NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rävsundsbron

Rävsundsbron (finska: Kirjalansalmen silta) är en hängbro i Finland som sträcker sig mellan Kustö i S:t Karins och Kirjala i Pargas söder om Åbo. Bron, som är en del av Regionalväg 180 (även kallad Skärgårdsvägen), färdigställdes 1963 och är fortfarande (2018) den längsta hängbron i Finland. Till 50-årsjubileet 2013 avbildades Rävsundsbron på ett finskt frimärke. För närvarande planeras en ny bro som skall uppföras öster om den gamla. Beskrivning Genom brons tillkomst skulle Pargas bli den enda skärgårdskommunen som fick en fast förbindelse med fastlandet. Innan dess trafikerades det drygt 400 meter breda Rävsundet av en färja. Byggarbetena började 1962 och på hösten 1963 invigdes bron. Bron planerades av danska ingenjörsbyrån Chr. Ostenfeld & W. Jønson. För att minska brons längd anlades en cirka 200 meter lång halvö söderifrån. Grundläggningen och underkonstruktionen är av betong. Körbanan bärs upp av två pyloner som består av svetsade stålplåtar. Pylonen på Pargassidan är 38 meter hög över vattenytan och på Kustösidan 43 meter. Körbanan lutar således cirka fem meter ner mot Pargas. Mellan pylonerna spändes 19 bärkablar på vardera sida som väger 8 000 kg/styck. De bär en fackverkskonstruktion av stål som utgör stommen till körbanan. Huvudspannet blev 220 meter långt och den totala längden uppgår till 287 meter. Körbanans bredd blev 10 meter (totalbredd 14 meter) medan den segelfria höjden är 11 meter. Bron kostnadsberäknades till 540 miljoner gamla FIM (motsvarande 5,4 miljoner nya FIM efter revalveringen 1963). Rävsundsbron är den längsta hängbron i Finland räknat efter huvudspannets längd. Mellan 1999 och 2000 genomfördes en renovering där bland annat körbanans beläggning förnyades och stålkonstruktionen ommålades. Mellan 2004 och 2005 följde nästa reparation som kostade cirka 2,5 miljoner euro. Ändå håller bron på att nå slutet av sin livslängd, delvis beroende på att trafiken är hårdare och tyngre än den när bron planerades i början av 1960-talet. Här passerar under sommarmånaderna upp till 15 000 fordon / dygn, därav 600 tunga fordon. Ny bro Efter diskussioner om ett tunnelalternativ inleddes utredningsarbetet för en ny bro på sommaren 2015. Finska Närings-, trafik- och miljöcentralen kom fram till att en ny kombinerad stålbalkbro och snedkabelbro är det bästa alternativet och skall uppföras öster om den gamla bron. Den nya bron mellan Pargas och S:t Karins kommer att kosta upp till 35 miljoner euro att bygga. Källor Barnsilta: Rävsundsbron. Yle: Film om brobygget den 19 april 1963. Yle: Bygg Rävsundsbron öster om gamla bron, publicerad 6 april 2016. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Rävsundsbron.
Lycée de Kallio

Le lycée de Kallio (finnois : Kallion lukio) est une école située dans le quartier du Kallio à Helsinki en Finlande . Présentation Le lycée du Kallio compte environ 500 élèves et 155 nouveaux étudiants y sont inscrits chaque année, ce qui représente environ le tiers de ceux qui aspirent à être admis au lycée. Expression artistique Le lycée est spécialisé dans l'expression, ce qui signifie qu'il organise des cours spécialisés dans l'expression artistique. Les cours sont disponibles dans les domaines suivants : théâtre expression écrite danse médias expression orale scénographie éclairage et sonorisation Anciens célèbres Voir aussi Articles connexes Lycées à objectif éducatif spécial en Finlande Liens externes (fi) Site officiel Portail de l’éducation Portail d’Helsinki
St. Andreas (Lumparland)

Die evangelisch-lutherische St.-Andreas-Kirche von Lumparland liegt auf einem Hügel an der Kapellviken-Bucht. Sie ist die älteste der drei Holzkirchen von Åland. Ursprünglich war sie rot angestrichen, dann für einige Jahrzehnte gelb. Die jetzige weiße Farbe wurde Ende des 19. Jahrhunderts aufgetragen. Geschichte Die Kirche wurde zuerst 1544 als Kapelle erwähnt. Während des Großen Nordischen Krieges wurde die Kapelle oder ihre Nachfolgebauten von russischen Soldaten niedergebrannt. Lumparland wurde zerstört, die Bewohner flohen vor dem Krieg. Die heutige Kirche wurde um 1700 erbaut. Der Kirchturm steht separat, er wurde wahrscheinlich um 1746 erbaut. Um 1900 pflegten die Konfirmanden auf den Turm zu klettern, um einen Kranz auf dem Wetterhahn zu platzieren. Die Wetterfahne von 1745 war ursprünglich auf der Kirchturmspitze. Zu Beginn des 19. Jahrhunderts wurde sie auf das Chordach versetzt. Die Kirche wurde 1960 renoviert und das Zinndach durch ein Schindeldach erneuert. Die Kirche hatte im 19. Jahrhundert geteerte Schindeln. Inneres Gemälde Das Innere der Kirche wird von dem großen Altargemälde beherrscht. Es zeigt Jesus, der die Sünder mit offenen Armen willkommen heißt. Das Gemälde ist 1887 von dem bekannten finnischen Maler Victor Westerholm aus Turku signiert, sein Titel: „Kommt zu mir“. Das Vorbild für Westerholms Gemälde kann in der Kirche von Hörup in Skåne in Schweden gefunden werden. Victor Westerholm war Gründer einer impressionistischen Künstlerkolonie, der sogenannten Önnigeby-Kolonie. Das alte Altargemälde an der Nordwand wurde 1736 von Anders Asson Ekberg signiert. Es zeigt Jesus mit seinen Aposteln beim letzten Abendmahl. Die Empore ist geschmückt mit Gemälden eines unbekannten Künstlers, wahrscheinlich Claes Lange, ebenfalls aus Turku. Die Gemälde enthalten 12 Porträts von Jesus und den Aposteln, gemalt in der Zeit um 1760. Ursprünglich war es 13 Gemälde, aber das Porträt von Matthäus hängt jetzt auf der Nordwand. Sonstiges Der Leuchter ist aus dem 18. Jahrhundert. In der Kirche befindet sich das älteste Gewand von Åland. Es stammt aus 1665 und wurde im Pfarrhaus von Propst Hedman gefunden. 1970 ersetzte die Orgel von Hans Heinrich die damals 100 Jahre alte Thulé-Orgel, deren Prospekt noch zu sehen ist. Literatur Matts Dreijer: Lumparlands kyrka. Åländs Odling 1961, S. 90–98. Kjell Ekström: Altartavlan i Lumparlands kyrka 100 aar. Sanct Olof, S. 98–106. Aasa Ringbom: Åländs kyrkor berättar. Ålands museum, 2010. Lemland-Lumparlands Parish (Hrsg.): St. Andreas Church in Lumparland. Kirchenführer. [Lumparland, o. J.] Weblinks
Kerk van Lumparland

De kerk van Lumparland is een houten kerk in het dorp Klemetsby in de autonome Finse regio Åland, gelegen op het eiland Lumparland. De kerk werd gebouwd in de jaren 1720 en is de oudste van de drie nog bestaande houten kerken op Åland. Hij is gewijd aan de apostel Andreas en vormt sinds 1971 een parochie samen met de kerk van Lemland: de moederkerk, gelegen op het naburige eiland Lemland. Geschiedenis De oudste vermelding van een godshuis op Lumparland dateert van 1544, toen er een kerkklok uit de houten kapel verdween. Volgens de overlevering ontvreemdden Gustav Vasa en zijn mannen hem, om hem te gebruiken als papklok van kasteel Kastelholm. Deze eerste kerk zou onderaan de heuvel ten westen van de huidige kerk hebben gestaan. In 1637 verkeerde deze kapel in zwaar vervallen toestand: het dak was verrot, ramen ontbraken en binnen liepen geiten. In de periode van 1642-1651 werden enkele noodreparaties uitgevoerd. In 1660 kreeg de kapel weer een kerkklok. In 1666 werd de kapel naar boven op de heuvel verplaatst. Tijdens de Russische bezetting ("Stora ofreden", 1713-1721) zijn alle inwoners gevlucht voor de Russen, en werd deze kerk door Russische soldaten in brand gestoken. Alleen de kerkklok bleef bewaard, de rest ging in vlammen op. Na de Vrede van Nystad, waarbij de Zweden het gebied weer in handen kregen en de Russen waren vertrokken, werd begonnen met heropbouw. Deze kerk, de huidige, werd voltooid in 1728. Hij had aanvankelijk nog een vrijstaande klokkentoren, die waarschijnlijk in 1746 aan het schip vastgemaakt werd. Een tweede kerkklok, betaald door de gemeente, werd in 1745 in Stockholm gegoten en bij de oude klok in de toren gehangen. In 1812 werd het gebouw uitgebreid met een driezijdig koor aan de oostzijde. Oorspronkelijk was deze kerk rood geschilderd; hij is korte tijd ook geel geweest en sinds het eind van de 19e eeuw is hij wit. In 1960 werd de kerk gerestaureerd en het tinnen dak vervangen door een spanendak, dat er eerder ook was geweest. Het gebouw De rechthoekige houten kerk met binnenafmetingen van 18,15 x 7,2 meter heeft een zadeldak van geteerde houten spanen. De puntige, ongeveer 2 meter brede en 17,7 meter hoge torenspits is eveneens hiermee bekleed. Interieur Het schip heeft een wit houten tongewelf. Aan de oostelijke muur bevindt zich een prominent groot altaarstuk uit 1886-1887 dat is geschilderd door Victor Westerholm, getiteld "Kom tot Mij", waarop Jezus staat afgebeeld, die de armen uitstrekt naar zondaars. Een lessenaar met daarop de panelen "Salvator Mundi" omringd door de apostelen, werd in 1760 geschilderd door Klas Lange (Claes Langh). Een ouder altaarstuk met de voorstelling van het Laatste Avondmaal werd in 1736 geschonken door de kistenmaker Anders Andersson Edberg uit Klemetsby. Het votiefschip werd in 1835 aan de kerk geschonken door de koopman Carl Gustaf Löthman. Het kerkorgel, dat oorspronkelijk werd gebouwd voor een andere kerk, was vervaardigd door Thulé. De façade van dat orgel is er nog, maar daarachter staat nu een elektronisch Johannus-orgel.
Lumparlands kyrka

Lumparlands kyrka, också kallad S:t Andreas kyrka, ligger i byn Klemetsby i Lumparland på Åland och är en av två kyrkor i Lemland-Lumparlands församling i Borgå stift. Kyrkan är uppförd på 1720-talet och äldst av Ålands tre träkyrkor. Den är helgad åt Andreas, Jesu lärjunge och bror till Petrus. Historia Ett kapell på platsen omnämns för första gången 1544 då den miste en kyrkklocka. Enligt traditionen förde Gustav Vasa med sina män bort en kyrkklocka för att sedan troligen användas som vällingklocka på Kastelholms slott. Denna första kyrka ska ha stått nedanför kullen väster om den nuvarande kyrkan. 1666 flyttades kapellet upp på kullen, och detta andra kapell brändes sedan ner under den stora ofreden (1713-1721) av ryska soldater. Den nuvarande kyrkan, som är den tredje på platsen, färdigställdes 1728. Inventarier Den äldre altartavlan donerad 1736 Altartavlan från 1886 målad av Victor Westerholm från Åbo Votivskeppet från 1836 Orgel Orgel med 5 stämmor byggd av Thulé. Ursprungligen byggd för en annan kyrka. 1971 bygger Hans Heinrich en orgel. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Lumparlands kyrka.
Église de Pihlajamäki

L'église de Pihlajamäki (en finnois : Pihlajamäen kirkko) est une église située dans le quartier de Pihlajamäki à Helsinki en Finlande. Description L'église conçue par Esko Korhonen est construite en 1976. Construite en briques rouges, elle peut accueillir 250 personnes. L'orgue à 32 jeux est livré en 1977 par la fabrique d'orgues Tuomi. Références Liens externes Pihlajamäen kirkko Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Portail de l’architecture chrétienne Portail d’Helsinki Portail du protestantisme
Rönnbacka kyrka

Rönnbacka kyrka (finska: Pihlajamäen kirkko) är en kyrka i Helsingfors. Den planerades av Esko Korhonen, och blev klar år 1976. Dess mekaniska orgel är tillverkad 1977 av orgelbyggeri Tuomi. På kyrkans altarvägg finns skulptören Tapio Junnos stora trärelief Kristuksen kärsimykset (Kristi lidande). Kyrkan används av Malmin seurakunta. Källor Rönnbacka kyrka på helsinginkirkot.fi
Église d'Hämeenlinna

L'église d'Hämeenlinna (en finnois : Hämeenlinnan kirkko) est une église évangélique-luthérienne située dans le quartier Saaristenmäki d'Hämeenlinna en Finlande. Description L'église en briques recouvertes de crépi blanc est conçue par Louis-Jean Desprez en 1789 et construite de 1792 à 1798 au bord de la place du marché. À l'origine c'est un édifice circulaire recouvert d'une coupole conçu pour rappeler le Panthéon de Rome admiré par Gustave III. En 1892, les modifications conçues par Josef Stenbäck feront disparaître le cachet original de l'église. Les modifications suivantes Ilmari Launis réalisées en 1912 ajouteront des décorations murales et des vitraux colorés. Pendant les rénovations de 1964, Aarno Ruusuvuori cherchera à redonner à l'édifice son cachet d'origine en enlevant presque toutes les fioritures ajoutées au fil des modifications successives. Toutefois la disposition des sièges ne sera pas modifiée et ne retrouvera pas sa forme originelle d'amphithéâtre L'église recevra de nouvelles orgues de la fabrique d'orgues de Kangasala qui seront rénovées en 1978. Les orgues actuelles à 36 jeux sont fabriquées en 2003 par Georges Heintz. Le retable peint par Alexandra Frosterus-Såltin s'intitule L'apparition du sauveur à Marie-Madeleine le matin de Pâques. Liens externes (fi) « Kohde id:200555 Hämeenlinnan kirkko », Direction des musées, registre du patrimoine culturel (consulté le 27 août 2013) (fi) « Hämeenlinna », Hämeenlinnan seurakuntayhtymä, 2013 (consulté le 28 août 2013) Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Références Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Tavastehus kyrka

Tavastehus kyrka är en kyrkobyggnad i staden Tavastehus i landskapet Egentliga Tavastland i Finland. Kyrkan uppfördes i tegel 1792–1798, efter ritningar av den fransk-svenska arkitekten Louis Jean Desprez. Kyrkan är en av de stilrenaste byggnaderna i gustaviansk stil i Finland.[källa behövs] Kyrkan består av ett långhus med korsarmar åt norr och söder samt kor och torn i öster. I kyrkosalen finns det sittplatser för cirka 850 personer. Altartavlan är målad av Alexandra Frosterus-Såltin. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Tavastehus kyrka. Finskspråkig information från Museiverket
Värriö Strict Nature Reserve

Värriö Strict Nature Reserve (Värriön luonnonpuisto) of Lapland, Finland, was established in 1981. Moving within the natural park happens under license. In the area there is a research station and the only way to go there is by trail. Field studies are carried out to investigate reindeer herding and predators, such as wolves and wolverines. This Strict Nature Reserve is 12,500 hectares in size. See also Värriö-pages, finnish References
Friedhof Kalevankangas

Der Friedhof Kalevankangas ist ein Friedhof in Tampere, Finnland, der auf einem Os mit demselben Namen liegt. Er wurde 1880 errichtet und hat eine Fläche von 17 ha. Auf dem Friedhof und in der Nähe davon wurden heftige Schlachten während des Finnischen Bürgerkrieges gekämpft. Die Kapelle wurde von Architekten W. G. Palmqvist und Einar Sjöström entworfen und in 1912 erbaut. Sie ist zweimal angebaut worden: 1967 wurde ein Krematorium errichtet und 1984 die sogenannte kleine Kapelle. Gedenkstätten Die Grabstätte für die acht auf dem See Näsijärvi in 1880 ertrunkenen Jugendlichen Die Grabstätte für die gefallenen weißen Soldaten des Bürgerkriegs (Evert Porila, 1921) Die Grabstätte für die gefallenen roten Soldaten des Bürgerkriegs (Jussi Hietanen, 1941) Die Grabstätte für die Opfer des Brands des Kinos Imatra (Veikko Kallio, 1928) Die Grabstätte für die Opfer des Unglücks des Dampfschiffs Kuru (Kirsti Liimatainen, 1930) Das Heldengrab für die Gefallenen des Winter- und des Fortsetzungskriegs Die Gedenkstätte für die Toten, die in Karelien begraben worden sind (1955) Gräber bekannten Persönlichkeiten Verner Järvinen, Leichtathlet Paavo Kortekangas, Bischof Juice Leskinen, Musiker, Dichter, Schriftsteller Väinö Linna, Autor Eeva-Liisa Manner, Autorin, Dichterin, Übersetzerin Markku Peltola, Schauspieler Juho Saaristo, Speerwerfer Arvo Tuominen, Politiker Vilho Tuulos, Leichtathlet Jarmo Wasama, Eishockeyspieler Ida Vihuri, Politikerin Hans Wind, Jagdflieger Weblinks Friedhof Kalevankangas (finnisch)
Cimetière de Kalevankangas

Le cimetière de Kalevankangas (finnois : Kalevankankaan hautausmaa) est situé sur la moraine de Kalevankangas dans le quartier de Kaleva à Tampere en Finlande. Description Le cimetière créé le 25 juillet 1880 a une superficie d'environ 17 hectares. L'entrée principale du cimetière est conçue par Bertel Strömmer. La chapelle du cimetière conçue par Wäinö Gustaf Palmqvist et Einar Sjöström est inaugurée en 1912. Le crématorium attenant est construit en 1967. La nouvelle petite chapelle conçue par Antero Sirviö est construite en 1984. Histoire Pendant la bataille de Tampere, Kalevankangas a été le théâtre de nombreux combats. Le premier objectif de la Garde blanche avait été de prendre Kalevankangas, la zone des casernes et le cimetière. Les volontaires suédois étaient à droite et les Jägers à gauche. Les Gardes rouges étaient protégés par les pierres tombales et les vétérans blancs se souviendront plus tard qu'il semblait presque impossible de les atteindre. La bataille de Tampere fut la bataille la plus sanglante de toute la guerre civile finlandaise et la plus sanglante de l'histoire finlandaise à cette époque. Le cimetière de Kalevankangas abrite encore des pierres tombales brisées ou percées de balles. Les Gardes rouges tués et ceux qui sont morts plus tard dans le Camp de prisonniers de Tampere ont été enterrés dans une fosse commune de 2 700 personnes. Personnalités inhumées Bibliographie (fi) Heikki Ylikangas, Tie Tampereelle, Porvoo, WSOY, 1996 (ISBN 951-0-18897-2) Galerie Références Voir aussi Liens internes Attractions touristiques de Tampere Liens externes Images du cimetière Carte du cimetière Portail de la Finlande Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la mort
Kalevankangas

Kalevankangas är en ås som ligger öster om Tammerkoski i östra Tammerfors. Det utgör fortsättningen på naturformationen Pynikeåsen. Här ägde hårda strider rum under finska inbördeskriget 1918. Begravningsplatsen På Kalevankangas återfinns också Tammerfors största begravningsplats som grundades år 1880. Vid huvudentrén återfinns ett monument till Svenska brigadens minne. Kapellet, som är ritat av arkitekterna Wäinö Palmqvist och Einar Sjöström vigdes in år 1912. Som tillbyggnad byggdes år 1967 ett krematorium och år 1984 ett nytt kapellutrymme, så kallade Lilla kapellet. Specialiteter Minnesmärket för åtta ungdomar som drunknat på Näsijärvi år 1881 Minnesmärket för de vita stupade i finska inbördeskriget (Evert Porila, 1921) Minnesmärket för de röda stupade i finska inbördeskriget (Jussi Hietanen, 1941) Minnesmärket för offren i bioteatern Imatras brand (Veikko Kallio, 1928) Minnesmärket för offren i ångfartyget Kurus olycka den 7 september 1929 (Kirsti Liimatainen, 1930) Hjältegraven för de stupade i vinter- och fortsättningskriget 1939-1944 Minnesmärket för de avlidna som begravts i Karelen (1955) Kända personer begravda Emil Aaltonen, industriman Osmo Alaja, biskop för St. Michels stift 1959-1978 Georgij Bulatsel, rysk överstelöjtnant Frans Ludvig Calonius, arkitekt Gabriel Engberg, konstnär Jaakko Gummerus, teolog, första biskopen för Tammerfors stift Rafael Haarla, industriman Väinö Hakkila, ämbetsman och politiker Aatto Koivunen, ledare för de röda i stadsdelen Pispala under inbördeskriget Paavo Kortekangas, biskop Juice Leskinen, musiker och författare Väinö Linna, författare Wivi Lönn, arkitekt Eeva-Liisa Manner, författare Markku Peltola, skådespelare (i minneslund på Norra urnområdet) Mirkka Rekola, författare Julius Saaristo, friidrottare Hugo Salmela, överbefälhavare för det röda gardet (i de rödas kollektivgrav) Georg Schreck, arkitekt Veikko Sinisalo, skådespelare Bertel Strömmer, arkitekt Arvo Tuominen, politiker och tidningsman Kauno Turkka, officer, Mannerheimriddare nr 126 (på hjältegravsområdet) Vilho Tuulos, friidrottare Ida Vihuri, politiker Hans Wind, stridsflygare, duppelt promoverad Mannerheimriddare
Terminal maritime de l'Ouest d'Helsinki

Le terminal maritime de l'Ouest (finnois : Länsiterminaali) est un terminal pour les passagers qui se situe à Jätkäsaari à Helsinki en Finlande. Descriptif Le terminal fait partie du Port Ouest d'Helsinki. Il est constitué des terminaux 1 et 2. Terminal 1 Le terminal 1 accueille les passagers des lignes de Tallink M/S Silja Europa et le M/S Princess Anastasia de St. Peter Line pour Saint-Pétersbourg et Stockholm. Le bâtiment était à l'origine l'entrepôt portuaire L4 de Länsisatama. Conçu par l'architecte de la ville d'Helsinki Gunnar Taucher, sa construction s'est achevée en 1941. Il a été décidé en 1992 de transformer le bâtiment en terminal des bateaux à destination de Tallinn et il a ouvert le 1er mai 1995. Terminal 2 Le terminal 1 est un terminal achevé au printemps 2017 dans le port ouest de Jätkäsaari. Le terminal ouest 2 accueille le M/S Star et le M/S Megastar de Tallink ainsi que le M/S Finlandia d'Eckerö Line . Accès Les terminaux 1 et 2 sont desservis par les lignes 6T et 7 du tramway d'Helsinki qui passent par la gare centrale d'Helsinki. Galerie Notes et références Voir aussi Articles connexes Port d'Helsinki Liens externes Terminal de l'Ouest Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du monde maritime Portail d’Helsinki Portail des ports
Västra terminalen

Västra terminalen 1 (finska: Länsiterminaali 1) är en passagerarterminal i Helsingfors för främst trafik till och från Tallinn i Estland samt till och från Sankt Petersburg i Ryssland. Den kallades endast Västra terminalen fram till tillkomsten av Västra terminalen 2, som öppnade i februari 2017. Västra terminalen 1 ligger på Busholmen i Västra hamnen. Rederier som har använt Västra terminalen 1 är bland andra Eckerö Line, St. Peter Line och Tallink. Terminal 1 används inte längre regelbundet. Det finns en spårvagnshållplats vid terminalen. Där stannar linje 7 på Helsingfors spårvägar. Se även Västra terminalen 2 Källor Om West Terminal 1 på Helsingfors hamns webbplats. Läst 2018-10-14. Externa länkar Om Västra terminalen 1 på Helsingfors hamns webbplats
Martinsilta

Martinsilta (St. Martin's Bridge) (Swedish: Martinsbron) is a beam bridge spanning the Aurajoki river in Turku, Finland. It was built in 1940, although a proposed bridge appeared on its present location already in the city plan that Carl Ludvig Engel created after the Great Fire of Turku of 1827. The bridge is 104.5 metres (343 ft) in length. The bridge is a one-way bridge crossing from Linnankatu to Itäinen Rantakatu in a south-southeast direction. The nearby Myllysilta bridge carries one-way traffic in the opposite direction. In 2010, due to the collapse of the Myllysilta bridge, Martinsilta was temporarily turned into a two-way bridge until Myllysilta was rebuilt and opened to traffic. References External links Media related to Martinsilta at Wikimedia Commons
Église de Saari

L’église de Saari (finnois : Saaren kirkko) est une église luthérienne située à Parikkala en Finlande. Description Conçue par Ilmari Launis dans le style fonctionnaliste des années 1920. La construction de l'église en briques rouges débute à l'automne 1933. L'église est inaugurée le 1er juillet 1934. L'église dispose de 700 sièges. La plus petite cloche pèse 340 kilos et la plus grande, fournie par la fonderie allemande Beham Verein, pèse 1000 kilos. Le retable peint par Laila Järvinen (fi) est le plus grand de Finlande avec une surface de 44 m2. Les peintures murales sont de Eemil Ruokolainen. En 1936, on achète un orgue à 17 jeux de la fabrique allemande Rieger. Références Articles connexes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Liens externes (fi) « Saaren kirkko », Parikkalan seurakunta (consulté le 7 janvier 2014) Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme