NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cattedrale di San Giorgio (Addis Abeba)

La cattedrale di San Giorgio è una cattedrale ortodossa Tewahedo situata al termine di Churchill Road, all'interno del distretto di Arada, ad Addis Abeba, in Etiopia. Storia La chiesa fu edificata a partire dal 1896 per volere dell'imperatore d'Etiopia Menelik II, allo scopo di celebrare la vittoria contro l'esercito italiano nella battaglia di Adua combattuta in quello stesso anno nel giorno dedicato a san Giorgio; il progetto fu affidato all'ingegnere Sebastiano Castagna, catturato in guerra, mentre i lavori furono effettuati dagli altri prigionieri italiani in ottemperanza agli accordi di pace col Regno d'Italia; i lavori di costruzione furono completati nel 1911. La chiesa fu scelta come sede della cerimonia d'incoronazione dell'imperatrice Zauditù nel 1917 e del suo successore Hailé Selassié nel 1930. Nella notte tra il 19 e il 20 febbraio, durante l'occupazione italiana, l'edificio fu depredato dei ricchi addobbi dal federale Guido Cortese e dato alle fiamme durante il massacro scatenato per rappresaglia in seguito al fallito attentato contro il viceré d'Etiopia Rodolfo Graziani; gli interni furono profondamente danneggiati, mentre le strutture esterne rimasero pressoché intatte. Nel 1941, dopo il ritorno al potere dell'imperatore Hailé Selassié, la chiesa fu restaurata e decorata internamente con affreschi realizzati dal pittore Afewerk Tekle e altri artisti etiopi. Descrizione Cattedrale La chiesa si sviluppa su una pianta centrale ottagonale, diffusa in molti luoghi di culto etiopi. Le facciate, rivestite con pietre grigie disposte su righe orizzontali, sono decorate in uno stile neoclassico tipicamente italiano, con semicolonne, lesene e frontoni, che delimitano anche le aperture. In sommità, al centro si eleva il tamburo coronato dalla cupola con lanternino. All'interno il soffitto è decorato a tratti con un cielo blu puntellato di stelle dorate, mentre alle finestre si trovano varie vetrate; il Sancta Sanctorum nel mezzo è riccamente ornato da affreschi e mosaici, realizzati da Afewerk Tekle. Museo Il museo è collocato in un edificio posto a nord della cattedrale. Tra gli oggetti esposti, fanno parte della collezione di paramenti liturgici, seconda in Etiopia per importanza solo a quella conservata nella cattedrale di Nostra Signora Maria di Sion ad Axum, varie corone, croci processionali e testi sacri; vi si trovano inoltre gli abiti cerimoniali indossati dagli imperatori Zauditù e Hailé Selassié durante le loro incoronazioni. Una sezione del museo è inoltre dedicata agli armamenti usati nella guerra contro gli italiani, tra cui spade curve, tridenti ed elmetti giganti decorati con criniera di leoni. Note Bibliografia (EN) Philip Briggs, Ethiopia, Chalfont St Peter, Bradt Travel Guides, 2015, ISBN 9781841629223. Voci correlate Chiesa ortodossa etiope Menelik II Hailé Selassié Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di San Giorgio
Katedra Świętego Jerzego w Addis Abebie

Katedra Świętego Jerzego – katedra etiopskiego kościoła ortodoksyjnego. Wyróżniająca się swoją budową na planie ośmiokąta foremnego. Położona jest w północnej części Addis Abeby, na końcu ulicy Churchilla. Zaprojektowana przez Sebastiano Castagna, będącego włoskim jeńcem wojennym, wziętym do niewoli w bitwie pod Aduą w 1896. Kilka lat później została poświęcona świętemu Jerzemu dla uczczenia zwycięskiej bitwy pod Aduą przeciwko oddziałom włoskim. Po przejęciu władzy przez Włochy budynek katedry został podpalony w 1937 na polecenie władz faszystowskich. Cesarz Haile Selassie I zlecił odrestaurowanie katedry z okazji jego ponownej intronizacji w 1941 roku. Cesarzowa Zauditu była tu koronowana w 1917 roku, z kolei w 1930 katedra była miejscem koronacji cesarza Haile Selassie I i stała się tym samym celem pielgrzymek rastafarian. Obecnie we wnętrzu katedry mieści się muzeum. Wśród eksponatów znajduje się tron cesarski, a także broń używana w walkach przeciwko oddziałom włoskich kolonizatorów. Przypisy
Catedral de São Jorge de Adis Abeba

A Catedral de São Jorge de Adis Abeba é uma catedral ortodoxa localizada na cidade de Adis Abeba, capital da Etiópia. Esta catedral é conhecida pela sua distinta forma octogonal. e está localizada no extremo norte da estrada de Churchill. Edifício desenhado por Sebastiano Castagna e construída por prisioneiros de guerra italianos derrotado em Adwa, em 1896, foi nomeado por São Jorge, após a Tabot (Arca) da igreja foi levado para a Batalha de Adwa contra os italianos, durante o qual a vitória foi assegurada pelos etíopes. O edifício foi descrito em 1938, em uma publicação turista italiano como um bom exemplo da interpretação europeia do projeto da igreja etíope. As autoridades italianas fascistas definir o edifício em chamas durante a guerra, em 1937. A catedral foi mais tarde restaurada pelo imperador após a libertação, em 1941. A Imperatriz Zewditu da Etiópia foi coroada nesta catedral em 1917, e o imperador Haile Selassie foi coroado ali em 1930. Tornou-se um local de peregrinação para os rastafáris. A Catedral tem um museu, e um trono imperial está em exposição, com as obras dos vitrais do artista Afewerk Tekle. Dada a razão pela qual a catedral foi chamado, ele exibe armamento utilizado em guerras contra os italianos, incluindo espadas curvas e tridentes e capacetes gigantes feitas de crinas de leões. Referências
Собор Святого Георгия (Аддис-Абеба)

Собор Святого Георгия — собор Эфиопской православной церкви в г. Аддис-Абебе (Эфиопия). Его отличает характерная восьмигранная форма. Собор находится в северном конце улицы Черчилль Роуд (Churchill Road). Описание Собор был построен по проекту архитектора Себастьяно Кастанья (Sebastiano Castagna) военнопленными итальянцами, попавшими в плен под Адуа в 1896 году, и был назван в честь Святого Георгия после того, как табот (Tabot) или Ковчег Завета этой церкви был перевезён к месту сражения при Адуа, где эфиопская армия одержала победу над итальянцами. Здание собора описывалось в 1938 году в одном итальянском издании для туристов как великолепный пример европейской интерпретации дизайна типичной эфиопской церкви. Итальянские фашисты сожгли собор во время войны в 1937 году. После освобождения страны в 1941 году собор был восстановлен императором Эфиопии. В 1917 году в соборе короновалась императрица Заудиту, а в 1930 году там короновался император Хайле Селассие, поэтому собор Св. Георгия стал местом паломничества растафарианцев. При соборе работает музей, где экспонируется императорский трон и витражи работы эфиопского художника Афэуорка Тэкле. Учитывая причину присвоения собору имени Св. Георгия, в музее выставлено оружие, применявшееся в войнах с итальянцами, в том числе — изогнутые мечи, трезубцы и огромные шлемы, изготовленные из львиных грив. Примечания
Stolnica sv. Jurija, Adis Abeba

Stolnica sv. Jurija (amharsko የቅዱስ ጊዮርጊስ ካቴድራል) je etiopska pravoslavna cerkev v Adis Abebi v Etiopiji. Znana je po svoji značilni osmerokotni obliki in velja za primer evropske interpretacije etiopske cerkvene arhitekture. Stoji na severnem koncu Churchill Roada v mestu. Pregled Nova cerkev je bila zgrajena na ruševinah starejše cerkve iz 15. stoletja. Leta 1896 jo je zgradil cesar Menelik II. v spomin na svojo zmago v bitki pri Adui proti Italijanom. Tabot (nosilni oltar) v današnji cerkvi so prej nosili na bojišče in je tako prinesel zmago Abesincem. Arhitekt stolnice je bil Sebastian Castagna; zgradili so jo Italijani, ki so bili poraženi pri Adui in na koncu ujeti. Posvečena je svetemu Juriju, narodnemu svetniku Etiopije. Tu so leta 1917 za cesarico okronali Zauditu, leta 1930 pa je bil tu kronan Haile Selassie, zato je stolnica tudi romarski kraj rastafarijancev. Italijanski fašisti so leta 1937 med abesinsko vojno stolnico oropali. Po osvoboditvi je leta 1941 cesar stavbo obnovil. Katedrala ima muzej, na ogled pa je tudi cesarski prestol ter vitraži umetnika Afewerka Tekleja. Glede na svoje poimenovanje je v cerkvi prikazano orožje, uporabljeno v vojnah proti Italijanom, vključno z ukrivljenimi meči, trizobi ter velikanskimi čeladami iz levjih griv. Veliki cerkveni zvon je bil dar Nikolaja II., zadnjega carja Ruskega imperija. Opis Cerkev je zgrajena na osrednjem osmerokotnem tlorisu, ki je razširjen med etiopskimi kraji bogoslužja. Fasade, prekrite s sivimi kamni, razporejenimi v vodoravne vrste, so okrašene v tipično italijanskem neoklasicističnem slogu, s polstebri, pilastri in pedimenti, ki omejujejo tudi odprtine. Na vrhu, v sredini, se dviga tambur, ki ga zaključuje kupola z lanterno. Notranjost stropa je okrašena z modrim nebom, posejanim z zlatimi zvezdami, v oknih pa so različni vitraži. Najsvetejše v sredini je bogato okrašeno s freskami in mozaiki, ki jih je ustvaril Afeverk Tekle. Sklici Zunanje povezave Abschnitt Georgskathedrale St George Cathedral & Museum
Собор святого Георгія (Аддис-Абеба)

Собор Святого Георгія — собор Ефіопської православної церкви у столиці Ефіопії. Відрізняється характерою восьмигранною формою. Собор розташований у північній частині вулиці Черчілль Роуд (Churchill Road). Історія Собор було зведено за проектом архітектора Себастьяно Кастаньї (Sebastiano Castagna) військовополоненими італійцями, які потрапили у полон під Адуа 1896 року, та був названий на честь святого Георгія після того, як Ковчег Заповіту тієї церкви було перевезено до місця битви при Адуа, де ефіопська армія здобула перемогу над італійцями. Італійські фашисти спалили собор під час війни 1937 року. Після звільнення країни 1941 року храм було відновлено імператором Ефіопії. 1917 року в соборі коронувалась імператриця Завдіту I, а 1930 — імператор Хайле Селассіє I, тому собор святого Георгія став місцем паломництва растафаріанців. При соборі працює музей, де експонується імператорський трон і вітражі роботи ефіопського художника Афеворка Текле. Враховуючи причину надання собору імені святого Георгія, в музеї виставлено зброю, що застосовувалась у війнах з італійцями, в тому числі — криві мечі, тризуби й величезні шоломи, виготовлені з левових грив. Примітки
Embajada de España en Etiopía

La Embajada de España en Etiopía es la máxima representación legal del Reino de España en la República Democrática Federal de Etiopía. También está acreditada en las Seychelles (1978-1993 y desde 2003) y en Yibuti (1982). Embajador El actual embajador es Guillermo López Mac-Lellan, quien fue nombrado por el gobierno de Pedro Sánchez el 5 de agosto de 2023. Misión diplomática La embajada española en Adís Abeba, capital de Etiopía, fue establecida en 1962​ con carácter residente. Además, España está representada en Yibuti y Seychelles con sendos viceconsulados honorarios en las capitales nacionales. Historia Las relaciones diplomáticas se remontan a los años 50, concretamente a 1951 cuando el gobierno español encomendó a la representación española en Egipto los asuntos consulares en Etiopía. A partir del año 1962 se creó una embajada residente y a lo largo de los últimos años las relaciones diplomáticas con Etiopía han ido mejorando de manera continuada. Demarcación La embajada de España en Etiopía está también acreditada en: República de las Seychelles: las relaciones entre España y las Seychelles comenzaron a nivel de embajadores en 1978 cuando fue adscrita a la demarcación de la Embajada española en Etiopía. En 1993 pasó a depender de la Embajada española en Kenia hasta 2003 cuando regresó a la demarcación de la Embajada española en Etiopía. República de Yibuti en 1982 se iniciaban las relaciones diplomáticas a nivel de embajadores no residentes dependientes de la Embajada española en Etiopía. Desde entonces Yibuti depende de la demarcación etíope. Con anterioridad la embajada también estuvo acreditada en estos países: República Democrática Popular de Yemen: el país nació en 1967 cuando cesó la Federación de Arabia del Sur, formada por la colonia británica de Adén y la Federación de Emiratos Árabes del Sur. España estableció relaciones diplomáticas con la República Democrática Popular de Yemen (RDPY), estado marxista-leninista, en 1969 y, al igual que como Yemen del Norte, quedó bajo la demarcación de la Embajada española en El Cairo (Egipto) hasta 1972 cuando la RDPY se incluyó en la Embajada española en Adís Abeba (Etiopía). En 1989 la embajada no residente se incluyó en la Embajada de España en Jartum, capital de Sudán. Finalmente, los dos países del territorio yemení se unificaron en uno solo en 1990. Estado de Eritrea: el país africano se independizó en 1993 de Etiopía tras una cruenta guerra. Los asuntos diplomáticos quedaron dentro de la demarcación de la Embajada española en Etiopía, pero en 2003 fueron adscritos a Kenia hasta 2006, cuando pasaron a depender de la Embajada española en Sudán. Véase también Anexo:Relaciones bilaterales de España Anexo:Embajadores de España Misiones diplomáticas de España Relaciones España-Etiopía Referencias
ГЕС Гільгель-Гібе I

ГЕС Гільгель-Гібе I – гідроелектростанція в Ефіопії. Знаходячись перед ГЕС Гільгель-Гібе II, входить до складу каскаду у сточищі річки Омо, яка впадає до безстічного озера Туркана. Спорудження станції почали ще в 1984 році, під час правління комуністичної хунти. Роботи, які провадили представники Північної Кореї, перевались на початку 1990-х з поразкою режиму Менгісту Хайле Маріама та відновились у 1999-му. На цей раз підрядником виступила італійська компанія Salini Impregilo, котра завершила спорудження ГЕС за п’ять років. В межах проекту річку Гільгель-Гібе (правий витік Омо) перекрили кам'яно-накидною греблею із бітумним облицюванням висотою 40 метрів та довжиною 1600 метрів. Вона потребувала 2,5 млн м3 матеріалу та утворила водосховище з об’ємом 917 млн м3 (корисний об’єм 717 млн м3). Зі сховища під лівобережним масивом прокладено дериваційний тунель довжиною 8,8 км з діаметром 5,5 метрів, який переходить у напірну шахту висотою 165 метрів. В системі також працює вирівнювальний резервуар висотою 110 метрів з діаметром 14 метрів. Підземний машинний зал станції зобладнали трьома турбінами типу Френсіс потужністю по 66,7 МВт, які використовують напір у 230 метрів та забезпечують виробництво 642 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода повертається до Гільгель-Гібе по відвідному тунелю довжиною біля 0,8 км. Примітки '
ГЕС Текезе

ГЕС Текезе — гідроелектростанція в Ефіопії. Знаходячись перед ГЕС Атбара/Сетіт, становить верхній ступінь каскаду на річці Текезе, правій притоці Атбари, яка, своєю чергою, є правою притокою Нілу. У межах проєкту річку перекрили бетонною арковою греблею висотою 188 метрів, довжиною 420 метрів та товщиною від 6 до 28 метрів. Вона утримує водосховище з площею поверхні 147 км2 і об'ємом 9310 млн м3 (корисний об'єм 5343 млн м3), в якому припустиме коливання рівня між позначками 1096 та 1140 метрів НРМ. У підземному пригреблевому машинному залі встановили чотири турбіни типу Френсіс потужністю по 75 МВт, які використовують напір від 120 до 163 метрів (номінальний напір 155 метрів) та забезпечують виробництво 981 млн кВт·год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
ГЕС Тіс-Абай II

ГЕС Тіс-Абай II – гідроелектростанція в Ефіопії. Знаходячись перед Греблею Великого Ефіопського Ренесансу, разом з ГЕС Тіс-Абай І (11,4 МВт), становить верхній ступінь каскаду на Блакитному Нілі. За кілька десятків кілометрів після витоку з озера Тана Блакитний Ніл проходить через ділянку водоспаду Тіс-Исат, наявний на якому перепад висот з 1960-х років використовувала невелика ГЕС Тіс-Абай. У середині 1990-х на виході річки з Тани звели регулюючу греблю Чара-Чара, яка дозволила перетворити цю природну водойму на водосховище з корисним об’ємом 9,1 млрд м3 (коливання рівня між позначками 1784 та 1787 метрів НРМ) та забезпечити стабільну роботу розташованих нижче гідроенергетичних об’єктів не лише в сезон дощів. Невдовзі схему станції Тіс-Абай вирішили продублювати на потужнішому об’єкті. При цьому відремонтували вже наявну невелику споруду в річищі перед водоспадом, котра дозволяє спрямовувати достатній потік у прокладений по правобережжю дериваційний канал. Останній розширили для перепуску додаткового ресурсу, а за 0,7 км від початку, неподалік від машинного залу Тіс-Абай І, облаштували розгалуження. Звідси починається нова гілка каналу довжиною 1,5 км з шириною по дну від 16 до 17 метрів та глибиною 8,5 метра. Вона переходить у два напірні водоводи довжиною по 0,14 км з діаметром 4,6 метра. Основне обладнання станції Тіс-Абай ІІ становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 36,8 МВт, які використовують напір у 53,5 метра та забезпечують виробництво 359 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 132 кВ. Примітки
ГЕС Фінча-Амарті-Неше

ГЕС Фінча-Амарті-Неше – гідроелектростанція в Ефіопії. Використовує ресурс зі сточища річки Фінча, лівої притоки Блакитного Нілу. В останній чверті 20 століття у Ефіопії спорудили ГЕС Фінча, котра живилась не лише від однойменної річки, але й за рахунок деривації ресурсу з Амарті. Остання є правою притокою Неше (в свою чергу впадає ліворуч до Фінча), використання ресурсу з якої могло забезпечити подальше нарощування виробництва. Втім, у підсумку вирішили спрямувати воду на новий машинний зал в долині Неше, що зокрема дозволяло використати дещо більший напір. На Неше звели кам’яно-накидну/земляну греблю висотою 40 метрів та довжиною 1 км, яка утримує резервуар з об’ємом 446 млн м3. При цьому забезпечується однаковий максимальний рівень – 2235 метрів НРМ – у водосховищах Неше та Амарті, відстань між якими складає біля 1,5 км (поверхня сховища Фінча розташована дещо нижче – 2222 метра НРМ). Від греблі Неше ресурс прямує через прокладений у лівобережному гірському масиві дериваційний тунель довжиною 1,7 км. На завершальному етапі по схилу гори спускається напірний водовід довжиною біля 1,5 км, який подає ресурс до машинного залу, обладнаного двома турбінами типу Пелтон потужністю по 48,5 МВт. Вони використовують напір у 615 метра та забезпечують виробництво 230 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода потрапляє до Неше. Примітки
Ethnological Museum, Addis Ababa

The Ethnological Museum, Addis Ababa, in Ethiopia, is a public institution dedicated to ethnology and culture. The Ethnological Museum houses anthropological, musicological and cultural objects. The Ethnological Museum is the first university museum in Ethiopia. The Museum is located in the main Campus of Addis Ababa University which houses the Institute of Ethiopian Studies. Establishment The Ethnological Museum in Addis Ababa was established in 1950, largely based on the collections of old Italian zoological species and ethnographic artifacts by the first batch of graduates of the College. The initiator of the idea of the museum came from Stanislaw Chojnaki who was the former chief librarian of the University College of Addis Ababa. Museum sections Anthropology Collections Ethno-Musicological Collection Art Gallery Philatelic Collection Numismatics Collection Galleries Building Emperor Haile Selassie's artifacts See also List of museums in Ethiopia References
Chew Bahir

Chew Bahir (také Lake Istifanos) je jezero na hranici Jižní Etiopie a Oromie v Etiopii, při maximálním stavu vody zasahuje také na území Keni. V roce 1960 mělo rozlohu 2000 km², od té doby se však většina jeho plochy změnila na bažiny. Hlavním přítokem je řeka Weito. Jako první Evropané je v roce 1888 navštívili rakousko-uherští cestovatelé Sámuel Teleki a Ludwig von Höhnel a nazvali je Štěpánčino jezero podle rakousko-uherské korunní princezny Štěpánky Belgické, častěji se používá název Chew Bahir, který v amharštině znamená slané jezero. Na jezeře žije početná populace plameňáků. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Lake Chew Bahir na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chew Bahir na Wikimedia Commons http://datazone.birdlife.org/site/factsheet/lake-chew-bahir-iba-ethiopia
Chew Bahir

Der Chew Bahir (amharisch ጨው ባህር, č’äw bahər [t͡ʃʼəwbahɨr]; auch Stefaniesee) ist ein See in Südäthiopien. Sein Südzipfel befindet sich bereits auf kenianischem Staatsgebiet. Beschreibung Der Chew Bahir verfügt über keinen natürlichen Abfluss; seine Fläche variiert abhängig vom Zufluss. So ist er manchmal bis auf seine tiefsten Stellen im Nordosten komplett ausgetrocknet, während er bei ausreichendem Niederschlag ein seichtes Binnengewässer mit bis zu 2000 km² darstellt. In der Vergangenheit erreichte der See Ausdehnungen von der fünffachen Größe des Bodensees. Ökologie Das Wasser ist aufgrund der Verdunstung dermaßen salzhaltig, dass es für Kultivierungs- und Bewässerungszwecke nicht geeignet ist. Im Feuchtgebiet der Salztonebene gibt es vorwiegend Pflanzen, die trotz des hohen Mineralgehalts im Boden überleben können, wie zum Beispiel Riedgräser. Die Tierwelt wird von Vögeln beherrscht, vor allem von Flamingopopulationen. Geschichte Der See wurde 1888 von der österreichisch-ungarischen Expedition Graf Telekis und Ludwig von Höhnels „entdeckt“, die den See nach der Ehegattin von Kronprinz Rudolf, Stephanie von Belgien, benannten. Weblinks Einzelnachweise
Lake Chew Bahir

Lake Chew Bahir (Amharic: ጨው ባሕር č̣ew bāhir, "salty lake") or Lake Istifanos, also called Stefanie, Basso Naebor and Chuwaha, is a lake in southern Ethiopia, located on the southwestern end of the South Ethiopia Regional State, near the border with Oromia Region. Geography When the Lake Chew Bahir is filled, it stretches into northern Kenya. Lying at the center of the Stephanie Wildlife Sanctuary, the lake measures some 40 by 15 miles (64 by 24 km). This lake is the southernmost and lowest (1,880 ft; 570 m) of a series of lakes which lie in the north-easterly continuation of the Great Rift Valley; its watershed is separated from the watershed of Lake Turkana by the Humu Range and the hills south of it. The Kumbi Range rises on its eastern side. Chew Bahir is fed from the north by the Weito River, and its tributary the Galana Sagan. The Galana Sagan receives the overflow of Lake Chamo in some years, but no permanent connection exists. History Count Sámuel Teleki was the first European to visit the lake in 1888, and named it for Princess Stéphanie of Belgium, the wife of Crown Prince Rudolf of Austria. Following Teleki's visit, Lake Chew Bahir and the neighboring lakes were explored by Arthur Donaldson Smith, Vittorio Bottego, M. S. Welby, Oscar Neumann and others. J. J. Harrison in 1899 found the lake quite dried up, and two years later Count Wickenburg found water only in the northern part. In 1960 the lake covered about 2,000 km2, but shrank to a swamp over the rest of the 20th century. References