NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Lovisa kyrka

Lovisa kyrka är en kyrkobyggnad i staden Lovisa, Nyland, Finland. Kyrkan, som tillhör den Evangelisk-lutherska kyrkan i Finland, är en korskyrka i rödtegel med en 54 meter hög klockstapel över den östra ingången. Kyrkan byggdes 1863–1865 i nygotisk stil enligt ritningar av Georg Theodor Chiewitz och Julius Basilier. Ritningarna av Chiewitz från år 1857 ansågs vara bra, men alltför dyra. Basilier, som var Chiewitz assistent, tog över projektet efter dennes död 1862 och gjorde en mindre och billigare version, men byggnadskostnaderna blev ändå stora. Kyrkan renoverades senast år 2011. Kyrkans placering är rätt iögonenfallande. När man kör in i Lovisa centrum västerifrån, känns det som om man skulle köra rakt in i kyrkan. Vägen svänger naturligtvis innan dess, men i sista stund. Man kan alltså säga att det är svårt att missa kyrkan när man kommer till Lovisa, men det lyckas i alla fall. Kyrkan är hemkyrka för både Agricola svenska församling och Agricola finska församling. Tidigare kyrkor En tidigare kyrka förstördes när staden brann 1855. Inventarier Kyrkklockorna är från 1700-talet och kommer från den tidigare kyrkan, som förstördes då staden brann 1855. Från den nedbrunna kyrkan räddades också en altartavla, som finns ovanför den norra dörren i den nuvarande kyrkan, ett krucifix över den södra dörren och en mässingskrona i sakristian. Lovisa kyrka har ingen altartavla, utan i stället en gipskopia av den danske konstnären Bertel Thorvaldsens Kristus-staty från år 1839. Orgel Orgeln i Lovisa kyrka är ett historiskt instrument från år 1898, byggt av orgelfirman Jens Zachariassen. Orgeln kom att bli Zachariassens näst största orgel, opus 92, och är den största bevarade av hans orglar. Den största fanns i Viborgs domkyrka och försvann i samband med att Sovjetunionen förstörde domkyrkan. Orgeln i Lovisa hade ursprungligen 35 stämmor fördelade på tre manualer och pedal. År 1921 installerades elektricitet i Lovisa kyrka och år 1923 inköptes en fläkt. Åren 1968–1971 kompletterades orgeln med ett ryggpositiv som tillverkades av Veikko Virtanen och Hans Heinrich arbetade med renoveringsarbetet. Det pneumatiska systemet ersattes av ett elektropneumatiskt och ett nytt spelbord ersatte det gamla. Lovisa kyrkas orgel är den enda av Zachariassens bevarade tremanualiga orglar. Andra kyrkor i Lovisa Valkom kyrka, nära hamnen, är en betongkyrka som invigdes 1968. Den användes först som sjömanskyrka, men övergick senare helt i församlingsbruk. Numera är den såld och i omändrad till privata bostäder. Begravningskapellet ligger vid Nya begravningsplatsen och är från 1980-talet. Externa länkar Lovisa kyrka på Lovisa svenska församlings hemsida Loviisan kirkko på Agricola finska församlings hemsida Källor
Ahmajärvi (Övertorneå socken, Norrbotten)

Ahmajärvi är en sjö i Övertorneå kommun i Norrbotten och ingår i Torneälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,338 kvadratkilometer och ligger 215,4 meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Majavajoki. Delavrinningsområde Ahmajärvi ingår i det delavrinningsområde (742774-184662) som SMHI kallar för Mynnar i Kuittasjoki. Medelhöjden är 195 meter över havet och ytan är 45,32 kvadratkilometer. Det finns inga avrinningsområden uppströms utan avrinningsområdet är högsta punkten. Majavajoki som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når havet efter 133 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (72 procent) och sankmarker (16 procent). Avrinningsområdet har 0,42 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 0,9 procent. Se även Lista över insjöar i Övertorneå kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Ahmajärvi på VISS
Auskarinjärvi

Auskarinjärvi är en sjö i Kiruna kommun i Lappland och ingår i Torneälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,0838 kvadratkilometer och ligger 321,4 meter över havet. Delavrinningsområde Auskarinjärvi ingår i det delavrinningsområde (760898-177507) som SMHI kallar för Ovan VDRID = Pahtajoki i Muonioälvens vattendrags*. Medelhöjden är 333 meter över havet och ytan är 19,17 kvadratkilometer. Räknas de 167 avrinningsområdena uppströms in blir den ackumulerade arean 5 730,31 kvadratkilometer. Muonioälven (Njärrejåkkå) som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 2, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 2 vattendrag innan det når havet efter 413 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (60 procent), öppen mark (13 procent) och sankmarker (16 procent). Avrinningsområdet har 1,46 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 7,6 procent. Bebyggelsen i området täcker en yta av 0,61 kvadratkilometer eller 3 procent av avrinningsområdet. Se även Lista över insjöar i Kiruna kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv
Barskinjärvi

Barskinjärvi är en sjö i Övertorneå kommun i Norrbotten och ingår i Torneälvens huvudavrinningsområde. Sjön har en area på 0,084 kvadratkilometer och ligger 105 meter över havet. Sjön avvattnas av vattendraget Liehittäijänjoki. Delavrinningsområde Barskinjärvi ingår i det delavrinningsområde (737431-184171) som SMHI kallar för Mynnar i Puostijärvi. Medelhöjden är 134 meter över havet och ytan är 6,27 kvadratkilometer. Det finns ett avrinningsområde uppströms, och räknas det in blir den ackumulerade arean 20,97 kvadratkilometer. Liehittäijänjoki som avvattnar avrinningsområdet har biflödesordning 3, vilket innebär att vattnet flödar genom totalt 3 vattendrag innan det når havet efter 81 kilometer. Avrinningsområdet består mestadels av skog (80 procent). Avrinningsområdet har 0,09 kvadratkilometer vattenytor vilket ger det en sjöprocent på 1,4 procent. Se även Lista över insjöar i Övertorneå kommun Källor SMHI: Sjöar, vattendrag och avrinningsområden Externa länkar Delavrinningsområden på SMHI Vattenwebb (S-HYPE) Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv Barskinjärvi (Barskijärvi) på VISS
Estadi de Pori

L'Estadi de Pori (finès: Porin stadion) és un estadi de futbol de la ciutat de Pori, Finlàndia. L'estadi és usat principalment per a la pràctica del futbol. És la seu del club FC Jazz, i en el passat fou la seu de FC PoPa i Musan Salama. És situat al centre esportiu Isomäki a dos quilòmetres al sud de la ciutat. L'estadi de vegades rep el sobrenom d'"Estadi del Vent Etern" a causa de les condicions de vent que són habituals a l'estadi i els seus voltants. A l'entrada principal hi ha una estàtua de llançament de javelina de l'escultor finlandès Kalervo Kallio, inspirada en el llançament de la medalla d'or de Matti Järvinen als Jocs Olímpics d'Estiu de 1932. Va ser construït entre 1963 i 1965 i fou inaugurat el maig d'aquest darrer any, substituint l'antic Estadi Herralahti. Posteriorment fou remodelat el 1981, 1990 i 1999–2000. La selecció de futbol de Finlàndia ha jugat dues vegades a l'estadi de Pori. El maig de 1984, Finlàndia va derrotar Irlanda del Nord a la classificació per a la Copa del Món de 1986 i tres anys més tard, l'equip olímpic finlandès va jugar contra Àustria. L'estadi de Pori va ser la seu de la final de la Copa de Finlàndia de 1993. Els Campionats de Finlàndia d'Atletisme, els Kalevan kisat -games, s'han disputat a l'estadi de Pori el 1967, 1983, 2005 i 2015. Referències
Stadion Pori

Das Stadion Pori (finnisch Porin stadion) ist ein Fußballstadion mit Leichtathletikanlage in der finnischen Stadt Pori. Es ist die Heimspielstätte des Fußballvereins FC Jazz Pori und des Frauenfußballvereins NiceFutis. Die Anlage bietet momentan 12.300 Plätze, davon sind 4094 Sitzplätze. Das Stadion Pori befindet sich im Sportzentrum Isomäki. Die anderen Einrichtungen im Isomäki sind u. a. die Eissporthalle Isomäen jäähalli, mehrere Fußball- und Tennishallen sowie ein Schwimmstadion. Die finnische Fußballnationalmannschaft trug zwei Länderspiele im Stadion von Pori aus. 1984 spielte Finnland gegen Nordirland in der Qualifikation für die WM 1986 und 1987 gegen Österreich in der Qualifikation für die Olympischen Spiele 1988. 1993 war das Stadion Pori Austragungsort des Endspiels im finnischen Fußballpokals. Die finnischen Leichtathletik-Meisterschaften machten 1967, 1983, 2005 und 2015 im Stadion Pori Station. Galerie Weblinks pori.fi: Profil auf der Website der Stadt Pori (finnisch) europlan-online.de: Porin Stadion – Pori stadionwelt.de: Bildergalerie
Pori Stadium

Pori Stadium (Finnish: Porin stadion) is a multi-purpose stadium in Pori, Finland. It is currently used primarily for football and stadium is the home of FC Jazz. It is also the former home ground of FC PoPa and Musan Salama. Pori Stadium is located at Isomäki sports center some two kilometres south of the city. Stadium is sometimes nicknamed as the Stadium of Eternal Wind due to windy conditions that are common on the stadium and its surroundings. By the main entrance is a javelin thrower statue by Finnish sculptor Kalervo Kallio which is inspired by Matti Järvinen's gold medal throw at the 1932 Summer Olympics. History Pori Stadium was built in 1963–1965. It is the third main stadium in Pori replacing the 1935 opened Herralahti Stadium. The football ground was built first and the opening match was played in May 1963. Stadium was completed two years later as the stands and other facilities were finished. During its history, Pori Stadium has been renovated three times. The latest uplift in 1999–2000 was made to implement new stands and lights. Finland national football team has played twice at Pori Stadium. May 1984 Finland beat Northern Ireland in the 1986 World Cup qualification and three years later Finnish Olympic team played against Austria. Pori Stadium was the venue of 1993 Finnish Cup final. The Finnish Championships in Athletics, Kalevan kisat -games, have been competed at Pori Stadium in 1967, 1983, 2005 and 2015. Attendance record 12,050 was made at 1967 Kalevan kisat. The record in football matches is 11,193 in October 1993 as FC Jazz played its season's last game against MyPa with the national title on the line. Football internationals at Pori Stadium References External links Media related to Pori Stadium at Wikimedia Commons Pori Stadium in European Football Magazine Groundhopping at Pori Stadium
Estadio de Pori

El Estadio de Pori (en finés: Porin stadion) es un estadio multiusos ubicado en la ciudad de Pori, Finlandia, utilizado especialmente para el fútbol. El estadio fue inaugurado en 1931 y es el campo del club FC Jazz Pori, que disputa la Veikkausliiga, la máxima categoría del fútbol finlandés. El estadio de Pori está situado en el Parque polideportivo de Isomäki, a unos dos kilómetros al sur de la ciudad. El estadio recibe el sobrenombre de Estadio del Viento Eterno debido a las condiciones de viento que son comunes en el estadio y sus alrededores. Junto a la entrada principal hay una estatua del lanzador de jabalina Matti Järvinen, medallista de oro en los Juegos Olímpicos de Los Ángeles 1932, obra del escultor finlandés Kalervo Kallio.​ Historia El actual estadio se construyó entre 1963 y 1965. Es el tercer estadio principal de Pori que reemplaza al estadio Herralahti inaugurado en 1935. El campo de fútbol se construyó primero y el partido inaugural se jugó en mayo de 1963. El estadio se completó dos años más tarde cuando se terminaron las gradas y otras instalaciones. A lo largo de su historia, el Estadio Pori ha sido renovado tres veces. La última modernización entre 1999 y 2000 se realizó para implementar nuevas tribunas e Iluminación artificial. La selección de fútbol de Finlandia ha jugado dos veces en el estadio de Pori. El 27 de mayo de 1984 Finlandia venció 2–1 a Irlanda del Norte por la clasificación para el Mundial de 1986 y tres años más tarde la selección olímpica finlandesa jugó contra Austria.​ El estadio de Pori fue la sede de la final de la Copa de Finlandia de 1993. El Campeonato de Finlandia de Atletismo, Kalevan kisat-games, se disputó en el estadio de Pori en 1967, 1983 y 2005. El récord de asistencia es de 11.193 espectadores en octubre de 1993, cuando el FC Jazz jugó el último partido de la temporada contra MyPa Myllykosken con el título nacional en juego. Véase también Anexo:Estadios de fútbol de Finlandia Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estadio de Pori.
Stade de Pori

Le stade de Pori est un stade multi-usage situé à Pori en Finlande. Il est principalement utilisé pour les matches du FC Jazz et du club de football féminin du NiceFutis. Le stade a été construit en 1965 et peut accueillir 12 300 spectateurs. Notes et références Liens externes (de) European Football Magazine (de) Groundhopping.de Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de l’athlétisme Portail de la Finlande
Porin stadion

Il Porin stadion è lo stadio comunale di Pori, Finlandia. Ospita le partite casalinge del FC Jazz ed il squadra di calcio femminile NiceFutis. Lo stadio ha una capacità di 12 300 spettatori, con 4 094 posti a sedere e 8 206 posti in piedi. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Porin stadion Collegamenti esterni (FI) Informazioni dello stadio sul sito del comune di Pori, su pori.fi. URL consultato l'11 settembre 2013 (archiviato dall'url originale l'11 maggio 2013).
Poristadion

Het Poristadion is een multifunctioneel stadion in Pori, een stad in Finland. Het stadion wordt vooral gebruikt voor voetbalwedstrijden, de voetbalclubs FC Jazz Pori, NiceFutis en Porin Palloilijat maken gebruik van dit stadion. Er zijn ook faciliteiten om atletiekwedstrijden te organiseren. In het stadion is plaats voor 12.000 toeschouwers. Het werd geopend in 1965 en is daarna ook nog een aantal keer gerenoveerd. Zowel het Fins voetbalelftal als het jeugdelftal speelt hier weleens een internationale wedstrijd. Afbeeldingen
Björneborg stadion

Björneborg stadion (finska: Porin stadion) är en friidrotts- och fotbollsstadion i Björneborg, Finland. Stadion ligger cirka en kilometer söder om stadens centrum i Björneborgs idrottspark. Det öppnades år 1966 och har 12 300 sittplatser, varav 4 094 är under tak. Björneborg stadion användas av fotbollsklubbarna FC Jazz och NiceFutis. De finska mästerskapen i friidrott, Kalevaspelen, har anordnats på stadion år 1967, 1983, 2005 och 2015. Vid stadions huvudentré står en staty av en spjutkastare, gjord av skulptören Kalervo Kallio. Finlands fotbollslandslag har spelat två landskamper i Björneborg stadion. Den första av dem var en VM-kvalmatch mot Nordirland år 1984. Fotbollslandskamper i Björneborg stadion Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Björneborg stadion.﻿ Björneborgs stad (på finska)
Iittala

Iittala je finská značka designového nádobí a dalšího bytového vybavení. Sklářskou firmu Iittala založil roku 1881 ve stejnojmenné vesnici nedaleko Hämeenlinny Peter Magnus Abrahamson. V roce 1917 se stala majetkem rodiny Ahlströmů a byla spojena se sklárnou Karhulan lasitehdas. Její produkty z křišťálového skla byly oceněny na Světové výstavě 1929 v Barceloně. V roce 1932 do firmy přišel Göran Hongell a přeorientoval výrobu na ručně foukané sklo, u něhož zdůrazňoval originální a nadčasový design. Pro Iittalu pak začal pracovat funkcionalista Alvar Aalto, který navrhl ikonickou vázu Savoy-maljakko (podle helsinské restaurace Savoy) inspirovanou sámským krojem. V roce 1947 se stal Aalto kreativním ředitelem společnosti. Dalšími spolupracovníky Iittaly byli návrháři Aino Aalto, Kaj Franck, Tapio Wirkkala, Oiva Toikka a Harri Koskinen. Díky nim se Finsko stalo velmocí designu a na výstavě Triennale di Milano v roce 1951 získaly výrobky z této země dvacet pět cen. Mezinárodní úspěch měly mísy Kastelhelmi, svícny Festivo nebo sklenice Ultima Thule. Po druhé světové válce začala společnost vedle skla zpracovávat také keramiku a kov, populární se staly především hrníčky Origo, které navrhl Alfredo Häberli. V roce 1988 se Iittala spojila se sklárnou Nuutajärven lasitehdas a roku 1991 s Hackmanem. Na přelomu tisíciletí byla vytvořena společnost Iittala Group se 1400 zaměstnanci a velká část výroby skla se přesunula do Asie. Od roku 2007 je Iittala dceřinou společností Fiskarsu. Původní logo společnosti, jemuž dominovalo písmeno I v červeném kruhu, navrhl v roce 1956 Timo Sarpaneva. V roce 2024 byl představeno nové logo od Aleksiho Tammiho. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Iittala na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Iittala

Iittala, etableret som et glasværk i 1881, er et finsk designmærke indenfor designobjekter, bordtøj og kogegrej. Iittala's officielle i-logo blev designet af Timo Sarpaneva i 1956. Siden 2007 har Iittala været ejet af Fiskars. Iittala har stærke designrødder indenfor glasvarer og glaskunst, hvilket eksempelvis kan ses i glas designet af Aino Aalto i 1932; Alvar Aalto’s Savoy Vase (Aalto Vase) fra 1936; Oiva Toikka’s Fugle af Toikka glasfuglesamling har været fremstillet siden 1962, hans glasvare sæt Kastehelmi fra 1964 og Tapio Wirkkala’s glas Ultima Thule fra 1968. Over tid udvidede Iittala fra glas til andre materialer som keramik og metal, mens der fortsat var fokus på filosofien om progressivt, elegant og tidsløst design. Det ses i Kaj Franck’s Teema keramiske bordtøj fra 1952 og Timo Sarpaneva’s støbejernsgryde Sarpaneva fra 1960. I nyere design ses Björn Dahlström i 1998; Heikki Orvola’s Kivi lysholdere fra 1988; Alfredo Häberli’s keramik Origo bordtøj designet i 1999 og Essence glassene fra 2001; Anu Penttinen’s Vitriini fra 2010 og bordtøjet Sarjaton bruger kramik, glas, træ, tekstiler som materialer, det er designet af Harri Koskinen, Aleksi Kuokka, Musuta og Samuji i 2012. Historie Opstarten I april 1881, i Sydfinland i landsbyen Iittala, etablerede svenske Petrus Magnus Abrahamsson Iittala Glasbruks Aktiebolag, efter at have forladt Nuutajärvi glasværk. Pga. mangel på faglærte glaspustere i Finland så kom de første 17 glaspustere fra Limmared glasværk i Sverige. Sammen med den lokale svenske glaspuster Johan Fredrik Gauffin, som var delejer, så skabte de de første glasobjekter 24. november 1881. I februar 1888 forlod Abrahamsson det tabsgivende Iittala glasværk og Anders Andersson der var bestyrelsesformand overtog direktørposten. I 1865 stoppede svenskeren Anders Norstedt som administrator for Nuutajärvi glasværk og flyttede til Helsinki for at pleje sine forretningsinteresser. I 1895 besad Anders Norstedt aktiemajoriteten i Iittala Glasbruks Aktiebolag. Nyere tid I 1988 fusionerede ejerne af Iittala glasværk, A, Ahlström Corporation og Wärtsilä, ejerne af Nuutajärven Lasi, Humppila glasværk og Napapiirin Lasi til Iittala-Nuutajärvi Oy. A, Ahlström beholdt 70 % af aktierne og Wärtsilä 30 %. Produktkollektionerne blev alle beholdt men mærket Iittala blev benyttet til eksport. I 1990 blev Iittala-Nuutajärvi Oy solgt til Hackmann-koncernen, som havde overtaget Arabia og Rörstrand-Gustavsberg. Designområdet i Hackman skiftede navn til Iittala i 2003. I 2004 købte italienske ALI Group Hackman-koncernen og frasolgte forretningsområdet Iittala oy ab til Iittala-ledelsen og den hollandske kapitalfond ABN AMRO. I 2007 blev Iittala købt af Fiskars og det er i dag et design-mærke i Fiskars-koncernen. Referencer Riitta Nikula (ed), Heroism and the Everyday. Museum of Finnish Architecture, Helsinki, 1994. Eksterne henvisninger Iittala brand homepage Iittala Product Timeline Fiskars Corporation Iittala history Arkiveret 30. august 2009 hos Wayback Machine - at FinnishDesign.com Iittala brand description Arkiveret 13. december 2016 hos Wayback Machine - at Skandimag.ru (Russian)
Iittala

Iittala es una compañía finlandesa que se dedica a la creación de cristalería y artículos para la mesa altamente creativos bajo el concepto del "diseño escandinavo moderno". La empresa está compuesta por diversas marcas como Arabia, Hackman, Iittala, BodaNova, Höganäs Keramik, Rörstrand y Hoyang-Polaris. Iittala le otorga una gran importancia al diseño de objetos convocando a colaborar a importantes diseñadores: Alvar Aalto, Aino Aalto, Konstantin Grcic, Alfredo Häberli, Harri Koskinen y Timo Sarpaneva, entre otros.​ Origen Fue fundada en 1881 por el soplador de vidrios sueco Peter Magnus Abrahamson. Con unas cuantas excepciones, hasta 1920 Iittala, los sopladores, los modelos de los productos y los diseños provinieron de Suecia, de Alemania, de Dinamarca y de Bélgica. El primer diseñador de la casa fue Alfred Gustafsson. A partir de una iniciativa por entonces subdirector Claës Norstedt en 1903 Alfred Gustafsson creó la serie de vasos Grandes Hombres. En 1929 Iittala fue reconocido en la Exposición Internacional de Barcelona. En 1932 Göran Hongell, hijo de Hilda Hongell, fue contratado por Karhula-Iittala. Él inició una forma de colaboración entre diseñadores que traían los dibujos al taller y preguntaban a los sopladores sobre aspectos técnicos. Otros diseñadores que han colaborado con Iittala son Gunnel Nyman y Lisa Johansson-Pape.​ Objetos representativos Muchos de los objetos que fabrica Iittala fueron desarrollados por grandes diseñadores como Aino Aalto y Alvar Aalto. Ellos llevaron el funcionalismo a Iittala en los años 30. En 1932 Aino Aalto participó y obtuvo el segundo lugar en la competencia de diseño organizada por Iittala con su serie Bölgeblick. Los vasos fueron presentados en Londres en 1933 y en la Trienal de Milán, donde obtuvieron el gran premio en 1936 y la medalla de oro en 1954. Estos vasos se encuentran al día de hoy en producción.​ En conjunto con Alvar Aalto diseñó el vaso Aalto (1933), el Set Flor (1939) y el Vaso Savoy (1936). Este es uno de los más famosos objetos de diseño de la empresa, que fue presentado en la Exposición Mundial de París de 1937 y aun se produce en la actualidad.​ En 1946 la empresa organiza un concurso de cristalería artística en el que Tapio Wirkkala y Kaj Franck resultaron ganadores. Los trabajos innovadores y poco convencionales de los diseñadores, como los jarrones Kantarelli (1946) de Wirkkala, supusieron una nueva dirección para Iittala y una renovación del diseño de cristalerías en Finlandia. Más tarde trabajó para Iittala Timo Sarpaneva, produciendo objetos de vidrio esculturales y diseñó la primera cristalería moderna de la compañía, la i-Collection, destinada a la fabricación en serie. Los diseños de Wirkkala y Sarpavena influyeron enormemente en los objetos de cristal fabricados en las décadas de 1960 y 1970.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iittala. «Página de Iittala».
Iittala

Iittala è un'azienda finlandese produttrice di articoli per la casa, parte del gruppo Fiskars. Storia Iittala viene fondata nel 1881 dallo svedese Petrus Magnus Abrahamsson. In seguito viene acquisita da A. Ahlstrom, proprietario della vetreria Karhula, che fonde le due società. A partire dagli anni venti l'azienda emerge grazie anche alle collaborazioni con importante designer. Negli anni ottanta l'azienda viene venduta a Wärtsilä, viene fusa con l'azienda Nuutajärvi, e nel 2007, come Iittala, diventa parte del gruppo Fiskars. Design Iittala è nota per aver realizzato articoli secondo gli stili del moderno design scandinavo, avvalendosi di designer quali Alvar Aalto, Timo Sarpaneva, Tapio Wirkkala, Kaj Franck e Oiva Toikka. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Iittala Collegamenti esterni (MUL) Sito ufficiale, su iittala.com. Iittala (canale), su YouTube.