NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Università tecnica di Tallinn

L'Università tecnica di Tallinn anche nota come TalTech (in estone Tallinna Tehnikaülikool, in inglese Tallinn University of Technology) è l'unica università tecnica in Estonia e la maggior istituzione accademica in ambito ingegneristico e in quello del business e amministrazione pubblica. La sede è a Tallinn ma ha strutture anche a Tartu, Kuressaare e Kohtla-Järve. È membro dell'Istituto europeo per le norme di telecomunicazione (ETSI). Storia L'Università tecnica di Tallinn fu creata il 17 settembre 1918, quando la Società estone di Ingegneria, iniziò a offrire speciali corsi di ingegneria in un'Estonia, allora occupata dalla Germania. Quando la nazione raggiunse l'indipendenza, il bisogno di ingegneri, architetti e tecnici crebbe. Nel 1919 le attività continuarono come Collegio di ingegneria di Tallinn. La scuola venne nazionalizzata nel 1920 e fino al 1931 operò in via Pikk, dopodiché si trasferì nell'edificio dell'ex cantiere navale russo-baltico a Kopli. Alla fine degli anni venti lo sviluppo del Collegio rallentò per un piano di unione all'Università di Tallinn e la scuola venne rinominata Istituto tecnico di Tallinn. Dopo la seconda guerra mondiale in era sovietica, l'Istituto politecnico di Tallinn divenne un'importante università tecnica. All'inizio degli anni Sessanta fu costruito il campus a Mustamäe. Nell'epoca della Rivoluzione cantata l'università partecipò ai processi sociali che accompagnarono l'indipendenza dall'Unione Sovietica. Nel 1989, l'università recuperò il nome Università tecnica di Tallinn. Nel ventennio successivo i programmi di studio e il numero di studenti e insegnanti crebbero così come venne attuato un processo di internazionalizzazione. Struttura Scuola di Information Technologies Dipartimento di Scienze informatiche Dipartimento di Scienze del software Dipartimento di Tecnologie per la salute Dipartimento di Elettronica IT College Scuola di Ingegneria Dipartimento di Ingegneria civile e Architettura Dipartimento di Ingegneria elettrotecnica e Meccatronica Dipartimento di Tecnologie per l'energia Dipartimento di Materiali e Ingegneria ambientale Dipartimento di Ingegneria meccanica e industriale Tartu College Virumaa College Scuola di Scienza Dipart. di Geologia Dipart. di Chimica e Biotecnologia Dipart. di Cibernetica Dipart. di Sistemi marini Scuola di Business e Governance Dipartimento di Economia e finanza Dipartimento di Innovazione e Governance Dipartimento di Giurisprudenza Dipartimento di Business Administration Accademia marittima estone Note Voci correlate Università di Tallinn Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Università tecnica di Tallinn Collegamenti esterni (ET, EN) Sito ufficiale, su taltech.ee.
Technische Universiteit Tallinn

De Technische Universiteit Tallinn (Estisch: Tallinna Tehnikaülikool), sinds 2018 ook bekend onder de naam TalTech, is de enige Estische universiteit gespecialiseerd in opleidingen op het gebied van technologie. Het is tevens een van de drie belangrijkste instellingen voor hoger onderwijs in Estland. De universiteit is gevestigd in Tallinn. De universiteit is niet verbonden met de Universiteit van Tallinn, die in 2005 werd opgericht. Ze heeft naast haar vestiging in Tallinn ook colleges in Kuressaare en Kohtla-Järve. Geschiedenis Begin 20e eeuw ontstond in Estland het besef dat er behoefte was aan lokaal opgeleide technische specialisten, wier opleiding aan zou sluiten op de lokale omstandigheden en behoeften. Tot dan toe kregen inwoners van Estland hun opleiding hiervoor in Sint-Petersburg, Duitsland, of Riga. Op 17 september 1918 werd de eerste Estische techniekschool geopend. Hoewel deze school pas later de status van universiteit kreeg, wordt deze datum toch gezien als de oprichtingsdatum van de Technische Universiteit Tallinn. Er werden opleidingen aangeboden in mechanische, elektrische, civiele en hydraulische technologie, scheepsbouwkunst en architectuur. In 1920 werd de school een overheidsinstelling. Op 15 september 1936 kreeg de school de status van universiteit en de nieuwe naam werd het Technisch Instituut van Tallinn. Dit instituut kende twee faculteiten: civiele en mechanische techniek, en chemie en mijnbouw. In 1938 kreeg de universiteit haar huidige naam. In 1940 werd de faculteit economie opgericht, gevolgd door de faculteit elektrotechniek in 1958 en de faculteit controletechniek in 1965. Op 1 juli 2008 fuseerde de universiteit met de Internationale Universiteit Audentes (IUA). Thans bestaat de universiteit uit vier faculteiten en de Estische Maritieme Academie (Eesti Mereakadeemia), die eveneens de status van faculteit heeft en in 2014 in de instelling werd opgenomen. De universiteit heeft filialen in Tartu en Kohtla-Järve. Faculteiten Engineering Economie Natuurwetenschappen Informatietechnologie Estische Maritieme Academie Instituten Certificatiecentrum Instituut voor Geologie Instituut voor marinesystemen Technomedicum Externe link Technische Universiteit Tallinn
Технолошки универзитет у Талину

Технолошки универзитет у Талину (ест. Tallinna Tehnikaülikool) је државни универзитет у Талину. Једини је технолошки универзитет у Естонији. Осим у Талину, настава се одржава и у Тартуу и Кохтла-Јарву. Упркос сличним називима, Универзитет у Талину и Технолошки универзитет у Талину су две засебне институције. Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Tallinns tekniska universitet

Ej att förväxla med Tallinns universitet. Tallinns tekniska universitet, estniska: Tallinna Tehnikaülikool (TTÜ), sedan 2003 internationellt känt under det engelska namnet Tallinn University of Technology (TalTech), är ett tekniskt universitet i Estlands huvudstad Tallinn. Det grundades 1918 och har universitetsstatus sedan 1936. Universitetet är ett av Estlands tre stora lärosäten och det enda tekniska universitetet i landet. Universitetet har huvudsakligen utbildningsinriktningar inom teknik och naturvetenskap, samt även utbildningar inom ekonomi och samhällsvetenskap. Historia Universitetet har sitt ursprung i den ingenjörsskola som grundades av det Estniska ingenjörssällskapet 17 september 1918, och detta datum räknas som utbildningsinstitutionens grundande. Skolan blev Tallinns ingenjörshögskola (Tallinna Tehnikum) 1919, först i privat regi, och förstatligades 1920. Under början av 1920-talet var institutionen framgångsrik i etablerandet av en estniskspråkig teknisk terminologi och blev ett viktigt led i att göra det nyligen självständiga Estland mer oberoende inom ingenjörskonst och arkitektur; tidigare hade estländare studerat i Sankt Petersburg, Riga eller Tyskland. 1923 försvarades de första avhandlingarna i teknologi och samma år öppnades ett statligt materialprovningslaboratorium. Skolan fick status som universitet genom beslut av riksäldsten Konstantin Päts 15 september 1936, som Tallinns tekniska institut. 1938 döptes den även om till Tallinns tekniska universitet. Under Estniska SSR (1941 och 1944-1989) gick universitetet under namnet Tallinns polytekniska institut (Tallinna Polütehniline Instituut). 2008 slogs International University Audentes (IUA) samman med universitetet, och 2014 beslutades även att den estniska sjöfartsakademin skulle införlivas i universitetet. 2017 slogs universitetet samman med Estlands informationsteknologiska högskola. Universitetet har varit känt under flera förkortningar och kan förkortas TTÜ på estniska och TUT på engelska. Sedan 2018 använder man officiellt den engelskinfluerade förkortningen TalTech. Externa länkar Officiell webbplats Wikimedia Commons har media som rör Tallinns tekniska universitet.
Ruhnu (obec)

Obec Ruhnu (estonsky Ruhnu vald) je samosprávná obec, náležející do estonského kraje Saaremaa. Její území tvoří ostrov Ruhnu a přilehlé ostrůvky a útesy. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ruhnu na Wikimedia Commons Oficiální stránky obce
Ruhnu Parish

Ruhnu Parish (Estonian: Ruhnu vald) is a municipality in Saare County, Estonia. It encompasses the island of Ruhnu in the Gulf of Riga, together with a number of uninhabited islets. Its population is the smallest of any of Estonia's 79 municipalities, the parish being exempt from the usual minimum population size of 5000. There are 60 permanent inhabitants during winter time; in summer the number increases to 150. In 2015 the parish council approved Ado Tuuga's designs for the municipality's flag and coat of arms. The parish has only one village, Ruhnu village, in the centre of the island. There is a school, museum, library, two shops, two churches, first-aid point and local marine rescue team. In the southern part of the island near Ringsu cape, there is a weather station, airfield, diesel electric power station, harbour and cultural centre. In 2018, a 150 kilowatt solar power plant was completed near the airfield. Following the reconstruction of a wind turbine, renewables will account for more than half of the electricity produced on the island. Ruhnu rural municipality was formed on 19 December 1991. Of all the parishes in Estonia, it has one of the biggest percentages of young people under the age of 29, and the smallest percentage of people older than 65. The biggest employer is the public sector, with tourism also increasing. Six families are active in agriculture - beekeeping, cattle and sheep farming and arable crops such as oats and barley. 60% of the land in Ruhnu Parish is currently in the ownership of Swedish citizens, the descendants of the pre-war ethnic Swedish population. Ruhnu was part of Saaremaa district until 1950 when the Soviet authorities transferred it to Pärnu district. It was again assigned to Saaremaa in 1986. In 2016 Estonian Public Broadcasting reported the possibility of Ruhnu Parish returning to the jurisdiction of Pärnu. In 2013 Ruhnu's parish council discussed a proposal to merge the island's administration with the City of Tallinn. Photographs of Ruhnu Parish References
Ruhnu (commune)

Ruhnu (en estonien : Ruhnu vald) est une municipalité rurale du Comté de Saare en Estonie qui correspond à l'île de Ruhnu. Elle s'étend sur 11,9 km2. Sa population est de 90 habitants(2024). Géographie L'île de Ruhnu est située dans la partie centrale du golfe de Riga. L'île est distante de plus de 50 kilomètres de Saaremaa et un peu moins de 40 kilomètres jusqu'à Kolka dans l'isthme de Courlande en Lettonie. L'endroit le plus proche sur le continent est le cap Kolka, situé à 37 kilomètres à Kurzeme en Lettonie. À vol d'oiseau avion, la ville de Kuressaare est à 70 km, Pärnu à 96 km et l'île de Kihnu à 54 km. La commune de Ruhnu est située sur l'île du même nom et occupe tout son territoire. La superficie du de la commune est de 11,9 km2, dont 90 hectares (7,6%) de terres cultivées , 670 hectares (56,3%) de forêts, 190 hectares (16,0%) de prairies naturelles. Sur l'île de Ruhnu se trouve la zone de conservation naturelle de Ruhnu d'une superficie de 848,7 hectares (71,32 % de la superficie de l'île), qui commence aux limites du village de Ruhnu et l'entoure. Le village est situé au centre de l'île. Municipalité La commune comprend 1 village, Ruhnu küla. Démographie Transports La traversée du catamaran rapide Runö de Pärnu à Ruhnu prend 3h 10min par beau temps, le temps de traversée peut être plus long selon le vent et les vagues. Runö peut accueillir 58 passagers. Galerie Voir aussi Liens internes Communes d'Estonie Liens externes (ekk) Site de la commune de Ruhnu Références Portail de l’Estonie
Gmina Ruhnu

Gmina Ruhnu (est. Ruhnu vald) – gmina wiejska w Estonii, w prowincji Sarema, znajdująca się na wyspie Ruhnu; jej siedzibą jest wieś Ruhnu. Gmina obejmuje wyspę Ruhnu na Morzu Bałtyckim wraz z szeregiem niezamieszkanych wysepek. Jest ona najmniejszą pod względem liczby ludności gminą Estonii. Podczas reformy administracyjnej w 2017 roku Ruhnu zostało zwolnione z wymaganej przez prawo estońskie minimalnej liczby ludności, wynoszącej 5000 mieszkańców, niezbędnej do utworzenia gminy. Gospodarka W gminie znajduje się szkoła, muzeum, biblioteka, dwa kościoły, samorząd gminny, dom pomocy społecznej, centrum kultury i punkt pierwszej pomocy. Na wyspie znajdują się również dwa sklepy. Najważniejszy dla gospodarki wyspy jest sektor publiczny, lecz nie mniej ważna staje się turystyka. W południowej części wyspy, w pobliżu przylądka Ringsu, znajduje się stacja meteorologiczna, lotnisko, port dla turystów i elektrownia spalinowa. Rolnictwem (pszczelarstwem, hodowlą bydła i owiec) zajmuje się 6 rodzin. Historia Gmina wiejska Ruhnu została utworzona 19 grudnia 1991 roku. Spośród wszystkich gmin w Estonii ma jeden z najwyższych odsetków młodych ludzi i najmniejszy odsetek osób w wieku powyżej 65 lat. Przed II wojną światową Ruhnu było zamieszkane prawie wyłącznie przez Szwedów. Po odzyskaniu niepodległości przez Estonię w 1991 roku, 60% powierzchni Ruhnu należało do Szwedów, natomiast 6% do Estończyków. Turystyka Główną atrakcją turystyczną wyspy jest najstarszy drewniany budynek w Estonii – kościół pod wezwaniem św. Magdaleny, którego budowa została ukończona w 1644 roku. Nowy kościół w Ruhnu został zbudowany w roku 1912, zaledwie 2 metry od starego kościoła. Ściany kościoła zostały wykonane ze skał, a wieża z drewna. Dzwon kościelny jest jednym z najstarszych w Estonii. Latarnia morska Ruhnu została wykonana we Francji w 1877 roku. Według legendy została zaprojektowana przez Gustave’a Eiffla. Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona gminy Ruhnu
Runö kommun

Runö kommun (estniska: Ruhnu vald) är en kommun i landskapet Saaremaa (Ösel) i sydvästra Estland. Den ligger cirka 200 kilometer söder om huvudstaden Tallinn och är Estlands befolkningsmässigt minsta kommun. Geografi Kommunen omfattar ön Runö samt ett antal mindre närliggande holmar varav den största heter Holm. Karta Orter I Runö kommun finns endast en by. Byar Runö Källor
Рухну (волость)

Рухну (ест. Ruhnu) — волость в Естонії, у складі повіту Сааремаа, повністю розташована на однойменному острові. Положення Площа волості — 11,9 км², чисельність населення на 1 січня 2011 року становила всього 125 осіб. Адміністративний центр волості та єдиний її населений пункт — село Рухну. На території волості знаходиться Церква Святої Магдалени, яка є найстарішою дерев'яною будовою, збереженою на території Естонії. Посилання Сайт волості [Архівовано 6 жовтня 2012 у Wayback Machine.] (ест.)
Ruhnu (plaats)

Ruhnu is een plaats in de Estlandse gemeente Ruhnu, provincie Saaremaa. Het is de enige plaats op het eiland Ruhnu; ze telt 89 inwoners (2021). Geschiedenis Het dorp werd voor het eerst genoemd in 1688. Er zijn aanwijzingen dat er een ouder dorp heeft bestaan: Galbin (Gamla byn, ‘oud dorp’, in het Zweeds). Tot in 1944 bestond de bevolking voor het overgrote deel uit Zweden. In 1944, toen het Rode Leger Estland heroverde op nazi-Duitsland, vluchtte vrijwel de totale bevolking naar Zweden. Esten namen hun plaats in. Het inwoneraantal was het hoogst in 1842; toen leefden er 389 mensen in het dorp. In 1969 vernielde een zware storm de haven en een groot deel van de gebouwen op het eiland. Het visserscollectief moest worden opgeheven. Veel bewoners verlieten het eiland. In 1967 had Ruhnu 222 inwoners; in 1973 waren dat er nog maar 99. In 1979 woonden er 58 mensen. Pas na 2010 begon het inwonertal weer langzaam te stijgen, tot 141 in 2019. In 2021 zakte het inwonertal weer onder de 100. Het dorp heeft twee kerken. De ene is een houten kerk, gewijd aan Maria Magdalena, die is gebouwd in 1643. De kerk is het oudst bewaard gebleven houten gebouw in Estland. Toen de Zweden in 1944 vertrokken, namen ze de glas-in-loodramen van de kerk mee. Ze zijn te bezichtigen in het Staats Historisch Museum in Stockholm. De andere kerk, doorgaans Nieuwe Kerk (Estisch: Ruhnu uus kirik) genoemd, is in 1912 in gebruik genomen. Deze kerk is in steen gebouwd, maar de toren is van hout. De kerken staan pal naast elkaar.
Ruhnu (wieś)

Ruhnu – wieś w Estonii, w prowincji Sarema, na wyspie Ruhnu, siedziba administracyjna gminy Ruhnu. W 2011 roku wieś liczyła 55 mieszkańców. We wsi – jedynej na wyspie – znajduje się m.in. muzeum wyspy – Ruhnu Muuseum, z wystawą otwartą dla zwiedzających od 1998 roku. Mieści się tu również szkoła podstawowa z budynkiem z końca XIX wieku. Do roku 1944 lekcje prowadzono w języku szwedzkim. W latach 1978–1979 szkoła pozostawała zamknięta, ponieważ nie było dzieci w wieku szkolnym. W roku 2001 w szkole uczyło się trzynaścioro dzieci. W sezonie letnim wyspa jak i wieś ma stałe połączenie z portem Roomassaare na wyspie Sarema. Stałe połączenie z kontynentem jest z portem w Parnawie, 96 km od Ruhnu. Niektóre łodzie zatrzymują się po drodze na Kihnu. Przypisy
Рухну (Естонија)

Рухну (ест. Ruhnu küla) малено је село на западу Естоније. Једино је насеље на острву Рухну у Ришком заливу и административни центар истоимене сеоске општине. Према подацима са пописа становништва 2011. у селу је живело свега 55 становника што Рухну чини најмањим општинским средиштем у целој земљи. Види још Рухну (острво) Сарема Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Kostel svatého Mikuláše (Tallinn)

Kostel svatého Mikuláše, estonsky Niguliste kirik, je bývalá sakrální stavba v estonském hlavním městě Tallinnu. Postavena byla ve 13. století, mezi lety 1230–1275, a to vestfálskými obchodníky, kteří přišli z Gotlandu. Původně byla v gotickém slohu, z původního kostela se však do současnosti dochovalo jen několik částí. Současnou podobu získal kostel v letech 1405–1420. Koncem 17. století byla původní věž nahrazena věží barokní. Věž je nyní 105 metrů vysoká. Svatý Mikuláš byl jediným kostelem v Tallinnu, který zůstal nedotčen obrazoborectvím, které přinesla protestantská reformace, a to přesto, že v roce 1523 na něj rozzuřený obrazoborecký dav zaútočil. Vedoucí sboru nalil roztavené olovo do zámků kostela, a hordy se tak nedostaly dovnitř. Kostel byl přeměněn na luteránskou kongregaci v 16. století. Byl zásadně poničen sovětským bombardováním za druhé světové války v roce 1944. Následný požár proměnil kostel v ruiny a zničil většinu jeho interiéru (kromě kaple sv. Antonína). Z věže se kouřilo asi měsíc. Většina vzácných uměleckých pokladů přežila díky jejich včasné evakuaci již v roce 1943. Od té doby jako kostel neslouží. Renovace začala v roce 1953 a zcela dokončena byla až v roce 1981. Již za rok však v budově znovu hořelo. Vyhořela věž a kaple sv. Antonína. Další rekonstrukce trvala do roku 1984, kdy byla budova otevřena veřejnosti jako muzeum. V současnosti zde má jednu ze svých expozic Estonské umělecké muzeum. Vystavuje zde náboženské umění. Nejvýznamnějším exponátem je dochovaný zbytek původně 30 metrů dlouhé malby Tanec smrti, jejímž autorem je Bernt Notke. Prostor také občas slouží jako koncertní sál, jeho akustika je značně ceněna. Stavba nesmí být zaměněna s klasicistním chrámem v Tallinnu, který je rovněž zasvěcen sv. Mikulášovi. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Mikuláše v Tallinnu na Wikimedia Commons Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku St. Nicholas Church, Tallinn na anglické Wikipedii.
Église Saint-Nicolas de Tallinn

L'église Saint-Nicolas (en estonien : Niguliste kirik) est une église catholique puis luthérienne de la ville basse de Tallinn. Elle est devenue en 1984 un musée et une salle de concert dont l'acoustique est excellente. Son clocher mesure 105 m. Histoire L'église, dédiée à saint Nicolas, patron des marins, est d'abord une église catholique construite au XIIIe siècle (vers 1230–1275) par la communauté germano-balte et sa guilde de marchands venus de Westphalie. Avant que la ville ne soit entourée de murs, elle sert de lieu de refuge à la population. En 1515 on donne davantage de hauteur à la tour et on lui ajoute une flèche de clocher gothique. Contrairement à d'autres églises de la ville, elle échappe aux iconoclastes et n'est pas saccagée durant la Réforme protestante. Lorsque, le 14 septembre 1524, une foule en colère, après avoir pris d'assaut et partiellement brûlé l'église Saint-Olaf et l'église Sainte-Catherine (du couvent des Dominicains), se dirige vers Saint-Nicolas, le clergé défend les portes de l'église, où les trous de serrure ont été remplis de plomb fondu. Les tensions s'apaisent ensuite, l'église devient luthérienne et elle est restaurée. Elle est agrandie avec des ajouts baroques au XVIIe siècle. L'église est gravement endommagée pendant les bombardements de mars 1944, étant presque totalement détruite, ainsi que des œuvres d'art datant du Moyen Âge. La plupart des membres de la communauté germano-balte quitte la ville. L'église est reconstruite entre 1953 et 1981 et transformée en salle de concert par les autorités municipales de Tallinn, devenue capitale de la République socialiste soviétique d'Estonie. Cependant, le mobilier liturgique restant est conservé, comme l'autel, qui est particulièrement remarquable avec un polyptyque relatant la vie du saint, des sculptures, des épitaphes et des monuments funéraires. L'église sert alors aussi de musée. La chapelle de la momie La chapelle de côté a abrité jusqu'en 1897 la momie du duc Charles Eugène de Croÿ, commandant de l'armée russe à la bataille de Narva, et fait prisonnier par Charles XII. De Croÿ mourut en 1703. Personne ne voulant payer pour ses funérailles, on le laissa sans sépulture dans la chapelle ; dans cet environnement, son corps se momifia et devint une attraction jusqu'au moment où on décida de l'enterrer. Musée On peut remarquer dans la chapelle Saint-Antoine des objets liturgiques médiévaux et de la Renaissance. Le long fragment du tableau représentant La Danse macabre de Bernt Notke (1435-1509), peintre de Lübeck, est particulièrement célèbre. Des autels créés par des maîtres flamands de Bruges ou de Bruxelles sont exposés, ainsi que des sculptures de saints des XVIe et XVIIe siècles et des objets liturgiques. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste d'églises en Estonie Liste des plus grands bâtiments en Estonie Liste des églises les plus hautes Liens externes Site officiel Ressource relative à l'architecture : Kultuurimälestiste Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de l’architecture chrétienne Portail de Tallinn Portail du protestantisme Portail du catholicisme
Szent Miklós-templom (Tallinn)

A tallinni Szent Miklós-templom (észt nyelven Niguliste kirik) jelenleg egyházművészeti múzeum, illetve koncertterem. 1997 óta az óvárossal együtt a világörökség része. A templomot a Gotland szigetéről származó német kereskedők építették a 13. század elején Szent Miklós, a hajósok védőszentje tiszteletére. Eredetileg erődítményhez hasonlított, de a századok során többször átépítették és bővítették. A déli oldalon elhelyezkedő Szent Antal-kápolna a gótika, az északi oldali előcsarnok a reneszánsz stílus emléke. A templom Tallinnban egyedüliként vészelte át a reformáció képrombolását: a gyülekezet vezetője ólmot öntetett a zárba, így a rombolók nem tudtak bejutni. A főoltár (a lübecki Herman Rode mester alkotása 1482-ből) Szent Miklós életéből vett jeleneteket ábrázol. A 15. század végi Mária-oltárt Bruges-ből hozták. Úgy tartják, hogy ugyanaz a névtelen művész készítette, mint aki a Lucia legendát. A Szent Antal-kápolnában tekinthető meg a lübecki Bernd Notke (1440–1509) festett Haláltánc, amely szintén a 15. század végén készült. A templom egyik kápolnájában található Charles Eugène de Croÿ herceg, tábornagy (1651–1702) sírja. Croÿ hercege császári szolgálatban a török elleni magyarországi háborúk és cári szolgálatban a nagy északi háború hadvezére volt. Az 1944-es bombázások során a templom súlyosan károsodott, de renoválták. 1982-ben tűz ütött ki az épületben, de Villem Raam irányításával ismét helyreállították. Az óváros történelmi értékeinek megőrzéséhez paradox módon, szándékai ellenére a szovjet fennhatóság is hozzájárult, ugyanis nem fordítottak figyelmet a régi épületekre, és a város fejlesztését is hanyagolták. Mindezek következtében az épületek nagy része hosszú ideig eredeti állapotában maradhatott fenn. Források Az Unesco hivatalos oldala https://web.archive.org/web/20070814014151/http://www.tourism.tallinn.ee/fpage/explore/attractions/oldtown/article_id-433 https://web.archive.org/web/20060129105051/http://www.balticsww.com/tourist/estonia/sights.htm#Tallinn%20Old%20Town