Тартуський університет

Тартуський університет (ест. Tartu Ülikool, від 1919 року; лат. Universitas Tartuensis; нім. Universität Dorpat, 1802—93; Дерптський, Юр'ївський, 1893—1918) — університет у місті Тарту (Естонія), єдиний класичний у країні. Загальна інформація У Тартуському університеті навчається 14000 студентів, працює 3700 осіб (у тому числі 220 професорів, 2100 наукових працівників). Засновник університету — король Швеції Густав II Адольф (1632) на території землі Лівонія. На той час Дерптський університет був другим університетом Шведського королівства після Університету Уппсала (лат. Universitas Gustaviana). Серед професорів університету був і дослідник руського права Евальд Карлович Тобін. Історія Університет створений 1632 року королем Швеції Густавом II Адольфом як Universitas Gustaviana. Повстав на базі польського єзуїтського коледжу Gymnasium Dorpatense, утвореного у Тарту королем Стефаном Баторієм 1583 (існував до 1601). Після короткої перерви під час ІІ Північної війни заклад відновив роботу 1690 — при королі Карлі XI під назвою Universitas Gustaviana-Carolina. Пізніше університет перенесений до міста Пярну. 1802 за наказом російського імператора Олександра І університет повернуто до Дерпта (нинішній Тарту) як Cesarea Universitas Dorpatiensis, де функціонує і нині. 1893-1918 мав назву Юрьївський університет (у зв'язку з перейменуванням Дерпта на Юрьїв). Мовою викладання була німецька, проте 1882 розпочалося планове російщення мови викладання різноманітних предметів, так що до 1898 німецька була повністю вигнана з університетських стін. 1919, після створення незалежної Естонської держави, мовою викладання стає естонська. Тартуський університет і у шведські, і в російські часи зберігав виняткову автономію в питаннях добору кадрів та студентів, і навіть утримував «вчительську поліцію», яка за своїм значенням перевищувала урядову. Також у часи російської присутності університет готував протестантських теологів — єдиний у імперії. Від 1831, у зв'язку з ліквідацією Віленського та Варшавського університетів, став головним місцем навчання українців (особливо з Волині та Поділля), поляків та білорусів з-під російської займанщини. У часи радянської окупації 1944-91 рр. університет став базою для розвитку всесоюзної фіно-угристики (насамперед Пауль Арісте), зокрема історії, етнології, етнографії, лінгвістики та фольклору угро-фінських народів, а також підготовки наукових кадрів для Марійської, Мордовської, Карельської, Удмуртської та Комі АРСР. Крім того, тут створено всесвітньовідомий осередок семіотичних студій[джерело?] (Тартуська школа семіотики культури), який очолював вчений Юрій Лотман. Структура університету Тартуський університет складається з 4 факультетів: Ректори Самсон фон Гімельшерна Гвідо-Герман Карлович (1865—1868) Відомі викладачі Александер Петцольд Ніна Аясмяе Відомі випускники Малл Ваасма — естонський міколог. Володимир Даль — російський письменник, лексикограф, етнограф данського походження. Олев Їгі — естонський літературознавець, перекладач. Каімо Кууск — естонський дипломат. Тоомас Кукк — естонський ботанік, головний редактор журналу Eesti Loodus. К. Е. Ліндеман — ентомолог та громадський діяч. Матті Маасікас — естонський дипломат. Едуард Мірам (1833) — зоолог, фізіолог, професор Київського університету. Вільгельм Оствальд — фізико-хімік і філософ-ідеаліст, лауреат Нобелівської премії з хімії 1909 року. Гелью Ребане — естонська і російська письменниця-фантастка і поетеса. Тоомас Саві — естонський політик, лікар, член європейського парламенту. Фальц-Фейн Фрідріх Едуардович — засновник заповідника «Асканія Нова». Пустильнік Ізольд Бенціонович — астроном, доктор фізики-математичних наук. Барон Максиміліан де Шодуар — відомий вчений-ентомолог. Владімір Ріївес — естонський астроном. Олена Скульська — естонська радянська письменниця, поетеса, драматург та перекладачка. Яан Унт — офіцер Естонської армії під час війни за незалежність, командир Піхотного батальйона Купер'янова. Пеетер Ярвелайд — естонський історик і правознавець Микола Гулак — засновник Кирило-Мефодіївського товаприства. Українці в Тартуському університеті В Тартуському університеті здобула освіту та викладала чимала кількість українців — студентів та вчених. Це зокрема, закарпатський просвітитель Іван Орлай, один із засновників Кирило-Мефодіївського товариства Микола Гулак, брат Лесі Українки Михайло Косач, філолог Володимир Даль, історик і етнограф Микола Закревський, майбутній президент НАН України Микола Василенко, український геолог Олександр Дубянський, активіст українського національного руху, журналіст Олександр Тищинський (1860—1861), етнограф і славіст Олександр Котляревський, український мистецтвознавець і хорист Гнат Яструбецький, український соціолог та філософ Богдан Кістяковський, член Української Центральної Ради, лікар-гінеколог Олександр Крупський, лікар-терапевт Федір Цицурін, мовознавець Микола Грунський, психіатр Олександр Ющенко, професор Рішельєвського ліцею Володимир Петровський. Перед Першою світовою війною громада українців в університеті була одною з найбільших в Російській імперії: викладачі, нелегальна українська студентська громада «Музично-драматичне товариство малоросів у Юр'єві», «Волинське студентське земляцтво в Юр'єві» тощо. Див. також Андреас Казекамп Бібліотека Тартуського університету Ботанічний сад Тартуського університету Академія культури Вільянді Тартуського університету Примітки Джерела і посилання Офіційна сторінка Тартуського університету (англ.) Вітання українцям Естонії від Міжнародного інституту освіти, культури та зв'язків з діаспорою України[недоступне посилання з липня 2019] С. Г. Ісаков. Українські студенти в Тартуському університеті ХІХ — початку ХХ століття. Реферат праці доктора філологічних наук Тартуського університету, Естонія (PDF). Література Тартуский университет и Украина / ред. В. Оноприенко, Х. Танклер ; Международный союз истории и философии науки. Национальный комитет историков науки Украины, Тартуский ун-т. - К. : ИИЦ Госкомстата Украины, 2004. - 211 с. - Библиогр.: с. 185. - ISBN 966-7773-69-8