S:ta Maria kyrka, Hollola

S:ta Maria kyrka är Hollola församlings huvudkyrka i Päijänne-Tavastland, Finland. Kyrkan byggdes i gråsten och tegel under medeltiden. Den rymmer 500 personer och är den tredje största av de medeltida kyrkorna i Finland. Kyrkan fick sin nuvarande form mellan 1495 och 1510. Kyrkan, klockstapeln och Hollola gamla prästgård utgör en helhet. Museiverket i Finland har klassat kyrkan och hela dess omgivning som en nationellt betydelsefull bebyggd kulturmiljö, och nationellt värdefulla landskapsområdet Kastarin-Hatsinan-Kutajoki. Hollola församling håller gudstjänster i kyrkan varje söndag. Kyrkan är en vägkyrka huvudsakligen i juni och juli. Hollola socken Den fasta bosättningen i Hollola går tillbaka till sen järnålder, omkring år 1000. Församlingen i Hollola grundades redan i början av 1200-talet. Den nuvarande kyrkan tros ha föregåtts av 2–3 träkyrkor som funnits på Kirkkailanmäki, Kirkkailanmäki ligger 8 km från den nuvarande kyrkan. På Kirkkailanmäki finns en kyrkogård. Den användes från 1050-talet till 1300-talet. Vid utgrävningar har över hundra gravar hittats, de äldsta härstammar från hednisk tid. Namnet Kirkkailanmäki går tillbaka till den gamla tavastländska finska dialekten kirkk'ailanmäki, eller 'kyrkmursbacken'. Från området fanns goda förbindelser till Vesijärvi och ungefär lika långt till de viktigaste byarna, Kankaantaka, Okeroinen, Lahtis, Vesikansa och Asikkala. Under medeltiden omfattade Hollola socken stora områden i östra och sydöstra Tavastland. Redan på 1300-talet avskiljdes Lammi, på 1400-talet Sysmä ( Joutsa, Hartola (senare på svenska Gustav Adolfs), Padasjoki, Jämsä och Rautalampi socken), på 1500-talet Itis, på 1600-talet Orimattila och senare Asikkala, Kärkölä, Nastola och Lahtis. Under 1900-talet flyttades Hollola kommuns centrum från byn till Salpakankaa, närmare staden Lahtis. De många arkeologiska fynden som gjorts kring Kyrkbacken vittnar om att området var ett forntida centrum. Också Kapatuosia borgbacke, bakom den nuvarande kyrkan, talar om ortens betydelse. Kullen, som reser sig 56 meter över ytan av den närliggande Vesijärvi, har under järnåldern använts för försvaret av tavastlänningarna. De arkeologiska fynden visar att lokalbefolkningen haft handelsförbindelser med Satakunta och Karelen, samt Novgorod. Uppförande av stenkyrkan Kyrkan stod klar mellan 1495 och 1510. Sakristian var färdig år 1495, själva kyrksalen år 1500 och slutligen vapenhuset efter 1505. Kyrkan tillhör den tredje generationens finländska stenkyrkor, som byggdes mellan 1480 och 1560. Kyrkan är förmodligen den näst äldsta stenkyrkan i Tavastland efter Heliga korsets kyrka i Hattula. Folktradition Folktraditionen berättar att kyrkan byggdes av jättar. Av jättarna betonas särskilt paret Hollo och Marta. Jätten Hollo ansågs ha gett namn åt socknen och senare kommunen. Enligt en berättelse försökte jättarna bygga kyrkan på kullen Kapatuosia, men när natten kom rullade stenarna ner till sin nuvarande plats. Enligt en annan berättelse steg en av jättarna över viken från Pyhäniemi medan han bar stenar till kyrkbygget. Moderna ändringar Kyrkan renoverades 1934–1935 enligt Carolus Lindbergs ritningar. Det senaste renoverings- och konserveringsarbetet utfördes 2005–2006, delvis med finansiering från Europeiska unionen och Södra Finlands länsstyrelse. Kyrkobyggnaden Kyrkans långhus är rektangulrät. En sakristia finns på den norra långsidan och vapenhuset på den södra långsidan. Långhusets yttermått är 42,1 × 17,8 meter. Tegeldekorationerna på kyrkans yttergavlar är exceptionellt rika, och detta gäller också vapenhuset. I vapenhusets gavel finns en öppning för den så kallade yttre predikstolen. Hörnstenarna till långhuset är stora. Kyrksalen delas av fyra pelare så att det bildas två skepp. Innertakets valv är alla 16-delade ribbvalv. Under katolsk tid Under den katolska tiden fanns det minst fyra altaren. Det fanns också ett altare i vapenhuset och på yttergaveln. Huvudaltaret, tillägnat Sankta Maria, stod vid pelaren i öster. Dess framsida, eller antemensale, pryder det nuvarande altaret. Några av dem är nu placerade på olika ställen i kyrkan. Räknat från öster, vid den andra pelaren, fanns ett lekmannaaltare, ytterligare fanns altaren på norra och södra väggarna. Ett av dem var troligen tillägnat Sankt Henrik. Ovanför koret fanns en läktare med läs- och epistelstolar och möjligen ett altare. Vid huvudaltaret och andra altaren fanns altarskåp med helgonfigurer. Fönstren var små. Den norra väggen saknade fönster eftersom det onda makterna kom från norr. Den enda stolen i kyrkan var en korstol som användes av prästerskapet. Den är nu restaurerad och finns i Nationalmuseums samlingar. Efter reformationen Efter reformationen gjordes inga stora ändringar på ett sekel fram till en att kyrkans takkonstruktioner brann den 28 juni 1642, på grund av ett blixtnedslag. Efter branden började man också bygga om kyrkan för att anpassa den till den lutherska gudstjänsten som den firades på 1600-talet. På 1650-talet fick kyrkan bänkar och en predikstol. Samtidigt förstorades fönstren. På 1700-talet började kyrksalen bli trång. År 1783 byggdes läktare i det norra skeppet. I protokollet från sockenmötet från samma år nämns att platsbristen orsakade kaos på helgdagar. Läktaren utökades redan 1798, men samtidigt skadades målningarna ovanför sakristian. Läktaren revs senare. Vapenhuset Vapenhuset i kyrkan är det mest dekorationsmålade rummet. Här fanns också ett altare i ett låsbart skåp, som stod i en väggnisch. Idag finns bland annat en träskulptur av Sankt Göran i nischen. Dörren mellan vapenhuset och kyrksalen har en mängd dekorationer av smidesjärn. Tidigare trodde man att de föreställde Sankt Hubertus jakt. Det mest troliga motivet är dock Sankt Eustachius. Motivet till Hollola vapensköld är hämtat från dem. Vapenhuset har målningar av djävlar som frestar människor och Sankt Kristoffer. Frånn mitten av 1600-talet har målningarna varit täckta med kalkfärg, men de togs fram och konserverades i början av 1900-talet. En liten öppning i vapenhusets södra vägg ovanför ytterdörren tros vara resterna av en utomhuspredikstol, från vilken predikningar kunde hållas för dem som var utomhus under medeltiden. Vapenhuset hade trappor längs vilka predikanten klättrade upp till predikstolen. Artefakter Det äldsta föremålet i kyrkan, en dopfunt i kalksten tillverkad av Vemomästaren. Den daterast till slutet av 1300-talet. Dopfunten står i dag vid den östligaste pelaren men stod ursprungligen vid kyrkans ingång. De äldsta målningarna – invigningskorsen och de enkla ansiktsmönstren på valven i koret – gjordes omedelbart efter att kyrksalen färdigställdes i början av 1500-talet. De flesta av de medeltida träskulpturerna är placerade i kyrksalen, främst på pelarna och orgelläktaren. Ursprungligen fanns det 12 vigningskors, men ett av dem har försvunnit. Vigningskorset till höger om altaret är Hollola församlings logotyp, men i lila. Hollola kyrka har bevarat många ursprungliga och kulturellt värdefulla inventarier. Predikstolen är från 1600-talet. I kyrksalen finns flera medeltida träskulpturer, bland annat Sankt Göran och draken samt Maria och Jesusbarnet. 24 träskulpturer som föreställer personer från Nya testamentet och helgon har bevarats. Majoriteten av skulpturerna är från 1400-talet, och en del av de lösören har troligen hämtats från den gamla träkyrkan. En av de intressanta figurerna finns i vapenhuset och föreställer Kristus på en regnbåge. I kyrksalen, på västra sidan av mittpelaren, finns en träskulptur av den heliga Barbara och Maria Magdalena. I vapenhuset finns en staty av Kristus sittande på en regnbåge med andra helgon på domedagen. Altartavlan är från 1600-talet, liksom predikstolen. Altartavlan målades efter ett verk av den tyske Christoph Schwarz och donerades till församlingen av ägaren till Paimela- Säteri Johann Wrangel. Glasmålningarna utfördes av Lennart Segerstråle år 1929. Den nuvarande altartavlan anskaffades till kyrkan i slutet av 1660-talet. Senast då flyttades även altaret från den första mittpelaren till östra väggen. Orgeln Orgeln byggdes av Orgelfabriken Martti Porthan år 1994. Den har 33 stämmor och fasaden är modellerad efter en tysk barockorgel. Orgeln finns på ett eget läktare, som också har plats för en liten kör. Kyrkogården Kyrkan omges av en kyrkogård som varit i bruk sedan 1400-talet. Den är den största av församlingens kyrkogrådar. Området omfattar bland annat en hjältegrav, treområden för urngravar och en minnesplats för avlidna som begravts någon annanstans. Kyrkogården utökades flera gånger mellan 1830 och 1969. Den nya delen ligger på kyrkans östra sida. Kremeringar utförs i krematoriet som är anslutet till Levo kapell i Lahtis. Efter reformationen fram till 1800-talet begravdes de rika och adelsmännen under kyrkgolvet. Den mest kända graven är von Essens grav nära altaret. Efter Didrik von Essens begravning lämnades 17 begravningsvapen ännu kvar i kyrkan. Klockstapel Den nuvarande klocktstapeln ritades av Carl Ludvig Engel och byggdes mellan 1829 och 1831. Dess nedre del är gjord av sten, medan övre delen är av trä. Medlemmarna i moderförsamlingen ville bygga den helt i sten, men kapellförsamlingarna vägrade att betala för det. Se även Lista över medeltida stenkyrkor i Finland Referenser Noter Allmänna källor Kuusi, Sakari: Hollolan pitäjän historia I–II. (Toinen, korjattu ja yhdistetty painos. Sidnumreringen i första och andra delen. I referenslistan markeras därför delarna med I och II.) Hollola: Hollolan kunta, 1980 (alk. 1935-1937). ISBN 951-99285-7-X