NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Суурупи

Су́урупи (эст. Suurupi) — деревня в северной Эстонии на берегу Финского залива, в волости Харку уезда Харьюмаа. География и описание Расположена в 23 километрах к западу от Таллина, на полуострове Суурупи. Высота над уровнем моря — 35 метров. Климат умеренный. Официальный язык — эстонский. Почтовый индекс — 76907. Население По данным переписи населения 2011 года в деревне проживали 1009 человек, из них 859 (85,1 %) — эстонцы. Численность населения деревни Суурупи: История Суурупи была впервые упомянута в 1566 году (Surpe, мыс). В средние века на местном побережье жили шведы. Современная деревня Суурупи была образована в 1977 году из деревень Орава (эст. Orava) и Ранна (эст. Ranna, в 1798 году упоминается Rannaperre) и части деревень Мяэранна (эст. Mäeranna) и Витикиндлусе (эст. Vitikindluse). В Суурупи находятся объекты Морской крепости Петра Великого. В годы Эстонской ССР они использовались советскими войсками. В 2017 году в деревне насчитывалось 877 дачных грунтов, в части которых проживают круглогодично, а другая часть используется в качестве летних домиков. На территории деревни расположена бывшая мыза Таубенпевель (Вана-Пяэла), памятник культуры. Маяки Суурупи На территории деревни находятся два маяка. Старейший в Эстонии деревянный маяк — Суурупский нижний маяк (Нижний Суроп) — был построен в 1859 году. Это старейший рабочий маяк в Эстонии. Высота маяка от основания составляет 15 метров, высота над уровнем моря — 18 метров. На территории маячного городка находятся четыре постройки, включённые в Государственный регистр памятников культуры Эстонии — собственно маяк (1859), жилой дом (1911), техническое здание (1911) и хранилище для горючего (1881). Старый фонарь маяка (1951—1998) выставлен в Морском музее в Таллине (на верхнем ярусе башни «Толстая Маргарита»). Суурупский верхний маяк (Верхний Суроп) построен в 1760 году. Высота маяка от основания 22 метра, над уровнем моря — 66 метров. Отремонтирован в 1998 году. Наряду с верхним маяком в регистр памятников культуры включены пять объектов на его территории: погреб (XIX век), сауна (1896), хранилище для горючего (1898), хлев (1911) и жилой дом (1951). Примечания Ссылки Суурупи
Suurupi

Suurupi (tidigare Suuropi eller Surpe) är en by (estniska: küla) i Harku kommun i landskapet Harjumaa i norra Estland. Byn ligger på halvön Suurupi poolsaar vid Finska viken. I kyrkligt hänseende hör byn till Rannamõisa församling inom den Estniska evangelisk-lutherska kyrkan. Galleri Källor
Суурупі

Суурупі (ест. Suurupi) — село в північній Естонії на березі Фінської затоки, в повіті Гар'юмаа, в волості Гарку. Воно розташоване за 23 км на захід від центру Таллінна. Населення 756 чоловік (2010). В Суурупі є найстаріший в Естонії дерев'яний маяк. Галерея Примітки Джерела Suurupi Lighthouses
Pilkuse-See

Der Pilkuse-See (estnisch Pilkuse järv) ist ein See im Süden Estlands. Er liegt ca. 2 km östlich von Otepää. Die Fläche des Sees beträgt 10,5 Hektar, die größte Tiefe 5,4 m. Am Ostufer wachsen Eichen, im Süden liegt der stark bewaldete Berg Võnnumägi. Der Grund des Sees ist meist schlammig, das Wasser gelbgrün. Mit 27 Pflanzenarten ist die Fauna relativ reich. Als Fische kommen unter anderem Barsche und Hechte vor. Der See ist Teil des Schutzgebiets Naturpark Otepää. Weblinks Foto des Pilkuse-Sees Pension von Pilkuse (Tourismus, estnisch)
Lago Pilkuse

El lago Pilkuse (en estonio: Pilkuse järv) es un lago situado al sur de Estonia en el condado de Valga. Se encuentra aproximadamente a 2 kilómetros al este de Otepää. Sus coordenadas son 58°3′N 26°31′E. La superficie del lago es de 10.5 hectáreas, y alcanza una profundidad máxima de 5.4 metros. En la orilla este existe un robledal, y al sur la montaña Võnnumägi domina el paisaje. El fondo del lago generalmente está fangoso, y su agua es de color verde amarillenta. El lago alberga 27 tipos de las plantas y su fauna es relativamente rica, con peces como la perca y el lucio. El lago forma parte del parque natural de Otepää. Véase también Lagos de Estonia Enlaces externos Foto (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). del lago Pilkuse Sitio oficial del Parque natural de Otepää (en estonio)
Pilkuse (jezioro)

Pilkuse järv (est. Pilkuse järv) – jezioro w Estonii, w prowincji Valgamaa, w gminie Otepää. Położone jest na wschód od miasta Otepää i na północ od wsi Pilkuse. Ma powierzchnię 12,3 ha, linię brzegową o długości 1657 m, długość 400 m i szerokość 350 m. Sąsiaduje z jeziorami Väike-Juusa, Kaarnajärv, Alevijärv, Trepimäe. Z jeziora wypływa rzeka Kaarnaoja. Przypisy
Vaindloo

Vaindloo (švédsky Stenskär, rusky Стеншер) je jeden z estonských ostrovů ve Finském zálivu. Na jeho pobřeží se nachází nejsevernější bod Estonska. Geografie Ostrov leží ve vzdálenosti 27 km od estonské pevniny přibližně severním směrem od města Kunda. Estonské teritoriální vody končí ve vzdálenosti 8 námořních mil od ostrova. Finské pobřeží je vzdáleno 53 km. Ostrov je dlouhý přibližně 600 m a široký 200 m. Tvoří ho převážně štěrkové usazeniny morénového původu. U severního pobřeží se nachází nejvyšší a objemem čtvrtý největší bludný balvan v Estonsku. Jeho šířka dosahuje 10,1 m, obvod 38,6 m a výška 7,7 m. Dějiny Odpradávna byl ostrov navštěvován rybáři a lovci tuleňů z obou stran zálivu, kteří zde vybudovali dočasné přístřešky skýtající ochranu před bouřemi. Roku 1718 byl na základě nařízení Petra Velikého na ostrově zřízen dřevěný maják a přistěhovala se sem rodina jeho strážce. Kamenitá půda neposkytovala žádné možnosti k zemědělství a veškeré potraviny se sem museli dovážet. Roku 1871 byl postaven nový maják, tvořený 17 m vysokou litinovou věží. Na věži byl umístěn 328 kg vážící zvon, který sloužil k varování námořníků v případě mlhy. Od roku 1930 se na ostrově nacházelo stanoviště estonské pobřežní stráže, kterou po druhé světové válce nahradili sovětští vojáci. Roku 1994 bylo stanoviště estonské pobřežní stráže obnoveno. Roku 1996 byla na ostrově za účasti prezidenta Lennarta Meriho a britského velvyslance odhalena pamětní deska věnovaná památce britských námořníků, kteří v blízkosti ostrova zahynuli roku 1721 v průběhu severní války Současnost Jedinými obyvateli ostrova jsou příslušníci pobřežní stráže. Obývají malou rekonstruovanou budovu vybavenou technikou k sledování hranice. Elektřinu vyrábí větrná turbína a dieselgenerátor. Pobřežní stráži slouží i 50 m vysoká rozhledna. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vaindloo na Wikimedia Commons Literatura KESKPAIK, Aado; PANK, Maret; SALONG, Heli. Eesti väikesaared. Tallinn: Kirjastus Koolibri, 2009. ISBN 978-9985-0-2267-2. Související články Seznam ostrovů Estonska
Vaindloo

Vaindloo (deutsch und schwedisch Stenskär) ist eine estnische Insel im Finnischen Meerbusen. Sie gehört verwaltungsmäßig zum Dorf Vainupea in der Landgemeinde Haljala im Kreis Lääne-Viru. Vaindloo ist Estlands nördlichste Insel. Sie ist 600 m lang und 200 m breit. Bekannt ist Vaindloo wegen seines 17 m hohen Leuchtturms; er wurde 1871 errichtet (Vorgängerbau aus Holz von 1718). Daneben befindet sich eine Station des estnischen Grenzschutzes mit einem 50 m hohen Beobachtungsturm und einem Radar auf der Insel. Weblinks Leuchtturm von Vaindloo
Vaindloo

Vaindloo es una isla báltica de Estonia localizada en el golfo de Finlandia. Administrativamente pertenece al municipio rural de Vihula, en el condado de Lääne-Viru. Descripción Vaindloo el punto más septentrional de Estonia. Posee 600 m de longitud y 200 m de largo. Vaindloo es conocida por su faro de 17 m de altura; que fue construido en 1871 (desde 1718 existía uno de madera). A su lado se localiza una estación de defesa de la frontera estonia con una torre de observación de 50 m de altura y un radar. Galería Véase también Anexo:islas de Estonia Enlaces externos Imágenes de Vaindloo El Faro de Vaindloo (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Más imágenes Imagen satélite de Vaindloo
Vaindloo

Vaindloo est une île d'Estonie dans le golfe de Finlande, en mer Baltique. Géographie Elle fait partie de Vihula (commune de Vihula). Histoire Un premier phare y est établi en 1718. Son phare actuel a été construit en 1871 et est géré par la Estonian Maritime Administration (en). Faune L'île est une importante réserve d'espèces d'oiseaux comme les sternes pierregarins, sternes arctiques, nyctales de Tengmalm, mésanges charbonnières ou encore parmi d'autres les bécasseaux violets. Situation Voir aussi Articles connexes Liste des îles d'Estonie Liens externes Vue satellite Ressource relative à la géographie : Kohanimeregistri Portail des îles Portail de la mer Baltique Portail de l’Estonie
Vaindloo

Vaindloo – wyspa w północnej Estonii na Morzu Bałtyckim w Zatoce Fińskiej. Powierzchnia wyspy wynosi 0,062 km² (6,2 ha). Jest najbardziej wysuniętym na północ punktem Estonii. Administracyjnie przynależy do terytorium miejscowości Vihula, prowincja Virumaa Zachodnia. Na wyspie znajduje się latarnia morska, która została przeniesiona z wyspy Vormsi w 1871 roku. W maju 1943 roku, radziecki okręt podwodny Szt-408, dowodzony przez komandora porucznika Pawła Kuzmina, został zatopiony przez marynarkę fińską w pobliżu tej wyspy. Vaindloo jest ważnym siedliskiem ptaków. Gniazdują tu m.in. rybitwa popielata, włochatka zwyczajna, bogatka zwyczajna, biegus morski, górniczek zwyczajny, srokosz, trznadel zwyczajny. Przypisy
Vaindloo

Vaindloo é uma ilha báltica da Estônia no Golfo da Finlândia. Ela pertence administrativamente ao município rural de Vihula, na região de Lääne-Viru. Vaindloo é o ponto extremo norte da Estônia. Ela tem 600 m de comprimento e 200 m de largura. Vaindloo é conhecida por seu farol de 17 m de altura; ele foi construído em 1871 (em 1718 ele foi construído em madeira). Ao seu lado localiza-se uma estação de defesa da fronteira estoniana com uma torre de observação de 50 m de altura e um radar. Ligações externas «Imagens de Vaindloo» (em finlandês) O Farol de Vaindloo[ligação inativa] Mais imagem Imagem de satélite de Vaindloo
Вајндло

Вајндло (ест. Vaindloo; швед. Stenskär) малено је острво смештено уз северну обалу Естоније, у Финском заливу Балтичког мора. Острво се налази на око 26 километара северно од обале округа Лане-Вирума (којем уједно административно и припада) и представља најсевернију тачку Естоније. На неких 30 километара источно налази се руско острво Мали Тјутерс, док је педесетак километара северније јужна обала Финске. Острво је издуђено у смеру север-југ са максималном дужином од 512 метара, док је максимална ширина до 149 метара. Површина острва је 6,2 хектара. На острву се налази светионик висине 17 метара, саграђен 1871. године. Поред светионика на острву је стационирана и станица естонске граничне полиције. Острво Вајндло је значајна тачка на миграционим путевима птица селица. Види још Географија Естоније Фински залив Референце
Stenskär, Estland

Stenskär (estniska: Vaindloo) är en ö i Finska viken som tillhör Estland. Den ligger i kommunen Vihula vald i Lääne-Virumaa, 100 km öster om huvudstaden Tallinn. Ön är Estlands nordligast belägna landområde. Terrängen på Stenskär är mycket platt. Öns högsta punkt är 6 meter över havet. Den sträcker sig 0,8 kilometer i nord-sydlig riktning, och 0,3 kilometer i öst-västlig riktning. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Vaindloo saar.
Maják Käsmu

Maják Käsmu (estonsky Käsmu tuletorn) stojí na severním pobřeží Estonska ve vesnici Käsmu v obci Hajla v kraji Lääne-Virumaa v Baltském moři. Maják byl dne 20. července 2004 zapsán do seznamu kulturních památek Estonska pod číslem 16067. Je jedním z dochovaných dřevěných majáků v Estonsku. Je ve správě Estonského úřadu námořní dopravy (Veeteede Amet, EVA), byl veden pod registračním číslem 096. Historie Maják byl postaven v letech 1889–1892 z iniciativy námořní školy. Naváděl lodi kolem poloostrova Käsmu do zálivu Käsmu. Maják byl vybaven petrolejovou lampou a Fresnelovou čočkou pátého stupně s dosahem 6 námořních mil. Světlo bylo umístěno ve výšce 8,2 m n. m. Do roku 1900 maják vysílal přerušované světlo (blikající). Do roku 1921 svítila acetylénová lampa. V roce 1922 bylo osvětlení modernizováno a jeho dosvit byl 13 nm. Maják vysílal směrové světlo ve třech barvách (zelená, bílá a červená). V činnosti byl až do roku 1993, pak sloužil jako denní navigační značka. Ze seznamu navigačních značek byl vyřazen v roce 2004. Maják měl označení ALHS: EST 086, EVA 095. V roce 2013 byl otevřen jako námořní muzeum. V roce 2012 k 120. výročí zahájeni provozu majáku byla vydána poštovní známka podle grafického návrhu Romana Matkiewicze. Popis Dřevěná bílá patrová budova postavená na půdorysu obdélníku o rozloze 10,5 m2. Výška 4,5 m, délka 3,5 m, šířka 3 m, obestavěná plocha 50,4 m3. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Phare de Vilsandi na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Maják Käsmu na Wikimedia Commons Seznam majáků Estonska Archivováno 24. 11. 2015 na Wayback Machine. estonsky Obrazová část kulturní památky, autor Jaan Vali. Dostupné online
Latarnia morska Käsmu

Latarnia morska Käsmu (est. Käsmu tuletorn) – dawna drewniana latarnia morska położona w prowincji Virumaa Zachodnia, w gminie Haljala, we wsi Käsmu. Budynek został wpisany na listę zabytków kultury Estonii w dniu 20 lipca 2004 roku pod numerem 16067. Historia Latarnię morską zbudowano w latach 1889–1892 z inicjatywy Szkoły Morskiej w Käsmu. Wyposażona była w lampę naftową i soczewkę Fresnela. W 1921 roku zamontowano lampę acetylenową. Funkcjonowała do 1993 roku. W 2013 roku latarnia została udostępniona dla zwiedzających. Przypisy
Kaussjärv

Kaussjärv (est. Kaussjärv (Rõuge Mõisajärv))) – jezioro w Estonii, w prowincji Võrumaa, w gminie Rõuge. Należy do pojezierza Haanja (est. Hannja järved). Położone jest w obszarze miasta Rõuge. Ma powierzchnię 2,3ha linię brzegową o długości 562 m, długość 180 m i szerokość 145 m. Sąsiaduje m.in. z jeziorami Rõuge Ratasjärv, Rõuge Valgjärv, Rõuge Liinjärv, Rõuge Suurjärv, Tõugjärv, Kahrila. Położone jest na terenie obszaru chronionego krajobrazu Haanja (est. Haanja looduspark). Przypisy
Kunda (město v Estonsku)

Kunda je malé přístavní město v severoestonském kraji Lääne-Virumaa. Leží převážně na levém břehu stejnojmenné řeky, asi 2 km od jejího ústí do Finského zálivu přibližně 100 km východně od Tallinnu. Má kolem tří tisíc obyvatel a rozlohu 9,85 km². Administrativně spadá pod samosprávnou obec Viru-Nigula. Historie Podle archeologických nálezů byla oblast dnešního města osídlena již v 7. tisíciletí př. n. l. tzv. kundskou kulturou. Při vykopávkách na vyvýšenině Lammasmägi bylo nalezeno přes 3800 předmětů, zejména kamenných a kostních hrotů šípů a harpun, kamenných seker a pěstních klínů. Stylizovaný obraz těchto nálezů se dostal též do znaku města. První písemná zmínka o Kundě pochází z roku 1241. Významnou se však stala až díky přístavu, postavenému v 19. století. Od roku 1870 také jihovýchodně od centra města funguje největší estonská cementárna. K výrobě cementu se používá vápencový slín, vápenec a jíl těžený v okolí města. Cementárnu vlastní firma Kunda Nordic Tsement, součást nadnárodního koncernu HeidelbergCement; výroba v roce 2006 byla 943 tisíc tun. V roce 1893 byla na řece východně od centra města postavena první vodní elektrárna v celé severní Evropě (Kunda hüdroelektrijaam).[zdroj?] Současnost Kunda je spojena železnicí s krajským městem Rakvere na hlavní trati Tallinn–Narva zhruba 18 km jihozápadně. Trať slouží jen pro nákladní dopravu, především pro potřeby cementárny. Provozovatelem trati je společnost Kunda Trans. V roce 2004 na pravém břehu Kundy začala (i s pomocí českých specialistů) výstavba celulózky Estonian Cell s výrobou termomechanické buničiny, nájezd výroby (140 tisíc tun ročně) v roce 2006.[zdroj?] Počet obyvatel od roku 1989 klesá; etničtí Rusové tvoří zhruba třetinu. V městečku je hotel (nižší kategorie), několik restaurací a dva supermarkety (řetězec Konsum). Je zde také muzeum cementu ve staré kancelářské budově cementárny. V českém mediálním prostoru na sebe městečko upozornilo v srpnu 2024, kdy aerolinky airBaltic spustily hlasování ohledně pojmenování letounů své flotily podle měst pobaltských států. Hlasovat měli možnost lidé z celého světa a do hlasování se zapojili i občané Česka, kteří výsledky výrazně ovlivnili, a Kunda tak na celé čáře zvítězila. Do popředí zájmu hlasujících z Česka se poté dostala i města Püssi a Lihula. Významní rodáci Ernst Öpik (1893–1985) – astronom Knudåge Riisager (1897–1974) – dánský skladatel Argo Aadli (* 1980) – herec Partnerská města Söderhamn, Švédsko (od 1994) Seinäjoki, Finsko (od 1995) Gdynia, Polsko (od 2001) Brocēni, Lotyšsko (od 2001) Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kunda na Wikimedia Commons www.kunda.ee – oficiální stránky města (estonsky, anglicky, rusky) Kunda v elektronickém průvodci Eestigiid.ee (estonsky) Kunda a Kundodeník – zápisník českých cestovatelů
Kunda

Kunda er en by i Estland beliggende i Lääne-Virumaa i den nordøstlige del af landet nær Kunda jõgi (eller Sämi jõgis) (flodens) udmunding. Historie Stednavnet Kunda omtales første gang i Kong Valdemars Jordebog og var tidligere forbundet med godset, der ligger 2,5 km syd for den nuværende by. Godset omtales første gang i 1443 som borg for en vasal. Godset fik navnet Cundis efter familien, som ejede det. I 1770-erne byggedes en tidligklassicistisk hovedbygning, der siden 2. verdenskrig har ligget i ruiner. Kunda blev skabt ved Kunda mõis (gods) godsejere, baron Schwengelm, der 1805 anlagde havnen Port-Kunda, og derefter John Karl Girard de Soucanton i 1870, da denne oprettede en cementfabrik på stedet med navnet Port-Kunda. 1877 oprettedes en telegrafstation. 1879 blev oprettet en telefonforbindelse mellem Kunda havn, cementfabrikken og Kunda gods. 1882 ansattes en læge og 1888 opførtes et sygehus. Fabrikken lod opføre en sauna til almen brug (en ny blev bygget i 1912). 1893 byggedes et hydroelektricitetsværk, det første i Baltikum. 1896 anlagdes en jernbaneforbindelse til Rakvere til transport af cement, varer og mennesker. 1898 byggedes en ny kontorbygning for fabrikken til erstatning for kontoret i direktørens bolig, og her indrettedes tillige et laboratorium. Byen fik stadsrettigheder den 1. maj 1938. Ved byens østside ligger Kunda hiiemägi (offerbjerg). Se også Kundakultur Referencer Eksterne henvisninger
Kunda (Viru-Nigula)

Kunda ist eine Stadt in der Landgemeinde Viru-Nigula an der Nordküste von Estland an dem gleichnamigen Fluss. Im Westen befindet sich ein Sandsteinplateau (Maageranna). Geschichte Es handelt sich um einen der wichtigsten Fundorte der nach diesem Ort benannten mittelsteinzeitlichen Kunda-Kultur um 7000 v. Chr. Der Fundplatz befindet sich auf dem Hügel Hiiemägi östlich des heutigen Stadtzentrums am Hügel Lammasmägi, der damals eine Binneninsel war. Die erste urkundliche Erwähnung von Kunda erfolgte 1241. Bedeutung erlangte es durch den im 19. Jahrhundert erbauten Hafen von Kunda. Stadtrechte erhielt Kunda im Jahr 1938. Bis zur Gebietsreform im Jahr 2017 war Kunda eine selbständige Gemeinde, seither gehört sie verwaltungstechnisch zu Viru-Nigula. Wappen Das Wappen der Stadt zeigt drei Harpunen der Fischer der Kunda-Kultur in einem stilisierten See. Kultur und Sehenswürdigkeiten Bauwerke Der Gutshof Kunda stand im Besitz der Familie Müller a.d.H. Kunda. Um 1639 diente der Hof zur Unterbringung einer 126 Mitglieder zählenden Holstein-Gottorfer Gesandtschaft, darunter Philipp Crusius, Otto Brüggemann und Adam Olearius, auf dem Weg nach Moskau und Persien. Das klassizistische Herrenhaus des Guts ist nach seiner Zerstörung 1941 als Ruine erhalten. Die Evangelische Dreifaltigkeitskirche wurde 1927 von dem deutschbaltischen Architekten Ernst Gustav Kühnert (1885–1961) aus Tallinn errichtet. Das Kunda Zementmuseum befindet sich seit 1967 in einem 1898 erbauten Bürogebäude der ehemaligen Zementfabrik Kunda. Das ehemalige Verwaltungsgebäude der Zementfabrik wurde 1888 errichtet. Das Gebäude des Bahnhofs wurde in den 1930er Jahren erbaut und steht unter Denkmalschutz. Wirtschaft und Infrastruktur Wirtschaft Seit über 100 Jahren wird in Kunda Zement hergestellt. Außerdem gibt es eine Zellstofffabrik und ein Wasserkraftwerk. Verkehr Kunda verfügt über einen für seine Wirtschaft wichtigen Hafen, der eine garantierte Tiefe von bis zu 9,5 m bietet. Frachtschiffe mit bis zu 8000 Tonnen Tragfähigkeit können hier anlegen. Die wichtigsten Umschlaggüter sind Holz, Zellstoff und weitere Holzprodukte sowie Zement und verwandtes Material. Ansässige Unternehmen Heidelberg Materials Kunda (Zementfabrik) Heinzel Group (Zellstofffabrik) Städtepartnerschaften Finnland Seinäjoki, Finnland Schweden Söderhamn, Schweden Polen Gdynia, Polen Lettland Brocēni, Lettland Söhne und Töchter der Stadt Oskar Lieven (1852–1912), russischer Chemiker und Unternehmer, lebte von 1876 bis 1895 (mit kurzer Unterbrechung) in Kunda Michael Wittlich (1866–1933), estnischer Chemiker Ernst Öpik (1893–1985), Astronom Knudåge Riisager (1897–1974), dänischer Komponist Eeri Raam (* 1946), Radrennfahrer Literatur Martin Zeiller: Kunda. In: Matthäus Merian (Hrsg.): Topographia Electoratus Brandenburgici et Ducatus Pomeraniae (= Topographia Germaniae. Band 13). 1. Auflage. Matthaeus Merians Erben, Frankfurt am Main 1652, S. 15 (Volltext [Wikisource]). Weblinks Einzelnachweise
Kunda, Estonia

Kunda is a town in Viru-Nigula Parish, Lääne-Viru County, Estonia, located on the coast of the Gulf of Finland. Kunda is best known for its cement factory, port, and archaeological heritage. History Evidence of some of the oldest prehistoric communities in Estonia—hunting, and fishing communities that existed around 6500 BC—were found near Kunda. This settlement gave the name to the Kunda culture. The first written record of Kunda dates back to 1241, when it was mentioned as a village. In 1443 it was mentioned as a manor. Kunda was granted official town rights on May 1, 1938. Demographics International relations Twin towns — Sister cities The former municipality of Kunda (until 2017) was twinned with: Gdynia, Poland Climate Notable people Argo Aadli (born 1980), theatre and film actor Armin Öpik (1898–1983), paleontologist Ernst Öpik (1893–1985), astronomer and astrophysicist Jüri Parijõgi (1892–1941), writer and scholar Knudåge Riisager (1897–1974), composer, son of expatriate Danish parents (his father running the cement factory), spent his first 3 years in Kunda. Michael Wittlich (1866–1933), chemist and professor References External links