NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Keistiö

Keistiö est une île de l'archipel de Turku à Pargas en Finlande. Géographie La superficie de l'île est de 9,81 kilomètres carrés. Le village de Keistiö est situé sur la côte sud-est de l'île. Keistiö a une liaison par traversier avec Iniö et si la glace le permet, une route de glace est entretenue en hiver. Sur Keistiö, il y a un magasin, un embarcadère et un café. La plupart des propriétés de l'île sont des chalets d'été. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des plus grandes îles maritimes de Finlande Liens externes Carte Portail de la Finlande Portail des îles Portail de la mer Baltique
Keistiö

Keistiö (uttal tjejstiö) är en ö och en by i Iniö kommundel i Pargas stad i Skärgårdshavet. Byn Keistiö ligger på sydöstra sidan av ön. Byn har 44 invånare. Av dessa är 56 % infödda Keistiöbor. Majoriteten har svenska som modersmål, 16 % av invånarna har finska som modersmål. Keistiö har färjeförbindelse med Iniö och om isen tillåter upprätthålls en isväg om vintrarna. På Keistiö finns lanthandel, gästhamn och kafé. Största delen av fastigheterna på ön är i sommarstugebruk. Källor ”Keistiö”. Arkiverad från originalet den 5 mars 2016. https://web.archive.org/web/20160305041947/http://www.archipelago.nu/SKARGARD/SVENSKA/ABOLAND/keistio.htm. Läst 24 juli 2013.
Luoto (Helsinki)

Luoto (suédois : Klippan, français : Îlot) est une petite île à Helsinki en Finlande. Description Luoto est à proximité du port du sud à l'est de Ryssänsaari. Un ponton la relie à Valkosaari. La villa conçue par Selim A. Lindqvist et Knut Wasastjerna est construite en 1898. Elle abrite le restaurant Ravintola Saaristo durant la saison estivale. Accès De début mai à fin septembre une navette relie l'île au quai de Valkosaari devant le terminal Olympia. Galerie Références Voir aussi Articles connexes Archipel d'Helsinki Liens externes Portail d’Helsinki Portail des îles Portail de la mer Baltique
Klippan, Helsingfors stad

Klippan (finska: Luoto) är en holme i mynningen av Södra hamnen i Helsingfors stad. Klippan ligger mellan Skatudden och Olympiakajen (där Sverigebåtarna lägger till), strax utanför Blekholmen, där Nyländska Jaktklubben har sin paviljong. Holmen är inte stor, men där finns en rymlig villa av 1800-talstyp med vederbörlig snickarglädje, ritad av Selim Lindqvist och byggd 1899, där det sedan 1950-talet har funnits en högklassig sommarrestaurang. Holmen har en egen förbindelsebåt, som kommer om man hissar en semafor på bryggan inne vid kajen på västra sidan. Wikimedia Commons har media som rör Klippan.
Klovharu

Klovharu ist eine im Finnischen Meerbusen vor der Küste Finnlands liegende Insel. Geografie Klovharu (auch: Klovaharun) liegt nahe der Insel Pellinki im Archipel südlich vor Porvoo, zu dessen Gemeindegebiet es auch gehört. Geschichte 1964 ließen die finnische Dichterin Tove Jansson und ihre Lebensgefährtin, die finnische Künstlerin Tuulikki Pietilä, auf der Insel eine einfache Holzhütte und daneben ein Klohäuschen errichten. Auf dieser fast vegetationslosen Insel verbrachten die beiden bis 1992 die Sommermonate. 1995 stiftete Jansson das Häuschen einer Gesellschaft in Pellinki, die es in den Sommermonaten Künstlern jeweils für ein paar Wochen zur Verfügung stellt. Weblinks Einzelnachweise
Klovaharun

Klovharu ou Klovaharun est un îlot de l`archipel de Pellinki en Finlande. Description Klovaharun est située au sud-ouest de Pellinki. L'île de Klovaharun appartient aux villages d'Österby et de Söderby. En 1964, Tove Jansson et sa compagne Tuulikki Pietilä firent construire sur cet îlot rocheux un chalet et y passèrent leurs étés jusqu'en 1998. En 1995, Tove Jansson donnera le chalet à une association de Pellinki qui le loue pendant la période estivale afin de payer son entretien. Références Portail de la Finlande Portail des îles Portail de la mer Baltique
Klovaharun

Klovaharun, ook gespeld als Klovharu of Klovharun, dat zich laat vertalen als 'het gespleten eilandje', is een klein eiland in de Pellinki-archipel, in de Finse Golf. Op het eiland staat één huisje, dat voorheen eigendom was van schrijfster Tove Jansson. Ze schonk het in 1995 aan de lokale eilandgemeenschapsvereniging van Pellinki. Het eiland ligt circa 80 km ten oosten van de Finse hoofdstad Helsinki en circa 30 km ten zuiden van de stad Porvoo. Het is onderdeel van de laatstgenoemde gemeente. Het is een laag eiland van slechts twee hectare en zonder bomen. In 1965 kreeg Jansson toestemming om er een huis te bouwen. Het is klein en eenvoudig, en er is geen elektriciteit. Het heeft slechts één kamer, met ramen in alle vier de muren. en een twee meter diepe kelder. Samen met haar levenspartner, de grafisch ontwerper Tuulikki Pietilä, woonde ze er elk jaar van mei tot en met september. Het leven op het eiland tekende het stel in 1996 op in het boek Anteckningar från en ö ('Aantekeningen vanaf een eiland'). Drie jaar later ging eveneens de documentaire Haru, yksinäinen saari ('Haru, een eenzaam eiland') in première. Daarnaast zijn er elementen van het leven op het eiland verwerkt in sommige Moemins-uitgaven. In 1991, toen Jansson inmiddels 76 jaar was, besloten ze het eiland - na bijna dertig jaar - voorgoed te verlaten. De aanleiding was een heftige storm waardoor hun boot zonk, een ervaring die Jansson erg beangstigde. Ze schonk het huis in 1995 aan de lokale gemeenschapsvereniging van Pellinge, die het in de zomer verhuurt om de onderhoudskosten te dekken. Het eiland is officieel onbewoond.
Кловахарун

Кловахарун (швед. Klovaharun), иногда Кловхару (швед. Klovharu), или Хару (швед. Haru) — один из необитаемых островов архипелага близ Порвоо в Финляндии. В настоящее время остров необитаем и доступен для посещения несколько дней в году. Скалистая природа острова практически лишена растительности. Остров известен летним домиком финской писательницы Туве Янссон, которая проводила в нём летние месяцы с 1964 по 1998 годы совместно со своей компаньонкой художницей Тууликки Пиетиля. После кончины Туве Янссон остров оставался в собственности Тууликки Пиетиля. Примечания
Klovharun

Klovharun, Klovaharun, eller Klovharu ("den kluvna kobben") är en holme i Borgå skärgård. På ön finns en stuga, som tidigare ägdes av författaren Tove Jansson. Klovharun tillhör ögruppen Pellinge längst ut i Borgå skärgård i Finska viken. Den är en låg holme utan träd på två hektar, och besvärlig att lägga till vid, när vinden blåser från fel håll och sjön går hög. Tove Jansson fick 1965 tillåtelse att uppföra ett hus där av alla intressenterna i denna samfällighetsö. Huset uppfördes därefter med hast samma höst av en lokal byggmästare utan byggnadslov, så att inte kommunen skulle sätta stopp för planerna. Denna taktik lyckades, och kommunen gav senare byggnadslov i efterhand. Huset ritades av Reima och Raili Pietilä. Huset är litet och enkelt och saknar elektricitet. Det har endast ett rum, med fönster i alla fyra väggarna, samt en två meter djup källare. Tove Jansson och hennes livskamrat Tuulikki Pietilä tillbringade under ett kvarts sekels tid somrarna tillsammans på Klovharun. De bodde på Klovharun fyra-fem månader, mellan april och oktober varje år. Livet på Klovharun skildras i Anteckningar från en ö, som de skrev tillsammans 1996. Tre år senare hade dokumentärfilmen Haru – de ensammas ö premiär, med filminslag från 1971 och framåt. På Klovharun skrev Tove Jansson bland annat Pappan och havet. Ön skildras också i Sommarboken. Tove Jansson och Tuulikki Pietilä vistades på ön fram till 1991, då Tove Jansson var 76 år gammal. Deras båt Viktoria blev då obrukbar på ön vid en storm, varefter de beslöt att inte längre bo på ön. Tove Jansson donerade 1995 stugan till Pellinge hembygdsförening. Källor Philip Teir: "Bortom Mumindalen" på Hbl.fi den 17 september 2012, läst den 10 augusti 2014 Boel Westin: Tove Jansson: ord, bild, liv, Schildts (delvis tillgänglig här: [1]), sidan 517 och följande Radioprogrammet "Tove Jansson, del 6: Tove och havet, del 6 av YLE:s dokumentärserie Tove Jansson – "Penseln, pennan och hjärtat", producenter Kira Schroeder och Nanette Marie Forsström, sänt i YLE den 22 mars 2017 och sänt i Sveriges Radio P1 den 23 augusti 2017. Noter Externa länkar Radioprogrammet "Tove Jansson, del 6: Tove och havet, del 6 av YLE:s dokumentärserie Tove Jansson – "Penseln, pennan och hjärtat", sänt i Sveriges Radio P1 den 23 augusti 2017, alternativt Radioprogrammet "Tove Jansson, del 6: Tove och havet, del 6 av YLE:s dokumentärserie Tove Jansson – "Penseln, pennan och hjärtat", sänt i YLE den 22 mars 2017.
St. Michael (Korpo)

Die evangelisch-lutherische St.-Michael-Kirche in Korpo, einem Stadtteil von Pargas in der finnischen Landschaft Varsinais-Suomi, ist eine der ältesten in Finnland. Sie ist dem Erzengel Michael geweiht. Die Arbeiten an der Kirche dürften bereits im 13. Jahrhundert begonnen worden sein. Sie wurden um 1450 mit der Deckenwölbung abgeschlossen. Das Dach wurde mehrmals umgebaut, ebenso die Ausstattung verändert. 1952/53 wurde das Kircheninnere wieder so hergestellt, wie man glaubte, dass es im 17. Jahrhundert ausgesehen haben könnte. Innenausstattung Lettner Das Innere der Kirche wird von einem Lettner dominiert. Er befindet sich zwischen dem Langhaus und dem Chor. Der Lettner dürfte in Finnland und in Nordeuropa einzigartig sein. Er könnte im 15. Jahrhundert als Kanzel gedient haben. Gewölbemalereien Die Malereien im Gewölbe stammen aus der späten Hälfte des 15. Jahrhunderts. Sie beschreiben den Kampf zwischen dem Guten und dem Bösen. Unter den Motiven erkennt man einige Heiligenbilder, Schiffe und möglicherweise auch heidnische Symbole. Flügelaltar Der dreiteilige Flügelaltar stellt dar, wie Jesus vom Kreuz abgenommen wird. Seine Arme werden dabei vor der einen Seite von Maria und Maria Magdalena, auf der anderen Seite von einigen Jüngern gestützt wird. Der Körper wird Josef von Arimathäa übergeben. Links sehen wir Sankt Erik, rechts St. Göran. In den Seitenaltären sind Evangelisten und Heilige, u. a. Jesu Jünger Johannes, St. Barbara und St. Birgitta. Kanzel Die Kanzel von 1646 steht an der südlichen Wand der Kirche, was ungewöhnlich ist. Der Grund könnte sein, dass dort durch ein Fenster Tageslicht hereinfällt. Kirchenbänke Die Kirchenbänke stammen aus dem 17. und 18. Jahrhundert. Sie sind mit Haken befestigt, um Beerdigungen unter dem Boden der Kirche zu ermöglichen. Die Türen sind nummeriert, jedoch in zufälliger Reihenfolge angeordnet. Skulpturen Madonna mit dem Kind an der nördlichen Wand hinter dem Haupteingang Katharina von Alexandrien in der Mitte in einer Nische an der nördlichen Wand Sankt Olof Sankt Georg Erzengel Michael Literatur Sankt-Michael-Kirche Korpo - Korpoo, Faltblatt Kirchenführer Weblinks
Église de Korpo

L'église de Korpo (finnois : Korppoon kirkko) ou église Saint-Michel (suédois : Pyhän Mikaelin kirkko) est une église construite à Korpo dans la municipalité de Parainen en Finlande. Présentation Seules sept églises finlandaises ont un Chœur médiéval, et sa présence indique le grand âge de l'église. L'église de Korppoo est l'une de ces sept édifices, les autres sont l'église de Hammarland, l'église de Finström, l'église de Nousiainen, la cathédrale de Turku, l'église de Naantali et l'église de la Sainte-Croix de Rauma. La direction des musées de Finlande a classé l'église de Korpo parmi les sites culturels construits d'intérêt national. Références Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Route périphérique de l'archipel Liens externes « Korppoon kirkko », Direction des musées de Finlande (consulté le 7 avril 2021) Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Kovjoki järnvägsstation

Kovjoki järnvägsstation är en järnvägsstation på Österbottenbanan i Kovjoki i den finländska kommunen Nykarleby i svenska Österbotten. Stationsbyggnaden byggdes 1885 efter ritningar av Knut Nylander och har numera endast museitrafik. Mellan åren 1903-1916 och 1946-1982 var stationen en järnvägsknut.
Kronojord

Kronojord kallades den mark som tillhörde Kronan, alltså staten. Villkoren för jakt, bosättning och skattevillkor reglerades av staten och den kronojord som förblev i statlig ägo kom småningom att omvandlas till de marker som förvaltas av dagens Sveaskog. Bosättare på kronojord, på ett så kallat kronohemman, hade i regel åborätt och kallades kronobönder. Åborätt innebar en ärftlig arrenderätt på ett kronohemman (ungefär en rätt att hyra ett hemman). Friköp av kronojord, s k skatteköp, hade sporadiskt förekommit i äldre tid och med en förordning 1723 fullt ut reglerats. Gustav III upphävde dock denna förordning 1773 och böndernas möjlighet att friköpa kronojord och omvandla den till skattejord återinfördes av densamme först vid riksdagen 1789 (se förenings- och säkerhetsakten). Historiska områden Malingsbo-Klotensområdets 100-åriga historia som kungajaktsområde i Bergslagen grundar sig i att området var kronojord. Gustav Vasa såg till att all orörd mark automatiskt skulle ses som kronojord, så att fiskerätt, gruvdrift med mera i sådana områden skulle bli kronans. Svedjefinnarnas etablering på 1600-talet i orörda skogsområden skedde som regel på kronojordar, där bevakningen av vad som hände inte var lika omfattande som de marker där ägaren fanns närvarande. En av anledningarna till etableringen var att Karl IX bjöd in dem dit mot tillfällig skattefrihet för att få mer inkomster till kronan från skattebönder och kronobönder på skattehemman respektive kronohemman. Se även Frälsejord Skattejord Jordägande Avvittring Bördsrätt
St. Anna (Kumlinge)

Die einschiffige evangelisch-lutherische Saalkirche in Kumlinge (Finnland) ist St. Anna geweiht, der Mutter der Jungfrau Maria. 1484 wurde sie das erste Mal in einer Urkunde erwähnt. Der Glockenturm ist 1767 erbaut worden. Ausstattung Kalkgemälde Die Gemälde sind um 1500 gemalt worden. Sie bilden eine eigene Gruppe unter den Kalkgemälden und haben keine direkten Gegenstücke weder in Schweden noch in Finnland. Ihnen am nächsten kommen die Gemälde in der Kirche von Hattula in Finnland. Der Maler sowie seine Helfer sind unbekannt. Die Bilder an der südlichen Wand stellen Jesus und die Jünger dar. Sie sind vermutlich aus dem 17. Jahrhundert. Flügelaltar Der Flügelaltar ist Mitte des 13. Jahrhunderts datiert. Er ist der älteste auf Åland und in Finnland gibt es nicht vergleichbares. Der Altarschrank ist im französischen Stil geschnitzt. Die Schrankflügel sind in kleine Nischen eingeteilt, in denen fein geschnitzte Figuren stehen, die das Mysterium der Geburt Christi darstellen. Die Madonna mit dem Kind in der Mitte des Altarschranks stammt von 1440. Triumphkreuz Das Triumphkreuz stammt aus dem Ende des 13. Jahrhunderts. Auf seiner Hinterseite finden wir dunkelrote Blumen mit fünfgeteilten Kronenblättern in den ursprünglichen Farben. Das Kreuz ähnelt denjenigen, die es in den Kirchen von Finström und Letala gibt. Es ist mit Endscheiben versehen, die Evangelistensymbole umschließen. Die Hände von Christus sind zum Trotz der Festnagelung so geformt, dass die Finger die bekannte Segnungsgeste bilden: Zwei Finger für die beiden Seiten Christi (wahrer Mensch und wahrer Gott), drei Finger für die heilige Dreieinigkeit. Holzstatue Das Holzgesicht stellt wahrscheinlich Christus als König dar, der wahre Mensch an der rechten Seite Gottes. Ihre Gestalt ist der Statue im Flügelaltar sehr ähnlich. Literatur St. Anna Kirche in Kumlinge. Faltblatt Kirchenführer, o. Hrsg., o. Datum Weblinks
Kumlinge kyrka

S:ta Anna kyrka är en kyrkobyggnad i Kumlinge på Åland. Det är en skärgårdskyrka tillägnad jungfru Marias mor Sankta Anna. Kyrkan omnämns första gången 1484. Kyrkan ligger avsides på Kumlinge långt ifrån både Kumlinge by och havsstranden. Historia Kumlinge var till en början kapellförsamling till Sunds kyrka. 1479 är Kumlinge en självständig socken. Enligt gammal urkund ska det ha legat ett kloster på Kumlinge. Vid restaureringen av kyrkan 1961 hittades resterna av en äldre byggnad invid kyrkan som skulle kunna stödja den traditionen. Eftersom resterna av den äldre byggnaden inte analyserats så är detta trots allt bara spekulationer. Inga spår av en tidigare träkyrka har hittats. Däremot är några av inventarierna av tidigare datum och skulle därför kunna komma från en tidigare kyrka på Kumlinge. Analys av murbruk och trä från den östra gaveln visar att kyrkan sannolikt härstammar från 1300-talet. Kyrkan omnämns första gången i Kort Hartvigssons testamente år 1484. Kyrkobyggnaden St:a Anna kyrka är enskeppig salkyrka byggd i gråsten istället för den röda granit, rapakivi som är det vanliga för åländska kyrkor. Långhuset uppfördes under 1300-talet för att brandhärjas under början av 1400-talet. Vapenhuset tillkom cirka 1470. Efter reformationen på 1600-talet fick kyrkan ny inredning med bänkar och predikstol och läktare. Under den stora ofreden användes kyrka som stall av de ryska soldaterna. Sedan 1767 pryds vapenhuset med en spira i barockstil med lökupol. Väggmålningar Kyrkan är historiskt värdefull, främst på grund av de heltäckande och välbevarade kalkmålningarna som är målade i den franciskanska traditionen sent 1400-tal eller ca 1500 och är unika i Finland. Bilderna visar Marias liv, Kristi barndom, änglar och - ovanligt nog - huvudsakligen kvinnliga helgon med undantag av aposteln Bartolomeus och evangelisten Matteus. Målningarna är enhetligt utförda både vad gäller stil och bildval. Inventarier Ett unggotiskt altarskåp från mitten av 1200-talet. Eftersom altarskåpet är äldre än kyrkobyggnaden kan möjligen altarskåpet ursprungligen kommit från moderkyrkan i Sund. En statyett av Kristusbarnet från mitten av 1200-talet som ursprungligen tillhört altarskåpets mittparti. Ett triumfkrucifix från tidigt 1400-tal En dopfunt från 1200-talet Orgel Orgeln togs i bruk efter om- och tillbyggnad 1963, och räknas som ett verk av orgelbyggaren Veikko Virtanen. Referenser Vidare läsning Hiekkanen, Markus (2020). Finlands medeltida stenkyrkor. Stockholm: Kungl. Vitterhets historie och antikvitetsakademien. sid. 493-498. Libris n0bnsbs4l2bcgvwv. ISBN 9789188763112 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kumlinge kyrka.
Kyrkogårdsö

Kyrkogårdsö (Zweeds voor 'kerkhofeiland') is een eiland dat behoort tot de gemeente Kökar, onderdeel van de autonome Finse provincie Åland. Op het eiland bevinden zich drie woningen en een aantal bijgebouwen. Er woonden in 2015 in totaal 7 personen, die allen tot de familie Nordberg behoren en in één huis wonen. Deze familie leeft al 17 generaties op dit eiland. In de overige woningen is een hotelfaciliteit voor in totaal 60 personen. Het eiland heeft een kleine haven in de westelijke baai vlak bij de woningen, en een veerstoep in het zuiden, waar de veerboot van de zuidelijke lijn van Ålandstrafiken (tussen Långnäs en Galtby) op aanvraag aanlegt in de helft van de gevallen dat het eiland gepasseerd wordt. Geschiedenis Het eiland is voor het eerst beschreven in de 14e eeuw en werd toen als 'Bötet' aangeduid. Sinds de 16e eeuw is het bewoond. Trivia In 2012 werd een documentaire gemaakt over een vijfjarig meisje dat leeft op dit eiland, geregisseerd door Joakim Chardonnens.
Kyrkogårdsö, Kökar

Kyrkogårdsö är en ö i nordvästra delen av Kökar kommun på Åland. På ön finns tre gårdar och befolkningen är 4 personer (2020) men flera som har stugor återkommer under sommarhalvåret. På en av gårdarna bedrivs hotellverksamhet inriktad på grupper. Ön är en gammal begravningsplats, därav namnet. Det finns en liten hamn nära gårdarna och ett färjeläge på södra delen av ön. Kyrkogårdsö har färjeförbindelse med skärgårdsfärjornas södra linje Långnäs–Galtby. Befolkningsutveckling Källor
Kökars kyrka

Sankta Anna kyrka på Hamnö i Kökar på Åland är en stenkyrka från 1784 som är vigd åt Sankta Anna, Jungfru Marias mor. Kökar nämndes 1544 som kapell under Föglö och blev egen församling 1908. År 2006 gick ön samman med Föglö och Sottunga i Ålands södra skärgårdsförsamling. Historia På Hamnö grundades under 1200-talet ett av Finlands tre medeltida franciskanerkloster – Kökars konvent. Den första stenkyrkan byggdes troligen i slutet av 1300-talet och togs över av klostret omkring 1450. I reformationens spår stängdes klostret på 1530-talet, byggnaderna förföll och kyrkan övergavs. En träkyrka restes 1645 men ersattes 1784 av den nuvarande stenkyrkan, finansierad med två rikskollekter och privata donationer. Kyrkobyggnaden Ursprungsplanen var rektangulär, men ändrades och kyrkan fick ett tresidigt kor. Fasaden i gråsten förblev i stort sett oförändrad efter 1700-talet. Inventarier dopfunt av gotländsk kalksten från 1200-talet Orgel 1911 byggde Zachariassen en orgel. Den ersattes 1991 av en ny orgel, varvid den gamla flyttades till Kökars museum 1991 installerades en ny orgel av Veikko Virtanen Kapell och omgivning Intill kyrkan uppfördes på 1970-talet ett Franciskuskapell ovanpå resterna av klosterkällaren. Där visas kopior av arkeologiska fynd. På Kappalskatan i södra Hamnö finns lämningar av ett träkapell från cirka år 1500. Galleri Referenser Vidare läsning Hiekkanen, Markus (2020). Finlands medeltida stenkyrkor. Stockholm: Kungliga Vitterhetsakademien. sid. 499–503. ISBN 978-91-88763-11-2 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kökars kyrka. Ålands södra skärgårdsförsamling
Königstedt Manor

Königstedt Manor (Finnish: Königstedtin kartano or Swedish: Königstedt gård) is a historic manor house in Riipilä in the municipality of Vantaa, Finland, close to Helsinki. The mansion is located at the bank of the Vantaa river. Currently, it is used as a state guest house by the Finnish Government. It regularly serves as a venue for various meetings, negotiations and receptions. History The manor is first mentioned in 1511, when Olav Nilsson, the governor of Helsinki is the owner. Under captain Johan Köhn, who was raised to nobility under the name of Köhnningstedt, the mansion received its name. Counsellor of State Jacob Wilhem Hisinger constructed the present house in 1816. According tradition Carl Ludvig Engel is the architect, although some presume it is his assistant Pehr Granstedt who did the design. In the 20th century there were many owners such as Robert Mattson, Colonel Mikael Gripenberg, and Baron Gustaf Wrede. The Finnish Government purchased the manor from Baroness Asta Wrede in 1961. The Aceh peace talks between the Free Aceh Movement and the Indonesian Government, hosted by Finnish President Martti Ahtisaari were held at the manor in 2005. Meetings between North Korean, South Korean and American delegations took place at the mansion in 2018 as preparation for the 2018 North Korea–United States summit. Königstedt Manor hosted the first meeting of the NATO trilateral memorandum between Finland, Sweden and Turkey on 26 August 2022. Architecture and design The exterior of the manor is designed in neoclassical style and received its yellow/ white colours in 1825. The interior is in Empire style and is coloured in grey scales combined with stronger tones. The main rooms are the Entrance Hall, the Library, Dining Room, Yellow Reception Room, Green Salon and Blue Coffee salon. The furniture is a mix of Empire, Gustavian style and neo-rococo. The manor has been repaired various times. During the first restoration, a veranda with Ionic columns was added to the mansion. Further restorations were in the 1930s, when the columns facing the garden were erected, the 1950s when central heating was included and in 1997. The house is surrounded by a park. The estate surrounding the manor covers 35 hectares, primarily used for farming and horse and livestock raising. In addition, there is an apple orchard, a site of glassworks and a chapel. References External links Media related to Königstedt Manor at Wikimedia Commons The Prime Ministers Office's website on Königstedt Manor