NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Aeroporto de Helsínquia-Vantaa

O Aeroporto de Helsínquia-Vantaa (português europeu) ou Aeroporto de Helsinque-Vantaa (português brasileiro); finlandês: Helsinki-Vantaan lentoasema) (IATA HEL, ICAO: EFHK), localizado a 21 km a norte de Helsínquia é o maior aeroporto da Finlândia e um dos mais agitados dos países nórdicos. Foi inaugurado em 1952 para os Jogos Olímpicos. O aeroporto dispõe de 130 destinos non-stop em todo o mundo e 350 partidas por dia, que liga a Europa com o resto do mundo. Graças à sua boa localização o Helsinki-Vantaa é a ligação mais rápida e mais directa entre a Europa e a Ásia. Este aeroporto é o que faz mais voos de longa distância em toda a Escandinávia (Europa do Norte). 90% dos voos internacionais finlandeses são feitos através do Helsinki-Vantaa. Em 2015, uma ligação ferroviária irá proporcionar um acesso mais fácil aos serviços aeroportuários e de conexões de voo do Aeroporto de Helsínquia. A linha ferroviária anel vai ligar o Aeroporto de Helsínquia com a rede ferroviária nacional e melhorar o transporte público na região metropolitana de Helsínquia. História 1952 - Inauguração do aeroporto 1956 - Construção da segunda pista de aterragem 1956 - Começou-se a usar o primeiro radar 1969 - Abertura de um novo terminal de passageiros 1973 - Primeiras medidas de segurança nos voos internacionais 1977 - Mudou de nome para Aeroporto de Helsínquia-Vantaa 1983 - O terminal de passageiros foi expandido pela primeira vez 1993 - Abertura de um terminal de passageiros para voos nacionais 1996 - O terminal internacional foi expandido e foi ligado com o terminal de voos nacionais, abertura de uma nova rua de compras, hotel e centro de congressos 1997 - Para visitas importantes foi aberto um terminal "VIP President". 1998 - Helsinki-Vantaa foi eleito pela primeira vez como melhor do mundo 1999 - Expansão do terminal internacional e foi aberto novas salas de partida e de chegada 2000 - O número de passageiros superou os 10 milhões 2001 - As novas medidas de segurança-Schengen começaram a ser usadas 2002 - Conclusão da construção de uma terceira pista de aterragem 2004 - Expansão do terminal internacional e abertura de uma nova área de compras para passageiros de longos voos Companhias aéreas ==Referências== Ligações externas Pagina principal do Aeroporto de Helsínquia-Vantaa Worldairportguide - Airportguide, worldairportguide.com, consultado em 27 de março 2009 World airport codes - Finland, Helsinki-Vantaa, 2009, consultado em 27 de março 2009
Aeroportul Helsinki-Vantaa

Aeroportul Helsinki-Vantaa (cod IATA: HEL) este cel mai mare aeroport internațional din Finlanda. Este situat în orașul Vantaa, la 15 km nord de capitala Helsinki. Aeroportul deservește întreaga zonă urbană Helsinki, incluzând capitala, Vantaa și Espoo. Aeroportul a fost construit pentru Olimpiada de la Helsinki în 1952. În ziua de astăzi, aeroportul este folosit de peste 17 milioane de pasageri pe an, fiind unul din cele mai importante aeroporturi din Europa de Nord. Aeroportul este bază a companiei naționale finlandeze de aviație, Finnair. Referințe și note Legături externe Aeroportul Helsinki-Vantaa
Аеродром Хелсинки

Аеродром Хелсинки-Ванта (фин. Helsinki-Vantaan lentoasema) је међународни аеродром финске престонице Хелсинкија, удаљен 17 km северно од града. Неслужбени назив Ванта аеродром дугује оближњем предграђу Хелсинкија, Ванти. Аеродром Ванта је најпрометнија ваздушна лука Финске - 2018. године кроз аеродром је прошло преко 20 милиона путника. На аеродрому је седиште државног авио-превозника „Финера” као и „Сити Џета” (подружнице „САС”-а), а ту је и авио-чвориште за авио-компаније „Нору”, „Џет Тајм” „Норвиџан ер шатл” и „ТУИ Флај Нордик”. Референце Спољашње везе Званична страница аеродрома (енг.)
Vörå

Vörå (en finès: Vöyri) és una localitat finlandesa fundada l'any 1868 i annexionada l'any 2011 a Maxmo i Oravais. En el moment de la fusió Maxmo tenia 1037 habitants (2003) i una superfície de 148,06 km² dels quals un 25% eren terra. I Vörå tenia 3.524 habitants (2003) i una superfície de 427,50 km² d'entre els quals 2,38 km² eren aigua. Vörå és un municipi bilingüe amb el finès i el suec com a llengües oficials. La població està formada per 12% parlants finlandesos, 81% parlants suecs, i el 7% de parlants d'altres llengües. Història La batalla d'Oravais durant la guerra finlandesa (1808-1809) va tenir lloc a Vörå. El 2011, Vörå es va formar fusionant els municipis de Vörå-Maxmo i Oravais. Vörå-Maxmo, al seu torn, es va establir el 2007 fusionant els municipis de (antic) Vörå i Maxmo. A partir del 2014, les indústries primàries de Vörå ocupen "el 15,5% de la població, el 32,9% de la gent treballa al sector industrial i el 50,3% de la gent treballa al sector serveis". L'any 2024, està previst que l'escola finlandesa del municipi tanqui. Referències Enllaços externs Lloc web oficial (finès)(suec)
Vörå

Vörå (finsky Vöyri) je obec ve Finsku na západním pobřeží v provincii Pohjanmaa. V obci žije 471 obyvatel. Sousedí s obcemi Isokyrö, Kauhava, Korsholm, Nykarleby a Vaasa. Vörå je bilingvní obec, oficiálním jazykem je zde švédština a finština. Populaci tvoří z 12 % finští mluvčí, z 81 % švédští mluvčí a ze 7 % mluvčí jiných jazyků. Kultura Vörå má vlastní dialekt. V 80. letech 20. století byla polévka vöråsoppan jmenována tradičním pokrmem Vörå. Z města pochází komediální trio KAJ, které bude reprezentovat Švédsko na Eurovision Song Contest 2025 s písní „Bara bada bastu“. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vörå na Wikimedia Commons
Vörå

Vörå (en finés: Vöyri) es una localidad finlandesa fundada en 1868 y anexionada en 2011 a Maxmo y Oravais, es bilingüe en finés y sueco con más de un 85% de suecófonos. Maxmo La expoblación contaba con 1037 habitantes (2003) y una superficie de 148,06 km² de los que un cuarto eran tierra. Vörå La expoblación contaba con 3.524 habitantes (2003) y una superficie de 427,50 km² de los cuales 2,38 km² eran agua. La Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Vörå. Sitio oficial (en finés)(en sueco)
Vörå

Vörå (in finlandese Vöyri) è un comune finlandese di 6287 abitanti, situato nella regione dell'Ostrobotnia. Fu creato nel 2011, dalla fusione dei comuni di Vörå-Maxmo e Oravais. Vörå-Maxmo fu creato nel 2007 dai comuni di Vörå (vecchio) e Maxmo. Società Lingue e dialetti Le lingue ufficiali di Vörå sono lo svedese ed il finlandese, e 4,9% parlano altre lingue. Maxmo L'ex comune aveva una popolazione di 1 037 abitanti (2003) ed una superficie di 148,06 km² di cui un quarto costituito da terra. La maggioranza era di lingua svedese (90%) e la minoranza di lingua finlandese (8%). Oravais L'ex comune aveva una popolazione di 2 242 abitanti (2012) ed una superficie di 206,84 km². La maggioranza era di lingua svedese (79%), una minoranza di lingua finlandese (11%) ed altre lingue (10%). Vörå L'ex comune aveva una popolazione di 3 524 abitanti (2003) ed una superficie di 427,50 km² di cui 2,38 km² di acque. La maggioranza era di lingua svedese (85%) e la minoranza di lingua finlandese (14%). Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Vörå Collegamenti esterni (SV) Sito ufficiale, su vora.fi. (FI) Sito ufficiale, su vora.fi. (EN) Sito ufficiale, su vora.fi. Vörå Kommun - Vöyrin kunta (canale), su YouTube.
Vörå

Vörå (Fins: Vöyri) is een gemeente in de Finse provincie West-Finland en in de Finse regio Österbotten. De gemeente heeft een landoppervlakte van 782,14 km² en telt 6.287 inwoners (2022). Vörå is een tweetalige gemeente met Zweeds als meerderheidstaal (± 85%) en Fins als minderheidstaal. In 2007 is de toenmalige gemeente gefuseerd samen met de andere gemeente Maxmo en hebben de fusiegemeente Vörå-Maxmo gevormd, 4 jaar later is die gemeente gefuseerd met de andere gemeente Oravais waardoor de fusiegemeente gevormd werd. Externe links Website van de gemeente
Vörå

Vörå (fiń. Vöyri) – gmina w Finlandii, położona w zachodniej części kraju, należąca do regionu Ostrobotnia. Jej powierzchnia wynosi 781,4 km². Gmina jest głównie szwedzkojęzyczna – języka szwedzkiego używa 82,5% mieszkańców. Powstała w 2011 roku z połączenia gmin Vörå-Maxmo (fiń. Vöyri-Maksamaa) oraz Oravais (fiń. Oravainen). Przypisy
Hanasaari Power Plant

Hanasaari Power Plant (also referred as Hanasaari B power plant to distinguish from the dismantled power plant located at the same site) is a decommissioned coal-fired cogeneration power plant in Sörnäinen, Helsinki, Finland. Its chimney has a height of 150 metres (490 ft). The plant was shut down on April 1, 2023, after the Helsinki City Council had voted for its closing back in 2015. History The first power plant in Hanasaari area, the Suvilahti steam power plant, was built in 1909. It stayed in operation until commissioning the existing Hanasaari power plant. Its facility is classified as an architecturally and historically significant building. The Hanasaari A power plant was built in 1960–1967. The Hanasaari B power plant, built next to Hanasaari A, was commissioned in 1974. Hanasaari A was decommissioned in 2000 and dismantled in 2008. The coal store to be moved to the silos to be built next to the Hanasaari B as the southern part of the site will be restored for residential use. The residential area, named 'Tropaion', is designed by the Finnish architect bureau ALA. There is an experimental documentary Hanasaari A by Hannes Vartiainen and Pekka Veikkolainen. Description Hanasaari B, a coal-fired cogeneration plant, produced electricity and heat with an output capacity of 220 MW of electricity and 420 MWt of district heating. The plant operated with two furnaces. In the 2010s, a separate peak-load and reserve heating plant was built in front of the power plant. Helsingin Energia planned to modernize the Hanasaari power plant for combustion of biomass (wood) between 2014 and 2018. The biomass furnace would be set up alongside one of the existing coal units, which would be kept in reserve in case of emergency. The Helsinki-owned energy company Helen Oy shut down all operations at the Hanasaari plant on Saturday 1 April 2023 as part of Helsinki's goal to reach carbon neutrality by the year 2030. The closure was referred as an "important, historic change for the capital, the country and the world at large" by the Mayor Juhana Vartiainen. See also Energy in Finland List of tallest structures in Finland Sörnäinen Harbour References External links Hanasaari power plant (Helen website)
Alavus (stacja kolejowa)

Alavus (fiń. Alavuden rautatieasema) – stacja kolejowa w Alavus, w prowincji Finlandia Zachodnia, w Finlandii. Stacja położona jest około 4 km na północ od centrum miasta na linii Haapamäki – Seinäjoki. Została otwarta w 1883. Linki zewnętrzne Stacja na planie miasta. kulturmiljo.fi. [zarchiwizowane z tego adresu (2015-03-18)].
Seurasaari

Seurasaari (Swedish: Fölisön) is an island and a district in Helsinki, Finland, known mostly as the location of the Seurasaari Open-Air Museum, which consists of old, mainly wooden buildings transplanted from elsewhere in Finland and placed in the dense forest landscape of the island. Every summer, many Helsinkians come to Seurasaari to enjoy the rural, peaceful outdoor atmosphere. Despite the visitors, the island has a variety of wildlife, especially birds, but also red squirrels and hares. The height of the island's popularity is at Midsummer, when a huge bonfire (Finnish: juhannuskokko, Swedish: midsommareld) is built on a small isle just off the island's coast, and ignited by a newlywed couple. Thousands of people, both tourists and Helsinkians, watch the burning of the bonfire from both Seurasaari itself and from boats anchored near it. Seurasaari also includes one of only two nudist beaches in Helsinki and one of only three in the entire country. Unlike the other nudist beaches, the beach is segregated for men and women separately with no unisex nudist area and is subject to a fee. In October 2024, it was announced that the Seurasaari Open-Air Museum would be closed due to budget cuts by Petteri Orpo's government affecting the Finnish Heritage Agency. Gallery See also Architecture of Finland References External links The Seurasaari Open-Air Museum The Seurasaari Foundation Archived 2021-09-16 at the Wayback Machine
Seurasaari

Seurasaari ([ˈsɛu̯rɑsɑːri])​​ es una isla y un distrito en Helsinki, Finlandia, conocida sobre todo por ser el lugar donde se ubica un museo al aire libre, que consiste en edificios antiguos, principalmente de madera, trasportados desde otros lugares de Finlandia y colocados en el paisaje de densos bosques de la isla. Cada verano, muchos habitantes de Helsinki vienen a Seurasaari para disfrutar del ambiente rural, al aire libre en paz. A pesar de los visitantes, la isla cuenta con una variedad de fauna, especialmente de aves, y también de ardillas rojas y liebres. Véase también Geografía de Finlandia Geografía de Europa Referencias
Seurasaari

Seurasaari, en suédois Fölisön, est une île du golfe de Finlande attachée à la municipalité d'Helsinki. Accessible par un pont, elle est dépourvue d'habitants permanents. Sur environ un tiers de sa surface elle fait office de musée en plein air, qui regroupe de vieux bâtiments en bois typiques des différentes provinces et régions de la Finlande. Le musée en plein air L'artiste Akseli Gallen-Kallela et l'architecte Yrjö Blomstedt ont eu l'idée de sauver de la destruction de vieux bâtiments finlandais. Les musées à ciel ouvert étaient des idées en vogue à l'époque, et l'exemple le plus proche est le musée en plein air Skansen à Stockholm. Le musée en plein air de Seurasarari a été fondé en 1909, lors du premier transfert de bâtiments de Konginkangas (Finlande centrale) à Seurasaari. Lors de ce transfert, un rôle très important a été joué par Axel Olai Heikel, expert de l'ethnologie et de l'architecture vernaculaire, qui devint le fondateur d'un musée en plein air et son premier conservateur. La plupart des bâtiments et des structures dans le musée sont des XVIIe, XVIIIe et XIXe siècles. On y trouve beaucoup de bâtiments agricoles en bois. L'un des premiers bâtiments à avoir été déplacés en 1909 est la ferme Niemelä de Konginkangas. Le bâtiment le plus ancien est l'église de Karuna, datant de 1686 et déplacée là en 1910. La collection du musée se compose actuellement de 87 bâtiments. Le musée est très populaire et est visité chaque année des dizaines de milliers de personnes. L'île et le musée sont accessibles par le pont de Seurasaari. Situation et utilisation Seurasaari est située dans la baie que l'on appelle Seurasaarenselkä et fait partie de l'archipel d'Helsinki. Malgré les visiteurs, l'île offre une grande variété de faune sauvage, notamment des canards, des oies, des cygnes, mais aussi des écureuils roux, des lapins, des visons d'Amérique, et des chiens viverrins. L'ile est aussi très populaire, car pour la fête de la Saint-Jean, y brule un immense feu de joie (finnois: juhannuskokko). Il est construit juste au large des côtes de l'île, et enflammé par un couple de jeunes mariés. Voir aussi Articles connexes Liste de musées en Finlande Liens externes (en) National Land Survey of Finland - Carte de Seurasaari Portail d’Helsinki Portail des îles Portail des musées Portail de la mer Baltique
Seurasaari

Seurasaari (Zweeds: Fölisön) is een eiland in de Finse hoofdstad Helsinki. Het eiland is vooral bekend als de locatie van het gelijknamige openluchtmuseum. Het 46 ha grote eiland behoort tot het stadsdeel Meilahti en is door een 200 m lange voetgangersbrug verbonden met het vasteland. Het openluchtmuseum Seurasaari (Seurasaaren ulkomuseo) werd in 1909 gesticht door etnoloog Axel Olai Henkel, naar het voorbeeld van Skansen in Stockholm. Initiatiefnemers waren de schilder Akseli Gallen-Kallela en de architect Yrjö Blomstedt, die een met sloop bedreigde boerderij uit Midden-Finland naar deze plek lieten overbrengen. Inmiddels staan er 30 gebouwengroepen met 87 plattelandsgebouwen uit alle delen van Finland, waarvan de houten kerk van Karuna uit 1686 het oudst is. Het museum is een onderdeel van het Nationaal Museum van Finland. Jaarlijks wordt op het eiland een grote brandstapel afgebrand voor het midzomernachtfeest. Ook bevindt zich op Seurasaari een van de weinige nudistenstranden van Finland. Fotogalerij Externe links Officiële website openluchtmuseum Seurasaari op de website van Helsinki
Seurasaari

Seurasaari (szw. Fölisön) – wyspa w Finlandii w Helsinkach nad Zatoką Fińską. Położenie i wykorzystanie Wyspa leży kilka kilometrów na północny zachód od centrum Helsinek. Jest połączona z lądem stałym ponad dwustumetrowym drewnianym mostem. W lecie istnieje połączenie promowe z Kauppatori. Wyspa jest niezamieszkana i utrzymana w stylu parku. Odbywają się na niej liczne imprezy, m.in. święto Juhannusa. Na wyspie znajduje się skansen. Historia Park na wyspie powstał w roku 1890. Park od początku był miejscem ogólnodostępnym, choć niezbyt lubianym przez wyższe warstwy społeczne, toteż odbywające się tam imprezy taneczne w dwóch pawilonach przyciągały głównie pospólstwo, które doprowadziło do zniszczenia wyspy. W 1910 wybudowano skansen i wyspa straciła odium miejsca nieodpowiedniego dla ludzi o wyższym statusie. Skansen Muzeum zostało założone w roku 1909. W jego skład wchodzi 87 budynków z czasów od XVII do XX wieku, wybudowanych w stylach z różnych części Finlandii. Na jego terenie znajdują się dwie kompletnie wyposażone farmy Antti i Kahiluoto ze środkowej Finlandii i drewniany kościół Karuna z 1686 roku oraz probostwo z Iisalmi. Przypisy
Fölisön

Fölisön (finska: Seurasaari) är en ö på 46 hektar i Helsingfors med ett friluftsmuseum. Fölisön är också ett välkänt utfärds- och rekreationsområde som lämpar sig väl för picknick, solbad och promenader. Förutom friluftsmuseet finns det också en restaurang och två badstränder, varav den ena är en nudiststrand. Folkparken har sedan 1890-talet varit ett populärt utflyktsmål och till en början kunde man endast ta sig dit med båt. En bro byggdes 1891–1892. Ön besöks årligen av tiotusentals människor, med midsommarafton som den allra mest populära besöksdagen. Fölisön ägs av Helsingfors stad medan Museiverket ansvarar för friluftsmuseet. Fölisöstiftelsen sköter alla större evenemang och stöder byggnadsverksamheten på ön. Man kommer till ön med buss 24 från Helsingfors centrum eller på sommaren med båt från Salutorget. Ön består av bergiga kullar, fuktiga sänkor och lundar. Den södra stranden är ett skyddat fågelområde. Det finns gott om halvtama ekorrar på ön. Under sommaren finns det även får på Fölisön. Fölisöns friluftsmuseum Friluftsmuseet fick sin början 1909 då torpet Niemelä flyttades till ön. Konstnären Akseli Gallen-Kallela och arkitekten Yrjö Blomstedt ville rädda allmogebyggnader som hotade att försvinna. Filosofie doktor Axel Olai Heikel spelade en viktig roll i flyttandet av byggnader och blev museets intendent. Heikels mål var att flytta typiska byggnader från varje landskap och visa traditionell byggnadskultur för stadsborna. På den tiden var friluftsmuseer populära i Europa och man använde bland annat Skansen i Stockholm som förebild. Museet, som ursprungligen drevs i privat regi, övertogs av staten 1913 och administreras av Museiverket. Till Fölisöns byggnadsbestånd hör över 30 byggnadshelheter och 88 enskilda byggnader från 1600- till 1800-talet. Den mest kända byggnaden är Karuna gamla kyrka (1686) från Egentliga Finland och är under sommaren en populär bröllopskyrka. Framför kyrkan ligger museets grundare Heikel begravd. Kompletta gårdar är bland annat Niemelä torp från Konginkangas och Anttis hus med sluten gård från Säkylä. De högre stånden representeras av Kahiluoto herrgård från Tövsala, samt Idensalmi prästgård. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Fölisön. Museiverket – Fölisöns friluftsmuseum Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från finskspråkiga Wikipedia.
Норра Кваркен

Норра Кваркен или Северен Кваркен (на шведски: Norra Kvarken; на фински: Merenkurkku) е проток в Балтийско море, сързващ северната (Боттенвинк) и южната (Боттенхав) части на Ботническия залив и разделящ териториите на Швеция на северозапад и Финландия на югоизток. Ширина 75 km. Групата шведски острови Холмьоарма (най-големи Холмьон и Енгесьон) го разделят на два обособени протока – Естра Кваркен (Източен Кваркен) и Вестра Кваркен (Западен Кваркен). Дълбочината на Естра Кваркен е 6 – 7 m, а на Вестра Кваркен – 29 m. Югоизточно от Норра Кваркен са разположени групата фински острови Кваркен (най-голям остров Райпалуото). Теченията в протока зависят от ветровете и атмосферното налягане. През зимата замръзва. На шведския бряг на протока е разположен град Умео, а на финландския – град Вааса. Източници
Kvarken

Kvarken (ortografia alternativa Quark, en suec Kvarken, en finès Merenkurkku «gola del mar»; o Kvarken del Nord, en contraposició a Kvarken del sud) és l'estreta regió al golf de Bòtnia que separa la Badia de Botnia (la part interior del golf) del Mar de Bòtnia. La distància de la costa sueca a la costa finesa és d'uns 80 km, mentre que la distància entre les illes ultraperifèriques és de només 25 km. La profunditat de l'aigua a la regió Kvarken és només de 25 metres. La regió també té una inusual taxa d'augment de la terra, al voltant d'1 cm l'any. A la banda finesa del Kvarken, hi ha un gran arxipèlag, l'Arxipèlag de Kvarken, que inclou les grans illes Replot, Björkö i més de 5.600 illes més petites. La major part pertany al municipi de Korsholm. La majoria de les illes petites estan habitades. L'arxipèlag és menor en el costat suec de la regió, i les illes tenen les costes molt més escarpades. La regió de Kvarken va ser històricament important també, perquè el correu s'enviava a través de Kvarken quan el mar estava completament congelat entre la costa sueca i la finlandesa. Aquesta via de correu es va utilitzar sovint durant el període de la dominació sueca. Durant l'Edat de Gel, la regió de Kvarken estava situada sota la capa de gel Fenoescandinava. Quan la capa de gel es va retirar de la zona fa uns 9.600 anys, la terra, que havia estat compactada sota el pes del gel, es va expandir ràpidament en un procés conegut com a rebot isostàtic. La regió de Kvarken és coneguda per tenir algunes de les taxes més ràpides d'aixecament a la Terra, havent-se elevat 285 metres des de la retirada glacial. Continua aixecant-se, demostrant els efectes de la desglaciació sobre els arxipèlags plans i poc profunds. L'Arxipèlag de Kvarken també és notable per les seves formacions úniques de morrena (anomenades morrenes de De Geer), que formen agrupacions regulars que són paral·leles al front de gel. S'estima que d'aquí a uns 2.000 anys, el fons marí d'aquesta zona s'elevarà per sobre de l'aigua, dividint el golf de Bòtnia en un golf sud i un llac nord. El 2006, parts de l'Arxipèlag de Kvarken van ser afegides com a extensió al Patrimoni de la Humanitat de Höga Kusten (situada a la costa occidental del golf de Bòtnia) a Suècia, a causa de la seva destacada demostració de rebot isostàtic, i la influència de la retirada glacial en l'evolució de les formes del relleu i la topografia. Les parts més fineses del lloc Patrimoni de la Humanitat de Höga Kusten/Arxipèlag de Kvarken estan situades al municipi de Korsholm. En el grup d'illes del "centre" de la regió de Kvarken –en suec anomenat Valsörarna, en finès Valassaaret– hi ha un far de 36 m d'alçada dissenyat per Henry Lepaute, on van treballar Gustave Eiffel a l'oficina d'enginyeria. La similitud estructural entre el far (construït el 1885) i la Torre Eiffel (construït el 1889) és prou evident. El far està automatitzat, com la majoria dels fars a Finlàndia. Referències Enllaços externs Höga Kusten tourism website (anglès) UNESCO World Heritage profile (anglès)