NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Eckerö kyrka

Eckerö kyrka är en kyrkobyggnad i Kyrkoby i Eckerö kommun på Åland. Kyrkan är från slutet av 1200-talet och tillägnad martyrhelgonet St Laurenzius (St Lars). Kyrkan är församlingskyrka i Eckerö församling. Historia Platsen vittnar om aktivitet långt tillbaka i tiden. Strax norr om kyrkan ligger ett gravfält från järnåldern, och ytterligare en lite bit norrut passerar den gamla postrotevägen mellan Sverige och fasta Finland. Funna mynt, gravläggningar samt kyrkans lillklocka indikerar att en äldre kyrka funnits på platsen, sannolikt byggd i trä. Även på Signilskär ca 12 km väster om Eckerö kyrka finns ruinerna av ett kapell från medeltiden, eventuellt även detta från sent 1200-tal. Kyrkobyggnaden Den första stenkyrkan byggdes i slutet av 1200-talet i åländsk röd granit. Det ovanligt breda tornet byggdes till 1467. Väggmålningarna kom till under senmedeltiden. Det finns en målning av en biskop med en dopfunt som kan vara en avbildning av kyrkans dopfunt i trä. Inventarier Dopfunt i trä från senmedeltid Madonna i trä – gotländskt arbete från ca 1300 Krucifix från 1300-talet Lillklocka från tidigt 1200-tal – alltså äldre än stenkyrkan Altartavla från1876 målad av Bernhard Reinhold Orgel Ravanderorgel 1861 byggde Adam Ravander en orgel. Den stod på läktaren på södra sidan. Orgeln flyttas 1927. 1983 restaureras orgeln av Hans Heinrich och flyttas då till sin ursprungliga plats. Kangsalaorgel 1927 bygger Kangasala en orgel med 7 stämmor. Orgeln rivs 1974. 1974 bygger Hans Heinrich en orgel med 7 stämmor. 1990 placeras en digitalorgel på västläktaren bakom Kangasalafasaden Referenser Vidare läsning Hiekkanen, Markus (2020). Finlands medeltida stenkyrkor. Stockholm: Kungl. Vitterhets historie och antikvitetsakademien. sid. 460-465. Libris n0bnsbs4l2bcgvwv. ISBN 9789188763112 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Eckerö kyrka.
Elielinaukio

Elielinaukio (Swedish: Elielplatsen) is a square on the west side of the Helsinki Central Station in the heart of Helsinki, Finland. It is named after the railway station designer Eliel Saarinen. The square is for the most part the departure and arrival platforms for regional buses. At the northern end of the square is the Holiday Inn Hotel and at the southern end is the restaurant Vltava. On the west side are the Main Post Office and Sanomatalo. History On the site of the square used to be a small railway yard, an express luggage wing, which served as a kind of wholesale arrangement area. After its demolition, the area was used as a parking space. The new town plan south of Töölönlahti was completed in 1996, and it also included Elielinaukio. The area then passed into city ownership in accordance with an agreement between the city and the country. New Eliel The New Eliel (Finnish: Uusi Eliel; Swedish: Nya Eliel) is a project launched in 2017, in which the square will be developed, among other things, through new construction. Construction can be a business, operational, service and cultural space, but it should take into account the historical nature of the area and preserve the Vltava building, which is more than a hundred years old. The upper limit of the building height is about 44 meters above sea level, i.e. the construction must not be higher than the Post Office. The area enables the creation of new jobs in the city center with good public transport connections. The project is also intended to develop the flow of pedestrian traffic around the railway station. The total construction target in the planning area was initially 40,000 square meters, but it has since been decided to reduce the volume target for the project by about a quarter. An international architectural competition was held at the end of 2020 to develop Elielinaukio and also the adjacent Railway Square, of which five proposals for the competition were announced in March 2021. Gallery References External links Media related to Eliel Square at Wikimedia Commons New Eliel (in English)
Place d'Eliel

La place d'Eliel (en finnois : Elielinaukio, suédois : Elielplatsen) est une place située à l'Ouest de la gare centrale au centre d'Helsinki en Finlande. Présentation Elielinaukio est une place du côté ouest de la gare centrale. au centre-ville d'Helsinki. La place est nommée en l'honneur d'Eliel Saarinen, le concepteur de la gare centrale. Elle est occupée par les terminus des bus régionaux qui ont été mis en service le 27 octobre 2000. Les bus circulent depuis et vers Elielinaukio le long de Töölönlahdenkatu, qui mène à Mannerheimintie. Au nord de la place se trouve l'hôtel Holiday Inn, à son Est la gare centrale, à son extrémité méridionale le restaurant Vltava (fi) et à son extrémité occidentale les immeubles Postitalo et Sanomatalo. Toutefois des projets de construction sont en cours d'élaboration. Bus au départ de la place Galerie Références Voir aussi Liens externes Cartes des quais Horaires Articles connexes Bus de la région d'Helsinki Centre ville d'Helsinki Finnair City Bus Töölönlahdenkatu Portail d’Helsinki Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Elielplatsen

Elielplatsen (finska: Elielinaukio) är en öppen plats väster om Helsingfors järnvägsstation. Platsen har fått sitt namn av Eliel Saarinen som är arkitekten bakom järnvägsstationen. Från Elielplatsens bussterminal avgår flera regionala busslinjer mot Esbo och Vanda, samt flygbussen till Helsingfors-Vanda flygplats. Runt Elielplatsen finns, förutom järnvägsstationen, Sanomahuset, hotellet Holiday Inn, Posthuset och en restaurang som finns i Finnairs före detta byggnad mitt på Elielplatsen. Under platsen finns parkering.
Elisabetsskvären

Elisabetsskvären (finska: Liisanpuistikko) är en park i stadsdelen Kronohagen i södra Helsingfors. Parken ligger vid stranden mellan Manegegatan och Elisabetsgatan. Krigsmuseet, den forna kasernbyggnaden för Nylands bataljon, ligger vid skvärens norra kant. Byggnaden byggdes år 1883 efter ritningar av arkitekt Evert Lagerspetz. Elisabetsskvären har anor från början av 1800-talet. Skvärens ursprungliga form var oval.
St. Michael (Finström)

Die evangelisch-lutherische Kirche St. Michael in Finström auf der zu Finnland gehörenden Inselgruppe Åland ist eine mittelalterliche Kirche, deren Wurzeln bis ins 12. Jahrhundert reichen. Ihr heutiges Aussehen dürfte aus dem 15. Jahrhundert stammen. Im Inneren befinden sich zahlreiche mittelalterliche Einrichtungsgegenstände. Geschichte Das Alter der St.-Michaels-Kirche ist schwierig zu bestimmen. Bei Ausgrabungen 1969–70 stieß man auf Reste einer Holzkirche, die aus dem Ende des 12. Jahrhunderts stammen dürften. Wann die Steinkirche errichtet wurde, ist unbekannt. Alles deutet darauf hin, dass es in der Mitte des 15. Jahrhunderts zu einem umfassenden Umbau der Kirche gekommen ist. Die oberen Teile des Langschiffes einschließlich der Gewölbe wurden 1450 fertiggestellt, gleichzeitig auch das Waffenhaus und die Sakristei. Der Turm entstand 1467. Ausstattung Die Wandgemälde wurden 1450 von verschiedenen Meistern gemalt. Fragmente älterer Kalkgemälde lassen sich an der Chorwand erahnen. Die Kalkgemälde sind ungewöhnlich gut erhalten und tragen zu der besonderen Schönheit und Stimmung in der Kirche bei. Zu sehen sind u. a. Apostel mit lateinischen Sätzen des Glaubensbekenntnisses („Apostelcredo“). Mehrere Holzfiguren aus dem Mittelalter findet man an mehreren Stellen in der Kirche. Eine Skulptur von etwa 1180 mit einem dazugehörigen Schrein von 1230 stellt den Schutzheiligen Michael dar. Der übrige Kulturschatz stammt aus der Mitte des 15. Jahrhunderts, so eine weitere Skulptur des Erzengels Michael, des St. Antonius, des Schmerzenträgers und des St. Erik. Der hölzerne Kopf im Turmgewölbe wurde aus åländischer Kiefer um etwa 1185 geschnitzt. Das Altarretabel ist von 1460. Die Hauptgruppe besteht aus einer Pietà, der tote Erlöser in den Armen seiner Mutter, Josef von Arimathäa und Nikodemus. Links wird die Gruppe von St. Michael, St. Ingrid aus Skännige und St. Henrik begleitet, rechts von St. Georg, St. Birgitta und St. Sigfried. Das Triumphkreuz stammt vermutlich aus der ersten Hälfte des 15. Jahrhunderts. Das Votivschiff wurde der Kirche von Bootsmännern aus dem Norden der Gemeinde 1688 geschenkt. Die Kanzel aus dem Jahr 1703 ist achteckig und hat einen Schalldeckel. Das Chorfenster besteht aus einem Glasgemälde mit dem Titel „Weltversöhnung“, ein Werk von Lennart Segerstråle von 1947. Die Orgel im Chor wurde 1974 von Hans Heinrich gebaut. Die alte Orgel im Waffenhaus ist ein Unikat von 1768. Literatur Kirchenführer St. Mikaels kyrka i Finström, ohne Datum, ohne Ort Einzelnachweise Weblinks Infos auf der Website der Kirchengemeinde Finström-Geta
St Michael's Church, Finström

St Michael's Church is a late medieval Lutheran stone church in Finström in Åland Islands. The church, dedicated to Saint Michael, represents a significant example of late medieval ecclesiastical architecture in the Åland archipelago. According to research conducted by Markus Hiekkanen, the construction of the nave can be precisely dated to the period between 1445 and 1460, with stylistic parallels evident in contemporary ecclesiastical structures throughout Southwest Finland and Uusimaa region. Archaeological evidence suggests that a wooden predecessor likely occupied the site, with its 13th-century stone sacristy subsequently incorporated into the present structure. The construction of Finström Church proceeded in phases throughout the 15th century rather than as a single campaign. The interior vaulting, porch, and bell tower are attributed to the latter half of the century, with Hiekkanen specifically dating the tower construction to between 1465 and 1470. Architecture and interior The church's interior demonstrates sophisticated masonry techniques, featuring vaulted construction in natural stone. The structural integrity is enhanced by transverse arches and projecting wall pillars, between which wide round-arched openings create spatial continuity. A restoration programme was undertaken between 1967 and 1970. The church accommodates 435 congregants and houses an 18-stop organ constructed by Hans Heinrich in 1974. This instrument replaced the previous organ dating from 1768, which remains in working condition and is situated in the church porch. The altarpiece, a stained glass composition entitled Atonement of Sins, was created by Lennart Segerstråle in 1947. The 17th-century pulpit occupies a position to the right of the altar. The church also preserves several medieval sculptures alongside a 15th-century altarpiece. The church tower is believed to have served as inspiration for the tower of Tampere Cathedral, designed by architect Lars Sonck, who spent his formative years in Åland, where his father served as vicar of Finström. According to Hiekkanen's research, the master builder responsible for the church's construction drew inspiration from the steeples of German coastal cities, as well as from the towers of Turku Cathedral and St Nicholas' Church in Tallinn, Estonia. The churchyard contains a commemorative statue of Frans Peter von Knorring, who served as vicar of Finström from 1834 to 1875 and was the founding father of the Åland educational system. Images References
Sint-Michaëlkerk (Finström)

De Sint-Michaëlkerk in Finström op het Fasta Åland, het hoofdeiland van de Finse regio Åland, is een stenen kerk uit de late 13e eeuw. De kerk is gewijd aan de aartsengel Michaël. Geschiedenis Tijdens archeologische opgravingen in 1969-70 werd onder de kerk de stenen fundering van een kleinere kerk (ca. 14 x 8 m) gevonden. Deze houten kerk dateerde waarschijnlijk uit de 12e eeuw. De kerk lag toen aan een baai, zodat hij ook per schip bereikt kon worden. Door de postglaciale opheffing is deze baai al lang geleden drooggevallen; er resteert nog een meertje achter de kerk: Prästträsket. Opmerkelijk is dat zich op deze locatie, anders dan de meeste andere kerken uit Åland, geen oudere begraafplaats uit de ijzertijd bevindt. Wel is bij een opgraving in 1949 een groep vroegmiddeleeuwse graven gevonden. Deze hoorden vermoedelijk bij die oudere houten 12e-eeuwse kerk. De huidige, stenen kerk werd waarschijnlijk aan het eind van de 13e eeuw gebouwd, in een periode waarin verspreid op Åland meerdere stenen kerken gebouwd zijn. Dit is onder andere herleid uit de vondst van een muntenschat in de sacristie. Deze munten moeten ergens in de jaren 1280 zijn geslagen. De huidige kerk werd gebouwd uit plaatselijk rood rapakivi-graniet. In het midden van de 15e eeuw werd de kerk ingrijpend uitgebreid: de sacristie werd verhoogd, het schip kreeg een tamelijk complex en uniek gewelf, het kerkportaal werd recht tegenover de sacristie toegevoegd waardoor het plattegrond van de kerk een kruisvorm kreeg, en de toren werd in 1467 toegevoegd. Anders dan bij de meeste andere kerken die in deze periode zijn gebouwd, werd de toren niet los tegen het schip aan 'geplakt', maar maakt hij bouwtechnisch deel uit van het schip. Uit de dikkere pijlers recht onder de toren kan worden afgeleid dat men bij de bouw al rekening gehouden had met deze uitbreiding. De toren kreeg vier kleinere, markante, hoektorentjes. De noordgevel is altijd raamloos gebleven, in tegenstelling tot veel andere kerken in die tijd. Na deze verbouwing kreeg de kerk tal van muurschilderingen die van verschillende meesters lijken te komen. Ze beschrijven uiteenlopende kerkelijke motieven. Ze zijn uitzonderlijk goed bewaard gebleven. Tot aan de reformatie was deze kerk Dominicaans. De reformatie heeft naar omstandigheden relatief weinig gevolgen gehad voor het gebouw. In die periode is het onderhoud niet onderbroken geraakt, en werden alleen de muren wit gekalkt. In de 19e eeuw vond nog een kleine renovatie plaats waarbij de ramen aan de zuidkant werden vergroot. F.P. von Knorring De bekende Ålandse onderwijzer, hervormer en predikant Frans Peter von Knorring, die in de 19e eeuw een aanzienlijke bijdrage heeft geleverd aan de ontwikkeling van Åland, heeft het belangrijkste deel van zijn leven in Finström gewoond en gewerkt. Hij was vanaf 1834 voorganger van deze kerk en hij ligt naast de kerk begraven. Voor de kerk staat een prominent standbeeld van hem. Externe link (sv) Kyrkor.ax: Finströms kyrka
Finströms kyrka

Finströms kyrka är en kyrkobyggnad i Finström på Åland. Kyrkan, från slutet av 1200-talet, är tillägnad Sankt Mikael och är den bäst bevarade medeltida byggnaden i Finland.[källa behövs] Sankt Mikael är avbildad i kyrkan i form av två träskulpturer och en kalkmålning. När kyrkan byggdes låg den vid en havsvik som numer är avskuren i och med landhöjningen. Kyrkobyggnaden Spår av en mindre kyrka har hittats inne i Finströms kyrka. Träskulpturen den leende Mikael och ett antal mynt som pekar på att träkyrkan tillkom under 1100-talet. Den första stenkyrkan byggdes mot slutet av 1200-talet. Vid mitten av 1400-talet vidtogs stora ombyggnader av Finströms kyrka då sakristian förhöjdes, långhuset välvdes och vapenhuset och tornet tillkom. Reformationen medförde inte så stor påverkan på kyrkan. Underhållet fortsatte och väggarna vitkalkades på 1660-talet. Finströms kyrka är byggd i röd granit precis som de flesta av Ålands kyrkor, men i övrigt är likheterna inte så stora. Exempelvis är tornet en helt integrerad del av långhuset. Tornet är tydligt inspirerat av kyrktornet i Åbo domkyrka. Kyrkan har fått behålla sin fönsterlösa nordfasad till skillnad från andra åländska kyrkor. Långhuset är ett av de största i landskapet. Efter ombyggnaden på 1400-talet fick kyrkan heltäckande väggmålningar som verkar komma från flera olika mästare. Exempel på motiv: Sankta Anna, Yttersta domen, credosviten med apostlarna samt flera andra helgon som Sankta Gertrud, Katarina av Alexandria, heliga Birgitta, Sankt Olof och Sankt Henrik, Åbo domkyrkas helgon och Finlands skyddshelgon. Inventarier En träskulptur som föreställer den leende Sankt Mikael, sent 1100-tal En träskulptur ”Jätten Finn”, sent 1100-tal Ett krucifix från cirka 1430 En Sankt Mikaelskuptur från cirka 1450 som också är avbildad i en av väggmålningarna. En ekskulptur av den helige Antonius som är en kopia av en skulptur i Åbo domkyrka från 1450-talet Ett altarskåp från 1460 En kopia av statyn Sankt Göran och draken i Storkyrkan i Stockholm (invigd 1489). En doptavla sammansatt av äldre skulpturer, 1600-tal Galleri Orgel Gamla orgeln 1768 byggde Petter Lindqvist en orgel med 8 stämmor. Orgel skänktes av kaptenen Josias Ehrenmalm. Den kan vara ombyggd av Thulé på mitten av 1800-talet. 6 juli 1901 byggde K. A. Rosander, Hammarland om orgeln med nytt klaver, principalstämma 4', oktavkoppel och målad och förgylld. Nya orgeln 1974 byggde Hans Heinrich en orgel som placerades vid korets norra sida. Orgeln byggdes om av Hans Heinrich 2003 då han bytte ut Rauschqint 3 chor mot Kvintadena 2' och byggde till en Singend kornett 2'. Källor Vidare läsning Hiekkanen, Markus (2020). Finlands medeltida stenkyrkor. Stockholm: Kungl. Vitterhets historie och antikvitetsakademien. sid. 466-473. Libris n0bnsbs4l2bcgvwv. ISBN 9789188763112 Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Finströms kyrka. Finström−Geta församling
Église Saint-Pierre-et-Saint-Paul (Hamina)

L'église Saint-Pierre-et-Saint-Paul (finnois : Pietari-Paavalin kirkko) est une église orthodoxe à Hamina en Finlande. Histoire L'église est dédiée aux apôtres Pierre et Paul. L'édifice de style néoclassique et byzantin est conçu par Louis Visconti et construit en 1837. Le clocher de style néo-byzantin est construit en 1862. L'église est située à côté de la mairie d'Hamina, à l'endroit où se trouvait l'église Elisabeth construite en 1750 et détruite par l'incendie d'Hamina en 1821. Il en avait été de même pour l'église précédente, l'église Ulrique-Éléonore (bâtie en 1732, détruite en 1742). Liens externes (fi) « Kohde id:200961 Pietari Paavalin kirkko », Museovirasto (consulté le 3 février 2014) Liens internes Église orthodoxe de Finlande Liste des églises et chapelles de l'église orthodoxe de Finlande Références Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Finlande Portail du christianisme orthodoxe
Храм Петра и Павла (Хамина)

Храм Апостолов Петра и Павла (фин. Pietari-Paavalin ortodoksinen kirkko) — православный храм в центральной части города Хамина в Финляндии. Является главным храмом православного прихода Хамины Хельсинкской митрополии Финляндской православной церкви. История Храм был построен в центральной части Фридрихсгамской крепости в период с 1831 по 1837 год в неоклассическом стиле по проекту архитектора Давида Ивановича Висконти (по другим предположениям — Луи Висконти) и освящён в честь святых апостолов Петра и Павла. В 1830-х годах император Николай I передал территорию крепости городу Фридрихсгаму. В 1862 году к церкви была пристроена колокольня в русско-византийском стиле. В настоящее время храм включён в список памятников культурного наследия и находится под охраной музейного ведомства Финляндии. Примечания Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Храм Святых Апостолов Петра и Павла (Хамина) Pietari Paavalin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön rekisteriportaali. Museovirasto. (фин.)
Fredrikshamns ortodoxa kyrka

Fredrikshamns ortodoxa kyrka, (finska: Haminan ortodoksinen kirkko) eller De heliga apostlarna Petrus och Paulus kyrka, (Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko) är en finsk-ortodox kyrkobyggnad belägen i den centrala delen av staden Fredrikshamn, i landskapet Kymmenedalen, i södra Finland. Kyrkan är helgad åt apostlarna Petrus och Paulus och är församlingskyrkan för Fredrikshamns ortodoxa församling. Historik Fredrikshamns ortodoxa kyrka byggdes 1887. På kyrkans plats låg tidigare en luthersk kyrka, Elisabetkyrkan, som förstördes i Fredrikshamns brand 1821. Kyrkan Data och design Kyrkobyggnaden har nyklassicistisk och bysantinska inslag. Klocktorn Kyrkans nybysantiska klocktorn byggdes 1862. Bilder Se även Östortodoxa kyrkor Religion i Finland Källor Allmänna källor Kirkot | Visit Kotka-Hamina (visitkotkahamina.fi) Historialliset kohteet - Haminan kaupunki Pietarin-Paavalin kirkon muistokappeli (haminanmuseokatu.fi) Sivua ei löytynyt - Suomen ortodoksinen kirkko Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Fredrikshamns ortodoxa kyrka.
Cimetière d'Honkanummi

Le cimetière d'Honkanummi (finnois : Honkanummen hautausmaa) est un cimetière de l'association paroissiale d'Helsinki situé dans le quartier d'Hakkila à Vantaa en Finlande. Présentation Le cimetière est inauguré en 1951, et le premier enterrement a eu lieu en janvier 1957. Le cimetière a une superficie d'environ 76 hectares et a été conçu par les architectes Aili et Niilo Pulkka. Il est situé dans le quartier d'Hakkila à Vantaa, des deux côtés de la Vanha Porvoontie, et sa distance du centre d'Helsinki est d'environ 18 kilomètres. Les chapelle funéraires conçues par l'architecte Erik Bryggman sont construites en 1955. Un crématorium est ouvert en 1991 en lien avec la chapelle. Personnalités inhumées Les personnalités enterrées au cimetière sont: Références Voir aussi Liens externes Honkanummen hautausmaa Portail de la Finlande Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la mort
Furumo

Furumo (finska: Honkanummi) är en begravningsplats i stadsdelen Haxböle i Vanda stad, Södra Finlands län. Furumo ligger cirka 21 kilometer från Helsingfors centrum vid Gamla Borgåvägen. Begravningsplatsen invigdes 1951 och den första begravningen skedde 2 januari 1957 då chefen för statens biblioteksbyrå Mauno Kanninen begravdes. Begravningsområdet omfattar 76 hektar. Kapellet är planerat av Erik Bryggman 1955 och i anslutning till det byggdes ett krematorium 1991. Kända personer begravda på Furumo Väinö Bremer, flygare och olympiamedaljör Reino Helismaa, låtskrivare, sångare, underhållare Päiviö Hetemäki, minister, riksdagsledamot Huugo Jalkanen, poet, översättare, journalist Hilma Jalkanen, undervisningsråd, påverkare inom kvinnogymnastik, gift med Huugo Jalkanen Leo Jokela, skådespelare Albert Järvinen, musiker Eino Kilpi, minister, riksdagsledamot Kalevi Kilpi, riksdagsledamot, radioreporter Sylvi-Kyllikki Kilpi, riksdagsledamot, författare Gunnar Korhonen, Finnairs VD 1960-1987 Väinö Kotilainen, Enso-Gutzeits VD, minister under kriget Tapio Kullervo Lahtinen (pseudonym Kullervo), låtskrivare och kompositör Leevi Kuuranne, skådespelare Reino Kuuskoski, Högsta förvaltningsdomstolens president, statsminister Tapio M. Köykkä, uppfinnare och verksam inom ljudåtergivningsbranschen Juha Mannerkorpi, författare Mumien i Månsas, en man som låg sex år död i sin lägenhet innan han hittades Armas Salonen, professor Jussi Saukkonen, undervisningsråd, Samlingspartiets ordförande Kyllikki Solanterä, sångare, sånglärare, låtskrivare Gunnar Uotila, bildkonstnär Kurt Martti Wallenius, generalmajor, högeraktivist Antero Vartia, underhållnings- och filmkompositör Viljo Vesterinen, dragspelsartist Maria Åkerblom, ledare av väckelserörelse och predikant i sömnen