Chatham House

Королівський інститут міжнародних відносин (англ. Royal Institute of International Affairs), більше відомий як Chatham House — неприбуткова, неурядова організація, що базується в Лондоні. Мета організації — аналіз та сприяння розумінню основних міжнародних питань і поточних справ. Це автор Правила Chatham House (англ. Chatham House Rule).[прояснити] Свою назву організація отримала від будівлі, в якій вона розташована. За оцінкою Університету Пенсильванії (оприлюдненою в січні 2017 року), Chatham House був названий аналітичним центром року, другим за впливовістю у світі після Брукінгського інституту, а також найвпливовішим неамериканським аналітичним центром. У листопаді 2016 року журнал «Prospect» назвав Chatham House аналітичним центром року. Chatham House публікує два журнали: International Affairs та World Review. Перший є одним з найважливіших англійських наукових періодичних видань у галузі міжнародних відносин. Менші публікації, насамперед різні види звітів, доступні безкоштовно в Інтернеті. Правило Chatham House Chatham House є автором правила анонімності, яке має назву "правило Chatham House". Згідно з цим правилом, учасники зустрічі можуть обговорювати її зміст за межами зібрання, проте не можуть обговорювати, хто саме був присутній на зустрічі чи ідентифікувати приналежність висловлювань. Правило Chatham House еволюціонує для забезпечення щирих і чесних обговорень суперечливих чи непопулярних питань спікерами. Незважаючи на це правило, на більшості зустрічей в Chatham House вели запис, отож його на них не дотримувались. Премія Chatham House Премія Chatham House — це щорічна нагорода, яку вручають «за найбільш значний внесок у розвиток міжнародних відносин у минулому році». Історія Зародження Королівський інститут міжнародних відносин виник внаслідок зустрічі 30 травня 1919 року за ініціативи Лайонела Кертіса американських і британських делегатів на Паризькій мирній конференції. Кертіс вже довгий час до того був прибічником наукового дослідження міжнародних відносин. Зрештою, британські й американські делегати сформували кілька окремих інститутів. Британський інститут міжнародних відносин провів 5 липня 1920 року перше засідання, яке очолив юрист Роберт Сесіл. На цьому засіданні колишній Міністр закордонних справ Едвард Грей проголосив резолюцію, яка закликала до створення інституту: «Створити інститут для вивчення міжнародних питань і назвати його Британським інститутом міжнародних відносин». Ці двоє разом із Артуром Джеймсом Балфуром і Джоном Робертом Клайнсом стали першими Президентами Британського інституту міжнародних відносин. У 1922 році, коли значно зросла кількість членів Інституту, з'явилася потреба у більшому та практичнішому приміщенні. Інститут згодом отримав у подарунок від канадського полковника Р. В. Леонарда будинок Chatham House під номером 10 на площі Святого Якова, де досі міститься Королівський інститут міжнародних відносин. Міжвоєнні роки Після свого створення Інститут швидко зосередив увагу на резолюції Едварда Грея. Журнал «International Affairs» був створений в січні 1922 року. Він став засобом розповсюдження доповідей і обговорень, які відбувалися в рамках Королівського інституту міжнародних відносин. Після призначення на посаду Директора досліджень професор Арнольд Тойнбі став провідним діячем Інституту. Він був автором щорічного огляду міжнародних справ. Професор Тойнбі пробув на цій посаді до 1955 року. У щорічному детальному огляді міжнародних відносин важливого значення надавали фіксуванню поточної міжнародної історії. Огляд здійснювали до 1963 року. У 1926 році 14 членів Chatham House представляли Велику Британію на першій конференції Інституту тихоокеанських відносин — форумі, присвяченому обговоренню проблем і відносин між тихоокеанськими країнами. Інститут тихоокеанських відносин слугував своєрідною платформою для розвитку Британським інститутом міжнародних відносин поглибленої політичної та комерційної обізнаності з цим регіоном. Особливу увагу приділяли економічному розвиткові Китаю та його міжнародним зв'язкам. Цього ж року Інститут отримав Королівську хартію, після чого він став відомий під назвою Королівський інститут міжнародних відносин. У хартії зазначені цілі та завдання Chatham House, які ще раз підтверджують бажання організації «розвивати дослідження міжнародної політики… сприяти вивченню міжнародних питань шляхом проведення лекцій і обговорень… сприяти обміну інформацією, знаннями та думками про міжнародні відносини». Подальший розвиток 1929 рік ознаменувався наступним етапом розвитку Chatham House з призначенням на посаду головного виконавчого директора Івісона Макадама (секретар, а згодом генеральний директор). За його керівництва (до 1955 року) Інститут надзвичайно швидко розвивався. Макадам займався дослідженнями, організаційними та фінансовими потребами. Івісон Макадам зумів забезпечити розширення матеріально-технічної бази Королівського інституту міжнародних відносин шляхом придбання володінь 6 Герцога Йорк-стріт, а згодом Площу святого Якова, 9, у 1943 році — Портленд клубу. Ці додаткові будівлі надали такий необхідний простір для діяльності Chatham House. У 1929 році було засновано також спеціальну дослідницьку групу з міжнародної проблеми золота. Група, до складу якої входили провідні економісти, зокрема Джон Мейнард Кейнс, протягом трьох років проводила дослідження економічних проблем, спричинених післявоєнними міжнародними грошовими розрахунками. Проведені цією групою дослідження передбачали рішення Великої Британії відмовитися від золотого стандарту через 2 роки. Приблизно в цей час Королівський інститут міжнародних відносин став відомий як установа, яку варто відвідати провідним державним діячам і учасникам міжнародних відносин. Зокрема, Магатма Ґанді відвідав Chatham House 20 жовтня 1931 року, де він виступив з промовою «Майбутнє Індії». Ця бесіда, в якій взяли участь 750 учасників, на той момент стала найбільшою за численністю в історії Королівського інституту міжнародних відносин. У 1933 році Ральф Норман Енджелл, що працював у Раді Chatham House, був удостоєний Нобелівської премії за свою книгу «Велика ілюзія», що зробило його першим і єдиним лавреатом, нагородженим за публікацію книги. Королівський інститут міжнародних відносин провів першу конференцію зі зв'язків Співдружності в Торонто (Канада) 1933 року. Конференції проводили приблизно кожні 5 років. Вони створили форум для провідних політиків, юристів, науковців, метою якого було обговорення наслідків нещодавніх імперських конференцій. У 1937 Роберт Сесіл також був нагороджений Нобелівською премією за його прихильність і захист Ліги Націй, прагнення до миру та роззброєння її членів. Воєнні роки, 1939—1945 Спалах Другої світової війни змусив Білла Астора децентралізувати Королівський інститут міжнародних відносин. Більшість співробітників Chatham House перебралася до Бейлліолського коледжу, Оксфорд. Впродовж війни Інститут тісно співпрацював з Міністерством закордонних справ Великої Британії, який просив надавати різні доповіді для іноземної преси, про історичне та політичне минуле супротивників та інші теми. Королівський інститут міжнародних відносин надавав багато додаткових послуг науковцям і збройним силам. Науково-дослідні установи були відкриті для біженців і науковців-союзників. Водночас було узгоджено переїзд Національного інституту економічних і соціальних досліджень і Польського дослідницького центру до Chatham House у зв'язку з бомбардуванням їхніх приміщень. Окрім цього, союзні офіцери провели курси з міжнародних питань у Королівському інституті міжнародних відносин з метою розвитку міжнародної політичної обізнаності. Післявоєнні роки Chatham House почав досліджувати потенційні воєнні проблеми ще 1939 року через Комітет реконструкції. Після закінчення Другої світової війни Королівський інститут міжнародних відносин став провідним діячем у міжнародному політичному й економічному відновленні. У відповідь на зміни у післявоєнному світі Інститут розпочав низку досліджень, пов'язаних з новим політичним статусом Великої Британії та Співдружності націй в умовах зростаючих закликів до деколонізації та розвитку Холодної війни. У 1953 році створено навчальну раду з вивчення міжрасових відносин, що дало можливість ретельніше дослідити зміни в ставленні та закликах до расової рівності в усьому світі. Згодом, 1958 року, група утворила незалежну благодійну організацію та сформувала Інститут міжрасових відносин. Після Карибської кризи та Бразильського державного перевороту Королівський інститут міжнародних відносин зосередив увагу на латиноамериканському регіоні. Ернесто Че Гевара, тогочасний Міністр промисловості Куби, написав 1964 року аналіз «Кубинської економіки: її минуле та сучасне значення» для журналу «International Affairs», демонструючи бажання Chatham House вирішувати найскладніші міжнародні проблеми. Королівський інститут міжнародних відносин відіграв важливу роль у справах Холодної війни за англо-радянським круглим столом в жовтні 1975 року. Це була перша зустріч Chatham House й Інституту світової економіки та міжнародних відносин у Москві. Як один із ранніх прикладів двосторонньої дипломатії, нарада мала на меті покращення відносин між Великою Британією та Радянським Союзом. Це була одна з перших подібних спроб у часи Холодної війни. Сучасність Інститут святкував 75-річчя 1995 року. Цей захід відвідали Єлизавета ІІ та Філіп, герцог Единбурзький. Премія Chatham House була започаткована 2005 року. Її метою є визнання державних діячів, які зробили значний внесок у міжнародні відносини протягом минулого року. Першим отримав нагороду Президент України Віктор Ющенко. У квітні 2022 року Chatham House визнали «небажаною організацією» в Росії. Примітки Посилання Офіційний вебсайт Chatham House (англ.)