NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Observatorul Tartu

Observatorul Tartu (în estonă Tartu Observatoorium) este cel mai mare observator astronomic din Estonia. Acesta este situat pe dealul Tõravere, la aproximativ 20 km sud-vest de Tartu în comuna Nõo, județul Tartu. Vechiul observator Tartu situat în centrul orașului Tartu, este cunoscut pe plan internațional pentru legătura sa cu Friedrich Georg Wilhelm von Struve și cu arcul geodezic Struve, în cadrul căruia este primul punct de referință. Istoria Observatorul Tartu a fost înființat la Universitatea Imperială din Dorpat și a fost redeschis în 1802. Clădirea observatorului a fost finalizat în 1810 pe dealul Toome din Dorpat. Instrumentele au fost instalate în 1814 de către von Struve, care a început ulterior observațiile. În 1824, o lunetă de 9" a fost construită de Joseph von Fraunhofer, fiind cel mai mare telescop acromatic din lume la momentul respectiv. Când von Struve a început asamblarea lui arcului geodezic în 1816, acest observator a devenit primul lui punct. În 1946 observatorul Tartu a fost separat de universitate și pus sub autoritatea Academiei Estoniene de Științe. Autoritățile au început să caute o nouă bază observațională în 1950. Un petic de pământ pe dealul Tõravere a fost repartizat în acest scop și în 1958 a început construcția. În 1963, noua clădire a observatorului a fost finalizată, o parte din astronomii de la observatorul vechi mutați, iar telescopul de 50 cm, și-a primit prima lumină. În 1964 a avut loc o conferință internațională și observatorul din Tartu a fost redenumit Observatorul von Struve. În 1974 telescopul de 1,5 metri a devenit operațional. Numele observatorului a fost schimbat din nou în Observatorul Tartu în 1995. În 1998, a fost instalat un telescop de 0,6 metri, ultima actualizare majoră a instrumentului până astăzi. Vechea clădire a observatorului este folosită acum, în principal, ca muzeu și este parte dintr-un centru public de educație științifică Mai mulți oameni de știință importanți au fost asociați cu observatorul din Tartu: von Struve, Johann Heinrich von Mädler, Thomas Clausen, Ernst Julius Öpik, Grigori Kuzmin, Jaan Einasto. Echipament Observatorul are două telescoape principale. Un telescop de tip Cassegrain de 1,5 metri care este cel mai mare telescop optic din Europa de Nord și care este utilizat pentru observații spectroscopice. Al doilea telescop, de 0,6 metri, este utilizat pentru observații fotometrice. Note Legături externe Vechiul Observator Tartu Observatorul Tartu
Tartu observatorium

Tartu observatorium (estniska: Tartu Observatoorium) är det största astronomiska observatoriet i Estland. Det ligger på kullen Tõravere, cirka 20 kilometer sydost om Tartu i Nõo kommun i Tartumaa. Tartus gamla observatorium är internationellt känt för sin koppling till Friedrich Georg Wilhelm von Struve och Struves meridianbåge som dess första punkt. Historik Efter att Tartus gamla observatorium övergått till Estniska vetenskapsakademin, började man 1950 leta efter en plats för ett nytt observatorium. År 1957 utsågs en bit land på kullen Tõravere, och 1958 började det nya observatoriet byggas. År 1963 stod byggnaden klar och en del astronomer från gamla observatoriet flyttade in och det 50 centimeter stora reflektorteleskopet hade första ljuset. År 1964 fick observatoriet namnet F.G.W. Struve. År 1974 togs det 1.5 meter stora teleskopet i drift. Namnet på observatoriet ändrades tillbaka till Tartu observatorium 1995. År 1998 installerades en 0,6-metersreflektor, den senaste större uppdateringen. Det gamla observatoriet är idag ett museum och utgör en del av ett offentligt centrum för vetenskaplig utbildning. Flera kända vetenskapsmän förknippas med Tartu observatorium: Friedrich Georg Wilhelm von Struve, Johann Heinrich von Mädler, Thomas Clausen, Ernst Julius Öpik, Grigorij Kuzmin, Jaan Einasto. Utrustning Tartu observatorium har två huvudteleskop. Den 1,5 meter Cassegrain reflektorn, som är det största optiska teleskopet i Norra Europa, används för spektroskopiska observationer. Det andra teleskopet är den 0,6 meter stora reflektorn för fotometriska observationer. Det finns även en plats för en samling av meteorologiska instrument på observatoriets område. Källor Tartu Observatoorium 1805-1948, Georgi Želnin, 2004 Timeline of Tartu Observatory Fraunhofer refractor About the search for dark matter in the Tartu observatory Noter Externa länkar Tartu Old Observatory Tartu Observatory
Тартуська обсерваторія

Обсерваторія Тарту (ест. Tartu Observatoorium) — найбільша астрономічна обсерваторія в Естонії, що була заснована 1810 року у місті Тарту, повіт Тартумаа. В 1964 році обсерваторія переїхала в селище Тиравере в 20-ти км на південний захід від міста Тарту. У різний час обсерваторія носила різні назви: «Дерптська обсерваторія» (1810–1893 роки), «Юр'ївська обсерваторія» (1893–1919 роки), «Тартуська астрономічна обсерваторія» (1919–1964 роки), «Тартуська астрофізична обсерваторія ім. В. Я. Струве АН Естонської РСР»(1964–1995 роки) і «Обсерваторія Тарту»(з 1995 року). Історія Будівництво обсерваторії було завершене під керівництвом Йоганна Гута, який працював тут в 1811—1818 роках. В 1813 році знаменитий згодом Василь Струве став спостерігачем в обсерваторії й одночасно екстраординарним професором астрономії. Основні досягнення Участь у створенні Дуги Струве Каталог із 3000 подвійних і кратних зір за спостереженнями Струве протягом 1827–1837 років Перше достовірне визначення паралаксу зірки Вега (1837) SN 1885A — перша і єдина наднова, що спостерігалася в галактиці Андромеди (1885 рік) Участь в обробці даних зі супутника IUE (International Ultraviolet Explorer) Напрями досліджень Геодезія Подвійні та кратні зорі Метеорна астрономія Астрофізика Космологія Зоряна астрономія Фізика земної атмосфери Цікаві факти На честь обсерваторій (старої та нової) названо астероїд 13995 Тиравере. Примітки Див. також Тартуський університет Посилання Віртуальний музей обсерваторії Тарту(ест.) Сайт історії обсерваторії(англ.) стаття про установку телескопа Фрауенгофера(рос.) «Оповідь про темну матерію (Сказание о темной материи)»,(рос.) Яан Ейнасто — історія становлення космології в обсерваторії Струве і Тарту Меридіан(англ.) Стара обсерваторія на wikimapia Модель Великого рефрактора Фраунгофера(англ.) Йозеф фон Фраунгофер (1787–1826) і Великий рефрактор Дерпті(англ.) Вид на центральну частину міста Тарту з Тартуської обсерваторії (1932), на YouTube(17 сек.) Тартуська обсерваторія(рос.) Публікації спостережень в Центрі малих планет: Астрономічні спостереження малих планет (у вигляді архіву)
Estonian National Opera

Estonian National Opera (Rahvusooper Estonia) is the national opera company of Estonia. The company is based at the Estonia Theatre in Tallinn. The theatre has had several names throughout its existence. The latest one being "The Estonian National Opera", which was adopted in 1998. The company produces a lively and varied season which includes operas, ballets and operettas/musicals with over 500 people currently working at the Estonian National Opera. History The song and drama society "Estonia" was founded in 1870. This was the beginning of what has become the current-day Estonian National Opera (Estonian: Rahvusooper Estonia). Play-acting was taken up in 1871, although theatre as a tradition did not really come into being until 1895, when the society began to direct song plays, folk plays and comedies, usually with singing and dancing. By the start of the 20th century more serious drama was being staged. In 1906, the society became the basis for the professional theatre called "Estonia" founded by the directors and actors Paul Pinna and Theodor Altermann. This remained tied to the "Estonia" society and the Estonian Theatre "Estonia" Limited Liability Company, founded in 1908, until 1940, at which time they were disbanded under the Soviet rule in Estonia as part of "the bourgeois remnant" and the theatre was nationalized. 1907 – first operetta staged, Hervé's Mam'zelle Nitouche 1908 – first opera staged, Kreutzer's Das Nachtlager in Granada 1911 – the first Estonian operetta staged, Adalbert Wirkhaus's St John's Night 1922 – the first full evening ballet performance, Léo Delibes's Coppélia 1928 – the first Estonian opera, Evald Aav's Vikerlased (The Estonian Vikings) 1944 – the first Estonian ballet, Eduard Tubin's Kratt The opera company is also known as the Estonia Theatre after the building it occupies in downtown Tallinn. This was built as a national effort under the leadership of the "Estonia" society in 1913 and was opened to the public on 24 August of the same year. The opera house itself was bombed by Soviet air raids on 9 March 1944. It was reopened after the war in 1947. Estonian painters Richard Sagrits, Elmar Kits and Evald Okas painted the ceiling in tempera in the style of Socialist Realism. Plays were staged in "Estonia" until 1949 when the drama troupe was disbanded, after which "Estonia" continued purely as a musical theatre. The company celebrated its centenary in 2006. The celebration was carried out in a newly renovated opera house. See also List of concert halls References External links Official website
Opéra national Estonia

L'Opéra national Estonia (en estonien : Rahvusooper Estonia) est la compagnie nationale d'opéra d'Estonie. Présentation La compagnie est basée au Théâtre Estonia de Tallinn. Le théâtre a eu plusieurs noms tout au long de son existence. Le dernier en date étant l'Opéra national d'Estonie, adopté en 1998. La société produit une saison animée et variée qui comprend des opéras, des ballets, des opérettes et des comédies musicales avec plus de 500 personnes travaillant actuellement à l'Opéra national d'Estonie. La saison s’étend de septembre à juin. Pendant ce temps, une moyenne de 250 représentations sont jouées avec 26 scènes. Le répertoire de l'Opéra national estonien comprend des opéras classiques, des opérettes et des ballets et des œuvres musicales de compositeurs estoniens. L'Opéra national compte 25 solistes, la troupe de ballet comprend 57 danseurs, le chœur d'opéra compte 56 chanteurs et l'orchestre symphonique compte 93 membres. La grande salle de l'Opéra national peut accueillir 690 spectateurs, et un jardin d'hiver a été construit pour jouer des scènes plus petites . Histoire En 1907, on y joue la première opérette Mam'zelle Nitouche de Hervé. En 1907, on y joue le premier opéra Une étape de nuit à Grenade de Conradin Kreutzer. En 1922, le premier ballet, Coppélia de Léo Delibes. En 1928, la première représentation du premier opéra estonien Vikerlased" d'Evald Aav. En 1944, le premier ballet estonien Kratt d'Eduard Tubin. Chefs d'orchestre Otto Hermann (1906–1908) Adalbert Wirkhaus (1908–1912) Raimund Kull (1912–1925) Juhan Aavik (1925–1933) Verner Nerep (1933–1944) Priit Nigula (1944–1951) Kirill Raudsepp (1951–1963) Neeme Järvi (1963–1975) Eri Klas (1975–1994) Paul Mägi (1995–2002) Jüri Alperten (2002–2004) Arvo Volmer (2004–2012) Vello Pähn (2012-2019) Arvo Volmer (2019) Références Voir aussi Liens externes Site officiel Articles connexes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la musique Portail de Tallinn
Teatro dell'Opera estone

Il Teatro dell'Opera estone anche chiamato Teatro Estonia (in estone: Rahvusooper Estonia) è il teatro e la sala per concerti più importante dell'Estonia. Si trova in Estonia Puiestee, 4, nel centro della città della capitale Tallinn. Storia La prima costruzione del teatro, era in graziosa forma Jugendstil; fu disegnata e progettata da Armas Lindgren e Wivi Lönn, entrambi architetti finlandesi. Fu costruito con un grande sforzo nazionale sotto la guida e la supervisione della società estone nel 1913 e fu aperta al pubblico il 24 agosto. Al tempo era uno dei maggiori edifici esistenti a Tallinn. Il teatro dell'opera originario venne gravemente colpito dalle forze aeree sovietiche nell'attacco alla città del 9 marzo 1944. Finita la guerra, la struttura "Judendstil" venne abbattuta quasi completamente. Il vecchio edificio danneggiato, fu ritenuto dai sovietici da demolire anche perché retaggio della cultura tedesca. Si opto' quindi per un nuovo teatro di stile classico, in stile stalinista, che venne riaperto nel 1947. Durante l'occupazione sovietica fu nazionalizzato, e vennero eseguiti solo musical. Dal restauro dell'indipendenza estone, ha ripreso la sua completa attività. La costruzione ha due ampi auditori in altrettante ali separate. Attualmente ospita l'Opera Nazionale estone e l'Orchestra sinfonica nazionale estone. La sala per musica da camera è stata inaugurata nel 2006. Direttori d'orchestra Otto Hermann (1906-1908) Adalbert Wirkhaus (1908-1912) Raimund Kull (1912-1942) Juhan Aavik (1925-1933) Verner Nerep (1942-1944) Priit Nigula (1944-1951) Kirill Raudsepp (1951-1963) Neeme Järvi (1963-1975) Eri Klas (1975-1994) Paul Mägi (1995-2002) Jüri Alperten (2002-2004) Arvo Volmer (dal 2004) Progetti In occasione del centenario dell'inaugurazione del teatro, previsto per il 24 agosto 2013, sono stati programmati svariati eventi culturali Note Voci correlate Tallinn Armas Lindgren Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Teatro dell'Opera estone Collegamenti esterni Estonia majast (Russian, Finnish, English, images only) https://www.classictic.com/en/Tallinn/Teatro dell'Opera estone - Notizie in Inglese
Національна опера «Естонія»

Національна опера «Естонія» (ест. Rahvusooper Estonia) — театр опери і балету в Таллінні. Попередня назва — Театр опери і балету «Естонія». Історія Заснований 1906 року на базі музично-співацького товариства «Естонія», що веде свою історію з 1865 року. Будівля театру «Естонія», побудована в югендстилі в 1913 році за проектом фінських архітекторів Армаса Ліндгрена і Війві Льона, була найбільшою в Таллінні того часу. В одному крилі будівлі був театральний зал, в іншому — концертний. Початково театр функціонував як оперний і драматичний, постійна оперна трупа була сформована 1918 року, балетна — 1926 року. Опери виставляються в театрі з 1908 року, а 1928 була в театрі була поставлена перша естонська опера. 23 квітня 1919 року в концертному залі зібрався перший парламент Естонії — Установчі Збори Естонської Республіки. Опера була зруйнована в результаті тотального бомбардування радянською авіацією Таллінна в березні 1944 року. Будівлю відновили у другій половині 1940-х років за проектом естонських архітекторів Алара Котлі і Едгара Куузіка. 1949 року драматична група відділилася від театру, об'єднавшись з Естонським драматичним театром. В цей час театр отримав назву «Театр опери і балету», 1950 року отримав статус академічного. Сучасна назва була закріплена за театром 1997 року. Посилання Офіційний сайт театру Здание Национальной оперы Эстония(рос.)
Kõera

Kõera (deutsch Käera) ist ein Dorf (estnisch küla) in der Landgemeinde Lääneranna im Kreis Pärnu (bis 2017: Landgemeinde Hanila im Kreis Lääne) in Estland. Der Ort hat zehn Einwohner (Stand 31. Dezember 2011). Er liegt unweit der Ostseestrände an der Bucht von Topi (Topi laht), vierzehn Kilometer nordöstlich des Hafens Virtsu. Das Dorf gehört zum Nationalpark Matsalu. Literatur Gertrud Westermann: Baltisches historisches Ortslexikon – I : Estland (einschliesslich Nordlivland). In: Hans Feldmann, Heinz von zur Mühlen (Hrsg.): Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Band 8/I. Böhlau Verlag, Köln / Wien 1985, ISBN 3-412-07183-8, S. 163 (702 S.). Weblinks Beschreibung (estnisch) Naturtourismus in Kõera (deutsch) Einzelnachweise
Kõera

Kõera es una localidad del municipio de Lääneranna en el condado de Pärnu, Estonia, con una población censada a final del año 2011 de 10 habitantes. Se encuentra ubicada al noroeste del condado, cerca de la costa del golfo de Riga y de la frontera con los condados de Rapla y Lääne.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Kõera.
Киера

Ки́ера (ест. Kõera küla) — село в Естонії, у волості Ганіла повіту Ляенемаа. Населення Чисельність населення на 31 грудня 2011 року становила 10 осіб. Примітки Джерела Eesti 2011. aasta rahvaloendus. PC003:Population by place of residence (settlement), 31 December 2011. Eesti Statistika. Посилання Офіційний сайт волості Ганіла [Архівовано 21 Листопада 2018 у Wayback Machine.] (ест.)
Allikmaa

Allikmaa (deutsch Allikülla) ist ein Dorf (estnisch küla) in der Landgemeinde Lääne-Nigula im Kreis Lääne in Estland. Bis 2013 gehörte es zur mittlerweile aufgelösten Landgemeinde Taebla. Einwohnerschaft und Lage Der Ort hat 25 Einwohner (Stand 31. Dezember 2011). Seine Fläche beträgt 12,7 Quadratkilometer. Allikmaa liegt achtzehn Kilometer nordöstlich der Landkreishauptstadt Haapsalu. Literatur Gertrud Westermann: Baltisches historisches Ortslexikon – I : Estland (einschliesslich Nordlivland). In: Hans Feldmann, Heinz von zur Mühlen (Hrsg.): Quellen und Studien zur baltischen Geschichte. Band 8/I. Böhlau Verlag, Köln / Wien 1985, ISBN 3-412-07183-8, S. 13 (702 S.). Einzelnachweise
Allikmaa

Allikmaa es una localidad situada en el municipio de Lääne-Nigula, en el condado de Lääne, Estonia. Según el censo de 2021, tiene una población de 22 habitantes.​ Está ubicada en el centro-este del condado, al sur de la costa del golfo de Finlandia (mar Báltico) y al oeste de la frontera con el condado de Harju. Referencias
Allikmaa

Allikmaa is een plaats in de Estlandse gemeente Lääne-Nigula, provincie Läänemaa. De plaats heeft de status van dorp (Estisch: küla). Tot in oktober 2013 viel Allikmaa onder de gemeente Taebla. In die maand werd Taebla bij de fusiegemeente Lääne-Nigula gevoegd. Bevolking Het dorp had 25 inwoners op 31 december 2011 en 22 inwoners op 31 december 2021.
Аллікмаа

А́ллікмаа (ест. Allikmaa küla) — село в Естонії, у волості Ляене-Ніґула повіту Ляенемаа. Населення Чисельність населення на 31 грудня 2011 року становила 25 осіб. Географія Село розташоване на південний захід від селища Палівере. Історія До 27 жовтня 2013 року село входило до складу волості Таебла. Примітки Джерела Eesti 2011. aasta rahvaloendus. PC003:Population by place of residence (settlement), 31 December 2011. Eesti Statistika. Посилання Офіційний сайт волості Ляене-Ніґула [Архівовано 26 жовтня 2017 у Wayback Machine.] (ест.)
Kivijärv (Uibujärve)

Kivijärv (also Holvandi Kivijärv) is a lake in Estonia. It is located in the village of Uibujärve in Põlva Parish, Põlva County. Physical description The lake has an area of 6.1 hectares (15 acres). The lake has a maximum depth of 15.0 meters (49.2 ft). It is 680 meters (2,230 ft) long, and its shoreline measures 1,530 meters (5,020 ft). See also List of lakes of Estonia References
Kaaliské krátery

Kaaliské krátery, resp. Krátery v Kaali jsou skupina devíti impaktních kráterů v Kaali na estonském ostrově Saaremaa. Největší z kráterů měří 110 metrů v průměru a v jeho středu je jezírko Kaali järv. Meteor se rozpadl ve výšce asi 5 až 10 km. Skupina meteorů o celkové hmotnosti 20 až 80 tun (některé zdroje mluví až o 1000 t) dopadla rychlostí 10 až 20 km/s pod úhlem 35° z východoseverovýchodu. Největší z nich vytvořil kráter o hloubce 16 metrů. Osm dalších dopadlo do vzdálenosti 1 km od největšího. Vytvořily krátery s průměry od 12 do 40 m a hloubkami od jednoho do čtyř metrů. Výbuch, při kterém krátery vznikly, nastal přibližně 660±85 př. n. l. Energie uvolněná při dopadu, 4,7 TJ (1 až 2 kt TNT, některé zdroje uvádějí až 20 kt TNT) spálil les v okruhu šesti km. Jezero bylo v pravěku považováno za posvátné. Archeologické nálezy dosvědčují, že bylo po mnoho století obětištěm. Jezero bylo obehnáno valem o délce 470 m, šířce 2,5 metru a výšce dvou metrů.[zdroj?] Výbuch v mytologii Finská mytologie obsahuje příběhy, které mohou popsat události u Kaali. Kalevala vypráví o zlém čaroději Louhim, který ukradne lidem Slunce a oheň, čímž způsobí temnotu. Bůh nebes Ukko nařídí vyrobit nové Slunce z jiskry. Při jeho výrobě ale jiskra spadne z nebes a zasáhne zemi a Alueské jezero, jehož vody se zvednou. Hrdinové místo dopadu popisují jako někde za Něvou, což je z Karélie směr, kterým leží Estonsko. Vydávají se tím směrem a získají oheň z lesního požáru. Podle teorie Lennarta Meriho může legendární ostrov Thule, prvně zmíněný Pýtheem z Massalie odpovídat ostrovu Saaremaa. Jeho název „Thule“ by mohl pocházet z finického kořenu „tule“ pojící se s ohněm.[zdroj?] Také estonský folklór popisuje zrození kráterového jezera v Kaali. Kaali má být místem, „kam chodí Slunce spát“.[zdroj?] Po kráterech je pojmenována planetka 4227 Kaali. Další informace Kolem hlavního kráteru je vybudovaná naučná stezka a poblíž je také muzeum Kaali meteoriitika- ja paekivimuuseum (Muzeum meteoritů a vápence v Kaali). Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kaali crater na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kráter v Kaali na Wikimedia Commons TIIRMAA, Reet. Kaali Craters of Estonia and Their Meteoritic Material. Meteoritics. 1992, roč. 27, čís. 3, s. 207. Dostupné online. RAUKAS, Anto, J.-M. Punning, T. Moora, Ü. Kestlane, A. Kraut. The Structure and Age of the Kaali Main Crater, Island of Saaremaa, Estonia. Impact Studies. 2005, čís. 2, s. 341–355.
Kaali-Meteoritenkrater

Der Kaali-Meteoritenkrater ist der auf der estnischen Insel Saaremaa gelegene Hauptkrater eines vor etwa 4000 Jahren erfolgten Meteoriteneinschlages. Er befindet sich 18 Kilometer von Kuressaare entfernt in einem Wäldchen bei dem Ort Kaali. Das Zentrum des Kraters ist ein Tümpel mit grünlichem Wasser und etwa 50 Metern im Durchmesser. Ihn umgibt ein 16 Meter hoher Erdwall mit etwa 110 Metern im Durchmesser. In der Umgebung befinden sich acht Nebenkrater, die mit Durchmessern zwischen 15 und 40 Metern deutlich kleiner sind. Der Einschlag des Meteoriten hinterließ Spuren in finnischen und skandinavischen Überlieferungen. Außerdem soll er vom griechischen Autor Pytheas in seinen Aufzeichnungen erwähnt worden sein. In der Bevölkerung Saaremaas gibt es mehrere Mythen zur Entstehung der Krater. So soll die Erde hier aus Entsetzen über eine Geschwisterheirat die Traukirche verschlungen haben. Eine andere Sage berichtet von einem Gutsherrn, der nach einer zügellosen Orgie samt Gutshof und Feiergesellschaft vom Erdboden verschlungen worden sein soll. Im 18. und 19. Jahrhundert entstanden verschiedene Theorien über einen Vulkanausbruch, Salzaufpressungen, eine Gasexplosion oder ein vorzeitliches Wasserreservoir. Die Deutung als Einschlagskrater wurde erstmals von Alfred Wegener vorgeschlagen, der 1927 im Rahmen einer Reihe von Gastvorlesungen in Riga die Insel Saaremaa besuchte. Schließlich konnte der Geologe Ivan Reinwald im Jahre 1937 nach Funden verkohlter Holzreste und von Meteoritenbruchstücken mit einem Nickelgehalt von 8,3 % eindeutig den Einschlag eines Eisenmeteoriten nachweisen. Weitere Nachforschungen vervollständigten das heute anerkannte Gesamtbild. So wird angenommen, dass ein ursprünglich 400 bis 10.000 Tonnen schwerer Meteorit aus nordöstlicher Richtung mit einer Geschwindigkeit von 15 bis 45 km/s in die Erdatmosphäre eintrat, durch die auftretende Reibung stetig Masse verlor und schließlich in einer Höhe von etwa fünf bis zehn Kilometern in mehrere Fragmente auseinanderbrach. Das größte dieser Fragmente schlug mit einem Gewicht von 20 bis 80 Tonnen und einer Aufprallgeschwindigkeit von 10 bis 20 km/s auf und hinterließ den besagten Krater. Weitere, kleinere Bruchstücke verursachten die acht Nebenkrater. Weblinks Kaalijärv. In: Earth Impact Database. 16. November 1986; abgerufen am 17. Januar 2021. Siehe auch Liste der Einschlagkrater der Erde Einzelnachweise