NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Paldiski

Paldiski (dawnej szw. Rågervik, ros. dawnej Балтийский Порт, a dziś Палдиски i niem. Baltischport) – miasto portowe na zachodzie Estonii. Geografia Paldiski leżą na półwyspie Pakri, około 52 km na zachód od Tallinna. Historia W XVII wieku n.e. powstał na Pakri szwedzki port rybacki Rågervik. Po wielkiej wojnie północnej, w której Rosjanie pokonali Szwedów, Piotr I Wielki założył tutaj nowy port, który za czasów Katarzyny I nazywano Балтийский Порт (czyli port bałtycki), skąd dzisiejsza nazwa estońska Paldiski. W 1724 roku na północ od miasta została wybudowana Latarnia morska Pakri. Została wzniesiona w miejscu wskazanym osobiście przez cara Piotra Wielkiego. Wpisana jest do Kultuurimälestiste Riiklik Register. W 1870 r. powstała linia kolejowa Paldiski – Tallinn – Narwa – Petersburg. Gospodarka W Paldiskach znajduje się baza wojskowa estońskiej marynarki wojennej. Oprócz tego są dwa porty cywilne na peryferiach miasta: port północny i port południowy. W mieście jest stacja kolejowa Paldiski. Na półwyspie niedaleko miasta powstało pole turbin wiatrowych, które mają produkować 56.000 MWh energii. W 2004 roku uruchomiono farmę wiatrową Pakri, a w 2013 farmę wiatrową Paldiski. Demografia Według danych Estońskiego Urzędu Statystycznego, 1 I 2025 r., miasto liczyło 4081 mieszkańców. Zabytki W miejscowości znajduje się stary, drewniany dworzec kolejowy oraz budynek niewielkiej cerkwi prawosławnej św. Pantelejmona. Przypisy Linki zewnętrzne Archiwalna strona miasta
Палдиски

Палдиски (ест. Paldiski, рус. Балтийский Порт) је град у Естонији. Он се налази у северном делу земље, близу главног града Талина. Палдиски је град у оквиру округа Харју. Паиде се простире се на 60,17 km² и према попису из 2004. године у њему је живело 4.224 становника. Природне одлике Градић Палдиски је смештен у северној Естонији, 45 килоетара западно од Талина. Град се образовао у истоименом заливу, делу Балтичког мора. Испред града постоји више мањих острва. Историја Град Палдиски је познат као вишевековно средиште морнарице, прво Руске Империје (тзв. Балтијски порт), а потом и СССР-а (средиште развоја атомских подморница). Пропашћу СССР-а и затварањем морнаричких делатности град је запао у озбиљну привредну кризу, па је у последње две деценије изгубио око 70% првобитног становништва. Становништво Како је град деценијама био совјетска поморска база, град се развијао досељавањем народа из целог СССР-а, посебно Руса. Пред распад СССР-а град је имао око 16 хиљада становника, да би данас имао готово 4 пута мање. Руси су и даље већина у граду (око 67%), док су матични Естонци мањина (25%). Галерија Спољашње везе Званични веб-сајт
Тартуски университет

Тартуският университет (на естонски: Tartu Ülikool; на латински: Universitas Tartuensis) е класически университет в град Тарту и най-големият и високо ранжиран в класациите на естонските университети. Основан през 1632 година от шведския крал Густав Адолф под името „Академия Густавиана“, Университетът на Тарту е националният университет на Естония и един от най-старите университети в Северна Европа.
Universitat de Tartu

La Universitat de Tartu és una universitat pública de recerca situada a la ciutat de Tartu. És la universitat més gran i antiga d'Estònia. La universitat va ser fundada amb el nom d'Academia Gustaviana l'any 1632 pel baró Johan Skytte, governador general de Livònia Sueca, Íngria i Carèlia, i ratificada pel rei Gustau II Adolf poc abans de la seva mort a la batalla de Lützen (1632). Prop de 14.300 estudiants estudien a la universitat, dels quals més de 1.800 són estrangers. La major part del pla d'estudis s'imparteix en estonià, no obstant hi ha 30 programes impartits en anglès: tres de grau i 27 de màster, inclòs el programa Erasmus Mundus d'Excel·lència en Química Analítica. La universitat és membre del Grup Coïmbra i de la Xarxa d'Utrecht. Referències
Tartuská univerzita

Univerzita v Tartu (estonsky Tartu Ülikool; latinsky Universitas Tartuensis) je považována za nejprestižnější estonskou univerzitu. Univerzita byla založena pod jménem Academia Gustaviana roku 1632 švédským králem Gustavem Adolfem II.; je tak po Vilenské univerzitě druhou nejstarší univerzitou v Pobaltí a má poměrně bohatou historii. Univerzita má čtyři fakulty: filozofickou a humanitní, sociálních věd, lékařskou a přírodovědeckou. Historie Tato původně švédsko-latinská univerzita zanikla roku 1710, když bylo Estonské vévodství obsazeno Ruským carstvím. Baltští Němci využili o téměř století později nabídky carů Pavla I. i Alexandra I. a roku 1802 univerzitu znovuobnovili, tentokrát už jako čistě německojazyčný ústav, pod názvem Imperátorská dorpatská univerzita (německy Kaiserliche Universität zu Dorpat). V tomto období dosahovala zdejší výuka vysoké, evropsky srovnatelné úrovně. Když však přišla vlna rusifikace, bylo jak město, tak škola přejmenovány: v letech 1893–1917/18 se škola jmenovala Imperátorská jurjevská univerzita (rusky Императорский Юрьевский университет, Imperatorskij Jurjevskij universitět) a jako hlavní vyučovací jazyk se tehdy zavedla ruština, což vedlo k odchodu německých profesorů. Po vzniku nezávislého Estonska byla univerzita nacionalizována a obnovena (1919), s výukou výhradně v estonštině. Po vymanění se Estonska zpod SSSR byla univerzita od roku 1992 opět ustavena jako samosprávná instituce s akademickými svobodami. Nejprve se při organizaci studia hledala inspirace ve studijním systému USA, od roku 1999 se však všechny estonské vysoké školy zapojily do Boloňského procesu. Tartuská univerzita je také členem sdružení evropských prestižních univerzit Coimbra Group a spolupracuje s jinými školami i v rámci Utrechtské sítě. Odkazy Literatura Tereza Krčálová. Tartu a jeho univerzita // časopis Navýchod, číslo 3/2003. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tartuská univerzita na Wikimedia Commons
Tartu Universitet

Tartu Universitet (estisk: Tartu Ülikool, latin: Universitas Tartuensis) er et klassisk universitet i byen Tartu i Estland. Tartu Universitet er Estlands nationale universitet, og er det største og højest rangerende universitet i Estland. Tartu Universitet er medlem af Coimbra Group, og blev grundlagt af Gustav 2. Adolf af Sverige i 1632 som Academia Gustaviana, og hører dermed til blandt de ældste universiteter i det nordlige Europa. Tartu Universitet var lukket i perioden 1710 til 1802. Tartu Universitet har tre regionale colleges i henholdsvis Pärnu, Viljandi og Narva, og to specialiserede institutter samt en repræsentation i Tallinn. Filialen i Pärnu er specialiseret i videregående uddannelser indenfor turisme og wellness. I Tallinn hører Estlands havforskningsinstitut, hvor der forskes i marinbiologi, og et institut for studier og forskning i jura under Tartu Universitet. Filialen i Viljandi er et kulturakademi, der tilbyder en bred vifte af videregående uddannelser indenfor kultur, kunst og musik, samt kulturarv og kreativ entreprenørskab. Filialen i Narva blev etableret i 1999. Den er specialiseret i videregående uddannelse i russisk sprog samt læreruddannelse med fokus på pædagogik og didaktik i multikulturelle miljøer. Kildehenvisninger Eksterne henvisninger Tartu Universitet (engelsk)
Universitatea din Tartu

Universitatea din Tartu (în estonă Tartu Ülikool) este universitatea națională a Estoniei, situată în orașul Tartu. Universitatea din Tartu este singura universitate clasică din țară și de asemenea cea mai mare universitate și cea mai prestigioasă din Estonia. A fost stabilită de regele Gustav Adolf din Suedia în 1632. În universitate există aproape 14.000 de studenți, dintre care peste 1.300 de studenți străini. Limba de predare în cea mai mare parte a curriculei este estoniană, dar există și câteva excepții notabile care sunt predate în limba engleză, cum ar fi Semiotica, Știința Măsurărilor Aplicate, Informatica, Legea Tehnologiei Informației și Studiile Uniunii Europene - Rusia. Clădirile istorice ale universității sunt incluse în lista de obiectelor a patrimoniului european drept "întruchiparea ideilor unei universități în epoca iluminismului". Universitatea din Tartu este membră a Grupului Coimbra și a Rețelei Utrecht. Istoric Universitatea a fost fondată în 1632 și a fost cunoscută istoric sub diferite nume, incluzând Academia Gustaviana, Kaiserliche Universität zu Dorpat (Universitatea Regală din Dorpat) și Universitatea Yuryev. Clădiri Cele patru muzee ale universității, grădinile sale botanice și facilitățile sportive sunt, în general, deschise publicului larg. Universitatea dispune de aproximativ 150 de clădiri, dintre care 30 sunt în afara orașului Tartu. 31 de clădiri decorează orașul ca monumente de arhitectură. Cu toate acestea, reformele actuale includ încercări de a vinde sau de a avea co-sponsor de stat câteva dintre aceste clădiri și monumente, precum și facilități sportive, deoarece nu sunt văzute ca parte a misiunii universitare. Cooperare internațională În programul Erasmus pentru schimburi de studenți, Universitatea din Tartu cooperează cu peste 200 de universități din 26 de țări. În 2007/2008, la UT erau aproximativ 175 de studenți Erasmus. Marea majoritate provine din Finlanda, Germania, Italia, Franța și Spania. Universitatea a obținut, de asemenea, recenzii bune de la studenții străini și a primit premiul International Student Satisfaction Award pe baza feedback-ului studenților. Universitatea din Tartu participă, de asemenea, la Grupul Coimbra, la Rețeaua Utrecht și la cultura Atomium. El a semnat acorduri bilaterale de cooperare cu aproximativ 70 de universități. Note Legături externe Universitatea din Tartu City of Tartu Coimbra Group Atomium Culture
Универзитет у Тартуу

Универзитет у Тартуу (ест. Tartu Ülikool, лат. Universitas Tartuensis) најстарија је, највећа и најпрестижнија високошколска установа у Естонији. Универзитет се налази у граду Тартуу на истоку земље, а основао га је 1632. године шведски краљ Густаф II Адолф (Academia Gustaviana). Факултет је основан на „темељима” некадашње језуитске школе Gymnasium Dorpatense основане 1583. године од стране пољско-литванског краља Стефана Баторија. У почетним годинама на Тартуском универзитету су се изучавали филозофија, право, теологија и медицина, а све до 1918. студијски програми су се одржавали углавном на немачком језику. У оквиру Универзитета делују 4 факултета − Факултет за уметност и хуманистичке студије, Факултет друштвених наука, Медицински факултет, Природно-математички факултет − а истурена одељења Универзитета налазе се и у Нарви, Парнуу, Талину и Виљандију. У поседу Универзитета налази се 150 објеката, од којих се 30 грађевина налази ван Тартуа. Значајни научници Русиф Хусеинов (1987—), политички стручњак Рин Там (1981—), генетичар Ернст Епик (1893—1985), астроном и астрофизичар Јакоб Хурт (1839—1907), лингвиста, „краљ естонског фолклора” Ернст фон Бергман (1836—1907), хирург, први који је у медицинску праксу увео асепсу Хајнрих Ленц (1804—1865), физичар, најпознатији по Ленцовом закону Фридрих Рејнхолд Кројцвалд (1803—1882), лекар и писац, „отац” савремене естонске књижевности Види још Естонија Тарту Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Torm

Torm (deutsch: Sturm, Kennung: PVL 105) ist ein 1966 gebautes Schnellboot, das heute in Tallinn als Museumsschiff liegt. Geschichte Das Schnellboot der Storm-Klasse Torm wurde im Jahr 1966 unter dem Namen Arg (P968) in den Dienst der norwegischen Marine gestellt. Vom 16. Dezember 1994 bis zum 2. April 2008 war es ein Patrouillenboot der estnischen Grenzschutzkräfte. Heute ist Torm ein Museumsschiff des Estnischen Meeresmuseums und befindet sich im Tallinner Wasserflugzeughafen. Weblinks Estnisches Meeresmuseum, Tallinn (englisch)
PVL-105 Torm

Le PVL-105 Torm était un ancien patrouilleur des garde-frontières estoniens qui a servi de 1994 à 2008 . Auparavant il était un navire norvégien de classe Storm déployé sous le nom de KNM Arg (P968) de la Marine royale norvégienne de 1966 à 1994. Il est désormais navire musée depuis 2004 à quai du musée maritime estonien à Tallinn . Historique Le patrouilleur a été construit entre 1965 et 1966 à Bergen, en Norvège pour la Marine royale norvégienne. Le navire faisait partie d'une série de 20 navires conçus à l'origine comme des "missilkanonbåter" (MKB) en Norvège et construits entre 1965 et 1968. L'armement d'origine était composé d'un canon double de 25 mm et d'un Bofors 40 mm. À partir de 1970, les navires ont été modernisés en recevant des lanceurs de missile antinavire Penguin. Le navire a été donné aux garde-frontières estoniens en décembre 1994 sans armes. Le 16 décembre 1994, une cérémonie de remise et d'échange de drapeau a eu lieu au port des gardes-frontières. Le parrain du navire est Valve Kirsipuu, membre du Riigikogu à l'époque. Le navire a été classé comme navire de patrouille et armé de deux canons. En 1996, l'un d'eux a été remplacé par le canon automatique Bofors 40 mm acheté en Norvège. Le navire était principalement basé à Saaremaa et Hiiumaa, plus tard à Tallinn et Paldiski. En décembre 1995, il a participé à la «guerre des sprats» entre l'Estonie et la Lettonie dans le golfe de Riga et a participé à plusieurs exercices de sauvetage naval. Préservation Les actes de transfert du navire au Musée maritime estonien ont été signés le 2 avril 2008 dans la cabine du brise-glace Suur Tõll à Tallinn situé à Hydroaéroport de Tallinn . Galerie Voir aussi Notes et références (et) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en estonien intitulé « Torm (laev) » (voir la liste des auteurs). Liens internes Musée maritime estonien Sous-marin EML Lembit Dragueur de mines EML Kalev (M414) Brise-glace Suur Tõll EML Grif (P401) Portail du monde maritime Portail des musées Portail de l’histoire militaire Portail de l’Estonie
PVL–105 Torm

A Torm (ex. Arg) az Észt Határőrség norvég építésű Storm osztályú őrhajója volt PVL–105 hadrendi jelzéssel. Korábban a Norvég Királyi Haditengerészet üzemeltette Arg néven és P968 hadrendi jelzéssel. Napjainkban múzeumhajó az Észt Tengerészeti Múzeumban. Története A hajót 1966-ban építették a Bergens Mekaniske Verksted (BMV) hajógyárban Bergenben a 20 egységből álló Storm osztály kilencedik tagjaként. A hajót a Norvég Haditengerészet használta 1966-tól Arg néven és P968 hadrendi jelzéssel. A norvég flottánál a hajó besorolása rakétás és ágyús gyorsnaszád volt és partvédelmi feladatkörben üzemeltették. Eredetileg csak csöves tüzérségi fegyverekkel volt felszerelve. 1970-ben modernizálták, ekkor Pengiun típusú hajók elleni rakétákat kapott. Norvégiában az 1990-es évek elején kezdődött a Storm osztály hajóinak kivonása. A hajók egy részét Norvégia a balti államoknak ajánlotta fel. A fegyverzetétől megfosztott Argot 1994-ben vonták ki és Észtország kapta meg. (Egy-egy további hajót kapott Lettország és Litvánia, majd ezen országok 2000 után még további Storm osztályú hajókat kaptak.) Észtországban a hajót az Észt Határőrség állította szolgálatba 1994. december 16-án és őrhajóként alkalmazta. A hajót először egy szovjet gyártmányú 2M–3 25 mm-es ikercsövű gépágyúval, majd 1996-ban egy svéd gyártmányú 40 mm-es L/60-es Bofors légvédelmi ágyúval szerelték fel. A hajó az észtországi szolgálata alatt főként Saaremaán és Hiiumaán, később Paldiskiban állomásozott. A hajó több tengeri mentési hadgyakorlatban vett részt, valamint részese volt az Észtország és Lettország között 1995-ben a Rigai-öböl halászati jogai miatt kirobbant, sprotniháború néven ismert konfliktusnak. A kiöregedett és a motor üzemidő tartalékát felélt hajót 2008-ban kivonták a szolgálatból és átadták az Észt Tengerészeti Múzeumnak. Az átadás dokumentumait a múzeum Suur Tõll jégtörő hajójának szalonjában állították ki. A hajó napjainkban a múzeum kikötőjében (Lennusadam) a szárazföldön áll. Jegyzetek Források Robert Gardiner: Conway's All the World's Fighting Ships 1947–1995, US Naval Institute Press, 1996, ISBN 1557501327, p. 294
Къща на Стенбок

Къщата на Стенбок (на естонски: Stenbocki maja) е сграда в град Талин, седалище на правителството на Естония. Сградата е построена през 1787-1792 година в неокласически стил по проект на местния архитект Йохан Каспар Мор. Тя е предназначена за съдебна палата, но поради големите разходи за Руско-турската война държавата не успява да я заплати и тя остава собственост на строителя Якоб Понтус Стенбок, който я използва за своя резиденция. Едва в края на XIX век сградата е купена от държавата и е превърната в съдебна палата. Основно ремонтирана в края на XX век, от 2000 година тя става седалище на правителството.
Stenbockhaus

Das Stenbockhaus (estnisch: Stenbocki maja) ist der Sitz der estnischen Regierung in der estnischen Hauptstadt Tallinn (deutsch Reval). Lage Es befindet sich am Rande des Dombergs in der historischen Revaler Altstadt in der Friedensgerichtstraße (estnisch Rahukohtu tänav), an der Adresse Friedensgerichtstraße 3. Durch seine Lage an der Nordkante des Dombergs oberhalb der Altstadt ist es weithin sichtbar. Architektur und Geschichte Das sehr repräsentativ ausgeführte Gebäude war ursprünglich als Gerichtsgebäude geplant, wurde jedoch staatlicherseits aus Gründen der Finanzknappheit nicht fertiggestellt. Der Gutsherr Jakob Pontus Stenbock übernahm das 1784 nach einem Entwurf von Johann Mohr begonnene Projekt und ließ bis 1792 es als sein Stadtpalais zu Ende bauen. Die Gestaltung des Hauses erfolgte streng im Stil des Klassizismus. Besonders dominant ist der von sechs Säulen getragene Balkon auf der Seite zum Steilhang. Neben dem Haupthaus entstand ein niedrigeres Nebengebäude, das sich halbrund um den Innenhof zieht. Ab 1855 diente das Gebäude als Internat der Ritter- und Domschule zu Reval. Ende des 19. Jahrhunderts wurde es dann doch noch Sitz eines Gerichts. 1890/91 wurde der Balkon entfernt. Zum Ende der Zeit der sowjetischen Besatzung Estlands diente es ebenfalls noch der Justiz, indem hier bis 1987 mehrere Revaler Bezirksgerichte untergebracht waren. Der Zustand der Bausubstanz hatte sich jedoch so verschlechtert, dass es als einsturzgefährdet galt und noch in sowjetischer Zeit geräumt wurde. Von 1996 bis 2000 erfolgte eine Sanierung, bei der auch der Balkon wieder angefügt wurde. Im Jahr 2000 tagte dann erstmals die estnische Regierung im Gebäude, die es seitdem nutzt. Auf einer Tafel zum Domberg hin wird der estnischen Regierungsmitglieder gedacht, die durch kommunistisch motivierte Gewalt umkamen. Als Denkmal wurde das Haus am 15. April 1997 registriert und ist unter der Nummer 3013 im estnischen Denkmalverzeichnis eingetragen. Literatur Thorsten Altheide, Heli Rahkema, CityTrip Tallinn, Reise Know-How Verlag 2016, ISBN 978-3-8317-2815-2, Seite 43. Sulev Mäeväli, Tallinner historische Bauten und Kunstwerke, Perioodika Tallinn 1990, ISBN 5-7979-0202-8, Seite 31 f. Weblinks 3013 Kohtuhoonete ansambel Rahukohtu t.3, 1787-1792.a. In: register.muinas.ee (Eintrag im estnischen Denkmalverzeichnis, Nr. 3013) (estnisch)
Stenbock House

Stenbock House (Estonian: Stenbocki maja) is a prominent neo-classical building located on Toompea hill, Tallinn. It is the official seat of the Government of Estonia. History The history of the Stenbock house goes back to the 1780s, when the local administration of what was then the Governorate of Estonia of the Russian Empire launched a scheme to erect new buildings for administrative purposes. Originally, the building was intended as a courthouse. Count Jakob Pontus Stenbock, an influential local aristocrat and owner of a large estate in Hiiumaa, won the tender to erect a new building on Toompea hill in the middle of Tallinn (Reval). The architect for the new house was Johann Caspar Mohr, a provincial architect who was responsible for the maintenance of public buildings in Estonia and a popular designer of local manor houses. The construction of the building started in 1787. Almost immediately, however, the Russian state ran low on funds as a result of expenditures in connection with the ongoing Russo-Turkish War. As a result, the province became indebted to Stenbock, and the unfinished building passed into his possession. He subsequently used it as his Tallinn residence, and the building still bears its name in his remembrance. In 1828, after Stenbock's death, the building passed between different owners until 1899, when it finally became the property of the Governorate administration, and finally began to be used as a courthouse. During both the first period of independence of Estonia (1918–1940) and during the Soviet occupation (1944–1991) it continued to be used as a courthouse. The maintenance of the building was neglected in the 1970s and 1980s, when the ceilings of two courtrooms and the archive of the court collapsed. By the time of the restoration of Estonian independence in 1991, the entire building was at risk of collapsing. A complete renovation was carried out in 1996–2000. The newly renovated building became the official seat of the Estonian national government at its re-opening in 2000. Architecture The architectural style of the building is a rather simple form of neo-classicism. The front façade is adorned by six pilasters and two semi-pilasters made of dolomite from Saaremaa and a dentiled pediment. It faces a semi-circular courtyard surrounded by less ornate outbuildings. The street front of the building is therefore characterised by the rather unassuming outbuildings. On the building wall facing the street, there is a memorial plaque with the names of Estonian members of parliament and government who were killed by the Stalinist Soviet occupation regime. The best-known view of the building (illustration) is of its back, which by its location at the edge of Toompea hill enjoys an unobstructed view of the sea. This face is dominated by a large balcony raised on Doric columns. All in all, the exterior of the building still more or less reflects the original edifice. The interior was severely damaged during the Soviet occupation, and it has now been reconstructed in large part. References External links Media related to Stenbock House at Wikimedia Commons
Stenbock-ház

A Stenbock-ház (észtül: Stenbocki maja) neoklasszicista stílusú épület Tallinnban a Dómhegyen. Az 1700-as évek végén épült. 2000-től az észt kormány székhelye. Története Eredetileg az Orosz Birodalomhoz tartozó Észt Kormányzóság hivatali épületének, bírósági használatra szánták. Az épület tervrajzait Johann Caspar Mohr ismert helyi építész készítette el 1784-ben. Az építkezést a svéd főnemesi származású Jakob Pontus Stenbock gróf kezdte el 1786-ban. Miután az orosz–török háború kiadásai miatt az építésre szánt állami pénz nem állt rendelkezésre, Stenbock végül saját használatra építette meg a házat Tallinn központjában, a Dómhegyen (Toompea). Az építkezés 1792-ben fejeződött be és az elkészült ház Stenbock tallinni rezidenciája lett. (A Stenbock család fő rezidenciája a Hiiumaa szigeten fekvő Suuremõisa faluban lévő kastélyuk volt.) Stenbock halála után a ház Paul von Benckendorf észtországi kormányzó tulajdona lett. Források A Stenbock-ház az Észt Kormányhivatal (Riigikentselei) honlapján (angolul)