Osmussaar

Osmussaar (suec: Odensholm, alemany: Odinsholm) és una illa estoniana situada a la desembocadura del Golf de Finlàndia, al Mar Bàltic, a 7,5 km de la terra ferma estoniana. Administrativament, l'illa forma part del municipi de Lääne-Nigula, al Comtat de Lääne. La seva superfície és de 4.8 km2 (1,200 acres). Abans que la Unió Soviètica ocupés Estònia durant la Segona Guerra Mundial, a l'illa hi vivien unes 130 persones, principalment suecs d'Estònia. L'assentament continuat de suecs a Osmussaar es remuntava a segles enrere. Actualment, Osmussaar només té dos habitants permanents i l'illa és una reserva natural. Administrativament, tota l'illa d'Osmussaar pertany al poble d'Osmussaare. Nom El nom suec de l'illa, Odensholm (o Odinsholm), deriva del déu principal dels Víkings, Odin, qui, segons una llegenda, està enterrat a l'illa. L'origen del nom estonià Osmussaar no és clar. Història L'assentament continuat de suecs estonians a Osmussaar, que va durar fins a la Segona Guerra Mundial, es remunta almenys al segle XIV, tot i que se sap poc de la història de l'illa abans del segle XVIII. El moment exacte de la colonització també és desconegut i és possible que l'illa ja estigués habitada durant l'Època dels vikings. La població de l'illa va variar considerablement amb el temps; per exemple, l'epidèmia de pesta de 1710 va deixar, segons les històries populars, només unes poques persones vives. Al segle XX, la població de l'illa va continuar augmentant i va assolir el seu màxim a principis de la dècada de 1930. Durant el cens estonià de 1934, 131 persones vivien a Osmussaar, totes elles sueques excepte el faroner i la seva família. El 1765 es va construir el primer far d'Osmussaar a la costa nord de l'illa. El 1850 va ser substituït per un de nou, que va ser demolit el 1941 per la guarnició soviètica en retirada. L'actual far es va completar el 1954. El 1914, durant la Primera Guerra Mundial, el creuer lleuger alemany Magdeburg va encallar i es va enfonsar prop de la punta nord d'Osmussaar. Tots els habitants d'Osmussaar van ser obligats a abandonar l'illa durant la Segona Guerra Mundial. El 12 de juny de 1940, els illencs van ser evacuats a Vormsi, ja que l'illa es va reservar com a base militar soviètica. L'any següent, Osmussaar va ser l'últim punt de suport a Estònia que l'Exèrcit Roig va lliurar davant l'avanç de l'exèrcit alemany. El 1942, durant l'Ocupació d'Estònia per l'Alemanya nazi, els illencs van poder tornar a les seves llars, però l'aproximació de l'Exèrcit Roig els va obligar aviat a marxar definitivament. Les darreres 46 persones van marxar cap a Suècia el febrer de 1944. Segons el tractat de pau intermedi de Moscou entre Finlàndia i la Unió Soviètica, iniciat el 19 de setembre de 1944 (Article 17), Finlàndia estava obligada a lliurar tots els vaixells comercials per a l'ús dels Aliats. A finals de setembre de 1944, la Unió Soviètica va ordenar el lliurament de 50 galees i 50 embarcacions a motor amb tripulacions finlandeses a Osmussaar per al 2 d'octubre de 1944. Aquesta unitat de la marina finlandesa al servei soviètic es va anomenar destacament Arho pel seu comandant, Olavi Arho. El seu cap era el capità de corbeta Paul Hongisto. Les galees i motors van ser posats al servei de l'estat de forma involuntària, però a les tripulacions se'ls va oferir una paga voluntària de 250 marcs finlandesos al dia. Del 2 al 8 d'octubre, 50 galees van remolcar una embarcació a motor cadascuna cap a Estònia amb subministraments de queviures per a deu dies. El destacament Arho va servir a la logística militar soviètica a Hiiumaa i Saaremaa, establint connexions amb Tallinn. Cada galea tenia un capità, un cap de màquines i dos tripulants més. Les embarcacions a motor tenien una tripulació de dos membres. A Estònia es van retirar totes les insígnies militars dels uniformes i el destacament va actuar com si fos civil. També es van eliminar qualsevol marca de nacionalitat finlandesa, com les banderes. Des d'Osmussaar, molts vaixells van salpar cap a Rohuküla de Haapsalu per donar suport a l'Operació de desembarcament de Moonsund a les illes ocupades de Hiiumaa i Saaremaa. El 4 d'octubre, les galeasses finlandeses van transportar soldats soviètics, cavalls i canons cap a Heltermaa, a Hiiumaa. Cada galeassa transportava aproximadament una companyia d'infanteria soviètica. Més tard el mateix dia, els vaixells finlandesos van ser enviats a Saaremaa pròpiament dita, on els alemanys s'havien retirat des de Muhu. El 5 d'octubre de 1944, dos destacaments soviètics i dues brigades van ser transportats a Taaliku i Triigi. Les darreres galees i motors van tornar a Finlàndia el 7 de novembre de 1945. Nou de les cinquanta galees es van perdre al mar a causa del mal temps; a més, set van ser destruïdes durant la guerra. En total, es van destruir o perdre setze galees. També una galea més, la Greta I, havia desaparegut el 4 o 5 d'octubre de camí a Osmussaar. El 16 d'octubre, el submarí alemany U-481 va enfonsar les galees Endla, Dan i Maria amb foc de canó i envestint-les. El 25 d'octubre, l'U-958 va enfonsar la galea Linnea amb un torpede. Vuit soldats finlandesos van morir en aquestes operacions amb galees. Els altres atacs alemanys no van tenir èxit. De les 50 embarcacions de motor se'n van perdre 22, però sense pèrdua de vides humanes. Els vaixells del destacament Arho van ser retornats a Finlàndia, a Hanko, i el 2 de novembre de 1944 el quarter general de la marina finlandesa va ordenar la liquidació de la unitat. Les tripulacions van ser llicenciades del servei i els vaixells es van retornar als seus propietaris civils. Es van realitzar algunes activitats navals a les aigües properes a Osmussaar fins i tot el 1945. Un submarí alemany, l'U-745, va ser destruït per una mina marina el 4 de febrer de 1945 i més tard l'U-676, pel mateix motiu, el 19 de febrer de 1945. Durant l'ocupació soviètica, l'illa va ser utilitzada per la Marina Soviètica. Originalment, hi havia plans per allotjar a l'illa una unitat de fins a 1.200 homes, però la gran unitat probablement va ser dissolta ja el 1947 i més tard l'illa va ser la llar d'una petita unitat naval d'un màxim de 40 homes. Després que Estònia recuperés la independència, els militars van marxar el 1993, deixant enrere ruïnes de diferents fortificacions i edificis militars. Durant la reforma de la propietat, als terratinents d'Osmussaar d'abans de 1940 no se'ls va permetre reclamar directament les seves terres i propietats, perquè mai s'havia realitzat un aixecament cadastral a l'illa i, fins que els suecs van marxar durant la Segona Guerra Mundial, la propietat de la terra s'havia basat en costums antics. Després de la marxa de l'exèrcit soviètic, Osmussaar va estar deshabitada fins al 2001, quan 2 persones es van traslladar a l'illa. El 1996 es va crear l'Àrea de Protecció del Paisatge d'Osmussaar, que cobreix tota l'illa, per a la protecció de les formacions geològiques locals, les comunitats vegetals i la fauna d'ocells. Geografia i geologia Osmussaar és la 14a illa més gran d'Estònia. Té 4,6 km de llargada i 1,3 km d'amplada, amb l'eix més llarg en direcció nord-oest-sud-est. L'illa està situada a la desembocadura del golf de Finlàndia i la línia entre Hanko (Finlàndia) i Osmussaar es considera la frontera del golf. L'elevació més alta de l'illa és de 8 m. Osmussaar és el punt més occidental abans d'Öland on el Klint Bàltic emergeix del mar Bàltic. Bàsicament, Osmussaar és una illa relicte del klint. L'alçada del penya-segat a la costa nord i est de l'illa és de fins a 6 metres, però en comparació amb el fons marí circumdant, l'alçada de l'illa és de 60 metres. L'illa té una coberta relativament prima (fins a 2 m) de sediments marins del Quaternari que recobreixen el rocam de calcària de l'Ordovicià. L'illa va sorgir del mar fa uns 2.000–3.000 anys, i l'elevació postglacial continua a un ritme d'uns 3 mm/any. A la costa occidental de l'illa s'han desenvolupat extensos camps de còdols formats per pedres calcàries. A l'illa es poden trobar diversos blocs erràtics de grans dimensions. El seu diàmetre arriba als 10–20 metres, però el més remarcable és la seva composició petrològica: un tipus de bretxa relativament únic (bretxa de Neugrund), que es va formar durant l'impacte que va crear el Cràter de Neugrund. El Terratrèmol d'Osmussaar (estonià: Osmussaare maavärin), el terratrèmol més potent registrat a Estònia amb una magnitud de 4,7 a l'Escala de Richter, va ocórrer el 25 d'octubre de 1976 prop de l'illa. El sisme va provocar l'esfondrament d'alguns trams del penya-segat a la costa nord-est i va danyar alguns edificis. L'hipocentre del terratrèmol es va situar a uns 5–7 km al nord-est de l'illa, a una profunditat de 10 o 13 km. Transport i turisme Osmussaar no té una connexió regular amb la terra ferma estoniana. El port més proper és Dirhami, a 9 km al sud-est, que és el punt de partida de la majoria de viatges en vaixell cap a l'illa. Fins al 2008, quan es va instal·lar un moll flotant, l'illa no disposava d'instal·lacions de desembarcament adequades. La popularitat d'Osmussaar com a destinació turística va augmentar notablement el 2002, quan unes 2.000 persones van visitar l'illa. Des de llavors, fins a 3.000 persones visiten l'illa cada estiu. Referències