NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nouvelle église d'Iisalmi

La nouvelle église d'Iisalmi (finnois : Iisalmen uusikirkko) ou église de la sainte Croix (finnois : Pyhän Ristin kirkko) est située à Iisalmi en Finlande. Architecture Conçue par l'architecte Eino Pitkänen elle est construite en 1933-1934 et inaugurée le 14 octobre 1934. L'édifice de brique et de béton représente la Nouvelle Objectivité proche du fonctionnalisme. Le retable est une mosaïque d'Uuno Eskola représentant la crucifixion. Biographie Knapas, Marja Terttu: ”Iisalmen kirkot”, Ylä-Savon kirkot. Tammisaari: Museovirasto, 1993. (ISBN 951-9075-65-8). Liens externes (fi) « L'église de Hailuoto », Office du tourisme de Hailuoto (consulté le 8 septembre 2012) Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Références (fi) Marja Terttu Knapas, Ylä-Savon kirkot, Tammisaari, Museovirasto, 1993 (ISBN 951-9075-65-8), « Iisalmen kirkot » Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Illoissjön

Illoissjön (finska: Illoistenjärvi) är en sjö som är belägen i mitten av ön Hirvensalo i Åbo i Finland. Sjön har en yta på endast cirka 9 hektar. Den är mycket grund med en genomsnittlig djup på 1,8 meter och den djupaste punkten på 2,5 meter. Illoissjön är frodig och lider ibland av brist på syre. Lokala invånare misstänker att föroreningen av sjöns vatten beror på utsläppen från Rothbergs kaffepannfabrik, som etablerades på stranden år 1947 samt senare från en tvättinrättning. Båda företagen har sedan länge lagts ned. Källor
Église d'Ilmajoki

L'église d'Ilmajoki (finnois : Ilmajoen kirkko) est une église située à Ilmajoki en Finlande. Histoire L'église d'Ilmajoki est conçue par Matti Honka et inaugurée en 1766. La construction du clocher se termine en 1804. Le retable actuel est peint par Alexandra Frosterus-Såltin en 1879. Le retable d'origine peint par Johan Alm est de nos jours exposé au Musée paroissial d'Ilmajoki. À la construction de l'église, les murs et les voûtes sont couverts de décorations représentant des scènes bibliques peintes par Mikael Toppelius. Ces décorations seront couvertes d'une couche de peinture lors de la première rénovation de 1836. Les orgues à 35 jeux sont fournies en 1951 par la fabrique d'orgues de Kangasala. La statue de pauvre homme haute de 1,26 m est sculptée par Erkki Lahti au milieu des années 1850. Le mémorial aux héros de la guerre est sculpté en 1951 par Aimo Tukiainen. La direction des musées de Finlande a classé l'église et son paysage culturel dans les sites culturels construits d'intérêt national. Galerie Références Liens externes (fi) « Kirkko », Paroisse de Ilmajoki (consulté le 31 janvier 2014) Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Ilmola kyrka

Ilmola kyrka (finska: Ilmajoen kirkko) finns i Ilmola kommun i Södra Österbotten i Finland. Kyrkan är byggd av trä och rymmer omkring 1 200 personer. Det är den tredje kyrkan i ordningen och den planerades av Matts Hongafrån Karleby. Kyrkan invigdes 1766, av kyrkoherden Salomon Hannelius. Altarets placering i mittkorset gör att det kan ses från alla fyra korsarmarna. Klockstapeln stod klar 1804. Den nuvarande tvådelade altartavlan målades av Alexandra Frosterus-Såltin 1878. Den övre tavlan föreställer Den uppståndne Jesus som möter Maria vid graven . Den nedre visar Jesus i graven och änglarna som tillber. Altartavlan donerades av färgaren Johan Pihlman. Kyrkans ursprungliga altartavla av konstnären Johan Alm , finns nu Ilmola kyrkomuseum. Den hade tak och väggmålningar av Michael Topelius. De målades över redan vid den första ommålningen av kyrkan 1836. Kyrkans väggar var i slutet av 1800-talet helt vita. Kyrkan fick ny färgsättning vid grundrenoveringen 1934 när Urho Lehtinen målade tak och läktare. Utsidan av kyrkan var ursprungligen röd men målades vit i början av 1900-talet. Den senaste större renoveringen gjordes 1998. Takryttarens fönster öppnades så att ljuset flödar in i mittkupolen och färgsättningen blev ljusare. Kyrkans orgel byggdes av Kangasala orgelfabrik 1951. Den är elektro-pneumatisk. Orgeln har 34+1 stämmor fördelade på tre manualer och pedalen. Orgeln har klocktoner på andra manualen och pedalen. Den är den tredje orgeln. Kyrkan fick sin första orgel redan 1768 tack vare Salomon Hannelius aktivitet. Orgeln var en av de första i inlandet. Vid klockstapeln står en fattiggubbe, gjord av Erkki Lahti i mitten av 1850-talet. Fattiggubben är 126 cm hög. På sydsidan om kyrkan finns ett minnesmärke över stupade ilmolabor i finska inbördeskriget. Hjältegravens minnesmärke har gjorts av Pauli Aaltonen och avtäcktes redan år 1918. Kyrkans andra hjältegrav från andra världskriget finns på norra sidan. Minnesmärket ritades av Aimo Stöd - och stod klart 1951. Orgel 1768 byggde Carl Wåhlström en orgel med 8 stämmor för 7300 daler kopparmynt. Orgeln har även en dubbelblåsbälg. Källor Externa länkar Ilmajoen kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto. Ilmajoki kyrka på församlingens webbsida (på finska)
Ilokivi

Ilokivi (finnois : Ilokivi), est la maison des étudiants de l'université de Jyväskylä construit sur Seminaarinmäki à Jyväskylä en Finlande. Histoire Galerie Annexes Articles connexes Liste de bâtiments conçus par Alvar Aalto Liens externes Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Finlande
Maison de la culture Virta

La Maison de la culture Virta (finnois : Kulttuuritalo Virta) est un centre culturel situé dans le quartier de Mansikkala à Imatra en Finlande . Présentation La maison de la culture est sur la rive occidentale de la Vuoksi dans le quartier de Mansikkala à proximité de la mairie d'Imatra. Le bâtiment conçu par Arto Sipinen est construit en 1986. L'édifice est en deux parties. La première héberge la bibliothèque municipale, le Musée d’art de Imatra et le musée municipal d'Imatra. La seconde partie comprend l'institut de musique d'Imatra, la salle Karelia de 520 sièges et la salle Kaleva de 10 places adaptées aux concerts et aux congrès et la cafétéria Virta. L'auditorium extérieur Vuoksi situé du côté de la Vuoksi peut accueilli 300 personnes durant la saison estivale. Références Liens externes (fi) Site officiel Portail de la Finlande Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Centrale hydroélectrique d'Imatra

La centrale hydroélectrique d'Imatra (finnois : Imatran voimalaitos) est une centrale hydroélectrique située à Imatra, en Finlande. Caractéristiques En 1921, le parlement valide le projet de construction d'une centrale hydroélectrique sur les rapides d'Imatra. En 1922, les travaux commencent sous la direction de Hugo Malmi (fi). La première tranche équipée de 3 turbines est terminée en 1929. En 1923, une quatrième turbine est mise en service. En 1936 et 1937, les cinquièmes et sixièmes turbines sont mises en service. La dernière turbine sera mise en service en 1951 donnant une puissance totale de 156 MW. Références Voir aussi Liste de centrales hydroélectriques en Finlande Liens externes Portail des énergies renouvelables Portail de la Finlande Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
ГЭС Иматра

ГЭС Иматра — гидроэлектростанция государственной компании Fortum в Иматре, Южная Карелия, Финляндия. Составляет вторую ступень в каскаде на реке Вуоксе, находясь между ГЭС Тайниокоски (выше по течению) и Светогорской ГЭС. Сооружение комплекса будущей ГЭС у водопада Иматранкоски началось в 1921 году, после одобрения парламента. В 1922 году начинаются работы под руководством инженера Хьюго Малми. Главное здание электростанции и распределительное устройство были спроектированы архитектором Кауно Каллио и его братом Ойва Каллио в 1923—1928 годах. Плотину станции завершили в 1928 году, а в следующем году были введены в работу первые четыре турбины. В 1936 и 1937 были введены пятая и шестая турбины. Во время Второй мировой войны станция подвергалась воздушным бомбардировкам и получила повреждения, которые впрочем быстро устранили. Наконец, в 1952 году ГЭС в очередной раз расширили, установив седьмую турбину мощностью 28 МВт, что довело общий показатель объекта до 178 МВт. Соглашение 1972—2025 гг. Повышение высоты плотины (и, соответственно, уровня водохранилища) после достройки Светогорской ГЭС по модернизированному проекту привело к снижению выработки электроэнергии на ГЭС Иматра в Финляндии. В 1972 году соглашением СССР «Об энергетическом использовании участка р. Вуокса между ГЭС Иматра и Светогорская» был урегулирован вопрос ежегодной компенсации электроэнергии (19,9 млн кВт·ч) финской стороне в связи с повышением отметки верхнего бьефа на Светогорской ГЭС. С 2022 года Финляндия (Саули Ниинистё) отказалась от электроэнергии из РФ. В 2025 году соглашение было денонсировано РФ. Станция Иматра, расположенная на реке Вуоксе (впадает в Ладожское озеро), дренирует Сайменскую озёрную систему (озеро Сайма). Последнее является крупнейшим в Финляндии и имеет площадь поверхности 4400 км2 и объём 36 млрд м3. Бетонная водосливная плотина ГЭС перекрывает реку и направляет воду к расположенному в левой протоке машинному залу с поворотно-лопастными турбинами, работающими при напоре в 24 метра и обеспечивающими производство около 1 млрд Квт-ч электроэнергии в год. В середине 2000-х Fortum провела модернизацию седьмого гидроагрегата, увеличив его мощность до 38 МВт. А в 2015 году, после модернизации ещё двух агрегатов, общая мощность ГЭС Иматра составила 192 МВт. Фотографии Примечания
Imatra vattenkraftverk

Imatra är en fors och ett vattenkraftverk i älven Vuoksen. Kraftverket, är beläget omkring 6 km nedanför Vuoksens utlopp ur Saimen, som på grund av landhöjningen bröt sig genom Salpausselkä vid Imatra för omkring 4 000–5 000 år sedan. Forsens längd var i naturtillstånd 1 300 meter. På en sträcka av 500 meter störtar älven ned 18,4 meter i en 15–20 meter bred bergsklyfta. Medelvattenmängden är omkring 600 m³/s; maximalt är vattenmängden 1 200 m³/s. Vattenkraften utbyggdes av staten på 1930- och 1940-talet. Det första kraftverket (fyra aggregat) byggdes 1922–1929 (kraftstation ritad av arkitekten Oiva Kallio). Genom sammandämning av Imatra med det ovanför liggande 5 meter höga Linnankoskifallet och upprensning av några småforsar blev fallhöjden vid turbinerna 24 meter. År 1936 tillkom ett femte, följande år ett sjätte och 1951 ett sjunde aggregat. Imatra är Finlands största vattenkraftverk, idag ägt av Fortum Abp, med en effekt på 170 MW. Referenser
ГЕС Іматра

ГЕС Іматра (фін. Imatran voimalaitos) — гідроелектростанція на південному сході Фінляндії у провінції Південна Карелія. Становить другий ступінь у каскаді на річці Вуоксі, знаходячись між ГЕС Тайніокоскі (вище за течією) та Світогірською ГЕС (розпочата будівництвом фінами, у 1940-х перейшла під контроль Росії). Станом на середину 2010-х років найпотужніша гідроелектростанція в країні. Спорудження комплексу майбутньої ГЕС розпочалось у 1921-му. Греблю станції завершили в 1928-му, а наступного року офіційно ввели в роботу чотири гідроагрегати. У 1937-му їх кількість довели до шести. Під час Другої світової війни станція піддавалась повітряним бомбардуванням та отримала пошкодження, які, утім, швидко усунули. Нарешті, в 1952 році ГЕС у черговий раз розширили, установивши сьому турбіну потужністю 28 МВт, що довело загальний показник об'єкта до 178 МВт. Станція Іматра розташована на річці Вуоксі (впадає у Ладозьке озеро), яка дренує Сайменську озерну систему (озеро Саймаа). Остання є найбільшою у Фінляндії та має площу поверхні 4400 км2 і об'єм 36 млрд м3. Бетонна водоскидна гребля ГЕС перекриває праву протоку та спрямовує воду до розташованого у лівій протоці машинного залу із турбінами типу Каплан, які працюють при напорі у 24 метри та забезпечують виробництво близько 1 млрд кВт·год електроенергії на рік. У середині 2000-х власник станції компанія Fortum провела модернізацію сьомого гідроагрегата, збільшивши його потужність до 38 МВт. А в середині 2010-х після модернізації ще двох агрегатів загальна потужність ГЕС Іматра досягла 192 МВт. Примітки
Piscine d'Impivaara

La piscine d'Impivaara (finnois : Impivaaran uimahalli) est la picine du quartier de Kaerla à Turku en Finlande. Présentation La piscine d'Impivaara a ouvert le 1er juin 1975. Lorsqu'elle a été achevée, la piscine Impivaara était la plus grande du genre dans les pays nordiques. La piscine fait partie du centre sportif d'Impivaara. La rénovation et l'agrandissement de la piscine ont commencé en décembre 2009 et la piscine a rouvert le 14 février 2012. Depuis la rénovation, piscine d'Impivaara dispose d'un total de huit bassins d'une superficie totale d'environ 2 250 mètres carrés. La piscine d'Impivaara a des bassins de 50 et 25 mètres, des bassins polyvalents, des bassins pédagogiques, de saut, familiaux, pataugeoires et bassin froid. Le bâtiment de la piscine dispose également de quatre salles de sport. Depuis l'automne 2012, la fédération finlandaise de natation a choisi la piscine d'Impivaara comme centre de natation de toute l'équipe nationale finlandaise. Galerie Notes et références Voir aussi Liens externes Site officiel Portail de la Finlande Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du sport
Parc d'Ingegerd

Le parc d'Ingegerd (finnois : Ingegerdinpuisto) est un parc du quartier de Räntämäki à Turku en Finlande. Présentation Ingegerdinpuisto est un parc de 2,7 hectares. Le parc est situé au milieu d'une petite zone de maisons individuelles. Le plan d'Ingegerdinpuisto a été élaboré par l'urbaniste de Turku Irma Rytkölä en 1990. Quatre monticules de terre ont été créés et mesurent environ 3 à 4 mètres de haut et 50 à 70 mètres de long, et vus d'en haut ils ressemblent à un trèfle à quatre feuilles. En hiver, les monticules servent de collines de luge. La végétation du parc est variée. De nombreuses espèces ont été utilisées à titre expérimental dans le parc et de nombreux arbres rares peuvent y être trouvés, tels que le cerisier de Mandchourie et le bouleau verruqueux. Il existe plus d'une centaine d'espèces végétales arboricoles, telles que le sorbier de Vilmorin 'Schneid', le cerisier de Virginie, le pin noir européen, le Sapin de Veitch et l'aulne noir 'Laciniata'. Sur les monticules du parc, prospèrent le pommetier de Siebold , le rosier rugueux, le rosier pimprenelle 'Poppius' et l'aronie à fruits noirs. Il y a aussi deux parterres de plantes vivaces riches en espèces. Galerie Références Voir aussi Liens internes Liens externes (fi) Site officiel Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Finlande
Inkeroinen railway station

The Inkeroinen railway station (Finnish: Inkeroisten rautatieasema, Swedish: Inkeroinen järnvägsstation, formerly Inkerois) is located in the town of Kouvola (formerly the town of Anjalankoski), Finland, in the urban area of Inkeroinen. It is located along the Kouvola–Kotka railway, and its neighboring stations are Myllykoski in the north and Tavastila in the south. Services Inkeroinen is served by VR commuter rail O on the route Kouvola–Kotka Port; some of these services are operated from or continue towards Lahti as well. Departure tracks Inkeroinen railway station has three platform tracks. Track 3 is normally unused by passenger trains that stop at the station. Track 1 is used by O trains to Kouvola/Lahti. Track 2 is used by O trains to Kotka Port. External links Media related to Inkeroinen railway station at Wikimedia Commons References
Gare d'Inkeroinen

La gare d'Inkeroinen (en finnois : Inkeroisten rautatieasema) est une gare ferroviaire finlandaise située sur la ligne Kouvola–Kotka dans l'agglomération d'Inkeroinen d'Anjalankoski à Kouvola. Situation ferroviaire Histoire Service des voyageurs Accueil Desserte Notes et références Voir aussi Articles connexes Transport ferroviaire en Finlande Liste des gares ferroviaires de Finlande Lien externe (fi) « Inkeroisen rautatieasema », VR-Yhtymä (consulté le 11 août 2022) Portail du chemin de fer Portail de la Finlande
Église d'usine d'Inkeroinen

L'église d'usine d'Inkeroinen (en finnois : Inkeroisten tehtaankirkko) est une église en bois située dans le quartier Inkeroinen de la commune de Kouvola en Finlande. Description L’église est construite en 1910 par les Usines de carton d'Inkeroinen (fi) pour leurs employés. L’église de style Art nouveau est conçue par Birger Federley et elle peut accueillir 800 personnes. Références Liens externes Liens internes Liste des églises évangéliques luthériennes de Finlande Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du protestantisme
Iso-Huituri

Iso-Huituri är en ö i Finland. Den ligger i Bottenviken och i kommunerna Torneå och Kemi i landskapet Lappland, i den norra delen av landet. Ön ligger omkring 110 kilometer sydväst om Rovaniemi och omkring 610 kilometer norr om Helsingfors. Öns area är 69,3 hektar och dess största längd är 1,9 kilometer i sydöst-nordvästlig riktning. Historisk betydelse Ön Iso-Huituri är beväxt med enar och sent inplanterade granar och tallar. På öns högsta punkt står en stenkonstruktion, som kallas Biskopsstenen (finska Piispankivi). Den torde vara ett av Finlands äldsta sjömärken och antas ha funnits där sedan 1300-talet. Märket syns inte längre från sjön på grund av landhöjningen och den yngre växtligheten. Stenpyramidens sidor är 6 meter långa och höjden är 3 meter. Den ovanligt stora konstruktionen tyder på att den hade en större betydelse än enbart en gräns mellan Uppsala ärkestift och Åbo stift. För stiften betydde den en skattegräns och gräns mellan laxfiskeområden. På grund av storleken har den också tillskrivits en betydelse som gränsmärke mot Novgorod, som ännu på 1300-talet bevakade sina intressen på Bottenvikens strand. Källor
Iso-Kraaseli

Iso-Kraaseli är en ö i Finland. Den ligger i Bottenviken och i kommunen Brahestad i landskapet Norra Österbotten, i den norra delen av landet. Ön ligger omkring 62 kilometer sydväst om Uleåborg och omkring 500 kilometer norr om Helsingfors. Öns area är 43,9 hektar och dess största längd är 1,3 kilometer i nord-sydlig riktning. Källor
Iso-Poro

Iso-Poro är en ö i Finland. Den ligger i sjön Päijänne och i kommunen Jyväskylä i landskapet Mellersta Finland, i den södra delen av landet, 230 km norr om huvudstaden Helsingfors. Öns area är 77,1 hektar och dess största längd är 1,7 kilometer i nord-sydlig riktning. Källor
Iso-Timonen

Iso-Timonen eller Timojärvi är en sjö i Finland. Den ligger i kommunen Utajärvi i landskapet Norra Österbotten, i den centrala delen av landet, 500 km norr om huvudstaden Helsingfors. Iso-Timonen ligger 119,8 meter över havet. Arean är 1,81 kvadratkilometer och strandlinjen är 8,98 kilometer lång. Sjön ingår i Kiminge älvs huvudavrinningsområde. Källor
IsoKarhu

IsoKarhu (literally translated "BigBear") is a shopping center owned by Citycon, which was opened in 1991. It is located in the city center of Pori, Finland, along the Yrjönkatu pedestrian street between Karhunpää, Linna and Itätulli districts. The oldest part of IsoKarhu was renovated in 1991 into a property where the Centrum department store, originally owned by Osuusliike Kansa, operated. The department store property, completed in 1973, was designed by Jouko Ylihannu, an architect of Osuustukkukauppa (OTK). In 2001–2004, IsoKarhu expanded to cover the entire block. Initially, the shopping center building in Pori, completed in 1978 and designed by architect Osmo Solansuu, was renovated for the use of the shopping center. The extension was introduced in October 2001. In 2004, the last extension to the corner estate of the Liisankatu and Isolinnankatu streets was built. At the same time, a driveway and footbridge connecting the parking lot of IsoKarhu and the Sokos department store in the adjacent block was completed. In the summer of 2017, Citycon said that it will open Finland's third Irti Maasta climbing and adventure park in IsoKarhu next winter. In November 2018, Citycon said it was planning to have business premises on the street level of Isokarhu, but other floors could include apartments or hotel space, for example. On the other hand, there could even be high-rise buildings on top of the IsoKarhu parking lot in the future. In 2018, the mall had more than 40 specialty stores, the most significant of which were: KappAhl, Gina Tricot and Burger King. References External links IsoKarhu Official Site
IsoKarhu

IsoKarhu est un centre commercial à Pori en Finlande. Présentation IsoKarhu est un centre commercial situé le long de la rue Yrjönkatu dans le centre de Pori. IsoKarhu appartient à Citycon et a été ouvert en 1991. Les propriétaires du centre ont changé plusieurs fois dans les années 1990. En 1999 Citycon a acheté IsoKarhu de Merita Kiinteistöt Oy. Entre 2001 et 2004, IsoKarhu s'est étendu pour couvrir l'ensemble de l'îlot urbain. L'été 2017, Citycon a annoncé qu'il ouvrirait le troisième parc finlandais d'escalade et d'aventure Irti Maasta à IsoKarhu l'hiver suivant. En novembre 2018, Citycon a déclaré qu'il prévoyait d'ouvrir un espace de vente au détail au niveau de la rue d'Isokarhu, mais d'autres étages pourraient inclure des appartements ou des espaces hôteliers, par exemple. D'un autre côté, il pourrait même y avoir des tours d'habitation au-dessus du parc de stationnement dans le futur. Accès Commerces et services Références Voir aussi Liens externes Site officiel Liens internes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Finlande Portail du commerce
Iso Kallijärvi

Iso Kallijärvi eller Kallijärvi är en sjö i Finland. Den ligger i kommunen Övertorneå i landskapet Lappland, i den norra delen av landet, 700 km norr om huvudstaden Helsingfors. Iso Kallijärvi ligger 100,7 meter över havet. Den är 2,38 meter djup. Arean är 2,34 kvadratkilometer och strandlinjen är 9,26 kilometer lång. Sjön ingår i Torne älvs huvudavrinningsområde. Den sträcker sig 3,7 kilometer i nord-sydlig riktning, och 2,2 kilometer i öst-västlig riktning. I övrigt finns följande i Iso Kallijärvi: Nilisaari (en ö) Lihasaari (en ö) Kallisaari (en ö) Källor
Iso Maisaari

Iso Maisaari ou Maisaari est une île de l'archipel finlandais à Naantali en Finlande. Géographie Iso Maisaari est à environ 25 kilomètres au sud-ouest de Turku, elle est allongée dans le sens ouest-est et sa largeur moyenne est de 500 mètres. La superficie de Iso Maisaari est de 1,9 kilomètre carré et sa plus grande longueur est de 4,1 kilomètres dans la direction est-ouest. L'île s'élève à environ 35 mètres d'altitude. Iso Maisaari est rocheuse et boisée, mais ses zones les plus basses sont des prairies. Aucune route n'a été construite sur l'île, des allées et des chemins relient les parties de l'île les unes aux autres. Iso Maisaari est une île de loisirs de la ville de Turku. Iso Maisaari est une ancienne ferme de l'archipel de Rymättylä. L'île est une destination populaire pour les voyages scolaires. Dans le bâtiment principal, il y a des logements pouvant accueillir jusqu'à 30 personnes. À Iso Maisaari, il est possible de jouer au beach volley, de faire du barbecue et d'aller au sauna. Il y a des cabines pour se changer, des toilettes et un sauna sur la plage. Transports Iso Maisaari est desservie par le traversier M/S Isla de la compagnie Kuljetus-Savolainen Oy à partir de Haapala à Rymättylä. Notes et références Voir aussi Liens externes Carte Articlesconnexes Liste d'îles de Finlande Portail des îles Portail de la Finlande Portail de la mer Baltique
Stora Majsor

Stora Majsor (finska: Iso Maisaari) är en ö i Finland. Den ligger i Skärgårdshavet och i kommunen Nådendal i landskapet Egentliga Finland, i den sydvästra delen av landet. Ön ligger omkring 25 kilometer sydväst om Åbo och omkring 170 kilometer väster om Helsingfors. Öns area är 2,11 kvadratkilometer och dess största längd är 4,1 kilometer i öst-västlig riktning. Ön höjer sig omkring 35 meter över havsytan. Kommentarer Källor