NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Haik (jezero)

Haik (Geez: ሐይቅ) je etiopsko slatkovodno jezero u regiji Amhara, udaljeno oko 223 km sjeveroistočno od glavnog grada Adis Abebe. Zemljopisne osobine Jezero leži oko 30 km sjevernije od grada Desea na nadmorskoj visini od 2,030 m. Pored jezera oko pet km zapadnije prolazi magistralna cesta Adis Abeba - Asmara, uz koju se prostire najbliži grad Haik. Jezero Haik dugo je 6.7 km, te široko 6 km, ukupne površine od 23 km². Najveća dubina jezera je 88 m. Povijest Prema lokalnoj legendi, jezero je stvorio bog da osveti nepravdu nanesenu trudnoj ženi, koju je počinila jedna od kraljevni koja je živjela u blizini. On je potopio sve osim onog dijela na kojem je sjedila nesretna žena - to je postao otok (danas je to poluotok na kojem se nalazi manastir Istifanos), svi ostali su se utopili. Manastir Istifanos osnovao je 13. stoljeću Ijasus Moa, on je bio i prvi iguman. Po etiopskoj usmenoj predaji Ijasus Moa bio je učitelj budućeg cara Jekuno Amlaka koji se školovao u Isifanosu. Pored jezera nalaze se ruševine crkve iz 8. stoljeća, to je bila prva crkva izgrađena u tadašnjoj pokrajini Amhara za vrijeme aksumskog kraljevstva. Ipak se mnogo toga o osnutku i graditeljima te crkve ne zna. Po nekim legendama na suprotnoj strani jezera od današnjeg manastira Istifanos nalazila se je aksumska dvorska palača Ambasele, vlastela iz te palače podigli su crkvu. Imam Ahmad Granj opljačkao je i spalio ovu crkvu u studenom 1531. Prvi Europljanin koji je dospio do jezera Haik bio je portugalski misionar Francisco Álvares, koji je dospio do njega 21. rujna 1520. On je naveo da je na jezeru vidio puno Nilskih konja i somova, i obale obrasle gajevima limuna i naranči. Neposredno prije svog ustoličenja 1606. etiopski car (neguš negasti) Susenios I., poduzeo je vojni pohod na Jezero Haik, da odatle protjera jedno oromsko pleme koje se naselilo pored manastira Istifanos. Izvori
Lago Haic

Il lago Haic (in amarico ሐይቅ, Ḥäyəḳə, letteralmente Lago) è un lago situato nella Regione degli Amara, in Etiopia. Dà il nome alla vicina città di Haic. Descrizione Il lago Haic si trova a 1.909 m s.l.m. e si estende per una superficie di 23 km², ovvero per 6,7 km da nord a sud e 5,4 km da est a ovest. Sulla sponda occidentale è presente l'isola di Santo Stefano, su cui si trova l'omonimo monastero cristiano ortodosso risalente al IX secolo. Il clima è umido e subtropicale, con temperatura media è di 20 °C. Il mese più caldo è maggio, con 24 °C, e il più freddo è luglio, con 16 °C. La piovosità media è di 1.437 millimetri all'anno con il mese più piovoso è luglio, con 446 millimetri di pioggia, e il più secco è dicembre, con 3 millimetri. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Lago Haic
Hajkmeer

Het Hajkmeer (Ethiopisch schrift: ሐይቅ hāyḳ, Amhaars voor "meer") is een meer in de regio Amhara in het noorden van Ethiopië. Het ligt 2 km ten oosten van Hajk en 20 km ten noorden van Dessie. Het meer is 6,7 km lang en 6 km breed en heeft een oppervlakte van 23 km². Op een schiereiland op de westelijke oever van het meer ligt het klooster Hajk Istafanos, gebouwd in de 13e eeuw rond een kerk uit de 8e eeuw.
Hajk (jezioro)

Hajk (amh. ሐይቅ) – słodkowodne jezioro w północnej Etiopii, ok. 20 km na północ od miasta Desje w regionie Amhara. Ma długość 6,7 km i 6 km szerokości, powierzchnia wynosi 23 km². W pobliżu znajduje się miejscowość Hajk, nazwana tak od jeziora. Przypisy
Хайк (озеро)

Хайк (амх. ሐይቅ — hāyḳ) — пресное озеро в Эфиопии, расположенное к северу от Дэссе в зоне Южный Воло в регионе Амхара. Западнее озеро расположен город Хайк. Размеры озера: длина — 6,7 км, ширина — 6 км, площадь поверхности составляет 23 км². Максимальная глубина — 88 м, расположено на высоте 2030 метров над уровнем моря. Является одним из двух озёр вореды Тегуледере, соединено рекой Анкарка с озером Хардибо-Хайк. История Согласно местной легенде, озеро было создано, чтобы отомстить за беременную женщину, которая была несправедливо обижена принцессой. Бог был очень возмущён этой несправедливостью, и в гневе обратил всю землю вокруг женщины в воду, образовав озеро и уничтожив принцессу вместе с её друзьями и семьей, а там, где сидела беременная женщина возник остров (ныне полуостров). Там в середине XIII века Иясус Моа основал Монастырь Истифанос, в котором учился будущий император, родоначальник Соломоновой династии Йэкуно Амлак. Первым известным европейцем, посетившим берега озера, был Франсишку Алвариш, который проезжал мимо 21 сентября 1520. Он отмечал, что в озере живут бегемоты и сомы, берега засажены лимонами и апельсинами. Незадолго до воцарения в 1606 году Сусныйос I посетил пределы озера Хайк, откуда изгнаны группу Оромо, которая находилась в непосредственной близости от Монастыря Истифанос. Примечания
Hāyk' Hāyk'

Hāyk' Hāyk' är en sjö i Etiopien. Den ligger i regionen Amhara, i den centrala delen av landet, 280 km norr om huvudstaden Addis Abeba. Hāyk' Hāyk' ligger 1 909 meter över havet. Arean är 22,0 kvadratkilometer. Trakten runt Hāyk' Hāyk' består till största delen av jordbruksmark. Den sträcker sig 6,7 kilometer i nord-sydlig riktning, och 5,4 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Гайк (озеро)

Гайк — прісне озеро в Ефіопії. Розташовано на північ від Дессе у зоні Південний Волло в регіоні Амхара. На захід від озеро розташовано місто Гайк. Озеро має 6.7 кілометрів завдовжки та 6 кілометрів завширшки, площа поверхні становить 23 км². Максимальна глибина — 88 м, розташовано на висоті 2 030 метрів над рівнем моря. Є одним з двох озер вореди Тегуледере. Історія Відповідно до місцевої легенди, на березі озера розташовувався монастир, в якому навчався майбутній імператор, родоначальник Соломонової династії Єкуно Амлак. Першим відомим європейцем, хто відвідав береги озера, був Франсішку Алваріш, який проїжджав повз 21 вересня 1520 року. Він відзначав, що в озері живуть бегемоти та соми, береги засаджені лимонами й апельсинами. Примітки
Tis-Abay-Kraftwerke

Die Tis-Abay-Kraftwerke sind zwei Wasserkraftwerke in Äthiopien am Oberlauf des Abbai (englisch Abay oder Abbay), wie der Blaue Nil in Äthiopien genannt wird, mit denen das aus dem Tanasee über den Abbai abfließende Wasser zur Stromerzeugung genutzt wird. Lage Beide Kraftwerke liegen am rechten Ufer des Abbai neben dem Ort Tis Issat etwa 30 km flussabwärts von Bahir Dar bzw. unterhalb des durch das Chara-Chara-Wehr geregelten Ausflusses aus dem Tanasee. Beide Kraftwerke nutzen die gleiche Geländestufe wie die nahegelegenen Tisissat-Wasserfälle und entziehen ihnen einen großen Teil des Flusswassers. Kraftwerke Tis Abay I Das Kraftwerk Tis Abay I erhielt ursprünglich das aus dem Tanasee frei abfließende und im Fluss nicht gestaute Wasser über einen Kanal aus dem Abbai, von dem aus es in drei unterirdischen, etwa 50 m langen Druckrohren zu dem Maschinenhaus fließt (). Es hat eine installierte Leistung von 11,4 MW. Das 1964 in Betrieb gegangene Kraftwerk hatte nur einen kleinen Einfluss auf die Wasserfälle (). Chara-Chara-Wehr 1995–1996 wurde der erste, aus 5 Toren bestehende Abschnitt des Chara-Chara-Stauwehr gebaut (), um die starken Schwankungen der Höhe des Wasserspiegels aufgrund der Regenzeiten auszugleichen. Mit dem Chara-Chara-Stauwehr kann der Wasserspiegel im See vom niedrigsten Niveau bei 1784 m ü. d. M. um 3 m auf 1787 m ü. d. M. erhöht werden. Zusammen mit einem 0,5 m hohen Wasserüberlauf ist somit eine maximale Regulierungshöhe von 3,5 m möglich. Wird die Seeoberfläche mit 3000 km² angenommen, ergibt sich daraus ein theoretisches Stauvolumen von rund 10.500 Mio. m³. Das Chara-Chara-Wehr wurde im Zusammenhang mit dem Bau von Tis Abay II um ein zweites Wehr mit 2 Toren erweitert. Seit der Inbetriebnahme des Tana-Beles-Kraftwerks im Jahre 2010 reguliert das Chara-Chara-Wehr nicht nur den Abfluss aus dem Tanasee in den Abbai und damit die für die Tis-Abay-Kraftwerke und den Wasserfall verfügbare Wassermenge, sondern auch die verfügbare Abflussmenge für das Tana-Beles-Kraftwerk, für das ein zweiter Abfluss aus dem Tanasee geschaffen wurde. Tis Abay II Das Kraftwerk Tis Abay II benutzt den gleichen Zuflusskanal wie Tis Abay I, der jedoch um 1,5 km verlängert wurde (). Von dem Einlaufbauwerk gehen zwei 115 m lange Druckrohre mit einem Durchmesser von 4,6 m zu dem 53 m tiefer liegenden Maschinenhaus. Die beiden Francisturbinen haben eine installierte Leistung von je 36,5 MW. Der maximale Wasserdurchfluss beträgt 2 × 75 m³/s. Das Kraftwerk wurde in den Jahren 1998 bis 2001 gebaut, u. a. von Energoprojekt – Niskogradnja, China Wanbao Engineering Corporation, Alstom und Spie. Siehe auch Liste der größten Stauseen der Erde Liste von Kraftwerken in Äthiopien Liste von Talsperren der Welt (Äthiopien) Einzelnachweise
Red Terror Martyrs Memorial Museum

Das Red Terror Martyrs Memorial Museum (RTMMM, amharisch የቀይ ሽብር ሰማዕታት መታሰቢያ ሙዚየም, deutsch etwa „Museum der Märtyrer des roten Terrors“) in Addis Abeba ist eine im Jahr 2010 eingerichtete Gedenkstätte für die Opfer des kommunistischen Derg-Regimes in Äthiopien. Seit 1974 herrschte in Äthiopien eine Militärregierung, die das Land realsozialistisch umgestaltete. Mit Unterstützung der Sowjetunion wurde versucht, durch brutale Unterdrückung die Macht zu erhalten. Laut Amnesty International fielen dem Derg-Regime mehrere Millionen Äthiopier zum Opfer, meist waren es junge Intellektuelle. Im Museum sind diverse Folterinstrumente ausgestellt, von der Lederpeitsche über Kneifzangen bis zu einem Modell der Foltermethode wofelala. Außerdem sind originale Totenschädel und Knochen, Särge mit blutigen Kleidungsstücken sowie Fotografien von Opfern und den Fundorten der Massengräber zu sehen. Literatur Bridget Conley: Memory from the Margins: Ethiopia’s Red Terror Martyrs Memorial Museum. Palgrave Macmillan, Cham 2019, ISBN 978-3-030-13494-5, doi:10.1007/978-3-030-13495-2 (englisch, eingeschränkte Vorschau in der Google-Buchsuche). Weblinks Homepage des RTMMM, 2011, archiviert vom Original am 7. Januar 2019 (englisch). Deirdre McQuillan: Ethiopia still haunted by memory of Derg genocidal regime. In: irishtimes.com. 6. Mai 2011; abgerufen am 28. November 2020 (englisch). Einzelnachweise
Red Terror Martyrs' Memorial Museum

The Red Terror Martyrs' Memorial Museum in Addis Ababa was established in 2010 as a memorial to those who died during the Red Terror under the Derg government. The museum has displays of torture instruments, skulls and bones, coffins, bloody clothes and photographs of victims. In free tours of the museum, guides describes the history leading up to the Red Terror (starting from Haile Selassie's 80th birthday celebration), the actions taken toward citizens who opposed the Derg, how the prisoners were treated and how they secretly communicated among each other. The museum also features pictorial history of the Red Terror. See also Red Terror (Ethiopia) Derg References External links Website
Museo memoriale dei martiri del Terrore rosso

Il Museo memoriale dei martiri del Terrore Rosso è un museo situato ad Addis Abeba, capitale dell'Etiopia. Il museo venne inaugurato nel 2010 quale memoriale delle vittime del periodo di repressione noto come Terrore Rosso avvenuto durante il governo di Menghistu Hailè Mariàm e del regime del Derg. Il museo, ad ingresso gratuito, racconta le violenze scoppiate a metà degli anni 1970, in occasione dell'80º anniversario della nascita di Hailé Selassié, che colpirono gli oppositori del regime Derg. L'esposizione include una collezione di strumenti di tortura, teschi e ossa, bare, vestiti insanguinati, fotografie delle vittime e altri cimeli che testimoniano come fossero trattati i detenuti e come essi abbiano potuto comunicare fra loro segretamente. Nel museo sono esposte anche opere d'arte che hanno come soggetto la storia del Terrore Rosso. Note Voci correlate Terrore rosso (Etiopia) Menghistu Hailé Mariàm Derg Repubblica Popolare Democratica d'Etiopia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo memoriale dei martiri del Terrore rosso Collegamenti esterni Sito ufficiale, su rtmmm.org. Sito ufficiale, su rtmmm.org (archiviato dall'url originale il 7 gennaio 2019).
Herdenkingsmuseum voor de Martelaren van de Rode Terreur

Het Herdenkingsmuseum voor de Martelaren van de Rode Terreur in Addis Abeba is een in 2010 geopend museum ter nagedachtenis aan hen die zijn gedood door de Rode Terreur ten tijde van het Derg-regime in 1977/78. Van 1974 tot 1987 heerste in Ethiopië een militaire junta onder leiding van Mengistu Haile Mariam. Deze junta werd Derg genoemd. Met steun van de Sovjet-Unie probeerden zij op een gewelddadige manier Ethiopië te veranderen in een socialistisch land. Vele tegenstanders van het regime zijn vermoord en verminkt, zogezegd omwille van een beter Ethiopië. Het museum toont martelwerktuigen en schedels, botten, bebloede kleding en foto's van slachtoffers. Ook worden foto's getoond van Ethiopië ten tijde van het Derg-regime. Het museum is gelegen aan het Meskelplein en is gratis toegankelijk. Externe link Website van het museum
Мемориальный музей жертв Красного террора

Мемориальный музей жертв Красного террора — музей в Аддис-Абебе, Эфиопия. Основан в 2010 году в память о жертвах массовых репрессий, проводившихся в годы гражданской войны военной диктатурой. В экспозиции музея представлены орудия пыток, человеческие останки, гробы, окровавленная одежда, а также фотографии жертв режима. Ссылки rtmmm.org — официальный сайт музея (англ.)
Spominski muzej mučenikov "Rdečega terorja"

Spominski muzej mučenikov "Rdečega terorja" je spominski muzej v mestu Adis Abeba, ki je bil ustanovljen leta 2010. Muzej služi kot spomenik in je posvečen v spomin vsem žrtvam, ki so umrle v etiopskem rdečem terorju, ki ga je izvajala vlada diktatorja Mengista Marjama. Muzej ima razstavljena lobanje in kosti žrtev, krste, krvava oblačila in fotografije žrtev ter orodja in pripomočke, ki so se uporabljali za mučenje. Na brezplačnih ogledih muzeja vodniki opisujejo zgodovino, ki je vodila do etiopskega rdečega terorja (od praznovanja 80. rojstnega dneva Haileja Selassieja), dejanja proti državljanom, ki so nasprotovali Mengistujevi derški vladi, kako so ravnali z zaporniki in kako so ljudje na skrivaj komunicirali med seboj. Muzej prikazuje tudi slikovno zgodovino etiopskega rdečega terorja. Glej tudi Etiopski rdeči teror Etiopska lakota 1983 - 1985 Sklici
Shire Airport

Shire Airport, also known as Shire Inda Selassie Airport or Indaselassie Airport, (IATA: SHC) is a public airport serving Shire, a city in the Tigray National Regional State, in northern Ethiopia. The airport lies at an elevation of 6,207 feet (1,892 m) above mean sea level. It is located just south of the city. Shire Airport was constructed by Ethiopian Construction Works Corporation, Transport Infrastructure Construction Sector. The project was signed to construct in 2015 and completed in 2017. The project included airport runway, apron, and taxiway, as well as a road running from Shire city to the airport. Airlines and destinations See also Transport in Ethiopia List of airports in Ethiopia References External links FallingRain - Shire Inda Selassie Airport OurAirports - Shire Inda Selassie Airport Accident history for SHC at Aviation Safety Network
Shire Inda Selassie Airport

Shire Inda Selassie Airport är en flygplats i Etiopien. Den ligger i den norra delen av landet, 600 km norr om huvudstaden Addis Abeba. Shire Inda Selassie Airport ligger 1 891 meter över havet. Terrängen runt Shire Inda Selassie Airport är huvudsakligen kuperad, men den allra närmaste omgivningen är platt. Runt Shire Inda Selassie Airport är det ganska tätbefolkat, med 172 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Inda Silasē, 3,0 km norr om Shire Inda Selassie Airport. Omgivningarna runt Shire Inda Selassie Airport är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Kommentarer Källor
Kabri Dar Airport

Kabri Dar Airport is a public airport in Kebri Dahar, in eastern Ethiopia (IATA: ABK, ICAO: HAKD). Located at an elevation of 549 metres (1,801 ft) above sea level, the facility has a 2,500-metre (8,200 ft) long concrete runway which is 46 metres (151 ft) wide. Airlines and destinations Accidents and incidents On 12 June 1977, a Douglas C-47A ET-AAP of Ethiopian Airlines was reported to have been damaged beyond economic repair in a landing accident when the port undercarriage collapsed. References External links
Aéroport de Kebri Dahar

L'aéroport de Kebri Dahar (code IATA : ABK • code OACI : HAKD) est un aéroport se situant près de la ville de Kebri Dahar, en Éthiopie. Il dispose d'une piste de 2 500 m de long sur 46 m de large. Situation Compagnies aériennes et destinations Actualisé le 17/11/2023 Portail de l’aéronautique Portail de l’Éthiopie
Aeroporto di Gabredarre

L'Aeroporto di Gabredarre (IATA: ABK, ICAO: HAKD) è un aeroporto internazionale che serve Gabredarre con la pista di cemento di 46 metri di larghezza. Storia Al 15 gennaio 1936 era sede del Gruppo autonomo misto RT e C con la 1ª Squadriglia Ro.1 Somala della Regia Aeronautica nell'ambito della Guerra d'Etiopia. Incidenti Il 12 giugno 1977, il Douglas C-47 Dakota/Skytrain ET-AAP dell'Ethiopian Airlines riportò gravi danni in un incidente in fase di atterraggio. Note
Kabri Dar Airport

Kabri Dar Airport är en flygplats i Etiopien. Den ligger i den östra delen av landet, 700 km öster om huvudstaden Addis Abeba. Kabri Dar Airport ligger 550 meter över havet. Terrängen runt Kabri Dar Airport är platt. Runt Kabri Dar Airport är det mycket glesbefolkat, med 6 invånare per kvadratkilometer. Omgivningarna runt Kabri Dar Airport är i huvudsak ett öppet busklandskap. Kommentarer Källor
Kemashi-Zone

Die Kemaschi-Zone ist eine der drei Zonen der Region Benishangul-Gumuz in Äthiopien. Die Kemaschi-Zone umfasst einen Teil des südlichen Ufers des Blauen Nils und des Tals des Didessa-Flusses. Die Zone grenzt im Süden und Osten an die Region Oromia, im Westen an die Region Asosa und den Sudan und im Norden an Metekel und die Region Amhara, die am anderen Ufer des Blauen Nils liegen. Die ethnische Mehrheit in diesem Gebiet ist das Volk der Gumuz, wobei es auch bedeutende Minderheiten von Oromo und Amhara gibt. In der Kemaschi-Zone leben über 100.000 Menschen. Verwaltungsgliederung Die Zone besteht aus fünf Woredas: Agalo Mite Belo Jegonfoy Kamashi Sirba Abbay Yaso Einzelnachweise
Kamashi (zone)

La zone Kamashi est l'une des trois zones de la région Benishangul-Gumuz en Éthiopie. Situation La zone Kamashi occupe la rive sud du Nil Bleu depuis la région Amhara jusqu'au Soudan et s'étend vers le sud dans la vallée de la rivière Didessa, un affluent du Nil Bleu qui prend sa source dans la région Oromia. Sa limite avec la zone Asosa de la région Benishangul-Gumuz suit en grande partie le cours du Dabus tandis que le Nil Bleu la sépare de la zone Metekel. Le barrage de la Renaissance dont la mise en service est annoncée pour 2021 se situe sur le Nil Bleu, entre la zone Kamashi et la zone Metekel, non loin de la frontière soudanaise . Woredas La zone Kamashi est composée de cinq woredas : Agalo Mite (ou Agalo Meti) ; Belo Jegonfoy (ou d'autres transcriptions) ; Kamashi ; Sirba Abbay (ou Sirba Abay) ; Yaso. Démographie D'après le recensement national de 2007 réalisé par l'Agence centrale de la statistique (Éthiopie), la zone Kamashi compte 101 543 habitants et 85 % de la population est rurale. Avec une superficie de 8 423,82 km2 [réf. souhaitée], la densité de population est de 12 personnes par km2. La principale agglomération s'appelle Kamishi, ou Kamashi orthographié comme le woreda, et compte 5 917 habitants au recensement de 2007 ; les autres agglomérations ont moins de 3 000 habitants à cette date. En 2020, la population de la zone est estimée, par projection des taux de 2007, à 141 095 personnes. Notes et références Portail de l’Éthiopie
Bruc boal

El bruc boal (Erica arborea) és un arbust de la família de les ericàcies. També es coneix com a bruc mascle, bruc de soques, bruc de bou o bruc de pipes. L'epítet específic arborea prové del llatí i significa ‘arbòria’. Descripció És un arbust molt ramificat, amb les tiges erectes, que als Països Catalans pot arribar fins als 3 m d'alçada. A les Canàries o Madeira pot arribar a fer-se un arbre. Les fulles són lineals i estretes, de 3 a 4 mm de llargada, de color verd fosc. Les flors són petites i blanques en forma de campaneta o gerreta. El bruc boal floreix entre els mesos de febrer i maig, i cada individu fa multitud de flors blanques. El fruit és una càpsula molt petita. La fusta de l'arrel, en forma de bulb, és molt utilitzada en la fabricació de pipes (de fumar). Distribució i hàbitat Aquesta planta és originària de la terra baixa mediterrània, principalment a la Península ibèrica, França, Itàlia i Grècia, però també es troba en algunes parts del nord d'Àfrica. Prefereix els sòls silícics. Se'l troba gairebé exclusivament a la terra baixa, a les parts altes dels massissos, comú en alzinars i brolles d'estepa i brucs, allà on el sòl ha estat descarbonatat per la pluja. Es pot trobar entre els 0 i els 1.000 metres d'altitud; rarament entre els 1.000 i els 1.200 metres. Es distingeix fàcilment del bruc d'hivern, que floreix a la tardor i té les flors de color rosat. Fabricació de pipes La fusta per a fer pipes prové de l'arrel de l'Erica arborea. Les propietats principals: densitat i resistència a la calor de la fusta de l'arrel de bruc, la fan ideal per tallar pipes de fumar d'alta qualitat i de llarga durada. Des de fa moltes generacions l'arrel del bruc, prèviament bullida s'exporta a Anglaterra per fabricar les millors pipes, des de dues poblacions de la península ibèrica, Santa Coloma de Farners, Alcalá de los Gazules i també Jimena. Referències
Vřesovec stromovitý

Vřesovec stromovitý (Erica arborea) je keř nebo malý stálezelený strom z rodu vřesovec. Dorůstá výšky až 6 m a je pěstován jako okrasná dřevina. Kvete bíle v březnu až květnu, květy voní. Výskyt Roste ve vyšších polohách některých afrických pohoří (Etiopská vysočina, Ruwenzori, Kamerunská vysočina), kde je druhem nejvyšších zón zapojeného lesa (nad zónou s Hagenia abyssinica), dále na Madeiře a Kanárských ostrovech, kde je obdobně druhem vyšších poloh vavřínového lesa, a ve Středozemí (až po Portugalsko), kde sestupuje na severní hranici rozšíření až do nižších poloh jako jeden z vůdčích druhů makchie na kyselých podkladech. Vysazen byl také v jihovýchodní Austrálii. Popis Tvoří vícekmenné stromy nebo velké keře. Borka větví je šedohnědá, listy jsou úzké čárkovité, zelené, velké asi 0,5 cm. Kvete bíle. Použití Pro svůj poměrně nepravidelný habitus a větší výšku má význam spíše v rozlehlejších kompozicích. Pravidelně řezaný může být použit i do větších skalek. Původní druh habitem a texturou připomíná spíše jalovec obecný a může být použit podobně. Kultivar 'Albert's Gold' příjemně žlutozeleného zbarvení může být použit jako solitéra. Druh je s ohledem na nároky vhodné kombinovat s dalšími vřesovištními dřevinami ale také s jehličnany. Kultivar 'Albert's Gold' je poměrně výrazný, vhodný spíše do popředí. Kořen vřesovce, jehož dřevo je označováno jako bruyer, brier nebo briár (brierové/briárové/bruyerové dřevo), se používá k výrobě dýmek. Pěstování Je teplomilný a v ČR v tuhých zimách namrzá, vyžaduje zimní přikrývku. Po namrznutí ale dobře obráží a snese i silné zmlazení. Roste poměrně rychle. Rostlina preferuje kyselou vlhkou humózní půdu, rašelinu nebo písčité půdy s přídavkem rašeliny. Vyžaduje světlé stanoviště nebo polohy na výsluní. Množení Druh lze rozmnožovat semenem nebo řízky. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vřesovec stromovitý na Wikimedia Commons Taxon Erica arborea ve Wikidruzích