Fidži

Fidži, plným názvem Fidžijská republika, je ostrovní stát v Melanésii, která je součástí Oceánie, v jižním Tichém oceánu. Leží přibližně 2 500 km severovýchodně od Austrálie, východně od Vanuatu, jižně od Tuvalu a západně od Tonga. Fidži tvoří souostroví více než 330 ostrovů – z nichž je trvale obydleno asi 110 – a více než 500 ostrůvků, většina vznikla vulkanickou činností. Dva hlavní ostrovy, hornaté, sopečného původu s geotermální aktivitou, Viti Levu a Vanua Levu tvoří skoro 90 % rozlohy souostroví. Podnebí je tropické přímořské. Na ploše 18 000 km² žije 930 000 obyvatel. Hlavním městem je Suva, největší je Nasinu, mezi další velká města patří Lautoka, Nadi a Nausori. Celkem 63 % obyvatel domorodí Fidžijci, 32 % Indofidžijci a 1 % Rotumané. Oficiální jazyky jsou angličtina, fidžijština a hindustánština, dvě třetiny obyvatel se hlásí ke křesťanství, 28 % k hinduismu. Lidé obývají Fidži již od druhého tisíciletí před naším letopočtem – nejprve Austronésané a později Melanésané, přičemž se zde projevovaly i polynéské vlivy. Evropané poprvé navštívili Fidži v 17. století. V roce 1874, po krátkém období, kdy bylo Fidži nezávislým královstvím, Britové založili kolonii Fidži. Fidži fungovalo jako kolonie britské koruny až do roku 1970, kdy získalo nezávislost a stalo se známým jako Dominion Fidži. V roce 1987, po sérii státních převratů, vojenská vláda, která se chopila moci, vyhlásila republiku. Při dalším státním převratu v roce 2006 se moci chopil vojenský důstojník Frank Bainimarama. V roce 2009 fidžijský Nejvyšší soud rozhodl, že vojenské vedení je nezákonné. V té době prezident Ratu Josefa Iloilo, kterého si armáda ponechala jako formální hlavu státu, formálně zrušil ústavu z roku 1997 a znovu jmenoval Bainimaramu prozatímním předsedou vlády. Později v roce 2009 nahradil Iloila v úřadu prezidenta Epeli Nailatikau. V září 2014 se po letech odkladů konaly demokratické volby; mezinárodní pozorovatelé volby označili za důvěryhodné. Fidži je unitární parlamentní republika, hlavou státu je prezident a zákonodárnou moc má jak vláda, tak jednokomorový parlament. Fidži má jednu z nejrozvinutějších ekonomik v Tichomoří díky svým bohatým lesním, nerostným a rybím zdrojům. V indexu lidského rozvoje se umístilo na 111. místě. Hlavními zdroji devizových příjmů jsou vývoz balené vody a cukrové třtiny, cestovní ruch a převody peněz od Fidžijců pracujících v zahraničí. Fidži je členem Organizace spojených národů, Světové obchodní organizace, Fóra tichomořských ostrovů, Tichomořského společenství, Organizace afrických, karibských a tichomořských států a Britského společenství národů. Název Fidži, v angličtině psáno Fiji, je tongský přepis názvu hlavního ostrova Viti Levu („velké Viti“). Viti znamená v polynéštině „ostrov“. Oficiální popis vzniku tohoto jména uvádí: Dějiny Ostrovy byly osídleny před více než 3000 lety – nejprve Austronésané a později Melanésané, přičemž se zde projevovaly i polynéské vlivy. První obyvatelé Fidži přišli z jihovýchodní Asie dlouho před prvním kontaktem s evropskými průzkumnými výpravami v 17. století. Nizozemský mořeplavec Abel Tasman byl prvním známým evropským návštěvníkem Fidži; v roce 1643 při hledání Velkého jižního kontinentu spatřil severní ostrov Vanua Levu a ostrov Taveuni. Natrvalo se zde Evropané usadili až v 19. století. Ostrovy přišly pod britskou správu jako kolonie v roce 1874. V roce 1970 získaly nezávislost. V roce 1987 došlo k porušení demokratických principů, během dvou vojenských převratů, nepokoji vyvolanými sílícím vlivem indofidžijské komunity. V roce 1990 ústava uzákonila fidžijskému etniku kontrolu v zemi, avšak vedla k silné emigraci Indů. Silný populační úbytek měl za následek ekonomické obtíže, ale byla zajištěna převaha Melanésanů. Dodatky uzákoněné v roce 1997 upravily ústavu do spravedlivější podoby. Svobodné míruplné volby v roce 1999 skončily vládou vedenou Indofidžijci. O rok později byla sesazena převratem vedeným konzervativním fidžijským nacionalistou Georgem Speightem. Demokracie byla obnovena koncem roku 2000 a Laisenia Qarase, který vedl prozatímní vládu, byl zvolen premiérem. Fidžijské členství ve Společenství národů bylo pozastaveno v návaznosti na protidemokratické aktivity spojené s pučem z roku 2000 a dalším pučem v roce 2006. Dne 5. prosince 2006 došlo na Fidži k vojenskému převratu, při němž fidžijská armáda pod vedením Franka Bainimaramy svrhla údajně slabou zkorumpovanou vládu Laisenia Qaraseho, která vzešla z demokratických voleb v květnu 2006. Frank Bainimarama dočasně převzal veškeré prezidentské pravomoci a slíbil brzké uspořádání demokratických voleb, ale jejich termín neupřesnil. V lednu 2007 předal prezidentský úřad zpět Ratu Josefa Iloilovi a následující den byl ustanoven dočasným předsedou vlády. Okolní státy i mezinárodní organizace považovaly puč za nezákonný a země byla kvůli němu na několik let vyloučena z Commonwealthu. V roce 2009 fidžijský Nejvyšší soud rozhodl, že vojenské vedení je nezákonné. V té době prezident Ratu Josefa Iloilo, kterého si armáda ponechala jako formální hlavu státu, formálně zrušil ústavu z roku 1997 a znovu jmenoval Bainimaramu prozatímním předsedou vlády. Později v roce 2009 nahradil Iloila v úřadu prezidenta Epeli Nailatikau. V září 2014 se po letech odkladů konaly demokratické volby; mezinárodní pozorovatelé volby označili za důvěryhodné. Vzhledem k velikosti země má Fidži mimořádné ozbrojené síly a dlouhodobě patří mezi hlavní přispěvatele mírových sil OSN. 20. února 2016 zasáhla souostroví tropická cyklóna Winston, nejsilnější zaznamenaná bouře v historii měření v jižním Tichomoří. Živel zničil stovky domů a zabil nejméně 21 lidí. Státní symboly Vlajka Fidžijská vlajka je tvořena světle modrým listem o poměru stran 1:2 s Union Jackem v kantonu a štítem státního znaku ve vlající části. Znak Fidžijský státní znak je tvořen stříbrným štítem, rozděleným červeným svatojiřským křížem na čtyři pole. V prvním poli jsou tři zelené stvoly cukrové třtiny, ve druhém zelená kokosová palma, ve třetím stříbrná holubice se zelenou olivovou snítkou v zobáku a ve čtvrtém zlatý trs banánů. V červené hlavě štítu je zlatý anglický lev s hnědým kakaovým bobem v tlapách. Nad štítem je stříbrnočervená točenice, nad ní místní loď s plachtou. Štítonoši jsou dva melanéští bojovníci v suknicích a s tradičními zbraněmi. Pod štítem je růžovostříbrná (zlatě podšitá) stuha s nápisem Rerevaka na Kalou ka doka na Tui (česky Boha se boj a krále cti). Hymna Fidžijská hymna je píseň Meda Dau Doka. Melodie byla upravena roku 1911 z písně Charlese Austina Milese Dwelling in Beulah Land. Text a hudbu napsal Michael Francis Alexander Prescott. Geografie Fidži je ostrovní země v Melanésii, která je součástí Oceánie v jižním Tichém oceánu. Leží východně od francouzské Nové Kaledonie a od Vanuatu, jižně od Tuvalu a západně od Tonga. Nachází se přibližně 2 500 km severovýchodně od Austrálie a 2 000 km severoseverovýchodně od Nového Zélandu. Fidži tvoří souostroví skládající se z 332 ostrovů – z nichž je trvale obydleno asi 106 – a 522 menších ostrůvků; většina vznikla sopečnou činností. S celkovou rozlohou 18 274 km² je Fidži pátý největší samostatný stát v Oceánii (po Austrálii, Papui Nové Guineji, Novém Zélandu a Šalomounových ostrovech). Leží mezi 176° 53′ východní délky a 178° 12′ západní délky a (kromě Rotumy) mezi 15° 42′ a 20° 02′ jižní šířky. Souostroví Rotuma se nachází asi 410 km severně od souostroví,. Poledník 180° prochází ostrovem Taveuni, ale mezinárodní datová hranice je uhnuta, aby poskytovala jednotný čas (UTC+12) pro celé souostroví Fidži. Ostrovy jsou hornaté, s vrcholy dosahujícími výšky přes 1 300 m, a pokryté hustými tropickými lesy. Ostrovy souostroví jsou uspořádány do tvaru podkovy, poseté četnými korálovými atoly a omývané Korským mořem. Dva nejdůležitější ostrovy jsou Viti Levu (10 429 km²) a Vanua Levu (5 556 km²), které dohromady tvoří skoro 90 % celkové rozlohy země. Nejvyšším bodem ostrova Viti Levu je vyhaslá sopka Tomanivi (1 324 m), která je také nejvyšším bodem Fidži. Na tomto ostrově se nachází hlavní město Suva a žije zde téměř tři čtvrtiny obyvatelstva. Mezi další významná města ostrova patří Nadi (kde se nachází mezinárodní letiště) a Lautoka, druhé největší město Fidži, kde dominuje cukrovarnictví a námořní přístav. Vnitrozemí ostrova Viti Levu je kvůli svému terénu řídce osídlené. Oba ostrovy mají rozsáhlá ložiska vápence a vyznačují se převážně hornatým a členitým reliéfem, který podél pobřeží přechází v rovinné pásy. Hlavními městy na ostrově Vanua Levu jsou Labasa a Savusavu. Mezi další ostrovy a ostrovní skupiny patří Taveuni a Kadavu (třetí a čtvrtý největší ostrov), Koro, skupina Mamanuca (nedaleko Nadi) a skupina Yasawa, které jsou oblíbenými turistickými destinacemi, souostroví Lomaiviti u Suvy a odlehlé souostroví Lau. Ceva-i-Ra je neobydlený útes, který se nachází asi 460 km jihozápadně od hlavního souostroví.Fidži leží na severovýchodním cípu Indicko-australské desky, kde se v oblasti Fidžijské pánve noří pod Tichomořskou desku. Fidži je součástí Tichomořského ohnivého kruhu. Řeky a vodní toky jsou na Fidži skromné; pouze ostrov Viti Levu protékají významnější toky, jako jsou Sigatoka a Rewa, s délkou 145 km nejdelší řeka na souostroví. Podnebí Na Fidži panuje klima tropického deštného pralesa a tropické monzunové podnebí (Af a Am podle Köppenovy klasifikace podnebí). Teplé období trvá od listopadu do dubna a chladnější období od května do října. Průměrná teplota v chladném období činí 22 °C. Srážky jsou proměnlivé, přičemž v teplém období jsou srážky silnější, zejména ve vnitrozemí. Na větších ostrovech jsou srážky silnější v jihovýchodní části ostrovů než v severozápadní části, což má dopad na zemědělství v těchto oblastech. V hlavním městě Suvě spadne za rok v průměru 3000 mm srážek (nejméně v červenci 136 mm, nejvíce v březnu 374 mm), což je více srážek než v Nadi, kde spadne cca 1800 mm za rok (nejméně v červenci 47 mm a nejvíce v březnu 324 mm) nebo na druhé straně ostrova Viti Levu. Na srážky mají významný vliv jevy El Niño a La Niña. Větry jsou mírné, i když tropické cyklóny se vyskytují přibližně jednou ročně (10–12krát za deset let). V některých případech mohou způsobit vážné škody a mnoho úmrtí. V roce 2016 způsobila tropická cyklóna Winston (nejintenzivnější známá bouře na jižní polokouli) po svém příchodu na Fidži rozsáhlé škody a postihla stovky tisíc lidí. O několik let později způsobil rozsáhlé škody také cyklón Harold. Flora, fauna, biodiverzita Pobřeží pokrývají mangrovové porosty, zatímco vnitrozemí větších ostrovů přirozeně dominuje tropický deštný prales (na návětrných stranách) nebo savanové formace. Díky své izolované poloze se na Fidži vyskytuje jedinečná flóra a fauna, kterou tvoří druhy, jimž se – nebo jejich předkům – podařilo překonat rozlehlost Tichého oceánu, a to především ze západu. K tomu došlo buď vlastními silami (například u mořských ptáků), nebo pasivně, například unášeni plovoucími troskami, případně v průběhu katastrofických událostí, jako jsou tsunami nebo tropické cyklóny. Rostlinný porost ostrovů je dobře zachován, dvě třetiny rozlohy Fidži tvoří lesní oblasti. Většinu lesních ploch tvoří tropické stálezelené lesy, které se vyznačují druhovou rozmanitostí. V těchto lesích rostou stromovité kapradiny, palmy a bambusy. Zbytek lesních ploch tvoří lesy, které v období sucha shazují listí. Sušší oblasti zabírá vlhká savana a podél řek rostou galerijní lesy. Nejsušší oblasti v západní části ostrovů jsou pokryty suchou travnatou savanou, kde rostou akácie a drobnolisté myrtovité stromy. Četné jsou korálové útesy. Fauna Fidži patří do polynéské oblasti australské kontinentální oblasti. Nejrozšířenější jsou plazi, k nimž patří mnoho druhů ještěrek a hadů. Četní jsou také ptáci. Savce zastupují divoké kozy, prasata a netopýři. Pro tuto oblast je charakteristické bohatství mořských živočichů, včetně mnoha druhů ryb. Politika Fidžijská republika je parlamentní zastupitelská demokratická republika, v níž je předseda vlády hlavou vlády a prezident hlavou státu, a v rámci více stranického systému. Výkonnou moc vykonává vláda, zákonodárnou moc mají jak vláda, tak fidžijský parlament, a soudní moc je nezávislá na výkonné i zákonodárné moci. Hlavou Fidžijské republiky je prezident. Je volen fidžijským parlamentem na základě nominace předsedy vlády nebo vůdce opozice na tříleté funkční období. Ačkoli má prezident převážně čestnou funkci, inspirovanou modelem britské monarchie, disponuje určitými „rezervními pravomocemi“, které může uplatnit v případě národní krize. V praxi se však pokusy prezidenta o uplatnění těchto rezervních pravomocí ukázaly jako problematické. V roce 2000, uprostřed civilního státního převratu proti zvolené vládě, prezident Kamisese Mara 27. května oznámil, že přebírá výkonnou moc, ale o dva dny později byl zjevně donucen k rezignaci vojenským velitelem, komodorem Frankem Bainimaramou. Podle nejnovější ústavy z roku 2013 je fidžijský parlament jednokomorový. Jeho 50 členů je voleno na čtyřleté funkční období systémem poměrného zastoupení na základě stranických kandidátních listin, přičemž celé území země tvoří jeden volební obvod. Aby politická strana (nebo nezávislý kandidát) získala mandát v parlamentu, musí dosáhnout pěti procent z celkového počtu platných hlasů v celé zemi. Systém na Fidži se však liší od systému mnoha jiných zemí, které používají systém stranických listin, v tom, že voliči nevolí přímo stranu, ale jednotlivého kandidáta. Každý volič smí hlasovat pouze pro jednoho kandidáta. Hlasy pro všechny kandidáty na kandidátce strany se sčítají a jejich součet jako procento z celkového počtu platných hlasů (minus hlasy odevzdané pro strany, které nedosáhly pětiprocentní hranice) určuje počet křesel v parlamentu, na která má daná strana nárok. Oprávněný počet kandidátů z politické strany je zvolen v pořadí podle počtu hlasů, které jednotlivě získali. Například ve volbách v roce 2014 získala strana FijiFirst 59,2 % platných hlasů. Po odečtení hlasů pro malé strany, které nedosáhly pětiprocentní hranice, měla strana FijiFirst nárok na 32 z 50 křesel. Ta byla obsazena 32 kandidáty strany FijiFirst, kteří jako jednotlivci získali nejvyšší počet hlasů. Soustavu soudů tvoří smírčí soudci (magistrates), vrchní soud (High Court), odvolací soud (Court of Appeal) a Nejvyšší soud (Supreme Court). Fidži je členem Organizace spojených národů a Světové obchodní organizace. Je rovněž členem Fóra tichomořských ostrovů a Britského společenství národů. Kromě toho má z obchodních důvodů úzké vztahy s Austrálií a Novým Zélandem, ačkoli v poslední době rozvíjí vztahy také s asijskými zeměmi, jako je Čínská lidová republika, Indonésie a Indie. Ozbrojené síly Ozbrojené síly Fidžijské republiky (Republic of Fiji Military Forces, RFMF) – fidžijská armáda má 3 500 mužů v aktivní službě a 6 000 mužů v záloze, v námořnictvu slouží 300 mužů, letectvo v současné době neexistuje. Pozemní vojsko tvoří Fidžijský pěší pluk (Fiji Infantry Regiment) – pravidelné a teritoriální síly jsou organizovány do šesti lehkých pěších praporů, Fidžijského ženijního pluku (Fiji Engineer Regiment), jednotky logistické podpory (Logistic Support Unit) a vojenské výcvikové skupiny (Force Training Group). Dva z pravidelných praporů tradičně slouží v zahraničních mírových misích. Fidžijské policejní síly (Fiji Police Force) Fidžijská vězeňská služba (Fiji Corrections Service) Administrativní dělení Fidži je z administrativního hlediska rozděleno do čtyř správních obvodů, které se dále dělí na čtrnáct provincií. V čele každého obvodu stojí komisař, jmenovaný fidžijskou vládou. Souostroví Rotuma, skládající se z ostrova Rotuma a přilehlých ostrůvků, má statut závislého území s vnitřní autonomií a leží mimo tyto obvody a provincie. Správní obvody jsou v podstatě seskupeními provincií a mají jen málo vlastních správních funkcí, ale slouží k podpoře spolupráce mezi členskými provinciemi při poskytování služeb. Největší města Nasinu – 92 000 Suva – 94 000 (hlavní město, aglomerace Suva-Lami-Nasinu-Nausori 330 000 obyvatel) Lautoka – 72 000 Nausori – 58 000 Nadi – 60 000 Labasa – 49 000 Lami – 20 000 Ekonomika Ekonomika Fidži patří k nejrozvinutějším mezi tichomořskými ostrovy. Fidži nicméně zůstává rozvojovou zemí, která disponuje lesními, nerostnými a rybími zdroji. Země má rozsáhlý zemědělský sektor, který se z velké části opírá o samozásobitelské zemědělství. Hlavními zdroji devizových příjmů jsou vývoz balené vody, cukru, zlata, ryb a cestovní ruch. Existují zde také odvětví lehkého průmyslu a těžby. V současné době se Fidži řídí tržní ekonomikou, před několika lety však prosazovalo smíšený ekonomický systém. V roce 2024 patřily z hlediska financí mezi nejvýznamnější vývozní komodity Fidži balená voda (271 mil. USD, 22 % jeho vývozu), rafinovaná ropa (97,8 mil. USD, 8 %), zlato (76,7 mil. USD, 6 %), mražené ryby (70 mil. USD, 6 %), surový cukr (61,7 mil. USD, 5 %), palivové dříví (3%), pečivo (2 %). Hlavními vývozními destinacemi byly Spojené státy (383 mil. USD), Austrálie (168 mil. USD), Nový Zéland (72 mil. USD), Tonga (70,7 mil. USD) a Čína (49,2 mil. USD). Významným zdrojem příjmů tvoří od počátku 21. století remitence, finanční prostředky zasílané migranty ze země zaměstnání zpět na Fidži. V roce 2024 tvořily 7,1 % HDP. Těžba ropy v zemi zůstává na nule navzdory dřívějším náznakům o zásobách a země je zcela závislá na dovozu, aby pokryla svou potřebu rafinovaných ropných produktů. Zemědělství Zdaleka nejvíce se pěstuje palma olejná (1,3 mil. tun), maniok (120 tisíc tun), taro, (68 tisíc tun), zelenina (53 tisíc tun), kokosové ořechy (25 tisíc tun), zázvor (20 tisíc tun), banány (13 tisíc tun) a batáty (13 000 tun) (čísla za rok 2024). Chovají se kozy, prasata, skot, koně a ovce. Z hlediska exportu neživočišných zemědělských výrobků tvoří největší finanční objem třtinový cukr (54 mil. USD), sušené květy obsahující přírodní insekticid pyrethrin (24 mil. USD), pečivo (20 mil. USD), mouka (19 mil. USD), taro (18 mil. USD), koření (11 mil. USD), melasa (10 mil USD), dále těstoviny, lihoviny, margarín či sušené mléko (čísla za rok 2024). Průmysl,nerostné bohatství, turistika, export Fidži patří k nejrozvinutějším státům Oceánie. Na ostrovech Viti Levu a Vanua Levu se nacházejí ložiska zlata. V zemi jsou také ložiska stříbra a měděných rud. Průmysl není příliš rozvinutý. Vyrábí se hlavně cement, barvy, laky a oděvy. Nejrozvinutějším odvětvím je potravinářský průmysl, pracují zde čtyři cukrovary, pivovary a závody na zpracování ryb a tabáku. Důlní průmysl využívá ložisek zlata, stříbra a mědi. Přibližně 60 % vyrobené elektřiny pochází z obnovitelných zdrojů, především z vodních elektráren (číslo k roku 2024), vzdálené ostrovy závisí na dovážených fosilních palivech (těžký topný olej a průmyslová motorová nafta) a biomase. Většina hustě obydlených území je elektrifikována. Stát se snaží se zahraniční pomocí zvyšovat výkon obnovitelných zdrojů energie (zejména výstavbou dalších vodních elektráren) a dosáhnout energetické soběstačnosti. Cestovní ruch se od počátku 80. let 20. století rychle rozvíjel a je dnes hlavním hospodářským odvětvím na ostrovech, na němž se v roce 2024 podílel přímo 13 % HDP. Export cukru a rostoucí turistický ruch, s necelým 1 milionem zahraničních turistů ročně (2024), jsou hlavními zdroji zahraničního obchodu. Zpracování cukru obnáší jednu třetinu průmyslových aktivit, ovládá ji státní Fidžijská cukerná společnost (FSC). Dlouhodobé problémy jsou nízké investice a problematická vlastnická práva k půdě. Doprava Na hlavních ostrovech při pobřeží je poměrně hustá síť silnic s pevným povrchem, k dopravě cukrové třtiny do cukrovarů se využívá síť úzkorozchodné železnice (rozchod 610 mm, cca 500 km). Mezi ostrovy je významná pobřežní lodní doprava; ve vnitrozemí ostrova Viti Levu i doprava říční. Na hlavních ostrovech je rozvinutá veřejná autobusová doprava. Letecká doprava využívá zejména mezinárodního letiště v Nadi, hlavní město má letiště u Nausori. Pro vnitrostátní dopravu se využívá řada přistávacích ploch. Námořní doprava se soustřeďuje zejména do největšího přístavu v Suvě, další námořní přístav je v Lautoce, a menší v Levuce, v Savusavu a u Labasy. Obyvatelstvo Podle odhadů žilo v roce 2025 na Fidži 951 611 obyvatel, což z něj činí čtvrtý nejvíce zalidněný samostatný stát v Oceánii (po Austrálii, Papui Nové Guineji a Novém Zélandu). Poslední sčítání lidu z roku 2017 zaznamenalo 884 887 obyvatel, což představuje přibližně dvou a půl násobný nárůst oproti roku 1956 (o 61 let dříve) s průměrným ročním přírůstkem 1,6 %. Hustota zalidnění je kolem 51 obyvatel na km2. Ženy tvoří 49,3 % celkové populace a muži 50,7 %. Střední délka života je 74,8 let (muži 72,2, ženy 77,6), medián věku je 31,6 let (k roku 2024). Podíl obyvatel mladších 15 let činil 25 %, 66 % je ve věku 15 až 64 let a 9 % obyvatel je starších 65 let (k roku 2024). K roku 2023 žilo 59 % obyvatel ve městských oblastech, s ročním nárůstem 1,4 %. Etnické skupiny Obyvatelstvo Fidži tvoří převážně původní Fidžijci (62,8 %), kteří jsou Melanésané, ačkoli mnozí z nich mají také polynéské předky, a Indofidžijci (32,1 %), potomci indických námezdních dělníků, které na ostrovy přivezly britské koloniální mocnosti v 19. století. Podíl obyvatel indofidžijského původu se v posledních dvou desetiletích z různých důvodů výrazně snížil v důsledku migrace. Indofidžijci byli po dobu po převratu v roce 2000 vystaveni represím.Vztahy mezi etnickými Fidžany a Indofidžijci na politické scéně byly často napjaté a napětí mezi těmito dvěma komunitami dominovalo politice na ostrovech v uplynulé generaci. Úroveň politického napětí se liší v různých regionech země. Přibližně 1,2 % populace tvoří Rotumané – původní obyvatelé ostrova Rotuma, jejichž kultura má více společného se zeměmi jako Tonga nebo Samoa než se zbytkem Fidži. Existují také malé, ale ekonomicky významné skupiny Evropanů, Číňanů a dalších menšin z tichomořských ostrovů. Podíl ostatních etnických skupin činí asi 4,5 %. 3 000 lidí, tedy 0,3 % obyvatel Fidži, pochází z Austrálie. Jazyk Tři úřední jazyky ustanoveny ústavou jsou: angličtina, jež byla zavedena zákony britské kolonie, fidžijština, jazyk etnických Fidžijců, a hindština, hlavní jazyk Indofidžijců. Obyvatelé Fidži mají ústavní právo komunikovat s vládními úřady v jakémkoliv z úředních jazyků, s překladatelem poskytnutým na vyžádání. Používání angličtiny je jedním z nejdéle trvajících odkazů na zavedení již skoro století starých britských zákonů. Angličtina je hlavním dorozumívacím prostředkem mezi oběma etniky Fidžijců a Indofidžijců, stejně tak jako komunikace obyvatel Fidži se zbytkem světa. Je to jazyk, ve kterém vláda i trestní orgány vedou většinu svých záležitostí a je též hlavním jazykem ve vzdělání a obchodě. Fidžijština patří do austronéské rodiny jazyků. Je úzce spjata s polynéskými jazyky jako např. tonžštinou. Má mnoho dialektů, ale oficiálním standardem je bau-fidžijština. Fidžijská hindština, známá také jako fidžijský baat nebo fidžijská hindustánština, je jazykem, kterým hovoří většina fidžijských občanů indického původu. Jedná se o koine odvozenou převážně z awadhštiny, což je východní hindský jazyk. Převzala také velké množství slov z fidžijštiny a angličtiny. Indičtí námezdní dělníci byli původně přivezeni na Fidži hlavně z oblastí východního Uttarpradéše, Biháru, Severozápadní pohraniční provincie a jižní Indie, například z Ándhrapradéše a Tamilnádu. Mezi indofidžijskou komunitou je malá komunita hovořící gudžarátštinou a málo starších Indofidžijců stále hovoří telugštinou, tamilštinou, bihárštinou a bengálštinou.Vedle tří oficiálních jazyků je používáno i několik dalších. Na ostrově Rotuma je to rotumanština, jež je více příbuzná polynéským jazykům než fidžijština. Některé fidžijské dialekty, zvláště na západě země, se zřetelně liší od oficiálního Bau standardu a mohly by být považovány za oddělené jazyky, mít kodifikovanou gramatiku nebo literární tradici. Náboženství Podle podle posledního sčítání lidu z roku 2017 se k křesťanství hlásilo 69,2 % obyvatel, k hinduismu 24,0 %, k islámu 5,8 % a k jiným náboženstvím, včetně sikhismu, 1,04 %. Největší křesťanskou denominací je Metodistická církev na Fidži a na Rotumě. S 34,6 % obyvatelstva (včetně téměř dvou třetin etnických Fidžanů) je podíl obyvatelstva vyznávajícího metodismus na Fidži vyšší než v jakékoli jiné zemi. Fidžanští katolíci spadají pod arcidiecézi Suva. Arcidiecéze je metropolitním sídlem církevní provincie, která zahrnuje diecéze Rarotonga (na Cookových ostrovech, pro tyto ostrovy a Niue, obě země spojené s Novým Zélandem) a Tarawa a Nauru (se sídlem v Tarawě na Kiribati, také pro Nauru) a misii sui iuris Tokelau (Nový Zéland). Významné zastoupení mají církve Assemblies of God a Adventisté sedmého dne. Fidži je sídlem anglikánské diecéze Polynésie (která je součástí Anglikánské církve v Aotearoa, na Novém Zélandu a v Polynésii). Tyto a další církve mají mezi indo-fidžijským obyvatelstvem jen malý počet členů; Křesťané všech vyznání tvořili podle sčítání lidu z roku 1996 6,1 % indo-fidžijské populace. Hindové na Fidži většinou patří k sektě Sanatan (74,3 % všech hinduistů) nebo nejsou blíže specifikováni (22 %). Muslimové na Fidži jsou většinou sunnité (96,4 %). Vzdělání Fidži se vyznačuje vysokou mírou gramotnosti (99 %). Ačkoli zde neexistuje povinná školní docházka, více než 85 % dětí ve věku od 6 do 13 let navštěvuje základní školu. Školní docházka je bezplatná a zajišťují ji jak státní, tak církevní školy. Děti fidžijského a hindského původu obvykle navštěvují oddělené školy, což odráží politické rozdělení panující v zemi. Kultura Ačkoli jsou domorodá fidžijská kultura a tradice velmi živé a tvoří nedílnou součást každodenního života většiny fidžijského obyvatelstva, fidžijská společnost se v průběhu minulého století vyvíjela díky příchodu tradic, jako jsou indické a čínské, a také díky významným vlivům z Evropy a od fidžijských sousedů v Tichomoří, zejména z Tongy a Samoy. Různé kultury Fidži se tak spojily a vytvořily jedinečnou multikulturní národní identitu. Ačkoli se země geograficky řadí k Melanésii, fidžijská hudba má spíše polynéský charakter. Fidžijské lidové styly se nicméně vyznačují jedinečným spojením polynéských a melanéských tradic. Lidová hudba je ovládána vokální církevní hudbou, kulturní a tradiční hudbou [vucu ni vanua], stejně jako tanci charakterizovanými bohatou a tupou harmonií a složitými bicími nástroji vyrobenými ze štěrbinových bubnů nebo přírodních materiálů, jako jsou bubny. Stejně jako jejich polynéské sousedy hrají moderní Fidžané na kytaru, ukulele a mandolínu spolu s celou řadou domorodých nástrojů, nejčastěji na bubny lali, které se dnes používají k svolávání lidí v dané oblasti. Bubny lali byly důležitou součástí tradiční fidžanské kultury a sloužily jako forma komunikace k oznamování narození, úmrtí a válek. Menší forma bubnu lali (lali ni meke) se používá jako součást instrumentace. Meke je druh duchovního lidového tance, při kterém se říká, že těla tanečníků jsou posedlá duchy. Mezi další bicí nástroje patří derua, což jsou trubky vyrobené z bambusu, které se tlučou o rohože nebo o zem. Kuchyně Fidžijská kuchyně je kombinací kuchyně místních domorodých Melanésanů, indické kuchyně a čínské kuchyně. Mezi nejpoužívanější suroviny patří maniok (tapioka), batáty (sladké brambory), rýže, taro (kolokázie jedlá), kokos, různé hlízy nebo tropické ovoce (například chlebovník). Příklady fidžijských pokrmů: roti, placka z těsta indického původu, často plněná kari nebo rýží; kari; kokoda, syrové rybí maso marinované v citrónové šťávě a kokosovém mléce; lovo, různé druhy masa nebo zeleniny pečené v jámách vyhloubených v zemi; rourou, směs listů taro s kokosovým mlékem; palu sami, listy taro plněné masem s omáčkou. Příklady fidžijských nápojů: kava, nápoj z kořene pepřovníku opojného, s narkotickými účinky a Fiji Water, balená voda z artéské studny na Viti Levu, exportovaná do celého světa. Sport Národním a nejoblíbenějším sportem na Fidži je ragby (zejména sedmičkové ragby); hojně se však hraje také rugby league, netball a fotbal. Oblíbené jsou také různé formy tradičních lodních závodů a zápasů. Na letní olympiádě v Rio de Janeiro 2016 dosáhlo ragbyové mužstvo Fidži velkého úspěchu, když vyhrálo turnaj v sedmičkovém ragby a získalo zlatou medaili. Ve finále porazili mužstvo Velké Británie 44 : 7. Na počest vítězství byl vyhlášen státní svátek. Na letní olympiádě v Tokiu v roce 2021 mužstvo Fidži zlatou medaili obhájilo a v Paříži 2024 bylo druhé. Odkazy Poznámky Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Fiji na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fidži na Wikimedia Commons Slovníkové heslo Fidži ve Wikislovníku Galerie Fidži na Wikimedia Commons CIA. Fiji - The World Factbook [online]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2026-01-18. (anglicky) Fiji [online]. Encyclopaedia Britannica. Dostupné online. (anglicky) Human rights in Fiji [online]. Amnesty International. Dostupné online. (anglicky)