Pont d'Alcántara

El pont d'Alcántara es un pont romà en arc construit entre els anys 103 i 104 sobre el riu Tajo als voltants de la localitat d'Alcántara actual província de Cáceres, Extremadura, prop de la frontera amb Portugal. És un dels màxims exponents del que ha respresentat l'enginyeria civil romana que combina propaganda amb utilitat pública. És a la ruta entre Augusta Emérita, actual Mèrida, i Bracara Augusta, actual Braga al nord de la Lusitània actual nord de Portugal. Una regió allunyada de grans nuclis de població pero que disposava de jaciments metal·lifers, força valorats a l'Antiguitat. Formava part de la vía Norba, xarxa de vies secundaries de les vies romanes d'Hispania, que comunicava amb el nord Lusitània. Enllaçava la zona intermèdia de la Beira Alta amb artèries com la vía de la Plata i la vía de Lisboa a Braga. El pont va ser remodelat afegint un arc central i amb l'afegit de plaques identificatives a la darreria del segle xv, sobre 1480, per Juan de Zúñiga y Pimentel amb la intenció de vincular la romanitat dels Reis Catòlics en ple Humanisme, vinculant-lo amb l'emperador Trajà d'origen hispànic. Durant la Guerra del Francès contra les forces napoleòniques diferents vicissituds, alguns arcs van ser destruits el 1809 i van ser reparats a fons durant el regnat d'Isabel II, quan va rebre el seu aspecte actual. Descripció Situat a uns 400 m de la població d'Alcántara, el pont mesura 58,2 m d'alçada, té una longitud de 194 m i consta de sis arcs de mig punt, d'altrua desigual, sostinguts per cinc pilars que arrenquen des de diferents nivells. Els pilars alts proveïts de contraforts destaquen per la verticalitat. Els arcs li donen monumentalitat. Es pot considerar com un arquetip d'altres obres, com el més modest pont de Segura. L'arc central s'al·ludeix a l'emperador Trajà i als municipis de la zona que van contribuir al projecte: Arrociada, Norba, Norba Caesarina, Turmuli, Castra Caecilia, Ocurri, Turgalium, Lacimurga, Ad Novas, Augusta Emerita, Aurgi i Caurium. Té un arc honorífic de 14 m de alçada a mig pont, sobre el pilar central, que marca l'eix de composició del pont Una inscripció repetida a banda i banda de l'arc indica que va ser construït en honor a l'emperador romà Trajà, nascut a Hispania, la qual diu: Aquesta inscripció fixa la data de construcció entre els anys 103 i 104 dC, en què coincideixen els ordinals de les magistratures de l'emperador. El contingut el coneixem per manuscrits que la van copiar fa segles. La historiografia actual apunta que la inscripció, que és romana, no és original del pont, sinó que s'hi va posar en la reforma del segle xv i que procedeix d'algun lloc proper, possiblement del jaciment romà d'Alcántara. Els dos arcs centrals majors mesuren 28,8 m i 27,4 m de llum; els col·laterals 21,4 m i els arcs extrems 13,8 m. La simetria de proporcions, per tant, no és absoluta en amplada com tampoc en alçada, perquè el terreny irregular al qual es va haver d'adequar l'obra va donar diferents dimensions a les piles Les obertures centrals arriben a la màxima llum coneguda en un pont romà a excepció del pont d'August a Narni (Itàlia), amb 32 m, que es troba desplomat, i per això il·lustra el perill que suposava el volteig d'arcs d'aquestes dimensions. Els arcs del pont d'Alcántara han suportat el pas del temps i l'erosió natural, però han patit els usos humans i les vicissituds de la història. Aquí la relació de la pila respecte a l'arc és una mica més petita que un terç (3,5), cosa que unida a l'altura dona al pont un perfil més diàfan i lleuger que les pesades obres d'enginyeria de l'antiguitat El pont, que va ser malmés i reconstruït en diverses ocasions des de l'Edat Mitjana fins al segle xix , va ser descrit per cronistes, viatgers i estudiosos que el van visitar al llarg de la història i que van deixat testimonis fins als nostres dies. Les crescudes de l'aigua en aquest canyó natural van afavorir la construcció de la presa de l'embassament d'Alcántara a final del 1969 que en el moment de la inauguració va ser la segona reserva més grossa a Europa. Temple romà A l'entrada del pont des d'Alcántara hi ha un templet romà fet totalment de granit i amb coberta a dos vessants i pilars in antis. És un petit temple votiu, rectangular, amb una sola cambra o cel·la amb una entrada flanquejada per dues columnes toscanes i s'hi accedeix per una escala exterior, coberta amb una teulada a dues aigües feta amb lloses de pedra, amb un frontó amb vores i un timpà llis sense decoració. A l'interior hi ha restes que semblen indicar una antiga divisió interna en naos i pronaos amb una planta que recorda el Tresor d'Atenes a Delfos. Sobre la porta es pot llegir una inscripció elaborada als segles xvii i xix sobre l'epigrafia original romana i que té el valor de transmetre'ns el nom de l'enginyer que va dirigir la construcció del pont, que va dedicar també el templet, Gaius Julius Lacer. S'obre la inscripció amb una dedicatòria a l'emperador Trajà i tot seguit desenvolupa un epigrama en què torna a al·ludir al Cèsar i als déus romans. Juntament amb el Temple romà de Vic són els únics temples romans conservats íntegrament a tota Espanya. Història Edat Mitjana Al segle xii els musulmans van fundar als voltants un petit poblat batejat com Al-Qanṭarat (القنطرة), «El Pont», sense necessitat de més apel·latius. El pont va sobreviure intacte fins al segle xiii amb la Reconquesta dels regnes de cristians cap al sud. Quan el rei Alfons IX de Lleó va prendre definitivament Alcàntara el 1213, el pont pel que sembla va ver trencat, no se sap si per acció cristiana o musulmana. Més tard, a les lluites successives entre Castella i Portugal, Alcántara va ser un important punt de fricció. Està documentat, com a dada que significa la consideració del pont, que estant cercada la vila en temps dels Reis Catòlics, el 1475, el rei Alfons V de Portugal va aixecar el setge sabent que Alcántara anava a tallar el pont i va enviar dir al seu enemic, Alfons VI de Ribagorça, que ell donaria una volta perque no volia que el regne de Castella es quedés amb un edifici com aquell. Edat Moderna El 1480 es va instal·lar a Alcántara l'Ordre d'Alcántara i sota el comandament de Juan de Zúñiga i Pimentel es va reformar el pont sobretot per a enaltir la romanitat d'Espanya i de la monarquia dels Reis Catòlics. En aquesta reforma s'estima que es va construir l'arc central, element atípic als ponts romans, i s'hi van posar plaques commemoratives; una, la que fa referència a l'emperador Trajà, possiblement recuperada de la propera localitat d'Alcántara. La següent reconstrucció es va fer sota la monarquia de Carles V i aquestes obres van ser ben documentades. Es van reparar les destrosses a la fàbrica del primer arc de ponent, es coronaren de merlets l'arc central, i el pont es va netejar de construccions militars, restes de la seva importància estratègica a les guerres medievals. El mestre Martín López va executar les obres entre 1532 i 1543, sota supervisió dels arquitectes Pedro de Ibarra i Esteban de Lezcano. Per deixar memòria de la restauració es va llaurar l'escut imperial que corona l'arc del triomf al front sud i tres inscripcions als brancals on diu: Encara al segle xvi es va practicar una segona intervenció, adjudicada a Diego de Castañeda i finalitzada per Pedro de Villegas i Sebastián d'Aguirre el 1577. El 1707, durant la Guerra de Successió, Alcántara va ser punt fronterer afectat en les lluites entre Castella i Portugal. Quan els portuguesos es van retirar de la localitat, van tractar de volar sense èxit el segon arc de la riba dreta i l'explosió va afectar fonaments de l'arc, que en part van caure, i els ampits, així com el nucli dels fonaments, que va començar a presentar esquerdes a l'arc honorífic. Carles III en va promoure la restauració el 1778. Edat Contemporània Durant la Guerra del Francès, per impedir el pas de les tropes napoleòniques per Alcántara, els aliats van destruir el segon arc de la riba dreta el 1809. Fins el 1818 no es va recuperar aquest arc quan s'hi va instal·lar una estructura de fusta per al pas de carruatges, però el 1836, en el decurs de la primera guerra carlina (1833-1840) va ser incendiada per les forces isabelines per impedir el pas de los carlins comandats per Miguel Gómez Damas que havien envait la província. Entre el 1858 i el 1860, durant el regnat d'Isabel II, l'arquitecte Alejandro Millán Sociats, va reconstruir l'arc enderrocat durant la Guerra del Francès, a partir la proposta de la Reial Acadèmia de la Història, que va encomanar les obres al Cos d'Enginyers de Camins, dirigit aleshores per Alejandro Millán. L'arc que havia estat volat, es va consolidar tota la fàbrica tapant les juntes dels carreus, es va disposar al seu lloc l'arc honorífic, que havia estat desmuntat, i es va pavimentar la calçada, i complementar el pont amb les vies que avui hi ha a ambdós extrems. Es va disposar una làpida conmemorativa d'Isabel II, i una altra de nova que es va fer sobre la primitiva, que donava constància dels municipis romans que havien costejat el pont, van desplaçar una de les commemoracions de Carles I i l'única original que hi quedava, que es van recol·locar a l'interior de l'arc. La inscripció isabelina diu:Durant les obres de reconstrucció, el juny de 1858, un jove d'uns dinou anys anomenat Basilio Borbó, originari d'Astúries, va caure al riu Tajo i ofegar-s'hi. Va ser declarat Monument Nacional el 13 d'agost de 1924, pel que és Bé d'Interès Cultural amb categoria de Monument, El setembre de 1969, per construir la presa de l'embassament d'Alcántara, 600 metres aigües amunt, es va desviar el cabal del riu mitjançant uns túnels i la llera va quedar completament seca en diversos quilòmetres. Es va observar llavors que una de les piles del pont es descalçava, i se'l va reparar. El pont va ser elegit «Millor Racó d'Espanya» del 2014 en un concurs per votació popular organitzat per la Guia Repsol. El 2019 l'Assemblea d'Extremadura el va proposar com a Patrimoni de la Humanitat. Hi van efectuar tasques de restauració i aixecar un nou pont que permetés desviar uns 237 000 vehícles que annualment travessaven aquesta obra d'enginyeria romana. Referències Vegeu també Llista de ponts amb l'obertura més alta del món Enllaços externs Alcántara Bridge structurae.net (anglès)