER-440 pressurised water reactors, with capacities of 507 MW each. It is one of Finland's two operating nuclear power plants, the other being the three-unit Olkiluoto Nuclear Power Plant. History The unit 1 and 2 reactors at Loviisa NPP went into commercial operation in 1977 and 1981, respectively. To comply with Finnish nuclear regulation, Westinghouse and Siemens supplied equipment and engineering expertise. This unorthodox mix of Western and Soviet enterprise led to the project developers being given the nickname "Eastinghouse". The plant is operated by Fortum Oyj. In 1996, the pressure vessel of Unit 1 was successfully heat annealed in order to clear embrittlement caused by neutron bombardment and impurities of the welding seam between the two halves of the vessel. The operating licence for both units has been renewed for a 50-year lifetime, Loviisa-1 to 2027 and Loviisa-2 to 2030. As of 2018, Fortum is reportedly considering applying for a further 20-year lifetime extension until 2050, which is a change from plans just a year earlier that would have seen the plant decommissioned on the earlier schedule. Fortum Power and Heat Oy applied to build a third reactor unit, to produce up to 1,000 MWth of district heating supply and from 800-1,600 MW of electrical generation, which the Finnish government declined on 21 April 2010. Spent fuel from the reactors was planned to be stored permanently at the Onkalo spent nuclear fuel repository operated by Posiva. In 2014 Rolls-Royce took over the modernisation of safety-related systems for both units from an AREVA-Siemens consortium and the project was completed in 2018. Since then, both Unit 1 and Unit 2 are operating at a nominal 507 MW capacity after updates. In 2022, Fortum submitted a plan for the reactors' life extension to 2050. Russia's TVEL will continue to supply fuel until the contracts for unit 1 and 2 come up for renewal in 2027 and 2030, respectively. The extension was approved by the Finnish government in 2023. As part of the modernization works, turbine side upgrades will result in an extra 38 MW combined. The first batch of Westinghouse fuel was loaded to Loviisa 2 reactor in 2024, guaranteeing a Western alternative to the Russian fuel. See also Energy in Finland Nuclear power in Finland References
Central nuclear de Loviisa

La Central nuclear de Loviisa​ (en finés: Loviisan ydinvoimalaitos) e s una central nuclear situada cerca de la ciudad de Loviisa en Finlandia. Alberga dos reactores PWR de diseño soviético VVER-440/213 , cada uno con una capacidad de 510 MW. Los reactores de la central nuclear de Loviisa entraron en operación comercial en 1977 y 1980 respectivamente. Con el fin de cumplir con la regulación nuclear finlandesa, Westinghouse y Siemens suministran equipos y su experiencia en ingeniería. Esta mezcla poco ortodoxa de empresas de Estados Unidos y de la extinta Unión Soviética llevó a los desarrolladores de proyectos a darle el apodo de "Eastinghouse". La planta es operada por Fortum Oyj. Véase también Portal:Energía. Contenido relacionado con Energía. Energía nuclear Combustible nuclear Reactor nuclear Referencias
Nuklearna elektrana Loviisa

Nuklearna elektrana Loviisa (fin. Loviisan ydinvoimalaitos) je nuklearna elektrana u Finskoj, koja se nalazi u blizini grada Loviisa (južna Finska). U Finskoj se nalaze dvije nuklearne elektrane, a druga je Nuklearna elektrana Olkiluoto. Nuklearna elektrana Loviisa ima dva VVER reaktora (VVER-440/213) svaki snage od 488 MW, a to su tlačni reaktori PWR ruske konstrukcije. Ovi reaktori su pušteni u rad 1977., odnosno 1980. Da bi zadovoljile sigurnosne standarde u Europskoj uniji, tvrtke Westinghouse i Siemens su naknadno dogradile kontrolni sustav elektrane. Reaktorska posuda nuklearnog reaktora Loviisa 1 je naknadno 1996. toplinski obrađena (žarenje), jer se pojavila krhkost i otkrile su se nečistoće u zavarenim spojevima između dvije polovine. Nakon naknadnih radova, vijek trajanja nuklearnog reaktora Loviisa 1 je produljen na 50 godina, sve do 2027., dok je za nuklearni reaktor Loviisa 2 vijek trajanja do 2030. Nakon prijedloga da se gradi novi nuklearni reaktor Loviisa 3, koji bi osim proizvodnje električne energije (od 800 do 1 600 MW), koristio se i za grijanje udaljenih mjesta, finska vlada ga je odbila. Odlagalište radioaktivnog otpada Onkalo Odlagalište radioaktivnog otpada Onkalo je odabrano 2000. kao duboko odlagalište za potrošeno nuklearno gorivo iz finskih nuklearnih elektrana. Ono se gradi od 2003. u granitnim stijenama, nekoliko kilometara udaljenosti od Nuklearne elektrane Olkiluoto. Sama gradnja se sastoji od nekoliko koraka: Korak 1 (od 2004. do 2009.): iskop velikih količina zemlje i gradnja prilaznog tunela, koji spiralno vodi do dubine od 420 metara ispod zemlje; Korak 2 (od 2009. do 2011.): nastavak iskopa do dubine od 520 metara, te daljnje ispitivanje okolnih stijena, da bi se izabralo najpovoljnije odlagalište; Korak 3 (plan početka 2015.): gradnja samog odlagališta; Korak 4 (plan početka 2020.): punjenje odlagališta u koji bi se položilo potrošeno nuklearno gorivo iz finskih nuklearnih elektrana. Očekuje se da bi se takvo odlagalište koristilo oko 100 godina, da bi se na kraju zatvorilo i zapečatiralo. Danski redatelj Michael Madsen režirao je dugometražni dokumentarni film Sve do vječnosti u kojem su prikazani inicijalna faza iskapanja i razgovori sa stručnjacima. Redateljev poseban naglasak bile su semantičke poteškoće u smislenu obilježavanju odlagališta kao opasna mjesta za ljude u dalekoj budućnosti. Izvori
Centrale nucleare di Loviisa

La centrale nucleare di Loviisa (in finlandese Loviisan ydinvoimalaitos) è una centrale nucleare finlandese situata presso la città di Loviisa. La centrale possiede due reattori VVER di stampo sovietico (ma radicalmente differenti dagli omologhi in fatto di sistemi di sicurezza) da 488 MW ognuno. Per la sua peculiarità di essere un reattore sovietico con strumentazioni e sistemi americani, le è stato dato l'appellativo di Eastinghouse. L'impianto è la possibile localizzazione del sesto reattore nucleare finlandese, reattore che potrebbe fornire teleriscaldamento per buona parte della regione (questo progetto però ha un costo iniziale molto maggiore, dovendo creare tutta la rete di trasporto del calore) Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su centrale nucleare di Loviisa Collegamenti esterni (EN) IAEA - Nuclear Power Reactors in the World, 2018 (PDF), su www-pub.iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Loviisa 1, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Loviisa 2, su iaea.org.
Kerncentrale Loviisa

Kerncentrale Loviisa (Fins: Loviisan ydinvoimalaitos) in Loviisa was de eerste kerncentrale in Finland en heeft twee actieve reactoren. Loviisa 1 en 2 zijn van het Russisch type 2e generatie VVER Drukwaterreactor. Een voorstel voor een derde reactor (Loviisa 3), werd in 2010 afgewezen. Zie ook Lijst van kernreactoren Externe link (en) Fortum Loviisa nuclear power plant
Usina Nuclear de Loviisa

A Usina Nuclear de Loviisa (Finlandês: Loviisan ydinvoimalaitos, Sueco: Lovisa kärnkraftverk) está localizada perto da cidade finlandesa de Loviisa. Abriga dois reatores de água pressurizada VVER-440 de projeto soviético, com capacidade de 507 MW cada. É uma das duas usinas nucleares em operação na Finlândia, sendo a outra a Usina Nuclear de Olkiluoto, com três unidades. Os resíduos nucleares produzidos pelos reatores tiveram seu armazenamento permanente previsto para ser realizado em Onkalo, operado pela Posiva. História Os reatores da Loviisa NPP entraram em operação comercial em 1977 e 1981, respectivamente. Para cumprir a regulamentação nuclear finlandesa, a Westinghouse e a Siemens forneceram equipamentos e experiência em engenharia. Esta mistura heterodoxa de empresas ocidentais e soviéticas levou os desenvolvedores do projeto a receberem o apelido de "Eastinghouse". A planta é operada pela Fortum. Em 1996, o vaso de pressão da unidade 1 foi recozido com o objetivo de mitigar a fragilização da estrutura, causada tanto pelo bombardeamento de nêutrons tanto pelas impurezas da solda entre as duas metades do vaso. A licença de operação para ambas as unidades foi renovada para um tempo de vida de cinquenta anos: Loviisa-1 para 2027 e Loviisa-2 para 2030. Por volta de 2018, a Fortum está considerando uma extensão adicional do tempo de vida dos reatores por mais vinte anos, até 2050. A Fortum e a Heat Oy conjuntamente pediram a permissão para a construção de um terceiro reator tanto para propósitos de aquecimento urbano (1000 MW) como para geração de energia elétrica (800-1600 MW). A proposta foi rejeitada pelo governo finlandês em 21 de abril de 2010. Em 2014, a Rolls-Royce Holdings responsabilizou-se a modernização dos sistemas de segurança de ambas as unidades da usina nuclear em detrimento do consórcio AVERA-Siemens. As obras terminaram em 2018. Desde então, tanto a unidade 1 quanto a unidade 2 operam numa capacidade nominal de 507 MW. Em 2022, a Fortum publicou um plano para a extensão da vida útil dos reatores até 2050. A empresa russa TVEL aceitou suprir a usina com combustível nuclear até os anos de 2027 (unidade 1) e 2030 (unidade 2), com contrato sujeito à renovação. O plano para a extensão da vida útil foi aprovado pelo governo finlandês em 2023. Além disso, como parte do programa de modernização, melhoras nas estruturas das turbinas irá resultar numa capacidade extra de 38 MW. Em 2024, a primeira remessa de combustível nuclear da empresa americana Westinghouse Electric Company foi carregada no reator Loviisa 2, garantindo uma alternativa ocidental ao combustível russo. Ver também Energia na Finlândia Energia nuclear na Finlândia Referências Ligações externas Media relacionados com Usina Nuclear de Loviisa no Wikimedia Commons
АЭС «Ловииса»

АЭС Ловииса (фин. Loviisan ydinvoimalaitos, швед. Lovisa kärnkraftverk) — атомная электростанция, расположенная на финском острове Хястхолмен, в 15 км юго-восточнее города Ловийса. Принадлежит государственному концерну Fortum (до 1998 года — IVO). Два реактора АЭС Ловииса производят более 10 % потребляемой в Финляндии электроэнергии. Описание станции Станция имеет два энергоблока с советскими водо-водяными реакторами ВВЭР-440/213 номинальной электрической мощностью 440 МВт. Реакторы изготовлены на Ижорском заводе, турбины произведены на Харьковском турбинном заводе. Станция оснащена системами безопасности и управления западного производства. Строительную часть выполнили финские компании. Первый реактор начал работу в феврале 1977 года, второй — в ноябре 1980 года. В результате модернизации 1997—2002 годов мощность каждого реактора была поднята с первоначальных 440 МВт до 488 МВт, а в 2010-е годы — и до 510 МВт. В 2017—2018 году была проведена ещё одна модернизация в ходе которой мощность обоих реакторов была увеличена до 531 МВт. В 2017 году АЭС Ловииса произвела более 10 % от общего потребления электроэнергии Финляндии. В России по аналогичному проекту ВВЭР-440/В-213 построена Кольская АЭС. Проектирование выполнялось под руководством В. В. Соболева ленинградским отделением ВГНИПКИИ «Атомэнергопроект» (ЛОАЭП) (в настоящее время ОАО «СПбАЭП»). Координацию проектирования и строительства осуществляла советская компания «Атомэнергоэкспорт». Чтобы станция соответствовала финским нормам ядерного регулирования, компании Westinghouse и Siemens поставили дополнительное оборудование и осуществляли инженерно-техническую поддержку. Неординарное соединение американских и советских разработок среди работников станции получило прозвище «Eastinghouse» (по аналогии с Westinghouse). На АЭС достигнуты и в течение всей эксплуатации удерживаются очень высокие показатели коэффициента использования установленной мощности (КИУМ) при полном соблюдении требований безопасности и охраны окружающей среды. Вывод из эксплуатации 1-го и 2-го энергоблоков планируется на 2027 и 2030 года соответственно. Но скорее всего осуществлён не будет, так как техническое состояние и безопасность АЭС позволяет эксплуатировать её далее, после небольшой реконструкции. Концерн планировал возвести на площадке АЭС Ловииса третий реактор предполагаемой электрической мощностью 800—1600 МВт. 21 апреля 2010 финское правительство отклонило заявление Fortum на постройку нового реактора в Ловиисе, однако руководство Fortum по-прежнему заявляет о планах производства атомной энергии на этой площадке и после 2030 года, когда старые реакторы выработают свой ресурс. Энергоблоки См. также Атомная энергетика Финляндии Ссылки Российские экологи обратились к Финляндии с призывом закрыть АЭС в Ловиисе // Взгляд, 21 ноя 2021 Примечания
Нуклеарна електрана Ловиса

Нуклеарна електрана Ловиса је нуклеарна електрана у Финској. Налази се у близини града Ловиса и састоји се из два ВВЕР реактора. Реактори су типа ВВЕР-440 и сваки производи 488 мегавата енергије. Занимљиво је да су делови електране направљени на западу (сигурносни и контролни системи), а неки делови на истоку (реактори типа ВВЕР су конструисани прво на истоку), па зато сама електрана чини занимљив склоп источне и западне концепције реактора. Оба реактора спадају у групу реактора са водом под притиском. Блокови електране су почели са радом 1977. и 1980. године и данас производе 488 мегавати електричне енергије. 26. јула 2007. године продужене су лиценце и предвиђено је да ће реактори радити до 2027. односно 2030. године уз обавезну ревизију сигурносних система 2015. и 2023. године. Спољашње везе Статус нуклеарних електрана широм света(језик: енглески) Продужавање дозволе за рад реактора Ловиса Архивирано 2013-06-30 на сајту Archive.today(језик: енглески) Светско нуклеарно удружење, Финска нуклеарна енергија Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (19. мај 2012)(језик: енглески)
Lovisa kärnkraftverk

Lovisa kärnkraftverk är ett kärnkraftverk i Lovisa i Finland, på ön Hästholmen utanför stadens centrum. Kraftverket med två reaktorer ägs och drivs av Fortum. Kraftverket började byggas 1970, som Finlands första kärnkraftverk. Kraftverket består av två ryskkonstruerade tryckvattenreaktorer av typen VVER V-213 som startade kommersiell drift maj 1977 respektive januari 1981. Reaktorerna levererades av dåvarande Sovjetunionen, men försågs med inneslutning designad av Westinghouse samt instrumentering och processdator från Siemens. Med anledning av detta kallas verket skämtsamt för "Eastinghouse". De båda reaktorinneslutningarna är av iskondensor-typ. Fortum ansökte 2009 om att bygga en tredje reaktor i Lovisa, med en effekt på 1 000–1 800 MW, men dessa planer har ännu (2019) inte blivit verklighet. Reaktorer Lovisa 1 Lovisa 1 är av typen tryckvattenreaktor (VVER). Vid starten 1977 var nettoeffekten 440 MW. I LOMO-projektet april 1998 höjdes effekten till 507 MW. Lovisa 2 Lovisa 2 är av typen tryckvattenreaktor (VVER). Vid starten 1981 var nettoeffekten 440 MW. I LOMO-projektet april 1998 höjdes effekten till 507 MW. Referenser Noter Källor Jåfs, Daniel (2009). Introduktionen av kärnkraften i Finland – En undersökning med fokus speciellt på vår verkstadsindustris roll. Åbo: Åbo Akademis Förlag – Åbo Akademi University Press. ISBN 978-951-765-473-9. http://www.doria.fi/bitstream/handle/10024/47284/JafsDaniel.pdf Fortum: Loviisa power plant
АЕС Ловійса

АЕС Ловійса (фін. Loviisan ydinvoimalaitos, швед. Lovisa kärnkraftverk) — атомна електростанція, розташована на острові Хястхолмен, за 15 км на південний схід від міста Ловійса. Належить державному концерну Fortum (до 1998 року — IVO). На станції два енергоблоки з радянськими водно-водяними реакторами ВВЕР-440/213 номінальною електричною потужністю 440 МВт. Реактори виготовлені на Іжорському заводі, також у Радянському Союзі вироблені турбіни, генератори та інше обладнання. Станція оснащена системами безпеки та управління західного виробництва. Будівельну частину виконали фінські компанії. Перший реактор почав роботу в лютому 1977 року, другий — у листопаді 1980 року. В результаті модернізації1997—2002 років потужність кожного реактора була піднята з початкових 440 МВт до 488 МВт, а в 2010 — і до 510 МВт. Проектування виконувалося Відкритим акціонерним товариством "Санкт-Петербурзький науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут «АТОМЕНЕРГОПРОЕКТ» (ВАТ «СПбАЕП»). Координацію проектування і будівництва здійснювала радянська компанія «Атоменергоекспорт». Щоб станція відповідала фінським нормам ядерного регулювання, компанії Westinghouse і Siemens поставили додаткове обладнання та здійснювали інженерно-технічну підтримку. Неординарне з'єднання американських і радянських розробок серед працівників станції отримало прізвисько «Eastinghouse». На АЕС досягнуті і протягом всієї експлуатації утримуються дуже високі показники коефіцієнта використання встановленої потужності (КВВП) при повному дотриманні вимог безпеки і охорони навколишнього середовища. Концерн планував звести на майданчику АЕС Ловііса третій реактор передбачуваною електричною потужністю 800—1600 МВт. 21 квітня 2010 фінський уряд відхилив заяву Fortum на будівництво нового реактора в Ловійсі, проте керівництво Fortum як і раніше заявляє про плани виробництва атомної енергії на цьому майданчику і після 2030 року, коли старі реактори вироблять свій ресурс. Ліцензії на експлуатацію реакторів Loviisa дійсні до 2027 і 2030 років. У березні 2022 року Fortum вирішив подати заявку на отримання ліцензії на експлуатацію до 2050 року для обох реакторів. Див. також Атомна енергетика Фінляндії Примітки Посилання
Pargas hembygdsmuseum

Pargas hembygdsmuseum är ett hembygdsmuseum i Pargas, Finland, med gamla byggnader som visar hur livet varit i Pargas under tidigare sekel. Museet grundades år 1928 av Pargas hembygdsförening. Byggnaderna och deras interiörer representerar olika sociala skikt, från små torp och backstugor till välbärgade gårdars karaktärsbyggnader. I en av museibyggnaderna, Kirjalagården, har Lenin övernattat under sin flykt från Ryssland. I tillägg till museiområdet, förvaltar Pargas hembygdsmuseum ett antal på plats bevarade museibyggnader på Gamla Malmen i Pargas. Bilder Referenser Externa länkar Officiell hemsida Wikimedia Commons har media som rör Pargas hembygdsmuseum.﻿
Persöfladan

Persöfladan är en vik i Finland. Den ligger i Raseborg i landskapet Nyland, i den södra delen av landet, 80 km väster om huvudstaden Helsingfors. Totallfladan ligger 8 meter över havet. I omgivningarna runt Totallfladan växer i huvudsak blandskog. Persöfladan är en avsnörd havsvik som endast har kontakt med havet via ett smalt sund. Detta leder till en intressant biotop och ett rikligt fågelliv. Källor
Drumsö svenska samskola

Drumsö svenska samskola var en svenskspråkig privatskola som verkade på Drumsö i Helsingfors år 1957-1975. Historia Drumsö svenska samskola grundades den 20 juni 1957 av Drumsö Svenska Skolförening. Skolan verkade till en början som en femklassig mellanskola. Skolan erhöll statsunderstöd redan hösten 1958. En förutsättning för stödet för privata läroverk var att tio procent av eleverna skulle beviljas frielevsplats, det vill säga antingen helt eller delvis studera gratis. Den 10 maj 1962 fick skolan tillstånd att bli ett åttaklassigt läroverk och den 14 oktober 1964 fick skolan rätt att ge studentbetyg. De första åren hyrde skolan in sig på olika adresser på Drumsö. Läsåret 1959-60 verkade skolan samtidigt på tre ställen, i Smedjevikens folkskola på Tallbergsallén 12, i Drumsö FBK på Karlavägen 4 och i församlingssalen i S:t Jacobs kyrka. Det var betungande, både för lärarna och för skolans ekonomi eftersom de sammanlagda hyrorna uppgick till 130 000 finska mark i månaden. Redan under skolas andra verksamhetsår började skolföreningen aktivt arbeta för att skolan skulle få en egen byggnad. År 1960 kunde skolan flytta in i en egen skolbyggnad på Ådvägen 10. År 1962 fick det nya skolhuset en tillbyggnad. Skolans elever kom huvudsakligen från Drumsö och södra Esbo. Erik Ehrstedt verkade som skolans rektor från starten år 1957 till 1974. Under hans tid grundlades olika aktiviteter, bl.a. en höstmarknad, teater och konserter. År 1974 tog Hilding Klingenberg över som rektor. År 1975 slogs Drumsö svenska samskola ihop med läroverket Esbo svenska mellanskola, som var en privat skola som upprätthölls av Esbo stad. De två skolorna bildade Mattlidens skola och gymnasium och flyttade till Esbo. Klingenberg fortsatte som rektor i den nya skolan till år 1977, då det privata läroverket kommunaliserades vid övergången till grundskolan och blev Mattlidens skola och Mattlidens gymnasium. Elevantal Rektorer Erik Ehrstedt 1957-1974 Hilding Klingenberg 1974-1975 Kända lärare Birger Carlstedt, konstnär Carl-Gustav Krokfors, konstnär Merete Mazzarella, författare Märta Tikkanen, författare, lärare 1961-1966 Carl Wargh, målare Kända alumner Nils Blummé, solist i New Joys Kurt Byman, politiker i Esbo Cris af Enehielm, konstnär, skådespelare, regissör Martin Enckell, poet, konstnär Robert Enckell, skådespelare Tony Halme, före detta showbrottare, politiker Hjallis Harkimo, affärsman Caroline Pipping, konstnär Henrika Ringbom, författare Roger Talermo, affärsman Nils Torvalds, journalist, politiker Kim Weckström, författare, journalist Håkan Mattlin, ämbetsman Tom Moring, professor och journalist Referenser
Pub Bastun

Pub Bastun är en musikpub och ungdomslokal i Badhusparken i Mariehamn på Åland. Sedan 1970-talet har Pub Bastun varit en central plats för alternativ musik på Åland och har fått en betydande roll inom den nordiska musikscenen. Många kända artister har uppträtt här, till exempel Swinging Blue Jeans (Storbritannien), Alan Haynes (USA), Hacke Björksten, Pugh Rogefeldt, KSMB, José González, Strindbergs, The Hellacopters, Entombed, The Kristet Utseende, Bob hund, Randy, Looptroop, Slagsmålsklubben, Aavikko och Jens Lekman. Flera band återkommer till Pub Bastun även efter att de har blivit etablerade på större scener.[källa behövs] Byggnadens historia Byggnaden ritades av arkitekten Torsten Montell och uppfördes 1930 på platsen där C. R. Rosenbergs badhus tidigare låg under badhusepoken i början av 1900-talet.[källa behövs] Pub Bastun fungerade som Mariehamns stadsbastu fram till 1971. De ursprungliga ritningarna, daterade i Helsingfors 1929, beskrev en exklusiv anläggning med karbad, ångskåp och elektrisk ljusbehandling. Byggnaden kom dock att användas som folkbastu. Staden följde Montells ritningar endast till det yttre. Pub Bastun fick två separata ugnar: en för damer på landsidan och en för herrar på sjösidan. Samma uppdelning gällde i omklädningsrummen. Bland föreståndarna fanns Anna Nordblom, Emilia Jäkälä och Patricia Jäkälä. Emilia Jäkälä, även kallad ”Emmy”, satte upp en broderad tavla i mittgången med texten: Adams söner må ej glömma att sin kropp i skynket gömma Pubverksamhet År 1972 tog föreningen Träffpunkt Ungdom över lokalen, renoverade byggnaden och inredde den som pub. Den publika verksamheten inleddes 23 februari 1974. Under åren har Pub Bastun haft perioder av både uppgång och nedgång. Sommaren 2009 återupptogs verksamheten efter några års inaktivitet när Träffpunkt Ungdom återupplivades. I dag arrangeras åter regelbundet evenemang i lokalen. Betydelse och profil Pub Bastun har under flera decennier varit ett nav för alternativ musik och ungdomskultur på Åland. Den lilla lokalen har lockat både lokala och internationella artister och är känd som en intim scen där publiken kommer nära artisterna. För många band är en spelning på Pub Bastun ett uppskattat och återkommande inslag i karriären. Artister som har spelat på Pub Bastun Vidare läsning Yle – Pub Bastun
Pyhäniemi herrgård

Helgnäs herrgård (finska: Pyhäniemen kartano) är en herrgård i Hollola, vid sjön Vesijärvi, med anor från medeltiden. Den omnämns första gången 1467. Huvudbyggnaden är byggd i empirstil och omges av en engelsk park. I dag anordnas utställningar med finsk samtidskonst samt konserter i gården. Källor Pyhäniemen kartano