Домський собор (Таллінн)

Домський собор — лютеранський Кафедральний собор, розташований у Старому місті Таллінна. Присвячений Святій Діві Марії (ест. Püha Neitsi Maarja). Домський собор є одним з найстаріших храмів Таллінна. Сьогоднішній вигляд він отримав після численних перебудов. Раніше на цьому місці знаходилася дерев'яна церква, згідно з припущенням істориків, вона була побудована в 1219 р. Башта собору відноситься до епохи бароко, а його каплиці-прибудови — до пізніших архітектурних стилів. Всередині храму знаходяться поховання XIII—XVIII століть, а також різні дворянські герби і епітафії, присвячені відомим людям того часу і пов'язані з XII—XX століттями. Історія Церква закладена на початку XIII століття і освячена в 1240 році як кафедральний собор Північної Естонії. У другій половині XIII століття вперше зробили реконструкцію. У XIV столітті будівля перебудували в базиліку. На початку XV століття остаточно завершили перекриття нефів. У 1684 році під час пожежі втратили велику частину декору будівлі, а також башту над південним нефом. У 1778—1779 роках за проектом архітектора К. Л. Гейста у стилі бароко побудували західну вежу. У 1878 році в соборі встановили сучасний орган, створений у Берліні майстром Ф. Ладегастом. Архітектура Основна структура сучасної будівлі має три нефи, з яких центральний має продовження у вигляді вівтарної частини. Із західного боку над центральним нефом знаходиться церковна вежа, що виконує функцію дзвіниці. Крім цього до основного корпусу є декілька разноперіодних прибудов. Інтер'єр Всередині будівлі є: кафедра (1686 р.) К. Аккерман, яку тримає дерев'яна скульптура Мойсея з 10 заповідями; аба-вуа (1730 р.); вівтар (1696 рік) виготовив К. Аккерман за кресленнями Нікодемуса Тессина — молодшого; вівтарне полотно (1866 рік) німецький живописець Едуард Гебхардт; група тріумфальної арки з розп'яттям Христа; ложа сім'ї Паткуль в класичному стилі (початок XVIII століття, навпроти кафедри), ложа в стилі бароко сім'ї Мантейффель (XVII століття, розташована в південному нефі), орган 1878 р. майстра Ладегаста, доповнений у 1913 р. в майстерні Зауера (Франкфурт на Одрі), реставрований у 1998. Мануальний. Має унікальне звучання. Обеліск Ф. фон Тізенхаузена (1806 рік. Розташований в хорі ліворуч від вівтаря, майстер Демут-Малиновський), Поховання Крузенштерна з дружиною Юлією фон Таубе (північний неф) автор Екснер, Самуеля Греіга (північний неф) каррарський мармур, автор Джакомо Кваренгі, Понтуса де ла Гарді з дружиною (в хорі, праворуч від вівтаря) автор О. Пассер та ін. надгробна плита цеху м'ясників Домської гільдії (під органом); 1766 надгробна плита цеху шевців Домської гільдії (під органом); 1370 найстаріша надгробна плита Вольдемара Сорсевера в північному нефі; 107 гербових епітафій, переважно в стилі бароко. вівтар Св. Діви Марії; зображення Христа-дарувальника («Іди до мене») Поховання У соборі поховані: Література «Таллинн», Краткий энциклопедический справочник, Таллинн, изд-во «Валгус», 1980 Ресурси Інтернету http://www.baltkurort.ru/estonia/showplaces/sobor [Архівовано 4 жовтня 2009 у Wayback Machine.] http://kirikud.muinas.ee/index.php?page=10&subpage=849 [Архівовано 8 березня 2016 у Wayback Machine.] http://www.eelk.ee/~eelk109/ajalugu.htm [Архівовано 9 травня 2010 у Wayback Machine.] http://www.eelk.ee/u-kellaplaat.html [Архівовано 31 березня 2008 у Wayback Machine.]