NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hoyvíkar kirkja

Hoyvíkar kirkja er en færøsk kirke i Hoyvík på Streymoy. Kirken er hjemmehørende i Færøernes folkekirke. Kirken blev indviet den 4. november, 2007. Kirken er opført i hvide betonplader og har sort tag. I vestenden går væggene sammen og danner en spids, som over forkirken rejser sig mod himlen i en spids trekant. I forkanten er der vinduer, der nærmset danner et tårn indbygget i den rejste trekant. Her er der indgang til forkirken og vindeltrappe op til etagen hvor kirkeklokken hænger. I den hvidmalede forkirke står en betonkasse med grundstenen. Den har teksten "Gud fra ældgammel tid, men hernede er hans evige arme" 5 mos 33,27. Indvendigt er kirken beklædt med træ (Oregon pine og gulv i asketræ) og belyst med lamper med åben pærer (Okholm Lighting i Tønder) samt flergrenede lysekroner (Theis Illumination i Odense) beklædt med 24 karat guld. Altertavlen er malet af Sven Havsteen-Mikkelsen og forestiller korsfæstelsen. Et glasmaleri i blå farver sidder i vinduer omkring alteret. Havsteen Mikkelsen har også formgivet det krucifiks, der hænger ved prædikestolen. Prædikestolen er i mørkt træ, med lange lodrette felter, mens døbefonten (lavet i Skopun) er af færøsk basalt og fadet hviler i en skål også af basalt. Orglet er på 8 stemmer bygget af A. E. Langs eftf. Klokken er støbt i Norge af Olsen-Mauen klokkestøperi. Kirkens historie Arkitekterne Albert Isfeld, Gudmund S. Hansen og Rúni H. Øster har tegnet kirken. Den 20. juni 2005 lagde dronning Margrethe og Prins Henrik grundstenen til kirken. Byggefirmaet Articon vandt udbuddet, og byggeriet begyndte i september samme år. To år senere blev kirken indviet den 4. november 2007. Referencer Eksterne henvisninger og kilder Hoyvík Kirke www.folkakirkjan.fo
Húsa kirkja

Húsa kirkja er en færøsk kirke i Húsar på Kalsoy. Kirken er hjemmehørende i Færøernes folkekirke Kirkens historie Den 23. april 1916 blev der indsendt en ansøgning til Færø Amt og Provsti om at fremskaffe en tegning til en ny stenkirke med jerntag i Husar, da den gamle kirke om vinteren blev ødelagt under en storm. Den gamle kirke var en stenkirke med græstag fra 1862. Herefter gik der fire år, hvor Húsar ikke havde nogen kirke indtil 1920. Den nye kirke blev indviet den 11. juli 1920 af provst Jákup Dahl, og opført med Guttorm Eysteroy som bygmester. Kirkebyggeriet tømte ikke kun kirkekassen i Norðoya prestagjaldi, men også samtlige kirkekasser på Færøerne. Kirken Húsa kirkja en hvidmalet stenbygning med rødt bliktag og en tagrytter i vestenden med et højt spir med fire mindre spir i hvert hjørne. Kirken har syv spidsbuede vinduer på hver side, mens indgangsdøren er placeret i vestenden. Indvendig har kirken et spidst loft, med blåmalede felter. Prædikestolen er med felter i to etager, hvor beklædningen fortsætter mod væggen og danner siden indtil præsteværelset. Altertavlen stammer fra den gamle kirke er en kopi af et maleri, malet af V. Tornøe i 1865 efter Rotermund og forstiller korsnedtagelsen. kirkeskibet er en model af en færøsk slup ophænget ved kirkens 75 års dag i 1995. Referencer Eksterne henvisninger Kalsoy, jenskjeld.info danske-kirker.dk
Kollafjarðar kirkja

Kollafjarðar kirkja er en kirke på Færøerne i Kollafjørður på Streymoy, hjemmehørende i Færøernes folkekirke. Kirken er en typisk færøsk trækirke fra 1837, som har gennemgået flere større ombygninger. Kirken er en sorttjæret træbygning på et hvidmalet fundament og hvidmalede vinduer og en lille hvid tagrytter på tagets vestlige ende. Kirken er dækket med græstørv, tidligere lagt på birkebark, nu aluminiumsplader. Tagryttere står diagonalt på kirken og har pyramidetag, der ender i en fløjstang. Kirken har syv vinduer på nord siden og otte på sydsiden, alle forsynet med skodder. I vestgavlen ses et højtsiddende dobbeltvindue og et enkelt i korgavlen. Indgangsdøren sidder i kirkens nordvestlige ende. Indenfor i kirken er alt i råt træ og kirken har ikke hvælv eller loft. I forkirken hænger en tavle med initialer på håndværkerne, der byggede kirken. Koret samt præsteværelset er adskildt fra kirken med et udsavet korgitter, med de kristne symboler. Altertavlen er malet af C.H Isaksen, Tórshavn, og forestiller Jesu fødsel. Døbefonten er ligesom prædikestolen ottekantet med profilfelter, mens dåbsfadet er af tin og stemplet København 1762. De to store barokstager er fra kirkens opførsel, mens den syvarmede stage er en gave fra pastor Grøn, som også har givet kirken den ene messinglysekrone, den anden er skænket af Marius á Tanganum i 1907. En trælysekrone er skænket af lærer Poul Næs. Under hvælvingen hænger to kirkeskibe. Det ene, en borðbátor (en træbåd med sejl) er skænket til kirken af forælderne, der mistede deres søn, som druknede ved Island som 25-årig. Det andet er en model af Norske Løve. Kirkeklokken fra 1960, er støbt af de Smithske støberier med teksten: "aldrig forstummer tonen fra himlen". En ældre klokke stammede fra et skib, der gik på grund ved Miðvágur. Referencer Eksterne henvisninger www.folkakirkjan.fo danske-kirker.dk Litteratur Jákup Pauli Gregoriussen: Gomlu trækirkjurnar. (1995) ISBN 99918-914-0-4
Kvívíkar kirkja

Kvívíkar kirkja er en kirke på Færøerne i Kvívík på Streymoy, hjemmehørende i Færøernes folkekirke. Den er opført i 1903 (indviet 13/12), og afløste en traditionel færøsk kirke fra 1838, bygget af bræddeklædt tømmer og græstag. Kirken er opført af pudset sten med tag af bølgeblik med en tagrytter med pyramidetag mod vest. Indgangen er i vestenden og alle vinduer er spidsbuede. Murene er hvidtede mens soklen står i blank sten. Indvendig har kirken tøndehvælv, malet blåt med guldstjerner. I kirken er der et pulpitur mens kordelen er udskilt fra kirkerummet af et udskåret korgitter (dele heraf skulle stamme fra den gamle kirke). I et blåmalet spidsbuefelt hænger et forgyldt krucifiks. Døbefonten er ottekantet og er af træ. Kirkesølvet er fra 1700-tallet. Pengebøsen er en model af kirken. Kirken har et pibeorgel fra 1959. Klokken er fra kirkens opførelse og er uden skrift. På den vestlige væg ses Christians d. IXs monogram samt et kors. Eksterne henvisninger og kilder www.folkakirkjan.fo Kvivikar kirkja
Tjørnuvíkar kirkja

Tjørnuvíkar Kirkja er en kirke i den færøske bygd Tjørnuvík som blev indviet den 18. oktober 1937. Kirken er en del af Nord-Streymoy Præstegæld, Færøerne Provsti, Streymoy Syssel og Færøernes Stift Kirken betjente tidligere også indbyggerne i Haldórsvík og Saksun, men på grund af manglende veje, blev kirken i Haldórsvík valgt til sognekirke, og kirken i Tjørnuvík blev i 1857 flyttet over fjeldet til Saksun. Den stejle og ofte på grund af uvejr farlige sti til Haldórsvík var en af grundene til at 65 navngivne indbyggere fra Tjørnuvík i marts 1934, fremsatte et ønske til Færøernes Lagting om at få en ny kirke bygget. 1937 opførte arkitekten H.C.W. Tórgarð kirken som en traditionel færøsk bygdekirke. Den består af et hvidt langhus i lodrette brædder med et rød bølgebliktag. Øverst på den vestlige gavl er der et mindre spir med rødt pyramidetag og kors, samt en lille udbygning. Under tagrytteren i den vestlige gavl er indgangen og på sydsiden er der 4 rektangulære vinduer plus et i den forreste del af kirken. På nordsiden er der 6 vinduer. Indvendig står kirken med åben tagstol, med spær ned til midten af væggene. Alterbilledet af J. C. Beck "Jesus stiller stormen" er fra 1935. Døbefonten er et lille trebenet bord. Alterstagerne og den syvarmede lysestage er skænket kirken. Prædikestolen er enkel i træ, hvidmalet som vægbeklædningen. Orglet stammer fra Kvívíkar kirkja. Klokken er støbt i Aalborg i 1939 Kingosang Først omkring 1900 mistede Kingosalmerne deres dominans. For eksempel i bygden Tjørnuvík sang man i tre hundrede år næsten udelukkende Kingos salmer uden musik. Først i 1983 fik Tjørnuvíkar Kirkja et orgel. Udtrykkene "Kingosang" eller "Kingotoner" betegner den i gamle dage traditionelle salmesang i de færøske kirker, åndelig visesang ved husandagten eller vers, som man sang i forbindelse med udførelsen af fiskeri, fuglefangst, høst og ved bryllup, begravelse og andre højtider. Tjørnuvík har bevaret den gamle færøske tradition med at synge Thomas Kingos salmer i kirken. Grunden til at bygden har bevaret Kingosangen skyldes, at degnen i bygden Davur Emil Magnussen frem til sin død i 1957 holdt fast i traditionen. Kingokoret fra Tjørnuvík genoptog i 1997 denne sangtradition. Eksterne henvisninger og kilder www.danske-kirker.dk Arkiveret 10. oktober 2019 hos Wayback Machine Fólkakirkjan Kingokoret Kingokoret Arkiveret 3. marts 2021 hos Wayback Machine
Vágs kirkja

Vágs kirkja er en færøsk kirke i Vágur på Suðuroy. Kirken er hjemmehørendet i Færøernes folkekirke og har 500 siddepladser. Den tidligere kirke bygget 1853 blev 1942 genopført i Hov. Et gammelt sagn beretter, at Vagurs første kirke blev skænket som offergave af en rig, norsk enke, som lod kirken drive over havet og rejstes der, hvor det sammenbundne tømmerflåde med trækirken drev i land. Det tog 12 år at bygge den nye Vágs kirkja. Grundstenen blev lagt den 7. august 1927 af provst Jákup Dahl, men kirken blev først indviet indviet den 19. februar 1939 af biskop Hans Fuglsang-Damgaard. Kirken er tegnet af Hofaard, Tvøroyri og bygget af beton. Den består af et syvsidet kor, malet gråt under de spidsbuede vinduer (vinduer i 2,3,5,6 fag fra syd), hvid til tagkant og med rødt) tag. I hjørnet ved koret er der en retkantet udbygning i hver side. Korgavlen har kamtakker også i gråt. På langsiderne der er grå, er der 10 spidsbuede vinduer på hver side. Kirketårnet har tre spidsbuede åbninger på hver side lige over tårnuret. De kamtakkede gavle på tårnet har smalle blændinger malet i hvid under hver kamtak. De kamtakkede gavle på tårnet har smalle blændinger malet i hvid under hver kamtak. Indvendig er kirken tredelt. Midterskibet har spidsbuet tøndehvælv mens sideskibene har flade lofter. Altertavlen er malet af Thomas Wegener "Jesus taler til folket" og er fra 1864. En ældre altertavle fra 1700-tallet (Nadveren), der i en årrække har været på Færøernes Nationalmuseum i Tórshavn, hænger nu på nordvæggen. De fire glasmalerier i koret, er malet af Ernst Trier og opsat i 1959. De viser Jesu liv. Johannes Petersen fra Mikladalur har hugget den ottekantede døbefont af basalt med gyldne udhugninger. Prædikestolen er i eg. Langs væggene ses kopier af Thorvaldsen apostle. Der er to kirkeklokker. Den ene fra 1939 bærer indskriften "jeg kalder i sorg, jeg kalder i glæde, paa dem i fald, og på dem i sæde, til tro på Gud, som alt mon raade, til frelse ved, Jesu Kristi naade". Den anden er støbt i København af B Løw & søn i 1948 og har indskriften "ring Guds fred i menneskesind, ring Guds fred i bygden ind". Kirken har to kirkeskibe. Det er to modeller af slupper, "City of Norwih" og "Albert Victor". Kirkens orgel er et K. Olsen orgel fra 1872 med 4 stemmer og et Marcussen & Søn orgel fra 1983 med 19 stemmer. Se også Kirker på Færøerne Referencer Eksterne henvisninger og kilder Vágs kirkja www.folkakirkjan.fo
Árnafjarðar kirkja

Árnafjarðar kirkja er en kirke på Færøerne i bygden Árnafjørður på øen Borðoy. Den blev indviet den 10. oktober 1937. Kirken er hjemmehørende i Norðoyar Vestre Præstegæld, Færøerne Provsti, Norðoyar Syssel og Fólkakirkjan í Føroyum. Den lange vej til sognekirken i Klaksvík var en af årsagerne til, at 46 af bygdens indbyggere, i august 1932, sendte en ansøgning til Lagtinget om tilladelse til at bygge en ny kirke. I september 1933 godtog kirkekassenævnet (kirkjukassanevndin) byggeplanen og anmodede bygdens indbyggere om at lave udgravningsarbejdet. Pengene kunne ikke udbetales det år, men de ville efterhånden få tilsagn om støtte så snart Lagtinget havde råd til det. I oktober 1934 begyndte indbyggerne udgravnings og støbearbejdet og i november 1936 stod kirken færdig. Kirken, er er af beton med et rødt tag af bølgeblik. På taget over vestenden sidder en tagrytter med et lavt pyramidespir, der ender i en fløjstang. Kirken har fire vinduer i hver side med indgangsdøren i vestgavlen. Kirken har tøndehvælv og malede paneler. Klokken er støbt af Jysk Jernstøberi, Brønderslev i 1936. Altertavlen er malet af Jógvan Waagstein i 1936 og er en kopi efter Bernhard Plockhorst. Orgelet er et Frobenius orgel fra 1919, der er købt fra Rituvik i 1983 og det har 3 stemmer. I kirken er der plads til 80 personer. Ekstern henvisning og kilde www.kvf.fo
Viðoy

Viðoy (en danès Viderø) és l'illa més septentrional de l'arxipèlag de les Fèroe. Té una superfície de 41 km² i una població de 597 (2020) que es reparteix en dos municipis: Viðareiði i Hvannasund. El seu nom deriva del mot feroès viður, que significa fusta. Viðoy és una de las sis illes que conformen la regió feroesa de Norðoyar. El punt més alt de l'illa és el Villingadalsfjall amb 841 metres. Tanmateix el punt geogràfic més destacat de Viðoy és el Cap Enniberg (de 754 metres). La seva importància no només rau en ser el punt més al nord de l'arxipèlag, sinó també perquè es tracta del segon penya-segat més alt d'Europa després del Hornelen de Noruega. L'altura del cap d'Enniberg és superior a les de Croaghaun, Vixía de Herbeira, Preikestolen, Slieve League i Cabo Girão. L'illa es troba comunicada des de 1975 a través d'un pont amb l'illa veïna de Borðoy, on hi ha la capital comarcal de Klaksvík. La costa nord i oriental de l'illa ha estat identificada com una important zona de cria d'aus marines per la BirdLife International. Entre d'altres, hi destaca la presència de l'ocell de tempesta europeu (500 parelles), la gavineta de tres dits (5300 parelles), el fraret (25.000 parelles), el somorgullaire comú (6700 individus) i el somorgollaire alablanc (200 parelles). Referències Vegeu també Llista de muntanyes de les Illes Fèroe Llista de fiords de les Illes Fèroe Llista de túnels de les Illes Fèroe Enllaços externs Faroeislands.dk: Hattarvík (informació i fotografies; en feroès, anglès o danès) Autobusos que nonnecten Klaksvik amb Viðareiði.
Viðoy

Viðoy (dán.: Viderø, isl.: Viðey, čes.: zalesněný ostrov) je nejsevernější Faerský ostrov. Má rozlohu 40,4 km² a 605 obyvatel. Geografie Ostrov leží mezi ostrovy Borðoy na jihozápadě, Svínoy a Fugloy na východě. Je zde 11 hor, z toho nejvyšší Villingadalsfjall měřící 841 m. Na severním pobřeží ostrova jsou nejstrmější skály v Evropě Enniberg, které jsou 754 metrů vysoké. Na ostrově jsou dvě osady: Hvannasund na jihozápadním pobřeží s 432 obyvateli a Viðareiði na severozápadním pobřeží s 347 obyvateli. Viðareiði je nejsevernější osada na Faerech. Z ostrova do Klaksvíku je možno se dostat autobusem nebo autem přes most. Název do češtiny znamená zalesněný ostrov, přitom na ostrově nerostou stromy, je to kvůli dříví na pobřeží ze Sibiře a Severní Ameriky. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Viðoy na Wikimedia Commons Galerie Viðoy na Wikimedia Commons
Viðoy

Viðoy [ˈviːjɔi] (dänisch Viderø) ist eine der 18 Inseln der Färöer und dort die zweitgrößte der sechs Nordinseln. Geographie Insgesamt leben auf der 41 Quadratkilometer großen Insel nahezu 600 Menschen, verteilt auf zwei Gemeinden, zum einen die Gemeinde Viðareiði, zugleich Hauptort der Insel, mit 347 Ew. und zum anderen die Gemeinde Hvannasund, von der jedoch nur der eigentliche Ort Hvannasund mit seinen 236 Ew. auf Viðoy liegt. Der Name der Insel kommt von färöisch viður ‚Holz‘. Viðoy heißt also ‚Holzinsel‘. Verantwortlich hierfür ist das Treibholz, das in größeren Mengen in der Bucht Viðvík an der Ostküste zu finden ist. Auf den baumlosen Färöern war das früher eine wichtige Quelle für den begehrten Baustoff. Auf Viðoy befinden sich 11 Gipfel, darunter der 841 Meter hohe Villingadalsfjall, der der höchste Gipfel auf der Insel ist und zugleich der dritthöchste Berg der Färöer. Überragt wird dieser Berg nur noch durch den Slættaratindur und den Gráfelli auf Eysturoy. Das Kap Enniberg (754 m) an der Nordspitze Viðoys bildet nicht nur den nördlichsten Punkt der Färöer, sondern auch das höchste Kliff der Welt. Infrastruktur Viðoy ist seit 1963 durch einen Straßendamm von Hvannasund nach Norðdepil mit der westlichen Nachbarinsel Borðoy verbunden, wo sich die Regionalmetropole Klaksvík befindet. Von Hvannasund verkehrt auch die Fähre Ritan zu den östlich vorgelagerten Inseln Fugloy und Svínoy (Fährverbindungslinie 58 Hvannasund-Hattarvik). Die Ritan hat im Jahr 2010 die alte Fähre Másin die auf dieser Strecke abgelöst. Seit Herbst 2016 besteht auch eine Tunnelverbindung zwischen den beiden Orten auf der Insel, der sogenannte Viðareiðistunnilin. Galerie Weblinks Viðareiði auf Faroeislands.dk (englisch, Informationen und Fotos) Hvannasund auf Faroeislands.dk (englisch, Informationen und Fotos) 500 Klaksvík–Viðareiði. Strandfaraskip Landsins (Fahrplan der Busverbindung von Klaksvík zur Insel Viðoy) 58 Hvannasund–Hattarvík. Strandfaraskip Landsins (Fahrplan der Fährverbindung von Viðoy (Hvannasund) zu den Inseln Svínoy und Fugloy.) Einzelnachweise
Viðoy

Viðoy (Faroese pronunciation: [ˈviːjɔɪ], Danish: Viderø) is the northernmost island in the Faroe Islands, located east of Borðoy to which it is linked via a causeway. The name means wood island, despite the fact that no trees grow on the island; the name relates to the driftwood that floats in from Siberia and North America. Geography The island has two settlements: Hvannasund on the south-west coast and Viðareiði on the north-west coast, the northernmost settlement in the Faroes. A road along the west coast of the island connects the two. The island is connected by a road causeway from Hvannasund to Norðdepil on Borðoy, and a bus service from Klaksvík runs across the causeway to the island. Important bird area The island's northern and eastern coast has been identified as an Important Bird Area by BirdLife International because of its significance as a breeding site for seabirds, especially European storm petrels (500 pairs), black-legged kittiwakes (5300 pairs), Atlantic puffins (25,000 pairs), common guillemots (6700 individuals) and black guillemots (200 pairs). Mountains Viðoy has eleven mountains, of which Villingadalsfjall is the northernmost peak in the Faroes. The north coast also has the Enniberg cliff, which at 750 m is the second-highest sea-cliff in Europe (after Hornelen, in Norway). The mountains are shown with their overall rank in the Faroe Islands. See also List of mountains of the Faroe Islands References External links Media related to Viðoy at Wikimedia Commons The dictionary definition of Viðoy at Wiktionary Personal website Archived 2006-03-03 at the Wayback Machine with 6 aerial photos of Viðoy
Viðoy

Viðoy (en danés: Viderø) es la isla más al norte del archipiélago de las Islas Feroe, territorio perteneciente a la corona danesa y situado en el mar de Noruega. El nombre de la isla deriva del término feroés viður cuyo significado es madera. La denominación se originó por los numerosos restos de árboles existentes en la bahía de Viðvík en la costa oriental. Debido a la escasa vegetación arbórea en todas las Feroe, dichos restos se utilizaron para construir las primeras granjas construidas en las islas vecinas. Extensión: 41 km² Población: 617 habitantes Punto más alto: Villingadalsfjall, 841 metros Comunas: Viðareiði (con 374 habitantes) y parte de la comuna de Hvannasund (270 habitantes) Otro de los puntos de importancia geográfica de la isla es el Cabo Enniberg (de 754 metros). Su importancia no sólo estriba en ser el punto más al norte del archipiélago, sino también en tratarse en el segundo acantilado más alto de Europa (sólo superado por Hornelen -en Noruega-; pero superior a los de Croaghaun, Vixía de Herbeira, Preikestolen, Slieve League y Cabo Girão; pero inferior a al americano Thumbnail y a los oceánicos de Kaulapapa). La isla se encuentra comunicada a través de un puente con la vecina isla de Borðoy, donde se encuentra la capital comarcal de Klaksvík. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Viðoy.
Viðoy

Viðoy (en danois : Viderø) est la plus septentrionale des îles de l'archipel des Féroe située à l'est de Borðoy dont elle n'est séparée au plus près que de quelques dizaines de mètres. Ces deux îles sont reliées depuis 1975 par une route édifiée sur une levée de terre. Sa superficie est de 41 km2. Il y a deux communes avec leurs villages côtiers sur l'île : Hvannasund avec 347 habitants au sud-ouest ; Viðareiði avec 270 habitants au nord-ouest. Villingadalsfjall avec ses 844 m est le sommet le plus élevé de l'île, qui possède aussi la plus haute falaise d'Europe, le cap Enniberg (750 m). Notes et références Liens externes Portail des îles Féroé Portail des îles
Viðoy

Viðoy (dánul: Viderø) Feröer legészakibb szigete. Nevének jelentése Fa-sziget, amelyet az egyik öbölben nagyobb mennyiségben megtalálható uszadékfáról kapott. Ez korábban fontos építőanyag volt a fátlan szigetcsoporton. Földrajz 40,67 km²-es területével a hetedik legnagyobb sziget Feröeren. A Norðoyar régióhoz tartozik. Legmagasabb pontja a Villingadalsfjall, amely 841 m-ével a harmadik legmagasabb az egész szigetcsoporton. Az Enniberg-fok – amely Feröer legészakibb pontja – 750 m-es magasságával a legmagasabb tengerparti sziklafal Európában. Élővilág A sziget madárvilága nemzetközi jelentőségű. A fészkelőhelyek főként a sziget északi és keleti partjain találhatók. Évente mintegy 50 000 pár tengeri madár költ ezeken a területeken. A legjelentősebb fajok a lunda (25 000 pár), a háromujjú csüllő (5300 pár), a lumma (6700 egyed), az európai viharfecske (500 pár) és a fekete lumma (200 pár). A szigeten jelen lévő vándorpatkány-állomány veszélyt jelent a fészkelő madarakra. Népesség A szigeten két település található: Viðareiði északkeleten és Hvannasund délkeleten. Közlekedés A két települést a nyugati parton futó út köti össze. Borðoy egy töltésen át közúton megközelíthető, amelyen Klaksvíkból busz is közlekedik. Hvannasundból komp közlekedik Svínoyra és Fugloyra. Jegyzetek További információk Viðoy, the island, faroestamps.fo (angol, német, francia, dán, feröeri) Légifotók Archiválva 2006. március 3-i dátummal a Wayback Machine-ben (Anfinn Frederiksen) (angol)
Viðoy

Viðoy (letteralmente “isola del legno”, in danese Viderø) è la più settentrionale delle Isole Fær Øer, situata ad est di Borðoy, alla quale è collegata da un ponte, nel distretto di Norðoyar. Etimologia Il nome significa isola del legno, a dispetto del fatto che non ci siano alberi sull'isola: si riferisce infatti al legno secco che viene galleggiando dalla Siberia e dal Nord America. Geografia e demografia Nella parte più settentrionale dell'isola (e dell'intero arcipelago), è situato Capo Enniberg, che con 754 metri d'altezza, forma la scogliera più alta d'Europa. Sull'isola non vi sono sentieri e le escursioni vanno raccomandate solo ad alpinisti esperti. L'isola è divisa tra i comuni di Viðareiði e Hvannasund. Area: 40,7 km² (7°) Popolazione: 566 (7°, al 1º gennaio 2017) Cima più alta: Villingadalsfjall, 841 m Cime: 11 Villaggio principale: Viðareiði Eventi Il Venerdì Santo 23 aprile 1943 un aereo si è schiantato nei pressi di Viðvíksrók probabilmente per un malore del pilota. Sono ancora visibili nel piano vari rottami. Montagne Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Viðoy
Viðoy

Viðoy is het meest noordelijke eiland in de Faeröer; het ligt vlak ten oosten van het eiland Borðoy waarmee het verbonden is met een weg over een dam. De naam betekent Houteiland vanwege het vele drijfhout dat aan de kusten aanspoelt vanuit Siberië en Noord-Amerika. Viðoy heeft 617 inwoners op een oppervlakte van 41 km², wat een bevolkingsdichtheid oplevert van 15 inwoners/km². De hoogste berg op Viðoy is Villingadalsfjall (841 m), de noordelijkste bergtop van de Faeröer; aan de noordkust ligt de Enniberg-klip, met 750 meter de hoogste klip van Europa. Er zijn twee bewoonde plaatsen op het eiland: Hvannasund in het zuidoosten en Viðareiði in het noordoosten, het noordelijkste dorp van de Faeröer. Een weg langs de westkust verbindt de twee dorpen met elkaar. Een busverbinding verbindt het eiland met Klaksvík. Externe link 6 luchtfoto's van Viðoy