NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
St Saviour's Church, Saltley

St Saviour's Church, Saltley is a Grade II listed parish church in the Church of England in Birmingham. History The foundation stone was laid on Tuesday 24 October 1848. A brass plate was attached to the foundation stone with the inscription: This first stone of the Church at Saltley, in the parish of Aston juxta Birmingham, was laid by the Right Hon Lord Littleton on the 24th day of October 1848. Charles Bowyer Adderley, Esq., patron; Richard Charles Hussey, architect; Charles Branston, Edward Gwyther, contractors. It was built as a Commissioners' church with a grant of £300. Another £500 was donated by Joseph Wright, and the remainder was funded by Charles Adderley, 1st Baron Norton to cover the £6,000 cost. The church was consecrated on 28 July 1850 by James Prince Lee the Bishop of Manchester (in the absence of Henry Pepys the Bishop of Worcester). The tower was added in 1871. Organ The church contained an organ by Halmshaw. A specification of the organ can be found on the National Pipe Organ Register. References External links Historic England. "Church of St Saviour (1076176)". National Heritage List for England.
Observatori Reial de Greenwich

L'Observatori Reial de Greenwich, localitzat a la ciutat de Greenwich, Anglaterra, suburbi de Londres, (abans oficialment, l'Observatori Reial de Greenwich) és un observatori astronòmic, la construcció del qual fou comissionada el 1675 pel rei Carles II d'Anglaterra; la primera pedra es col·locà el 10 d'agost. El rei també creà el càrrec d'"astrònom reial", director de l'observatori que s'hauria de dedicar a la "diligència i cura més exacta amb la rectificació de les taules dels moviments del cels i els llocs dels estels fixos per tal de trobar la molt desitjada longitud dels llocs per a perfeccionar l'art de la navegació". A causa de la contaminació ambiental de la ciutat de Londres així com la il·luminació nocturna que dificultaven les observacions, es traslladà al Castell d'Herstmonceux, tot i que encara es continua prenent com a origen dels meridians l'emplaçament original de l'observatori. En l'actualitat és un museu d'eines i artefactes de navegació, d'astronomia i rellotgeria, entre els quals, els cronòmetres H1 a l'H4 de John Harrison. El febrer del 2005, l'observatori ha començat a ser remodelat, i tindrà un nou planetari, galeries d'exposició suplementàries i equip educatiu. Cronologia de l'Observatori 1675 Es funda el Royal Observatory of Greenwich per ordre del rei Carles II de Gran Bretanya, sent nomenat John Flamsteed el seu primer director, tot i la falta de fons, Flamsteed construeix edificis i instal·la dos telescopis (de la seva pròpia pecúnia). 1712 Es publica el primer mapa precís del cel per part d'Edmund Halley, sense permís de Flamsteed, enfurismat, l'astrònom reial crema quants exemplars aconsegueix trobar o comprar. 1725 Pòstumament l'esposa de Flamsteed publica el catàleg d'estrelles del seu marit, una obra que tabula la posició de 3.000 estrelles de l'hemisferi nord en tres volums. 1924 GTS (senyals horaris de temps), la primera emissió va ser el 5 de febrer. 1948 El Royal Astronomer es trasllada a Herstmonceux. 1957 El Royal Observatory completa el seu trasllat i comença a denominar-se Royal Greenwich Observatory (RGO). L'edifici de Greenwich passa anomenar-se Old Royal Observatory (Vell observatori reial ). 1990 El Royal Observatory es trasllada a la Universitat de Cambridge. 1998 L'observatori de Cambridge tanca i l'edifici de Greenwich torna a ser el Royal Observatory, formant part del National Maritime Museum. Vegeu també Longitud (geografia) Board of Longitude Història de la longitud Greenwich Time Signal Referències
Královská greenwichská observatoř

Královská greenwichská observatoř (Royal Observatory, Greenwich původně Royal Greenwich Observatory) byla zřízena roku 1675 králem Karlem II. V té době byl také zřízen úřad královského astronoma, aby řídil práci observatoře a podporu navigace. Nachází se na kopci v Greenwich Parku v londýnském obvodu Greenwich. Flamsteed House, původní část observatoře byl navržen sirem Christopherem Wrenem a byl první účelovou stavbou pro určenou pro vědecký výzkum ve Velké Británii. Byl určen pro astronomický vědecký výzkum vedený Johnem Flamsteedem a později se stal i sídlem přesného měření času a Námořního úřadu Jejího Veličenstva. Britští astronomové používali observatoř pro svá měření dlouhou dobu. Budovou vedly čtyři poledníky. Základem pro měření zeměpisné polohy byl nultý poledník ustanovený roku 1851 a přijatý na mezinárodní konferenci roku 1884. Původně byla jeho poloha vyznačena na dvoře observatoře mosazným páskem, později nahrazen páskem z nerezové oceli a od 16. prosince 1999 silným zeleným laserovým paprskem osvětlujícím londýnské noční nebe. Greenwichský střední čas (Greenwich Mean Time) byl jedno období založen na měření času v této observatoři. Později byl nahrazen koordinovaným světovým časem (Coordinated Universal Time). Pohyb časové koule (time ball – viz obrázek) každodenně označuje přesný místní střední čas – poledne, nebo během letního času jednu hodinu odpolední. Tento mechanismus instaloval roku 1833 královský astronom John Pond. V současné době se v budově nachází muzeum astronomických a navigačních přístrojů, mezi jinými ceněný chronometr Johna Harrisona. V únoru 2005 byla zahájena rekonstrukce s náklady 15 miliónů liber, jejímž výsledkem bude i nové planetárium, další výstavní galerie a studijní prostory. Royal Observatory, Greenwich – Royal Greenwich Observatory Po většinu 20. století sídlila královská observatoř mimo Greenwich. Posledním rokem, kdy tu byly všechny části observatoře, byl rok 1924. V té době působil rozvoj železniční dopravy stále větší znečištění ovzduší, a to vedlo k přestěhování oddělení magnetismu a meteorologie do Abingeru. V době druhé světové války se všechna oddělení, včetně těch londýnských, přestěhovala na venkov do Abingeru, Bradfordu a Bathu a aktivity v Greenwichi byly redukovány na minimum. Po válce, v důsledku zvýšeného svitu světelného pozadí Londýna, bylo rozhodnuto o přestěhování královské observatoře do Herstmonceux Castle (70 km jihovýchodně od Greenwiche, poblíž Hailshamu). Úřad královského astronoma se tam přemístil již v roce 1948, ale ostatní vědecká oddělení až po výstavbě nové budovy observatoře roku 1957. Dopravní spojení – DLR – Cutty Sark. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Královská greenwichská observatoř na Wikimedia Commons (anglicky)(německy)(španělsky)(francouzsky)(italsky)(polsky)(arabsky)(japonsky)(čínsky) Národní muzeum námořnictví
Royal Greenwich Observatory

Royal Greenwich Observatory, nogle gange forkortet RGO efter at det flyttede fra Greenwich til Herstmonceux efter anden verdenskrig. Det oprindelige observatorium ligger på en bakke i Greenwich Park med udsigt over Themsen, og er opført på det sted, hvor Greenwich Castle tidligere lå. Observatoriet har spillet en stor rolle inden for astronomi og navigation og er best kendt som stedet, hvor den første Nulmeridianen går igennem. Observatoriet blev bestilt i 1675 af Kong Charles 2., og den første sten blev lagt 1. august dette år. Stedet blev valgt af Sir Christopher Wren. Samtidig oprettede kongen også titlen som Astronomer Royal, som skulle lede observatoriet. Han udnævnte John Flamsteed som den første kongelige astronom. Bygningen blev færdiggjort i 1676. Bygningen bliver ofte kaldt "Flamsteed House" efter ham. Det videnskabelige arbejde fra observatoriet blev flyttet til andre steder i første halvdel af 1900-tallet, og området fremstår i dag som et museum, der er åbent for offentligheden. På tårnet hejses den røde tidskugle kort før middag, hvor den sænkes præcis klokken 12 Greenwich Mean Time, så flådens skibe kunne sættes deres skibsur. Referencer Eksterne henvisninger Online catalogue of the Royal Greenwich Observatory Archives (held at Cambridge University Library) Arkiveret 23. juli 2015 hos Wayback Machine "Where the Earth's surface begins—and ends", Popular Mechanics, December 1930 HM Nautical Almanac Office The Royal Observatory, Greenwich, now part of the National Maritime Museum Aerial View of The Royal Observatory, Greenwich at Google Maps The National Maritime Museum Castle in the sky – The story of the Royal Greenwich Observatory at Herstmonceux A Personal History of the Royal Greenwich Observatory at Herstmonceux Castle, 1948–1990 by George Wilkins, a former staff member Arkiveret 23. december 2012 hos hos Archive.is The Observatory Science Centre Isaac Newton Group of Telescopes Arkiveret 29. juli 2015 hos Wayback Machine A pictorial catalogue of meridian markers
Real Observatorio de Greenwich

El Real Observatorio de Greenwich (en inglés, Royal Observatory, Greenwich) localizado en el distrito londinense de Greenwich, Inglaterra, es un observatorio astronómico, cuya construcción fue comisionada en 1675 por el rey Carlos II de Inglaterra. Su primera piedra se colocó el 11 de agosto. El rey también creó el cargo de «astrónomo real», director del observatorio que debería dedicarse a la «diligencia y cuidado más exacto con la rectificación de las tablas de los movimientos del cielo y los lugares de las estrellas fijas para encontrar la muy deseada longitud de los lugares para perfeccionar el arte de la navegación».​ Debido a la contaminación ambiental de la ciudad de Londres así como a la iluminación nocturna que dificultaban las observaciones, se trasladó al castillo de Herstmonceux, (de 1957 a 1988), aunque todavía se sigue tomando como origen de los meridianos el emplazamiento original del observatorio. En la actualidad es un museo de herramientas y artefactos de navegación, de astronomía y relojería, entre los cuales destacan los cronómetros H1 al H4 diseñados por John Harrison. En febrero de 2005, el observatorio comenzó a ser remodelado, para instalar un nuevo planetario, galerías de exposición suplementarias y equipo educativo. El Real Observatorio de Greenwich​ tiene un telescopio refractor Jacob Merz (31.75 cm) de 1858.​ Actualmente cuenta con dos áreas claramente diferenciadas: en una se encuentra la casa de Flamsteed y en la otra se encuentra el planetario. Una apunta a la historia del lugar y la astronomía; la otra es principalmente didáctica. Cronología del Real Observatorio 1675: Se funda el Royal Observatory, Greenwich por orden del rey Carlos II de Inglaterra, siendo nombrado John Flamsteed su primer director. Pese a la falta de fondos, Flamsteed construye edificios e instala dos telescopios (de su propio pecunio). 1712: Se publica el primer mapa preciso del cielo por Edmund Halley, sin permiso de Flamsteed. Enfurecido, el astrónomo real quema cuantos ejemplares consigue encontrar o comprar. 1725: Póstumamente la esposa de Flamsteed publica el catálogo de estrellas de su marido, una obra que tabula la posición de 3000 estrellas del hemisferio norte en tres volúmenes. 1924: Señales horarias de tiempo, la primera emisión fue el 5 de febrero. 1948: El «astrónomo real» se traslada a Herstmonceux. 1957: El Royal Observatory completa su traslado a Herstmonceux y comienza a denominarse Royal Greenwich Observatory (RGO). El edificio de Greenwich pasa a denominarse Old Royal Observatory (Viejo observatorio). 1990: El Royal Observatory se traslada a la Universidad de Cambridge. 1998: La institución del Real Observatorio de Greenwich es clausurada por decisión del Consejo de Investigación en Astronomía y Física de Partículas. El edificio de Greenwich vuelve a ser el Royal Observatory, y pasa a formar parte del National Maritime Museum. Véase también Reloj Shepherd de la puerta del Observatorio Referencias Enlaces externos Real Observatorio de Greenwich
Osservatorio di Greenwich

L'osservatorio reale di Greenwich, conosciuto come osservatorio di Greenwich, è un osservatorio astronomico che si trova nel sobborgo londinese di Greenwich. È celebre poiché per la sua cupola passa il meridiano di Greenwich, che segna la longitudine 0 e che proprio dall’osservatorio reale di Greenwich prende il nome. Storia L'Osservatorio Reale venne fondato nel giugno del 1675 da Carlo II, re d'Inghilterra. Quasi contemporaneamente (il 4 marzo 1675) il sovrano nominò John Flamsteed a capo dell'osservatorio conferendogli il titolo di Astronomo reale «per applicarsi con massima cura e diligenza al rettificare le tavole dei moti dei cieli, e le posizioni delle stelle fisse, affinché scoprisse la tanto desiderata longitudine dei luoghi per il perfezionamento dell'arte della navigazione». L'obiettivo originario dell'osservatorio era quello di risolvere il problema della determinazione della longitudine delle imbarcazioni che si trovavano al largo, considerata fondamentale per una stazione marittima del Seicento. John Harrison nel 1753 fabbricò il cronometro H4, un orologio a cipolla di 12 cm di diametro basato su una ruota a bilanciere compensata termicamente, e vinse il premio istituito dall'ammiragliato Britannico per la risoluzione del problema della longitudine. Fu in riconoscimento di questa funzione storica che nel 1884 la Conferenza internazionale dei meridiani nominò il meridiano che passa per la cupola dell'osservatorio di Greenwich come meridiano fondamentale per la determinazione della longitudine di ogni punto sulla superficie terrestre. È, inoltre, al tempo del meridiano di Greenwich che si fa riferimento quando si vogliono riportare a una determinazione di tempo unica, fenomeni osservati in luoghi diversi. Nel XX secolo, l'osservatorio è diventato un centro importante anche per l'astrofisica ed ha gestito il telescopio Herschel fino al 1998. Note Voci correlate Tempo coordinato universale Meridiano di Greenwich Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sull'osservatorio di Greenwich Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su rmg.co.uk. (EN) Royal Greenwich Observatory, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Koninklijk Observatorium van Greenwich

Het Koninklijk Observatorium van Greenwich (Engels: Royal Observatory, Greenwich, ROG) is een sterrenwacht op een heuvel in het Londense stadsdeel Greenwich en is het meest bekend als ijkpunt van de meridiaan van Greenwich. Deze meridiaan loopt midden door het gebouw, is zichtbaar als koperen balk op het terras voor het gebouw en een grasstrook over het naburige plein, en sinds 2000 ook door een krachtige groene laser die vanuit het bouwwerk over Londen en Essex schijnt. Geschiedenis Het observatorium werd in 1675 gesticht door Koning Karel II van Engeland. Het oorspronkelijke gebouw, dat medio 1676 geopend werd, is ontworpen door Sir Christopher Wren, en was het eerste speciaal gebouwd wetenschappelijk onderzoeksstation in Groot-Brittannië. In 1948 verhuisde het instituut naar het kasteel van Herstmonceux, bij Hailsham in East Sussex, vanwege schonere lucht en een heldere hemel. Het instituut heette daar RGO, het oude in Greenwich werd het old observatory genoemd. De Isaac Newton-telescoop werd daar gebouwd in 1967. Mede onder invloed van de oprichting in 1962 van de Europese Zuidelijke Sterrenwacht door meerdere landen in Europa zocht men in Engeland naar een nog betere plek voor de RGO telescopen. Dat werd het Observatorium Roque de los Muchachos (RMO) op La Palma, Canarische Eilanden (in 1985 officieel in gebruik genomen). Daaraan deden ook Nederland (met de Jacobus Kapteyn Telescoop) en enkele Scandinavische landen mee. De Isaac Newton telescoop verhuisde daarheen en het RGO in Hertstmonceux leverde daartoe vele technische ontwikkelingen. In 1990 werd het RGO van East Sussex naar Cambridge verplaatst. Ten slotte, in 1998, en na verhuizing van de diverse activiteiten van het RGO naar verschillende instituten in Engeland, werd het RGO gesloten. Het oude observatory werd opnieuw het ROG. In Greenwich valt nog altijd een tijdbal elke dag om exact 1 uur 's middags. Dit gebruik werd bedacht in 1833 door de astronoom John Pond, om schepen op zee toe te laten hun klokken te synchroniseren. Het gebouw is nu een museum van astronomische instrumenten en navigatiehulpmiddelen. Sinds 2012 is de Royal Observatory van Greenwich een onderdeel van de Royal Museums Greenwich. Externe link Royal Observatory
Królewskie Obserwatorium Astronomiczne w Greenwich

Królewskie Obserwatorium Astronomiczne w Greenwich (The Royal Greenwich Astronomical Observatory) – obserwatorium astronomiczne zbudowane przez króla Karola II 10 sierpnia 1675 roku. Kierowane było w późniejszych latach m.in. przez Johna Flamsteeda. Służyło wówczas do pomiarów astrometrycznych, przydatnych do nawigacji w żegludze dalekomorskiej. Następnie stanowisko dyrektora objął Edmond Halley (w 1720 r.). Obecnie nie prowadzi obserwacji z powodu londyńskiego zanieczyszczenia światłem. W XIX wieku stało się najbardziej znanym obserwatorium świata, gdyż znajdowało się bowiem (do wprowadzenia siatki WGS84) na południku zerowym, od którego liczy się długość geograficzną; wszystkie miejscowości do 180 stopnia na wschód lub na zachód od południka „zero” mają odpowiednio długość wschodnią lub zachodnią. Przypisy Linki zewnętrzne The Royal Observatory, Greenwich. rog.nmm.ac.uk. [zarchiwizowane z tego adresu (1999-04-20)]. (ang.). Astronomia nowożytna – Wirtualny Wszechświat
Observatorul Regal din Greenwich

Chiar dacă Observatorul Greenwich și-a mutat echipamentul în afara Londrei după al Doilea Război Mondial pentru zone mai puțin poluate, vechiul Observator Regal - fondat în 1675, și acum făcând parte din Muzeul Marinei - are o colecție impresionantă de telescoape și alte instrumente astronomice. Vizitatorii pot să meargă pe primul meridian, care trece prin curtea observatorului. Vezi și Instrument
Гриничка опсерваторија

Гриничка опсерваторија се налази у месту Гринич покрај Лондона. То је Краљевска опсерваторија подигнута 1675. године по налогу краља Чарлса II. На њеном челу је Краљевски астроном који обавља и фукцију директора опсерваторије. Први Краљевски астроном био је Џон Флемстид. Кроз историју, Гриничка опсерваторија и Париска опсерваторија су биле најзначајније астрономске институције, које су се дуго бориле за превласт у свету астрономије. Коначна превага је отишла на страну енглеске краљевске опсерваторије која је постала центар и за рачунање времена и за географски координатни систем. Кроз опсерваторију пролази Гринички меридијан, тј. основни, почетни меридијан од кога се рачуна географска дужина ка западу, и ка истоку. Гриничко средње време (ГМТ) је установљено као средње сунчево време Гриничке опсерваторије. Данас се често употребљава да се означи „нулта“ временска зона. Ипак, оно се поклапа са Западноевропским временом (које се користи у Енглеској) само зими, док је лети разлика један сат због летњег указног времена који се додаје Западноевропском времену. Разлика између Средњоевропског времена и Гриничког средњег времена је један сат, лети два сата. Данас је опсерваторија претворена у музеј, јер је због изградње Лондона Гринич постао његов саставни део, тако да је на том месту огромно светлосно загађење због којег је немогуће вршити астрономска посматрања са опсерваторије. Спољашње везе
Gateshead Millennium Bridge

Gateshead Millennium Bridge je most přes řeku Tyne ve Spojeném království. Jde o první most na světě, který umožňuje průjezd lodím díky naklopení (tzv. naklápěcí most). Autory návrhu tohoto jsou Wilkinson Eyre Architects z Velké Británie. Spojuje města Gateshead a Newcastle upon Tyne v severovýchodní Anglii. Stavba mostu stála 22 milionů liber. Most v sobě spojuje prvky obloukového mostu a naklápěcí mechanismus, díky kterému pod ním mohou po řece Tyne proplouvat lodě. Most má hlavní pole o rozpětí 105 m a jeho celková délka je 126 m, mostovka je 8 m široká. Půdorysně zakřivená ocelová ortotropní mostovka je zavěšena ocelovými závěsy na parabolický ocelový oblouk. Zakřivení mostovky tak tvoří protizávaží k oblouku, jak je patrné ve zvednuté poloze. Oblouk je osazen válcovými čepy – díky nimž se může celý most otáčet – na betonových opěrách přistavěnými k nábřeží. Naklápěcí mechanismus je opatřen hydraulickými čerpadly. Most převádí cestu pro pěší a cyklostezku. Most Milénia doplnil řadu několika dalších pozoruhodných mostů, které už stály na řece Tyne. Díky svému netradičnímu návrhu se stal vyhledávanou turistickou zajímavostí. V roce 2003 obdržel od institutu pozemního stavitelství hlavní cenu za konstrukční kvalitu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gateshead Millennium Bridge na Wikimedia Commons
Millennium Bridge (Newcastle–Gateshead)

Die Gateshead Millennium Bridge in England ist die erste Brücke, die um die Längsachse durch die Angelpunkte von Tragwerk-Bogen und horizontalem Fahrbahndeck rotiert werden kann, um Schiffen die Passage unter der Brücke zu ermöglichen. Das Bauwerk planten die Bauingenieurbüro Gifford and Partners aus Southampton zusammen mit WilkinsonEyre Architects (Chris Wilkinson, Jim Eyre) aus London. Technisch handelt es sich um eine Kippbrücke und ermöglicht in der Normalstellung Fußgängern und Radfahrern eine fast ebenerdige Überquerung des Flusses Tyne zwischen den Nachbarstädten Newcastle und Gateshead. Dort, auf dem Südufer, befinden sich die Konzerthalle The Sage Gateshead und das Museum The Baltic. Die Brücke besteht aus einer horizontal gebogenen Fahrbahn, Deck genannt, die zum Überqueren des Flusses dient. Ein zweiter Bogen, der in der Ausgangsstellung nach oben ragt, ist zur Stabilisierung durch Seile mit dem Deck verbunden. Dieses fest gekoppelte Konstrukt kann durch acht Motoren (insgesamt 433 kW) entlang der Verbindungslinie der beiden Auflagepunkte nach oben gekippt werden (bis 45°), so dass Schiffe unterhalb der Brücke passieren können. Da die Brücke dabei an ein blinzelndes Auge erinnert, trägt sie den Spitznamen „Blinking Eye“. Die Millennium Bridge ist, wie einige andere Brücken Großbritanniens, auf der Rückseite einer Ein-Pfund-Kursmünze abgebildet. Die Brücke wurde am 17. September 2001 der Öffentlichkeit übergeben. 2003 wurde die Brücke mit dem Supreme Award der Institution of Structural Engineers ausgezeichnet. 2004 erhielten das Bauwerk sowie seine Architekten und Ingenieure den Outstanding Structure Award der IABSE. Nachts wird die Brücke farbig beleuchtet. Technische Daten Baukosten: 22 Millionen Pfund Gewicht: 850 Tonnen Höhe: ca. 50 m Spannweite: 126 m Zeitdauer für das Öffnen der Brücke: ca. 4,5 Minuten Weblinks Peter Curran: Gateshead Millennium Bridge. In: Tec 21. Jahrgang 130, Nr. 8, 2004, S. 6–9 Gateshead Bridge offizielle Website. Archiviert vom Original (nicht mehr online verfügbar) am 12. Februar 2012; abgerufen am 26. Oktober 2024 (englisch). Wilkinson Eyre die Architekten der Brücke (englisch)