NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Luostarinmäki

Luostarinmäki Handicrafts Museum (Finnish: Luostarinmäen käsityöläismuseo, Swedish: Hantverksmuseet på Klosterbacken; Cloister Hill Handicrafts Museum) is an open-air museum in Turku (Swedish: Åbo), Finland. Cloister Hill This area of Cloister Hill was developed relatively late for pre-fire Turku, from around 1775, after another fire. It was decided that the previously undeveloped, although not uninhabited, area to the south of Vartiovuori Hill would be developed as residential accommodation. The South of this area was less rocky and easier to build upon, so was developed first. Plots were surveyed officially, then the plot holder would develop within that plot as and when they saw fit. These first surveyed plots still form the boundaries within the current museum. Three plots: 158–160 appear on the maps of 1780, by 1800 171, 176, 178–189 are included and the 1808 map (the basis of the post-fire map illustrated) includes the whole extent of the museum site. The original occupations of the first inhabitants are represented by the buildings now within the museum. Some were building trades, such as carpenters and a stonemason, and probably built their own properties. The plot would be fenced in and a simple cottage with a stove and baking oven built. Other buildings might be provided for domestic animals. In time, the buildings would expand around the perimeter of the plot, enclosing a courtyard. The museum The museum consists of 18 blocks of original 18th-century – early 19th-century buildings on their original location. The area of the museum was the only old residential area left in 1940, when the museum was opened. The location was the largest area to completely survive the Great Fire of Turku. The idea for the museum was put forward in a local newspaper article as early as 1908, after the oldest part of Cloister Hill had been demolished – now the street of Sirkkalankatu. The idea was rejected for nearly 30 years, until the city's new museum committee was convinced to create a museum in the style of Den Gamle By, an earlier museum in Aarhus, Denmark. Nine blocks formed the original museum, the others being added in 1956. Expansion has continued since, with more buildings having their interiors refitted for display. On their addition to the museum, the houses were still decorated in the contemporary fashion of the 1930s. They were carefully recorded, then the interiors refitted to the style of the Great Fire period. This often involved removing ceilings of tongue and groove boards, or the restoration of open fireplaces. Some residents remained living in the museum area even after it opened, the last, Hilma Mäenpää, remaining there until her death in 1982. The museum received the Golden Apple international tourism award as the only site in Scandinavia in 1984. See also Qwensel House, the apothecary museum in Turku References Sjöberg-Pietarinen, Solveig (2005). Puhakka, Martti (ed.). Luostarinmäki Handicrafts Museum (2nd ed.). Turku Provincial Museum. ISBN 951-595-061-9. External links Luostarinmäki Handicrafts Museum
Luostarinmäki

El Museo de artesanía Luostarinmäki (en finés: Luostarinmäen käsityöläismuseo, en sueco: Hantverksmuseet på Klosterbacken; Claustro de la Colina de Museo de Artesanías) es un museo al aire libre en Turku, Finlandia. El museo consta de 18 manzanas de edificios en su ubicación original del siglo XVIII y de principios. El área del museo fue la única antigua zona residencial de la izquierda en 1940, cuando fue inaugurado el museo. La ubicación era la más grande área que no fue arrasada por el Gran Incendio de Turku. El museo recibió el premio Manzana de Oro del Turismo Internacional siendo el único sitio en Escandinavia en 1984. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Luostarinmäki. Museo de artesanía Luostarinmäki
Musée de l'artisanat de Luostarinmäki

Le Musée de l'artisanat (finnois : Luostarinmäen käsityöläismuseo) est un musée situé sur la colline Vartiovuorenmäki du quartier II à Turku en Finlande. Histoire Galerie du musée de l'artisanat Références Liens externes Site officiel Portail de la Finlande Portail des musées
Ambachtsmuseum van Luostarinmäki

Het Ambachtsmuseum van Luostarinmäki (Zweeds: Klosterbacken) is een openluchtmuseum in de Finse stad Turku. Geschiedenis Het museum omvat originele 18e- en begin-19e-eeuwse gebouwen op hun oorspronkelijke locatie. Luostarinmäki was vroeger vanwege zijn afgelegen locatie een van de goedkoopste buurten van de stad, waardoor zich daar veel arme ambachtslieden vestigden. In 1827 woedde er een grote brand in Turku, waardoor het grootste deel van de stad vernietigd werd en Luostarinmäki als een van de enige gebieden gespaard bleef. De jaren erna werden veel gebouwen in verband met de brandveiligheid gesloopt en trokken veel mensen weg uit het gebied. Uiteindelijk kocht de gemeente de overgebleven huizen op vanwege hun historisch belang en opende het op 29 juni 1940 als museum. Externe links (en) Officiële website (en) Geschiedenis van het museum (en) Museum op toerismewebsite Turku
Музей ремесла Луостаринмяки

Музей ремесла Луостаринмяки (Монастырский холм) (фин. Luostarinmäen käsityöläismuseo швед. Klosterbacken) — музей под открытым небом, расположенный во II районе, в центральной части города Турку, у холма Вартиовуори. Общие сведения Музей представляет собой 18 кварталов, в которых в более чем тридцати подлинных деревянных домах, сохранившихся на первоначальных местах, представлены традиционные ремесленные мастерские и жилые помещения и через них — строительные традиции, использование дерева, а также будничную жизнь живущих в XIX и XX веках финских ремесленников. Среди прочих, представлены, например, дома моряка и столяра, мастерская часового мастера и дом изготовителя табака. Музей имеет свои почту и маленький магазин, в котором можно купить старинные сладости и финские ремесленные изделия. Кроме старинного жилья XIX века, здесь также представлены дом мужчин, живших в музее в 1960-е гг. и однокомнатная квартира старой женщины, умершей в 1980-х гг. — последнего жителя на территории музея. История создания Первые дома на территории Луостаринмяки были возведены в конце XVIII века за границей тогдашнего города как жилой район для низших сословий: среднего класса и ремесленников. Самый старый участок измерен в 1789 г., а самый новый — в 1803 г. Практически жилой район в начале XIX века являлся в известном роде трущобами. Район, спасшийся от пожара г. Турку в 1827 г.располагался в стороне, рядом с холмом Вартиовуори, который в то время представлял собой сплошную скалу, из-за чего искры не смогли добраться до крыш Луостаринмяки. Сохранившиеся после пожара строения по плану застройки К. Л. Энгеля было приказано разобрать. Но идея о сохранении района и основании музея ремесленников привела к созданию музея, и музей был открыт 29 июня 1940 года. В 1943 г. в музее были организованы первые Дни ремесленного искусства, которые впоследствии были расширены до известной в международном масштабе Недели ремесленного искусства, проводимого в конце августа. Интересные факты Музей делает всемирно-уникальным то, что дома этого района не были собраны из разных мест, а они, подлинные, находились на своих подлинных местах. Нигде в мире такой подлинной целостности нет. Музею присуждён международный туристический приз F.I.J.E.T. «Золотое яблоко» в 1984 году. Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Музей Луостаринмяки Статья о музее в «Вокруг света»
Klosterbacken

Klosterbacken är ett museiområde vid Vårdbergsparken i Åbo stad (finska: Luostarinmäki). Genom sitt då avsides läge förstördes stadsdelen inte i Åbo brand 1827 och visar alltså allmogearkitektur från sekelskiftet 1800. I början av 1900-talet gjordes en del av området om till ett hantverksmuseum som öppnade 1940. Resten av området slöts till museet stegvis under 1900-talets lopp. I museets funktionella verkstäder erbjuds hantverkare möjlighet att arbeta med gamla metoder. Klosterbacken i Åbo är ett unikt friluftsmuseum där byggnaderna står kvar på sina ursprungliga platser. Det visar hur stadsborna i århundraden byggt sig bostäder och uthus av timmer – det förmånligaste byggnadsmaterialet i Finland. Området byggdes för cirka 200 år sedan och består av 18 små bostadskvarter. Miljön med sina trånga gränder och låga hus med oregelbundna fasader ger nästan ett medeltida intryck. Den första tomten på det nuvarande museiområdet uppmättes 1789 och den sista 1803. De flesta nybyggarna på området var timmermän och de levde ungefär som på landet. Klosterbacken skonades vid Åbo brand 1827, men dömdes till rivning i C.L. Engels nya stadsplan följande år. Rivningshotet ledde till att området fick förfalla. Det första initiativet till att bevara Klosterbacken tog konstnären Axel Haartman 1908. Det ledde med tiden till att stadsplanen ändrades och historiska museet fick överta området. Museet öppnades för allmänheten den 29 juni 1940. Eftersom Åbo under skråtiden var centralorten för urbant hantverk i Finland, gjordes området till ett hantverksmuseum med bostadsinteriörer och fungerande verkstäder, där några av mästarna som varit sakkunniga vid inredningen arbetade vid behov. Den första hantverksdagen arrangerades 1943. Efter kriget blev hantverksdagen en årlig tradition och numera ordnas museets internationellt kända hantverksvecka i slutet av augusti varje år. Då många hantverksyrken försvunnit eller förändrats har museets uppgift att dokumentera den gamla yrkeskunskapen och förmedla den till nya generationer fått allt större betydelse. Klosterbacken prisbelönades av resehandboksförfattarnas och resejournalisternas internationella organisation FIJET med Det Gyllene Äpplet(en) som tilldelades museet 1983 . Bilder Referenser Externa länkar Åbo stads webbplats: Klosterbacken Wikimedia Commons har media som rör Klosterbacken.
Église de Karijoki

L’église de Karijoki (en finnois : Karijoen kirkko) est une église en bois située à Karijoki en Finlande. Histoire Elle est conçue par Salomon Köykkä et construite en 1812. Elle peut accueillir 500 fidèles. Les orgues pneumatiques à 18 jeux sont fournies en 1960 par la fabrique d'orgues de Kangasala. Le retable est peint en 1954 par Kaarlo Lamminheimo. La chaire est du menuisier Mikael Sundstedt. Références Liens externes (fi) « Kirkko », Karijoen seurakunta (consulté le 12 février 2014) (fi) « kirkko », Ville de karijoki (consulté le 12 février 2014) Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Högfors kyrka

Högfors kyrka (finska: Karkkilan kirkko) är en luthersk korskyrka i Högfors i sydvästra Finland. Träkyrkan, som uppfördes av byggmästaren Matti Öisti år 1781, är huvudkyrka i Högfors församling. Högfors kyrka tillhör Esbo stift och det finns cirka 650 sittplatser i kyrkan. Tidigare hette Högfors stad Pyhäjärvi Ul (Ul stod för Uudenmaan lääni, Nylands län, eftersom det i Finland fanns flera kommuner med det namnet) och kyrkan kallades Pyhäjärvis Ul kyrka. Historia och arkitektur Den första kyrkan i Högfors byggdes cirka år 1660 som ett bönhus. Detta bönhus låg troligen nära den nuvarande kyrkan på kyrkans södra sida. I bönhuset fanns åtta bänkar på männens sida och tio bänkar på kvinnornas sida. På norra sidan av bönhuset fanns en sakristia. Bredvid bönhuset fanns en klockstapel med en kyrkklocka som gick sönder år 1697. År 1740 reparerades klockan i Åbo av mästaren Nähsman. Samma år byggdes en vinkällare under bönhuset. År 1798 begravdes den sista personen under den gamla kyrkan. Den nuvarande kyrkan byggdes år 1781 av byggmästaren Matti Öisti från Laihela. Kyrkan har nyklassiska detaljer och uppe på kyrktaket mitt i kyrkan finns en takryttare. Inne i kyrkan finns breda trävalv. Kyrkans yta är 370 m² och kyrkan har reparerats år 1872, 1899, 1925 och 1954. År 1825 målades kyrkans yttre väggar röda, år 1873 målades de gula och sedan målades de röda igen år 1954. Kyrkans nuvarande klockstapel byggdes av Martin Tolpo år 1804. Klockstapelns mellersta våning användes som ett spannmålsmagasin fram till år 1859. Genom klockstapelns nedre våning gick man till kyrkogården. Klockstapeln har två kyrkklockor; den gamla kyrkklockan från den gamla klockstapeln och en nyare liten klocka. Inventarier Högfors kyrkas huvudorgel har 18 orgelstämmor och är tillverkad av Kangasala orgelfabrik år 1970. Den första orgeln fick kyrkan år 1873. Denna orgel hade sex orgelstämmor men år 1908 tillades sju orgelstämmor så att orgeln hade sammanlagt 13 orgelstämmor. Altarets glasmålning, som tillkom år 1925, föreställer Jesusbarnet i krubban. Målningen är utförd av konstnären F.X. Zettler. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Högfors kyrka.
Église de Kiihtelysvaara

L'église de Kiihtelysvaara (en finnois : Kiihtelysvaaran kirkko) était située dans le quartier de Kiihtelysvaara à Joensuu en Finlande. Elle a été détruite par un incendie dans la nuit du 22 au 23 septembre 2018. Description Bibliographie (fi) Minna Laukkanen & Soile Rinno (ed.), Karjalan luterilaiset kirkot ja seurakuntien pyhät esineet, Lappeenranta, Etelä-Karjalan taidemuseo, 1997 (ISBN 951-785-012-3) Références Liens externes Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Koskis brukskyrka

Koskis brukskyrka (finska: Kosken ruukinkirkko) är en luthersk träkyrka belägen vid Koskis bruk i Bjärnå, Finland. Kyrkan, som har en symmetrisk korsformad plan, uppfördes ursprungligen vid Antskogs bruk i Nylands och Tavastehus län och stod färdig år 1766. Under 1780-talet flyttades byggnaden till Koskis, där den återinvigdes år 1786. Kyrkan tillhör Koskis bruks värdefull byggt kulturmiljö av riksintresse. Tiden i Antskog Den första kyrkan vid Antskogs bruk i Pojo socken färdigställdes år 1655. Den gamla kyrkan ersattes av en ny kyrka år 1766. Antskogs bruksförsamling lades ner på 1770-talet, och kyrkan flyttades då till Bjärnå för att tjäna som Koskis bruks kyrka. På den ursprungliga platsen i Antskog finns fortfarande grundstenarna och en stenmur kvar från den flyttade kyrkan. Tiden i Koskis Den första kyrkan vid Koskis bruk byggdes på 1680-talet. Den ersattes av kyrkan som flyttades från Antskog och invigdes där år 1786. Kyrkan har bevarats i stort sett i sitt ursprungliga skick. Däremot är altaret i barockstil från en annan plats. Det köptes till Koskis år 1800 och tillverkades ursprungligen i Stockholm år 1694 för Forsmarks bruksförsamling, som låg inom nuvarande Östhammars kommun. Vid ena korsarmen finns ett annat altare, som tros vara tillverkat av en snickare i Åbo under 1670- eller 1680-talet. Detta altare kommer sannolikt från antingen Koskis eller Antskog bruks första kyrka. Den korsformade träkyrkan har välvda tunnvalv som reser sig högt. Bänkarna i kyrkan är ursprungliga. Korsformens tak är lågt och valmat vid korsarmarnas ändar. På taket finns en liten takryttare. Korsarmarna är breda, vilket gör att kyrkan ger ett stabilt intryck. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från finskspråkiga Wikipedia, Kosken kirkko (Perniö), 14 oktober 2022. Noter
Église de Larsmo

L'église de Larsmo (suédois : Larsmo kurka, finnois : Luodon kirkko) est une église luthérienne située à Larsmo en Finlande. Architecture L'édifice est conçu par Jacob Rijf et construit en 1789. En son chœur, on peut observer un attique octogonal portant une lanterne. Les cloches datent de 1789 et 1805. L'église a gardé son aspect d'origine et elle peut accueillir 700 personnes. Les orgues à 24 jeux sont fabriquées en 1967 par Hans Heinrich, leur façade est due à Krister Korpela. Le retable est un triptyque représentant la Sainte eucharistie et les Anges célestes peint en 1849 Johan Gustav Hedman. Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Références Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Larsmo kyrka

Larsmo kyrka tillsammans med den närliggande prästgården Marieholm och den gamla gårdsgruppen på Kvarnbacken utgör en unik kulturmiljö. På Kvarnbacken har Larsmo kommun rustat upp ett gammalt stenfähus. Fagernäs byaråd förvaltar stenfähuset och sommartid används utrymmet för sammankomster och utställningar, däribland en liten årlig jazzfestival kallad "Föusjazz" ("Föus" = ladugård på den lokala dialekten). Byarådet har även med ekonomisk hjälp från Larsmo kommun renoverat ett äldre hus, Framstu byagård. Kyrkan är hemkyrka för Larsmo församling. Kyrkobyggnaden Träkyrkan är ritad av arkitekt Jacob Rijf och invigd 1787. Kyrkan är byggd som ett kors med kvadratiska korsarmar och ett klocktorn i mitten. I kyrkorummet ryms omkring 650 personer. Inventarier I kyrkorummets nordöstra hörn finns en predikstol tillverkad av Jacob Rijf. I taket hänger fem ljuskronor som är anskaffade 1820. I tornet hänger två kyrkklockor. Storklockan väger 631 kg och lillklockan 342 kg. Källor
Övermarks kyrka

Övermark kyrka ligger i Närpes i Österbotten och hör till Övermark kapellförsamling inom Närpes församling, Borgå stift i Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland. Den uppfördes under åren 1875–1878 efter att församlingen 1871 genom ett kejserligt utslag beviljats utträde ur Närpes församling. Arkitekt var Ernst Theodor Granstedt. Kyrkan rymmer drygt 1000 personer. Den restaurerades senast åren 2002–2003 varvid den också fick sin nuvarande ljusröda färg. Klockstapeln Klockstapeln byggdes samtidigt med och i samma stil som kyrkan. Den är 30 meter hög och indelad i tre våningar. De tre klockorna av varierande storlek finns i den mellersta våningen. Inventarier Altartavlan som hänger ovanför altaret, som är placerat ad orientem (mot öster), visar en korsfäst Jesus på Golgata. Den är målad år 1933 av Axel Haartman. Altaret har förfärdigats av två bröder från Närpes, byggmästaren Josef Spelmans och bonden Karl Erik Spelmans. Predikstolen är snickrad av bonden Johan Erik Perjus och sytningsman Gabriel Ragvals. Orglar Kyrkan hade 1881 fått överta orgeln från Närpes kyrka byggd av Olof Hedlund 1747. Den hade i ursprungligen 6 stämmor men utvidgades till 8 stämmor. Nuvarande orgeln är helmekanisk och byggd 1976 av Kangasala orgelfabrik. Den har 17 stämmor. Gravar Mittemot kyrkan ligger kapellförsamlingens begravningsplats. Invid kyrkan, i det nordöstra hörnet, finns två krigsmonument, ett till åminnelse av de nio soldater från Övermark som stupade i frihetskriget 1918 och ett till åminnelse av de 32 soldater som stupade i vinter- och fortsättningskrigen 1939–1944. Sammanlagt finns alltså 41 krigargravar. Externa länkar Övermarks kyrka på Närpes församlings hemsida
Parc central d'Espoo

Le parc central d'Espoo (en finnois : Espoon keskuspuisto) est un parc, au centre de la ville d'Espoo, composé de zones de forêt, de prairie, de rochers et de marais. Avec sa superficie de 880 hectares, c'est le deuxième espace vert d'Espoo après le parc national de Nuuksio. Localisation Au nord, le parc Keskuspuisto est bordé par les quartiers résidentiels de Suvela et Tuomarila, à l'est et au nord-est Kuurinniitty, Henttaa et Suurpelto . Au sud, Keskuspuisto est bordé par Olari et Latokaski et à l'ouest par Vanttila. Le parc central comprend les zones naturelles de Vantinkorvi, Harmaakallio, Suvimetsä, Kuurinmetsä, Henttaanmetsä et Kokinmetsä. Finnoontie coupe le parc central en deux. Sur le côté est du parc central se trouvent les sentiers de randonnée les plus fréquemment utilisés du parc, ils mènent de Suvela et Kuuriinniiti à Puolarmetsa, Olari et Henttaase. La route principale de Keskuspuisto sur le côté ouest de Finnoontie passe entre Vanttila et Latokaski. Galerie Liens externes (fi) Jussi Helimäki, Espoon luontokohteet (Les espaces naturels d'Espoo), Helsinki, Espoon tekninen keskus ja Espoon ympäristökeskus, 2009 (ISBN 978-951-857-521-7, lire en ligne) (fi) Carte du Parc central, Ville d'Espoo (lire en ligne) Liens internes Parc national de Nuuksio Références Portail de la Finlande Portail des espaces verts
Église d'Ähtäri

L’église d'Ähtäri (finnois : Ähtärin kirkko) est une église luthérienne construite à Ähtäri en Finlande. Description Le retable, intitulé le sermon sur la montagne, est réalisé en 1906 par Wilho Sjöström. Notes et références Articles connexes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Liens externes Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Isonkankaanjärvi

Isonkankaanjärvi är en sjö i kommunen Uleåborg i landskapet Norra Österbotten i Finland. Arean är 9 hektar och strandlinjen är 1,18 kilometer lång. Sjön ingår i Uleälvens huvudavrinningsområde. Den ligger omkring 18 kilometer öster om Uleåborg och omkring 540 kilometer norr om Helsingfors. Källor
Église d'Akaa

L'église d'Akaa (en finnois : Akaan kirkko) est une église située à Akaa en Finlande. Description L'église en bois est conçu dans un style néo-gothique par Charles Bassi en 1814. Elle est bâtie de 1816 à 1817. L'édifice est rénové en 1908-1909, 1924, 1935 et en 1967. Il peut accueillir 800 personnes. Le retable peint par Juho Forsell en 1881 représente la Transfiguration du Christ. La voûte est peinte par Kalle Carlstedt en 1935. L'orgue à 27 jeux est fournie en 1982 par la fabrique d'orgues de Kangasala 1982. Les vitraux du Chœur sont installés en 1937. Article connexe Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Références Liens externes Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Ackas kyrka

Ackas kyrka är en kyrka i Ackas i Finland. Den planerades av Charles Bassi och byggdes åren 1816-1817. Kyrkan fick sin nuvarande form på 1880-talet, och fick då sina första orglar och sin nuvarande altartavla, målad av Juho Forssell. Ackas kapell torde ha bildats i början 1400-talet att döma av att den motsvarande förvaltningssocknen Saarioinen fanns till redan 1390. Det utgjorde en självständig kyrksocken år 1483 men hade före det varit ett kapell under Sääksmäki. Omkring år 1500 bildades Urdiala kapell under Ackas. Kapellet nämns första gången. år 1540. Källor Ackas kyrka på Akaan seurakunnan webbsidor
Tesoma kyrka

Tesoma kyrka (finska: Tesoman kirkko) är en kyrkobyggnad i stadsdelen Tesomajärvi i den finländska staden Tammerfors. Den tillhör Harju församling inom Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland. Kyrkobyggnaden, som ritades av arkitekt Olavi Suvitie och invigdes 1978, är uppfört i rött tegel. Kyrkorummet rymmer upp till 350 personer. Bland inventarierna finns en tolvstämmig orgel tillverkad av Kangasala orgelbyggeri. Referenser Källor ”Tesoman kirkko”. Tampereen ev.lut. seurakunnat. http://www.tampereenseurakunnat.fi/kirkko_tampereella/kirkot_ja_muut_tilat/kirkot/tesoman_kirkko. Läst 11 juni 2013.
Maison de la garde d'Alajärvi

La Maison de la garde (finnois : Alajärven suojeluskuntatalo) est un bâtiment situé à Alajärvi en Finlande. Histoire En 1919, l'étudiant en architecture Alvar Aalto conçoit son premier ouvrage complet, la maison des jeunes d'Alajärvi qui est inaugurée en 1920. Annexes Articles connexes Liste de bâtiments conçus par Alvar Aalto Liens externes Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Finlande
Église de Polvijärvi

L'église de Polvijärvi (en finnois : Polvijärven kirkko) est une église luthérienne située à Polvijärvi en Finlande. Présentation L'église est conçue par Ferdinand Öhman et construite entre 1879 et 1881. Pendant la rénovation de 1958-1959, les parements représentatifs du style néo-gothique sont pour la plupart enlevés et la tour du clocher est transformée. Les cloches datent de 1847, 1910 et 1947. L'église a une surface de 715 mètres carrés et a une capacité d'accueil de 600 personnes. L'orgue à 25 jeux est fabriqué en 1961 par la fabrique d'orgues de Kangasala qui a aussi fait le nouvel orgue à 17 jeux en 1990. Le retable représentant Matthieu 11:28 est peint par Sigfrid Keinänen en 1882. Lauri Valke a décoré le mur de l'autel et la galerie pendant la rénovation de 1958. Voir aussi Liens externes Articles connexes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Références Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme