NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Porkeri Kirke

Porkeris kirkja er en færøsk folkekirke fra 1847 i Porkeri på Suðuroy. Ifølge kirkebøgerne har der i Porkeri været kirke fra 1538. Den nuværende kirke blev indviet den 19. september 1847 og er opført i den traditionelle færøske stil. Kirken er bygget af træ og tækket med græstørv. Den udvendige træbeklædning er tjæret, medens grunden, vinduerne, dørene, vinduesskodderne og tårnet er hvidt. Indvendig er kirken ikke malet. Altertavlen viser Jesus i Getsemane og er mere end 200 år gammel. På alteret står fire messingstager; to med hver sit lys og to med hver fire lys. Der er fire alterduge og to gipsfigurer af St. Johannes og St. Paulus som er fra 1825 og 1987. I koret står den gamle døbefont af træ med et tinfad fra 1789 og den nye, som er en almissegave fra 1923. Mandesiden i kirken har 13 stole, og kvindesiden 12 stole, med i alt 150 siddepladser. I kirken hænger der tre lysekroner, som er almissegaver, og på væggen hænger der to mindetavler. Kirkeskibet er en model af sluppen "Beinisvørð", som er en gave. Over døren i forkirken (våbenhuset) hænger der en tavle med årstallene MDCCCXLVII og med forbogstaverne af dem, som byggede kirken. I samme rum står der en gammel gravsten med årstallet 1640 og kirkebøssen, som er en model af kirken. På loftet står et Verland Johansen orgel fra 1981 med 4 stemmer. Det første orgel fik fik kirken omkring 1900. Verland Johansen (fo) byggede og konstruerede 20 orgler til forskellige færøske kirker. I tårnet hænger den gamle kirkeklokke fra 1952 og den nye fra 1976. Over indgangsdøren udvendig er der udskåret en roset og en kongekrone med årstallet 1847 og C R VIII. Eksterne henvisninger og kilder Porkeri Kirke You Tube Porkeris kirkja www.folkakirkjan.fo
Porkeri Church

Porkeri Church is a church in the settlement of Porkeri in the Faroe Islands. Porkeri is situated on the island of Suðuroy, which is the southernmost of the islands. It is a wooden church and it has a roof of turf. The church dates from 1847 and contains things donated by seamen who survived lethal storms on the sea, maintaining the tradition of almissu (seamen in danger promised, according to Nordic tradition, to donate to churches or to God if they got back home alive). External Links The Tourist Information in Suðuroy, info about churches in Suduroy. The Faroes National Museum References Porkeris Kirkja 1847-1997 Book written in Faroese about the Church of Porkeri, published on its 150th anniversary.
Botnur kraftværk

Botnur kraftværk (færøsk: Elektrisitetsverkið í Botni) er et vandkraftværk i bygden Botni i Vágs kommuna på Suðuroy på Færøerne. Det blev åbnet i 1921, og var Færøernes første vandkraftværk. Det var først i kommunens eje, og blev så overdraget til et fælleskommunalt selskab (Elfelagið Suðuroy) i 1953, som siden blev en del af det landsomfattende SEV i 1960. Den norske ingeniør Håkon Blauuw ledede byggearbejdet, som blev finansieret med lån på tilsammen 919.417 danske kroner. Dette omfattede lån fra private, sparekasser og staten. De nuværende to turbiner installeredes i 1965 og 1966, og har en effekt på henholdsvis 1,1 MW og 2,2 MW. Se også Energi på Færøerne Eksterne henvisninger Botnur kraftverk Arkiveret 31. marts 2012 hos Wayback Machine hos SEV
Botnur Power Plant

The Botnur power plant (Faroese: Elektrisitetsverkið í Botni) is a hydroelectric power station supplying the Faroe Islands' southernmost island of Suðuroy with electricity. It is located to the north of Vágur. Botnur was the first hydroelectric plant built in the Faroes. The plant was built by the municipality of Vágur, partly to power the ship cableway in Vágseiði. It became operational on 18 July 1921. In 1960, the plant was acquired by SEV from Suðuroyar Elverk. The plant is equipped with two turbines. One is a 1.1 MW Pelton turbine, commissioned in 1965, and it is supplied by water from the Ryskivatn lake, which is again supplied by the Miðvatn lake at 345m altitude, holding 550,000 m3 of water. The other is a 2.2 MW Francis turbine, commissioned in 1966, supplied from the Vatnsnes lake (Vatnsnesvatn) at 177m altitude, holding 725,000 m3 of water. Botnur is an unmanned plant; it is operated from the Vágsverkið (also called Heimaru Oyrar) power plant. References
Botnur kraftverk

Botnur kraftverk (färöiska: Elektrisitetsverkið í Botni) är ett vattenkraftverk i Vágurs kommun på ön Suðuroy på Färöarna. Botnur kraftverk är Färöarnas äldsta och försörjer tillsammans med oljekraftverket Vágsverkið Suðuroy med ström. Kraftverket, som byggdes på privat initiativ, ligger isolerat på kanten av klipporna tre kilometer från Vágur och den enda tillfartsvägen är en smal grusväg. Det ägdes ursprungligen av kommunen och togs i drift 18 juli 1921. År 1953 övertogs det av Elfelagið Suðuroy som 1963 övertogs av Elfelagið Streymoy-Eysturoy-Vágar (SEV). Suðuroy är inte anslutet till elnätet på resten av Färöarna. När kraftverket byggdes var man tvungen att transportera all utrustning dit med fartyg och vinscha den uppför klippkanten. Den ursprungliga turbinen byttes ut mot en peltonturbin från Voith på 1,1 MW 1965. Den drivs av vatten från sjön Ryskivatn som i sin tur får vatten från Tindaliðvatn och Miðvatn som ligger 345 meter över havet (m.ö.h.) och rymmer 550 000 m³. Året efter installerades en francisturbin som får vatten från Vatnsnesvatn som ligger 180 meter över havet och rymmer 850 000 m³. Vattenintaget byggdes om 2002 och tilloppstuberna av cement byttes mot nya av stål. Verket är obemannat och styrs från Vágsverkið, även kallat Heimaru Oyrar. Källor
Sandavágs kirkja

Sandavágs kirkja er en særpræget rødtaget kirke i bygden Sandavágur på øen Vágar på det vestlige Færøerne. Kirken er bygget i 1916 og indviet d. 29 april 1917. Kirkebygningen er beklædt med lodrette hvidmalede brædder. I begge sider af skibet er der i væggen markeret en udbygning, men der findes reelt kun kanapper i taget som korsarme. I korenden er der bygget et halvrundt sakristi, tækket af blikplader. I dens gavl er en præstedør samt to mindre småsprossede rundbuede vinduer. Tagrytteren i vest er nederst en firkant, der ovenover har et ottesidet spir, med spidse ender. Selve skibet har rødt skifertag. I kanappen (korsarmene) er der øverst tre rundbuede vinduer, hvoraf det midterste er højere end de to andre. Nederst sidder fire høje rundbuede vinduer. På vestgavlen er der fire rundbuede dobbeltvinduer, to og to på hver side af indgangsdøren og under tagrytteren sidder der yderligere to rundbuede vinduer. Der er udover indgangen i vestgavlen yderligere en dør i sydsidens vestende. Uden for kirken er der rejst et mindesmærke for et af de mange skibe, der sank under 2. Verdenskrig. Kirken har tøndehvælv, på både kryds og tværs og må nærmest betegnes som grathvælv. På korvæggen er der syv billeder, der viser Jesus lidelseshistorie. Altertavlen er et maleri, der forstiller en scene fra stalden juledag, Lukas 2,15,20. Døbefonten og prædikestolen er begge ottekantede i gule og brune farver med grønne stafferinger og blomsterdekorationer. Kirkens skibsmodel er en unavngivet brigg. Kirkeklokkerne har tre klokker. Den ældste og mindste er fra 1693 og var en gave fra lagmand Weyhe og målte 41 cm i diameter. Den nden er fra 1931 støbt i Aalborg af De Smithske Støberier. Den vejer 240 kg og har et tværmål på 71 cm. En tredje klokke er en tidligere skibsklokke på 41 cm. En runesten fra det trettende århundrede står i kirken. Den fortæller, at vikingen Thorkæl Onundarsøn Østmand fra Rogaland var den første, der bosatte sig her. Den temmelig store kirke rummer 400 siddepladser. Kirken er kendt for sin runesten. Inskriptionen på Sandavágurstenen fortæller, at nordmanden Torkil Onandarson fra Rogaland var den første bosætter på stedet. Stenen formodes at stamme fra 1200-tallet. Referencer Eksterne henvisninger og kilder www.folkakirkjan.fo www.danske-kirker.dk
Sandavágur Church

Sandavágur Church (Faroese: Sandavágs kirkja; Danish: Sandevåg Kirke) is a distinctive red-roofed church in the town of Sandavágur in the Faroe Islands. History The church of Sandavá was consecrated on 29 April 1917. It was the fifth in a series of churches built in the last 300 years. A memorial was erected outside the church to one of the many ships that were sunk during the Second World War. References External links Sandavagur at Faroeislands.dk
Église de Sandavágur

L’église de Sandavágur est une église à toit rouge située dans la ville de Sandavágur (îles Féroé), construite en 1917. Un mémorial a été érigé à l'extérieur de l'église, en souvenir des nombreux navires qui ont été coulés dans la région au cours de la Seconde Guerre mondiale. L'église est également connue pour abriter la pierre runique de Sandavágur, qui indique que le norvégien Torkil Onundarson, originaire du Rogaland, a été le premier colon à s'implanter dans cet endroit, probablement au XIIIe siècle. Notes et références Portail du christianisme Portail des îles Féroé
Сандавоавурская церковь

Сандавоавурская церковь (дат. Sandavágs kirkja) — храм, возведённый в деревне Сандавоавур, на Фарерских островах, в 1917 году. Отличительной его чертой является наличие красной крыши. Церковь получила известность благодаря нахождению в нём т. н. сандавоавурского камня, надпись на котором указывает, что в XIII веке на территории современного Сандавоавура впервые появился человек — выходец из Ругаланна норвежец Торкиль Онандарсон. Недалеко от церкви после окончания Второй мировой войны был возведён памятник одному из кораблей, затонувших в районе города в 1939—1945 годах. Примечания
Aeroport de Vágar

L'aeroport de Vágar és un aeroport de les illes Fèroe, l'únic de l'arxipèlag, situat a l'illa homònima. El seu codi IATA és FAE. És seu de la companyia aèria Atlantic Airways. Va ser construït pels britànics entre 1942 i 1943 com a instal·lació militar durant la Segona Guerra Mundial. Durant els anys 60 la demanda popular en forçà una reconversió per a l'ús civil. Rebé el primer vol civil el 17 de juliol de 1963. Tot i això, durant 15 anys l'aeroport només podia acollir avions d'hèlix. Des de 1975 els reactors també hi poden aterrar. El 2011 es va allargar la pista de 1250 a 1799 metres. Destinacions L'aeroport de Vágar connecta amb 11 aeroports europeus de 7 estats diferents: Dinamarca: Copenhagen, Aalborg i Billund. Espanya: Barcelona, Gran Canària i Palma. Grècia: Creta. Islàndia: Reykjavík. Noruega: Bergen. Portugal: Lisboa. Regne Unit: Edimburg. Passatgers Referències Enllaços externs Pàgina oficial (feroès) (anglès) Dades tècniques de l'aeroport Arxivat 2020-02-02 a Wayback Machine.. (anglès) Webcam Arxivat 2009-12-19 a Wayback Machine.
Letiště Vágar

Letiště Vágar (IATA: FAE, ICAO: EKVG) je jediné letiště na Faerských ostrovech. Leží na ostrově Vágar, asi 1,5 km východně od města Sørvágur a méně než 1 km západně od jezera Sørvágsvatn. Bylo postaveno Brity v období 2. světové války. Zdejší vzletová a přistávací dráha je asfaltová, její délka je 1250 m. Z tohoto letiště létají k roku 2020 aerolinky Atlantic Airways a Scandinavian Airlines. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Vágar na Wikimedia Commons Oficiální stránky Webová kamera letiště
Aeropuerto de Vágar

El Aeropuerto de Vágar (en feroés: Vága Floghavn, en danés: Vágar Lufthavn) (IATA: FAE, OACI: EKVG) es el único aeropuerto de las Islas Feroe, situado en la isla de Vágar. Fue construido por los británicos entre 1942 y 1943 como instalación militar durante la ocupación británica de las islas Feroe. Durante los años 60 la demanda popular forzó a una reconversión para el uso civil. Recibió el primer vuelo civil el 17 de julio de 1963. Durante quince años el aeropuerto solo podía acoger aviones de hélice, hasta que en 1975 se permitió también la operación a los reactores. En 2011 la pista fue alargada de 1250 metros hasta 1799 metros. Aerolíneas y destinos Destinos nacionales Destinos internacionales Hay servicios de helicópteros que unen el aeropuerto con islas remotas así como las grandes poblaciones. Algunas de estas poblaciones cuentan con menos de diez personas. Estadísticas Ver fuente y consulta Wikidata. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Aeropuerto de Vágar. Página oficial del Aeropuerto de Vágar Información meteorológica y de navegación aérea sobre Aeropuerto de Vágar en FallingRain.com
Aéroport de Vágar

L'aéroport de Vágar, code IATA : FAE • code OACI : EKVG, est le seul aéroport international des îles Féroé, territoire danois autonome situé dans l'Atlantique Nord. Construit par les Anglais au cours de la seconde Guerre mondiale, il est devenu un aéroport civil en juillet 1963. Il est aujourd'hui la base de la compagnie nationale Atlantic Airways. Depuis mai 2007, il est contrôlé directement par l'administration féroïenne et non plus par le Danemark. La piste très courte et les conditions météorologiques souvent difficiles rendent cet aéroport inaccessible à de nombreux types d'avions. Les avions se posant à Vágar sont généralement des avions à décollage et atterrissage court, notamment de type Avro. C'est la raison pour laquelle les A319-115 d'Atlantic Airways s'équipent d'un système sophistiqué, RNP (Required navigation performance). Situation Statistiques En graphique Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Zoom sur l'impact du Covid-19 de 2019-2020 Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. En tableau Compagnies et destinations Édité le 22/02/2020 Actualisé le 27/11/2025 Annexes Références Liens externes (fo + da + en) Site officiel. Portail de l’aéronautique Portail des îles Féroé
Zračna luka Vágar

Zračna luka Vágar je jedina zračna luka na Farskim Otocima. Kroz luku prometuju avioni iz nekoliko avionskih kompanija: Atlantic Airways, Air Iceland, i FaroeJet (niskobudžetni letovi). Osim aviona, kroz ovu luku putnici putuju i helikopterima Povijest Luka je izgrađena za potrebe Britanske vojske tijekom Drugog svjetskog rata. Relacije Avioni iz ove luke putuju iz/u Kopenhagen, Aalborg i Billund u Danskoj, Reykjavík na Islandu, Aberdeen, London i Sumburgh (Shetland) u Velikoj Britaniji, Narsarsuaq na Grenlandu, Oslo i Stavanger u Norveškoj.
Vágari repülőtér

A Vágari repülőtér (kódok: IATA: FAE; ICAO: EKVG) Feröer egyetlen repülőtere. Vágar szigetén fekszik, és eredetileg katonai repülőtérnek épült. Ez a bázisrepülőtere a nemzeti légitársaságnak, az Atlantic Airwaysnek, amely külföldi célállomásain kívül helikopterrel belföldi járatot is üzemeltet. Fekvés A repülőtér Feröer nyugati részén, Vágar szigetén fekszik. A legközelebbi település a másfél km-re levő Sørvágur. Vágart a Vágatunnilin alagút köti össze Streymoy szigetével (ahol a főváros, Tórshavnis található), azon keresztül pedig több más szigettel is közúti kapcsolatban áll. Közúton megközelíthető a 40-es számú úton, vagy tömegközlekedéssel a Strandfaraskip Landsins által üzemeltetett 300-as busszal. A Hotel Føroyarhoz mikrobuszos transzfer is igénybe vehető. Történelem A repülőteret a britek építették 1942-ben, a II. világháború alatt. A háború vége után a repülőtér a Løgting kezelésébe került, de sokáig nem használták. A polgári repülés 1963-ban kezdődött, magánkezdeményezésre: két sørváguri lakos ötletét valósította meg az Icelandair, amikor beindította Reykjavík-Vágar-Bergen-Koppenhága járatát. Egy másik járat Glasgowba közlekedett. A koncessziót később átvette a dán Mærsk Air, majd 1988-tól a feröeri nemzeti légitársaság, az Atlantic Airways is belépett a piacra, ami versenyhelyzetet teremtett és az árak mérséklődéséhez vezetett. 2002 óta Vágart alagút köti össze Streymoyjel, ami a Tórshavnba vezető utat egy órára (kb. a felére) rövidítette. A Mærsk Air 2004-ben kiszorult a piacról, aminek az volt az oka, hogy – versenytársával ellentétben – nem kínált bónuszprogramot utasainak. 2006-tól a hazai tulajdonú FaroeJet diszkont légitársaság naponta repült Koppenhágába, újra konkurenciát teremtve a nemzeti légitársaságnak, de a vállalkozás rövid életűnek bizonyult. 2007. április 30-ig a repülőtér Dánia tulajdonában volt, és a Statens Luftfartsvæsen üzemeltette. Május 1-jén vette át a feröeri kormány, és az Ipari és Kereskedelmi Minisztérium irányítása alá került. 2009-ben tanulmánytervek készültek a kifutópálya meghosszabbítására, amelyek szerint a kifutópályát 1799 vagy 1600 méterre bővítenék. Végül a hosszabb alternatívát választották, és 2010 márciusában megkötötték a kivitelezési szerződést. 2011 decemberében befejeződött a kifutópálya bővítése, és a kapcsolódó munkálatok is végükhöz közelednek. A bővítésnek köszönhetően az Atlantic Airways beszerezhetett egy Airbus A319 típusú repülőgépet. Légitársaságok és úticélok Forgalom Jegyzetek További információk Hivatalos honlap (feröeri, angol) Webkamerák: [1], [2], [3] (feröeri) Buszmenetrend, Strandfaraskip Landsins (feröeri, angol) Bussferðir Airport Shuttle – mikrobuszos repülőtéri transzfer (angol) Panorámakép a parkolótól (dán) Kapcsolódó szócikkek Atlantic Airways
Port lotniczy Vágar

Port lotniczy Vágar (far. Vága Floghavn, duń. Vágar Lufthavn) – jedyne lotnisko na Wyspach Owczych, umieszczone na wyspie Vágar, ok. 1,5 km od miejscowości Sørvágur. Lotnisko jest bazą obecnie jedynej, rdzennie farerskiej linii lotniczej, Atlantic Airways. Do 2006 pełniło tę samą funkcję dla mniejszej floty linii FaroeJet. Lądowisko jest asfaltowe i ma 1800 metrów długości. Historia Lotnisko to wybudowane zostało w czasie II wojny światowej, przez brytyjskie siły stacjonujące na całych Wyspach Owczych, w ramach tak zwanej Operacji Valentine, która po zajęciu Danii i Norwegii przez wojska III Rzeszy miała zapobiec przejęciu tak strategicznego punktu na Morzu Północnym, jak ten archipelag. Port lotniczy wybudowano w latach 1942/43, miał służyć do transportu żołnierzy na wyspy, był także miejscem, gdzie stacjonowały samoloty bojowe. Wojska alianckie opuściły Wyspy Owcze zaraz po zakończeniu wojny. Przez pewien czas lotnisko było nieużywane, jednak na początku lat 60. XX wieku lokalne władze zaczęły prace restauracyjne, a także budowę infrastruktury wokół niego. 1 lipca 1963 roku lotnisko to stało się oficjalnie cywilnym portem lotniczym, a 17 lipca tego samego roku odbył się pierwszy lot, jednak przez wiele lat otwarte było jedynie lotnisko dla śmigłowców. W 1977 uruchomiono także lądowisko samolotowe, łącząc tym samym lotniczo Wyspy Owcze z resztą świata. Od początku istnienia lotnisko zarządzane było przez władze duńskie, jednak 30 kwietnia 2007 roku rządy oddano w ręce Løgtingu. By usprawnić pracę lotniska i ułatwić transport do Thorshavn, stolicy archipelagu, zbudowano tunel między wyspą Vágar a Streymoy, który zwie się Vágatunnilin i ma ponad 4,5 km długości. Linie lotnicze i połączenia Przypisy Linki zewnętrzne Strona internetowa lotniska Vágar Oficjalna strona Atlantic Airways. [dostęp 2012-01-21].
Aeroporto de Vágar

O Aeroporto de Vágar (em faroês: Vága Floghavn) (IATA: FAE, ICAO: EKGV) é um aeroporto localizado em Vágar, Ilhas Feroe, na Dinamarca, sendo o principal aeroporto do território, foi construído pela Força Aérea Real do Reino Unido durante a Segunda Guerra Mundial, ficando desativado até ser reaberto para uso civil em 1963. Ver também Ver a consulta original do Wikidata. Lista de aeroportos da Dinamarca Referências
Aeroportul Vágar

Aeroportul Vágar (IATA: FAE, ICAO: EKVG) este un aeroport din Sørvágs Municipality⁠(d), Vága sýsla⁠(d), Insulele Feroe ce deservește zona Vágar. Aeroportul a fost tranzitat în decembrie 2022 de 22.373 de pasageri. A fost deschis în 1942 și numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 85 m, aeroportul dispune de 1 pistă și ocupă o suprafață de 550.000 m². Este operat de Q104826400⁠(d). Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 12/30 are suprafața de Bitum și dimensiunile 1.799 m × 30 m. Terminale Note Vezi și
Вагар (аэропорт)

Вагар (фар. Vága Floghavn) — единственный аэропорт на Фарерских островах. Находится на острове Воар в 1,9 км от поселения Сёрвоавур. Аэродром был построен британскими специалистами в военных целях во время оккупации Фарер. В 1943 году принял первый самолёт. После войны был заброшен почти два десятилетия, и лишь с 1963 года аэропорт стал обслуживать гражданские рейсы. Первоначально аэропорт имел одну асфальтовую ВПП длиной 1250 м и шириной 30 м, что позволяло использовать лишь самолёты укороченного взлёта и посадки, такие как BAe 146. В декабре 2011 года ВПП была увеличена до 1800 м. С марта 2012 года аэропорт начал принимать аэробусы А319. В июне 2014 года пропускная способность аэропорта была увеличена за счет открытия нового здания терминала. Аэропорт Вагар является базовым для фарерской авиакомпании Atlantic Airways. Он также представляет собой один из промежуточных узлов исландской авиакомпании Icelandair. Кроме того, аэропорт используется и для вертолётного сообщения с прочими островами архипелага (осуществляемого компанией Atlantic Airways). Управление аэропортом до сих пор осуществляет Управление гражданской авиации Дании, хотя он был передан в собственность правительства Фарер ещё в 2007 году. Аэропорт связан регулярным и чартерным международным авиасообщением с Данией, Исландией, Великобританией, Гренландией, Норвегией, а также Миланом (Италия) и Барселоной (Испания). В 2002 году был введён в эксплуатацию 5-км подводный туннель под Вестманским каналом, соединивший остров с соседним островом Стреймой, где расположена столица Фарер — Торсхавн. До этого автомобильное сообщение с остальными островами осуществлялось посредством паромов. Ссылки Медиафайлы по теме Аэропорт Вагар на Викискладе Примечания
Аеродром Вагар

Аеродром Вагар је једини аеродром на Фарским Острвима, самоуправној групи острва са на северном Атлантском океану, између Шкотске и Исланда. Аеродром су саградили британски краљевски војници на почетку Другог светског рата. Због аутономије Фарских острва, овај аеродром не подлеже законима и директивама Европске уније. Аеродром је и седиште Фарске националне авио-компаније Атлантик ервејз, као и компаније са мањим ценама, ФароЏет. Од међународних дестинације, аеродром је повезан са Копенхагеном, Алборгом и Билундом у Данској, Рејкјавиком на Исланду, Абердином, Лондоном и Единбургом у Уједињеном Краљевству, Ослом, Ставангером и Стордом у Норвешкој. Спољашње везе Службено мрежно место аеродрома