NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kościół w Ambla

Kościół w Ambla (est. Ambla kirik) – średniowieczny kościół w Ambla, pierwotnie katolicki, następnie protestancki. Najstarszy kościół w prowincji Järvamaa. Wpisany do rejestru zabytków Estonii pod nr 14952. Historia W 1238 r. król Danii Waldemar II zawarł z Zakonem Krzyżackim pokój w Stensby, na mocy którego prowincja Jerwia (Järvamaa) pozostawała częścią państwa zakonnego, podczas gdy położone bardziej na północ ziemie estońskie weszły w skład Księstwa Estonii, domeny króla duńskiego. Traktat zakazywał zakonowi działań uderzających w interesy sąsiadów pozyskanej prowincji, w pierwszej kolejności w interesy duńskie, w tym m.in. zabraniał budowy fortyfikacji i zamków. Zakon nie zastosował się do tych postanowień, wznosząc zamek w Paide, stolicy prowincji, a w innych miejscowościach blisko granicy - obronne kościoły. Kościół Najświętszej Maryi Panny w Ambla został wzniesiony prawdopodobnie po zakończeniu prac nad wznoszeniem zamku w Paide, tj. w latach 60 i 70. XIII w. Architektura Kościół w Ambla jest budowlą trójnawową, halową, orientowaną, z czworobocznie zamkniętym chórem od strony wschodniej i dzwonnicą od zachodu. Na elewacji zachodniej kościoła znajdowało się tylko jedno okrągłe okno (następnie zamurowane), podobnie na ścianie wschodniej; brak otworów okiennych na części ścian nadaje świątyni cechy budowli obronnej. Pozostałe okna, na ścianach północnej i południowej, są prostokątne i zwężone. Wnętrze kościoła sprawia wrażenie obszerności i monumentalności. Nawa główna kościoła płynnie łączy się z chórem i z pomieszczeniem na pierwszej kondygnacji dzwonnicy. Rozwiązanie takie, pierwszy raz zastosowane w kościele w Ambla, było następnie powtarzane w innych gotyckich świątyniach Järvamaa. Sklepienie kościoła wsparte jest na wysokich kolumnach z prostymi bazami i kapitelami, w stylu późnoromańskim, z motywem liści drzew. We wnętrzu świątyni znajduje się XVII-wieczna ambona wykonana w pracowni Adama Pampe w Rewlu oraz ołtarz główny z 1599 r. autorstwa holenderskiego artysty osiadłego w Rewlu, Berenta Geistmanna. Przypisy Bibliografia W. Raam, Architiekturnyje pamiatniki Estonii, Iskusstwo, Leningrad 1974.
Ambla kyrka

Ambla kyrka (estniska: Ambla kirik) är en luthersk kyrka i småköpingen Ambla i landskapet Järvamaa i Estland. Den byggdes i mitten av 1200-talet, och var mellersta Estlands första kyrka. Kyrkan har tidigare kallats för stora Maria kyrka, på latin Ampla Maria, varifrån namnet Ambla kommer. Kyrkans medeltida inredning förstördes i livländska kriget. Altaret är av Berent Geistmann från början av 1600-talet. Källor Mäkeläinen, Tapio (2005). Viro - kartanoiden, kirkkojen ja kukkaketojen maa. Tammi. sid. 126–127
Burg Angern

Burg Angern (estnisch Angerja Vasalllinnus) war eine Vasallenburg der Komturei Reval. Die Ruinen der Burg befinden sich in der Gemeinde Dorf Kohila (deutsch: Koil) im Kreis Rapla (deutsch: Rappel) in Estland. Geschichte Vermutlich wurde Burg Angern um 1400 erbaut. Eine in der Nähe befindliche Mühle wurde im Jahre 1424 urkundlich erwähnt. Zu Anfang des 15. Jahrhunderts besaß Bernd Kudesel den Hof Angern. Von 1451 bis 1455 gehörte Burg Angern dem Livländischen Orden, der sie 1455 an Brun Wetberg weiterverkaufte. Es wird vermutet, dass die Burg im Livländischen Krieg zerstört wurde. Baubestand Die kleine Turmburg, ein stark befestigtes Wohnhaus, war an einer höheren Stelle des Bachufers aus Kalksteinmauern errichtet. In späterer Zeit ist dem Hauptgebäude im Osten ein vorhofartiger Bau angefügt worden. Galerie Nachweise Weblinks
Angerja Issanda Taevaminemise kirik

Angerja Issanda Taevaminemise kirik (svenskaː Kristi Himmelfärdskyrkan i Angerja) är en ortodox kyrka i Kohila i landskapet Raplamaa i Estland. Den planerades av Vladimir Lunski, och blev klar år 1901. Församlingens verksamhet upphörde på 1950-talet, men fortsattes igen på 1990-talet. Källor Mäkeläinen, Tapio (2005). Viro - kartanoiden, kirkkojen ja kukkaketojen maa. Tammi. sid. 142
Kostel svatého Kříže (Audru)

Kostel svatého Kříže (estonsky Püha Risti kirik) je luteránský kostel v Audru v Estonsku. Je kulturní památkou Estonska. Historie V první polovině 17. století byl postaven dřevěný kostel pod patronací hraběnky Magdaleny von Thurn. Byl vysvěcen 9. října 1636 a zasvěcen svatému Kříži. Zděný kostel svatého Kříže byl postaven v letech 1677–1680 pod patronací Magnuse Gabriela de la Gardie, který nechal postavit na 37 kostelů ve Švédsku. Větší opravy kostela proběhly v letech 1834, 1872 a 1911. V roce 2008 byla vydána poštovní známka s vyobrazením kostela. Architektura Kostel je gotická kamenná omítaná jednolodní stavba s vysokou věží v průčelí, která je ukončena štíhlou stanovou střechou. Kněžiště má čtyřboký půdorys. Kamenná věž byla přistavěna v roce 1715 a nahradila věž dřevěnou. Ve věži visí zvon z roku 1894, který byl vyroben v Bochumi v Německu. Vysoký je 0,7 m a nese nápis: GEG. V. BOCHUMER VEREIN BOCHUM 1894. Loď je zaklenuta zrcadlovým stropem. Na západní straně leží na toskánských sloupech kruchta pro varhany, které vyrobil estonský varhanář Carl Georg Thal v roce 1843. Vybavení interiéru – kněžiště, kazatelny, oltářní stěny, vyřezávaných lavic a varhan – pochází z 19. století. Kazatelna z první poloviny 19. století je vyrobena z dubového dřeva. Na tordovaném sloupu je polygonální řečniště zdobené sedmi tordovanými polosloupky. Nad řečništěm je osmiboká stříška. Oltářní obraz Kristus na kříži od Gustava Biermanna pochází z roku 1872. Na jižní stěně kněžiště se nachází vitrážové dvojokno s erby rodů Pilar von Pilhau a Ungern-Sternberg vyrobené kolem roku 1892 drážďanským řemeslníkem Brunem Urbanem. Hřbitov Na hřbitově se nachází jediné arboretum v Estonsku, které obklopuje kostel. Arboretum bylo založeno v letech 1970–1996 Raimondem Erikem Prentselem (1927-1994). Rozloha arboreta je asi 2,1 ha a je památkově chráněno. K roku 1998 zde rostlo na 268 druhů stromů, které jsou v estonských parcích vzácné. V roce 2019 bylo napočítáno na 227 druhů dřevin, z nichž 27 původních a 200 nepůvodních. Je zde např. jedle jehlicová, smrk ajanský, jedle mandžuská, jilm americký (Ulmus americana), jilm sibiřský (Ulmus pumila), jilm habrolistý, bříza žlutá, dub mongolský, jedle Fraserova, borovice lesní či borovice korejská (Pinus koraiensis). Kromě této dendrologické zahrady se na hřbitově dále nachází: pamětní kámen zakladatele arboreta Raimonda Erika Prentsela kamenná deska připomínající skladatele a sbormistry bratry Alexandra Kunileioua a Friedricha Augusta Saebelmanna, zakladatelé estonské národní sborové hudby. Jejich otec byl farním úředníkem a ředitelem školy v Audru. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Audru kirik na estonské Wikipedii.
Березинское (озеро, Эстония)

Березинское, эстонское название Бе́ресье (эст. Beresje Umbjärv, Beresje, Peresi Umbjärv) — озеро в волости Сетомаа уезда Вырумаа, Эстония. На местном диалекте также Пересе, Переси. Лимнологический тип озера: мягкое, эвтрофное. Характеристики: безхлорное, с неслоистой, светлой водой. Место впадения: водосборный бассейн побережья Чудского озера. Смена воды: 1 раз в год. Примечания
Eesti Üliõpilaste Seltsi maja

Eesti Üliõpilaste Seltsi maja (Estniska studentsällskapets hus) är en byggnad i Tartu på Jaan Tõnissoni tänav 1, som tillhör Eesti Üliõpilaste Selts (EÜS, Estniska studentsällskapet). Byggnaden har kallats den första representanten för estnisk nationalarkitektur och den anses vara ett kulturminne. Historia Huset beställdes av Georg Hellat och byggmästare var Jüri Tease. Heinrich Koppels bostadshus registrerades i byggnadsavdelningen i Tartus stadsstyre den 21 april/4 maj 1901 och huset stod färdigt 1902. Den 11 september 1902 välsignade Jakob Hurt huset. Åren 1914–1919 var huset rekvirerat för användning som militärsjukhus. Den första estniska konstutställningen ägde rum där år 1906. Tidigare hade konstverken ställts ut som en del av en jordbruksutställning organiserad av Estniska bönders förbund. År 1920 undertecknades i EÜS-byggnaden fredsfördraget mellan Finland och Sovjetunionen. I husets Finlandsrum finns en utställning tillägnad det. Under den sovjetiska ockupationen användes byggnaden av Tartu universitet. Åren 1959–1972 låg dess datorcentrum där. Estlands första elektroniska dator Ural-1 fanns där, den ersattes några år senare av Ural-4. På 1970-talet fanns både den konsthistoriska institutionen och den idrottspedagogiska fakulteten där. Byggnaden täcktes om med ett stentak. Byggnaden återlämnades till EÜS 1991. Arkitektur Tegelbyggnaden är ritad i nationalromantisk stil med jugendinfluenser. Den är till stor del baserad på The Architectural Review 1900, särskilt ritningarna av den unge amerikanske arkitekten Frank Lloyd Wright. Interiörbilder Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från estniskspråkiga Wikipedia. Noter
Pärnu maantee 36 // Roosikrantsi 23

Pärnu maantee 36 // Roosikrantsi 23 is a mixed-use commercial and residential building in Tallinn, Estonia, on the sharp corner of the streets Pärnu maantee and Roosikrantsi, designed by Baltic German architect Robert Natus and built between 1935 and 1936. The building has been a listed national monument since 1997. Choice of Brick Expressionist style The facade of the building is made of clinker bricks, which is why the building is sometimes also called a "Clinker House" in other languages, like Estonian. Together with Natus' second clinker house on Vabaduse Square (now Tallinn City Hall), these two architectural works, originally designed for the same client, are the most direct expressions of expressionism in Estonian architecture, and Hamburg's Brick Expressionism in Germany is a direct ancestor of both. Natus' Baltic German heritage may have played a part in his interest in the Brick Expressionist architecture that was widely popular in northern Germany in the 1920s and '30s. The sharp-edged plot in particular, but also the choice of materials, which proved very satisfactory with the client, the first clinker house, were the reasons why Fritz Höger's Chilehaus (1924), which is also located on a sharp-edged plot in Hamburg, was used as an example of an architectural solution. According to architectural historian Mart Kalm, the Natus building in Tallinn could be described as Art Deco—supposedly "gentler" in style as opposed to Höger's Chilehaus' Expressionist aggression. This clinker brick building by Natus has been cited in the architectural literature as the most outstanding example of Art Deco architecture in Estonia. Building description The residential building has five floors and its main plan is V-shaped due to the triangular plot. One wing of the building faces Roosikrantsi Street; the other faces Pärnu Maantee. Business premises are located on the ground floor of both wings. From the second floor there are 2- to 4- room apartments. There are three spiral staircases in the building, spiral staircases being the custom at the time for such apartment houses. Expressionist corner design The primary notable feature of the house is its expressive appearance, which is achieved with a patterned clinker brick masonry and symmetrical composition. The articulation of the building's two symmetrical façades is achieved similarly to the Chilehaus. The main accent is the corner resolution with a pointed decorative tower, which establishes the building's dominant presence at the junction of two representative streets. The gradual accumulation of volumes on the street corner was a decorative design that was characteristic of Brick Expressionism. The sculptural details that have become characteristic of Brick Expressionism are also missing from this clinker house. In the corner of the house, between the shops, there is a lion clinker figure rising on its hind legs, which holds the coat of arms with the year of construction "1935". Notes External links Pärnu maantee 36 // Roosikrantsi 23 kultuurimälestiste riiklikus registris (Estonian Cultural Monument listing)
Parc Falgi

Le parc Falgi (estonien : Falgi park) ou parc pour enfants (estonien : Lastepark) est un parc du quartier Kassisaba de Kesklinn à Tallinn en Estonie. Présentation Le parc est situé entre Amandus Adamsoni tänav et Toompuiestee. Le centre du parc Falgi était autrefois un étang qui appartenait à un pêcheur qui y vivait. L'échevin de la guilde de la cathédrale (Toom Guild) et le philanthrope Hans Heinrich Falck ont acquis une parcelle de terre sablonneuse avec l’étang marécageux de Värvali dans les années 1850 et ont commencé à créer un parc en 1857. L'étang a été comblé et la zone a été clôturée, des arbres et des buissons ont été plantés et des sentiers pédestres ont été aménagés. Un restaurant-pavillon de musique néo‑gothique est érigé à l'extrémité du parc. Hans Heinrich a fait don du parc à la guilde de Toompea en 1868 à la condition qu'il soit ouvert au public et entretenu. À partir de 1860, il y avait plusieurs installations de loisir dans le parc. Après la mort de Falck, la Guilde a loué le parc à la Société des artisans allemands. De 1882 à 1887, le parc a été loué l'été à l’association estonienne Lootus, qui y organisait des fêtes estivales. Le parc accueillait principalement les clients du restaurant, des concerts avaient lieu et un cirque itinérant s'y arrêtait de temps en temps. En 1887, le parc a accueilli un festival de chant des chœurs du comté de Harju auquel ont participé 13 chœurs et les orchestres de Saku et Kuusalu. En 1926, après la liquidation de la guilde de Toompea, le parc a été donné à la municipalité de Tallinn. Un grand vélodrome en bois a été situé à proximité du parc actuel pendant un certain temps. Pendant la Seconde Guerre mondiale, le parc a été bombardé. En 1957, il a été réaménagé en jardin de forme libre selon la conception d'Aleksander Niine et renommé pour devenir Lastepark. La superficie du parc a été quelque peu réduite lorsque, dans les années 1990, l'ambassade du Royaume-Uni a emménagé dans un bâtiment situé a l’emplacement de l'ancien restaurant et a restreint la superficie du parc conformément aux exigences de sécurité. En 2008, les chemins et l’enceinte du parc ont été réparés et une fontaine nommée "Cercle d'eau courante" a été construite. La fontaine se compose d'une dalle de granit circulaire entourée d'un cercle de cubes de granit. L'eau s'écoule dans un canal d'environ 10 mètres de long creusé dans le granit, puis descend et revient à travers une ouverture rectangulaire. Références Voir aussi Liens externes Articles connexes Portail de Tallinn Portail des espaces verts Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Flyvae

Flyvae är en sjö i nordvästra Estland. Den ligger i Nuckö kommun i landskapet Läänemaa, 70 km väster om huvudstaden Tallinn. Flyvae ligger en meter över havet. Arean är 0,043 kvadratkilometer. Flyvae ligger i de delar av Estland som traditionellt varit bebodda av estlandssvenskar. Namnet är svenskt, förledet innehåller samma ord som gungfly och efterledet är dialektalt ord för vatten. Närmaste by är Spithamn. Österut ligger sjön Pikane järv och västerut mossen Periküla soo. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från estniskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Noter
Parc Glehn

Le parc Glenh (estonien : Glehni park) est un parc du quartier de Hiiu à Tallinn en Estonie. Présentation Le parc Glehn date de la fin du XIXe siècle, à l'époque où le châtelain de Jälgimäe, Nikolai von Glehn, vient s'installer dans le quartier de Nõmme. En 1886, il achève la construction d’un château de style médiéval, dont il avait lui-même dessiné les plans. Il enterre son cheval favori devant le château et élève un obélisque sur sa tombe. À côté du château se trouve une orangerie avec deux petits bassins. On trouve également dans le parc une statue de Kalevipoeg (aussi connu comme « le Diable »), un dragon (« le Crocodile ») et une tour de guet (« l'Observatoire amateur »). Les monuments construits dans le parc : Château de Glehn (1886) Observatoire (1886) Orangerie (1900-1910) Kalevipoeg (1908, 1990) Crocodile (1908) Galerie Références Liens externes Portail de Tallinn Portail des espaces verts Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Grif

Die Grif (Kennung: P401) ist ein 1976 gebautes Patrouillenboot, das unter drei Flaggen diente und heute als Museumsschiff in Tallinn liegt. Geschichte Das Patrouillenboot wurde 1976 als eine Einheit des Projekts 1400M (NATO: Zhuk-Klasse) für die sowjetischen Küstenwache in Dienst gestellt. Von 1992 bis 1994 diente es zusammen mit dem Schwesterschiff Leopard als Patrouillenboot des estnischen Verteidigungsbundes. Im Jahr 1994 wurde das Boot von der estnischen Marine übernommen, in Grif umbenannt und war dort bis zum 27. April 2001 eingesetzt. Seit dem 11. Juli 2001 ist die Grif ein Museumsschiff des Estnischen Meeresmuseums und wurde zur Ausstellung im Tallinner Wasserflugzeughafen aufgelegt. Weblinks Estnisches Meeresmuseum, Tallinn (englisch) Schiffsliste des Projekts 1400 bei russian-ships.info (russisch)
EML Grif (P401)

Le EML Grif (P401) était un ancien patrouilleur du Projet 1400 (classe Zhuk par l'OTAN) de la marine estonienne qui a servi de 1992 à 2001 . Auparavant il était un patrouilleur des garde-frontières du KGB déployé sous le nom de Grif (R-67) de la Marine soviétique de 1976 à 1991. Il est désormais navire musée depuis 2001 sur quai du musée maritime estonien à Tallinn. Historique Le patrouilleur, à coque aluminium, a été fabriqué en Union soviétique au chantier naval de Théodosie en Ukraine et a été utilisé dans le cadre de la marine soviétique pour patrouiller dans la mer de Väinameri (mer Baltique). Il était affecté à la garde côtière des troupes de garde-frontières du KGB sous le nom de Grif (R-67) . Après que l'Estonie ait retrouvé son indépendance en décembre 1991, la société Favora, quittant l'armée soviétique, a acquis deux navires de ce type. Les deux navires ont été attribués à la ligue de défense estonienne le 8 juin 1992 sous les noms d'Erika et Edgar. Cependant, garder les navires était trop onéreux pour les propriétaires. En 1994, la marine estonienne a finalement repris les navires en assez mauvais état et les a remorqués à Tallinn, où ils ont été nommés Grif (P401) et Leopard (P402). Préservation Le 25 mai 2001, les deux navires ont été mis hors service. Grif a été donné au Musée maritime estonien , Leopard a été démoli. À l'automne 2001, le Grif a été amarré au port de Pirita. Il a été endommagé et coulé par une tempête en automne 2001. Le navire a été renfloué, réparé et plus tard emmené à Hydroaéroport de Tallinn , site du musée maritime. Galerie Voir aussi Notes et références (et) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en estonien intitulé « Grif » (voir la liste des auteurs). Liens internes Musée maritime estonien Patrouilleur EML Suurop (P421) Dragueur de mines EML Kalev (M414) Brise-glace Suur Tõll PVL-105 Torm Bibliographie : Jurij Apalkov: Korabli VMF SZSZSZR. Udarnije korabli. Malije raketnije korabli., Galea Print, 2004, (ISBN 5-8172-0087-2). Portail du monde maritime Portail des musées Portail de l’histoire militaire Portail de l’Estonie
EML Grif

Az EML Grif az Észt Haditengerészet 1400M Grif típusú tengeri őrhajója volt 2001-ig. Napjainkban múzeumhajó az Észt Tengerészeti Múzeum Hidroplánkikötő kiállítóhelyén. Története 1976-ban építették 739. gyári sorozatszámmal a More hajógyárban Feodoszijában. A KGB Határőr Csapatainak parti őrségénél állították szolgálatba R–67 hadrendi jelzéssel és Grif néven. Észtország függetlenségének 1991-es visszaállításakor két darab, a szovjet csapatok által hátrahagyott Grif típusú hajó került a Favora nevű céghez. A hajókat 1992-ben lefoglalta a Védelmi Kezdeményezés Központja (Kaitsealgatuskeskus), ezután azokat az Észt Védelmi Szövetség üzemeltette Erika és Edgar néven. 1994-ben a szovjet csapatok észtországi végleges kivonása után mindkét hajó átkerült az újjáalakult Észt Haditengerészethez. Az észt flotta a hajót Grif néven és P401 hadrendi jelzéssel állította szolgálatba. (A másik hajó Leopard néven és P402 hadrendi jelzéssel állt szolgálatban.) A Grifet 2001 május 25-én vonták ki a szolgálatból, és az Észt Tengerészeti Múzeumnak adományozták. (A másik egységet, a Leopardot szétbontották.) A Grif a selejtezés után Pirita kikötőjében horgonyzott múzeumhajóként, amikor 2001 őszén egy viharban megrongálódott és elsüllyedt. Később helyreállították. 2012-től a Hidroplánkikötőben a szárazföldön kiállítva látható. Galéria Jegyzetek Források Jurij Apalkov: Korabli VMF SZSZSZR. Udarnije korabli. Malije raketnije korabli., Galea Print, 2004, ISBN 5-8172-0087-2 További információk A HIdroplánkikötő (Lennusadam) honlapja A Grif a Vodnij Transzport (FleetPhoto.ru) oldalon
Église de Hageri

L'église de Hageri (estonien : Hageri kirik) est une église luthérienne située à Hageri dans la commune de Kohila du comté de Rapla en Estonie. Architecture Galerie Références Voir aussi Liens externes Hageri kirik Liens internes Liste d'églises en Estonie Portail de l’architecture chrétienne Portail de l’Estonie Portail du protestantisme
Kostel svatého Mořice (Haljala)

Kostel svatého Mořice stojí v městě Haljala v kraji Lääne-Virumaa v Estonsku. Kostel využívá estonská evangelicko-luteránská církev (EELK). Kostel je od 3. srpna 1998 zapsán v seznamu kulturních památek Estonska pod číslem 15647. Historie První dřevěný kostel byl postaven v 13. století. Zděný kostel byl postaven jako obranný kostel na křižovatce cest z Tallinnu do Narvy a z Rakvere k severním přístavům na pobřeží Baltského moře včetně přístavu Toolse. Byl stavěn ve třech etapách. V první etapě v letech 1430–1440 byla postavena loď a kněžiště. V další trojlodní loď a zaklenutí a koncem 15. století byla věž zvýšena na 34 metry. Věž sloužila jako strážní, měla vlastní krb a otvory pro odvedení kouře. Kostel vyhořel v období Livonské války v roce 1558 a během severní války v roce 1703. Později vyhořel po zasažení bleskem v roce 1761 a v roce 1831 požár zničil věž a střechu kostela. Dnešní podoba pochází z roku 1865. Popis Zděná cihlová orientovaná trojlodní stavba na obdélníkovém půdorysu zakončená nižším a užším kněžištěm (na východě) a věží v západním průčelí. Gotická klenba lodi spočívá na dvou párech osmibokých sloupů a bočních stěnách. Kolem vnitřních stěn je dřevěný ochoz. Barokní kazatelna z roku 1730, oltář je novogotický. Na severní straně kněžiště je sakristie. Věž má první polovinu čtyřbokou (čtvercový půdorys) na ní je postavena osmiboká část. Je osmipatrová o výšce 34 metry. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Haljala kirik na estonské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Mořice Haljale na Wikimedia Commons Obrázek lodi Archivováno 17. 12. 2018 na Wayback Machine. Půdorys kostela
Harjumägi

Harjumägi (also Harju Gate Hill; Estonian: Harjuvärava mägi) is a park in Tallinn, Estonia. The park is located on the Ingrian Bastion. The Ingrian Bastion was built in the 1690s. From 1861–1862, the Ingrian Bastion was converted into the park. At the same time, the Mayer's Stairs were built. Since 1959, the park has had protected status. References
Harjumägi

La colline de la moraine (estonien : Harjumägi) est un parc situé sur le bastion d'Ingrie, au sud-est de Toompea à Tallinn en Estonie. Présentation Le parc est situé dans le centre de Tallinn la rue Toompea, la rue Komandandi, le boulevard Kaarli et la place de la Liberté. Harjumägi (ancien bastion d'Ingrie) demeure jusqu'au XIXe siècle d’accès assez difficile, jusqu'à l'ouverture de la rue Komandandi. Depuis 1887, de nombreux cafés en plein air et distractions diverses s'y sont succédé. Aujourd’hui, Harjumägi constitue un belvédère parfait pour admirer la place de la Liberté et l'église Saint-Jean. Galerie Références Voir aussi Articles connexes Liens externes Ressource relative à la géographie : Kohanimeregistri Portail des espaces verts Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Tallinn
Harjumägi

Harjumägi (também Harju Gate Hill; em estoniano: Harjuvärava mägi) é um parque em Tallinn, na Estónia. O parque está localizado no Bastião Ingriano. O Bastião Ingriano foi construído em 1690 e, entre 1861 e 1862, foi transformado num parque. Ao mesmo tempo, as Escadas de Mayer foram construídas. Desde 1959 o parque encontra-se sob proteção. Referências