NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Old Vic Theatre

Das Old Vic Theatre, auch kurz Old Vic genannt, ist ein Theater in der Straße The Cut in Lambeth, London. Geschichte Das Theater wurde 1818 von den Theaterbetreibern James King and Daniel Dunn und dem Marinemaler John Thomas Serres als Royal Coburg Theatre gegründet. Es gelang Serres aufgrund seiner Verbindungen zum königlichen Hof die Prinzessin Charlotte Augusta von Wales und ihren Ehemann Leopold von Sachsen Coburg als Schirmherren zu gewinnen. Auf deren Engagement ging auch die anfängliche Benennung des Theaters zurück. 1833 bekam es den Namen Royal Victorian Theatre, 1880 The Royal Victoria Hall And Coffee Tavern. Bereits damals war es auch unter dem Spitznamen Old Vic bekannt. Bis Mitte des 19. Jahrhunderts war es nicht allen Theatern gestattet, Stücke Shakespeares aufzuführen. Sollte ein solches Drama dennoch auf dem Spielplan stehen, musste die Aufführung durch Gesang unterbrochen oder mit abgeändertem Ende gezeigt werden. Die Gesetzeslage, die auf eine Verordnung aus der Zeit Karls II zurückging, wurde 1843 geändert. Im Jahr 1912 erwarb das Old Vic seine allgemeine Theaterlizenz. Ab 1912 zeigte Lilian Baylis im Old Vic Schauspiele, Oper und Ballett mit eigenen Ensembles zu günstigen Preisen. Aus diesen Ensembles gingen nach einem Umzug in das Sadler’s Wells Theater in den 1930er Jahren die Sadler’s Wells Opera Company (heute English National Opera) und das Sadler’s Wells Ballet (das heutige Royal Ballet) hervor. Das Schauspielensemble, seit 1929 unter Namen Old Vic Company, blieb im Old Vic und wurde unter der Leitung von John Gielgud für hochklassige Shakespeare-Aufführungen bekannt. Im Zweiten Weltkrieg wurde das Theatergebäude zerstört, aber bereits im Jahr 1944 wurde der Betrieb wieder aufgenommen. In dieser Zeit gehörten zum Ensemble u. a. John Gielgud, Alec Guinness, Laurence Olivier, Michael Redgrave und Ralph Richardson. Im Jahr 1963 wurde das Ensemble in Royal National Theatre umbenannt, und 1976 zog es in ein eigenes neues Gebäude direkt an der Themse. In dieser Zeit spielten dort u. a. Jane Asher, Albert Finney, Anthony Hopkins, Joan Plowright, Maggie Smith und Peter O’Toole. Heutige Nutzung Das Old Vic Theatre wird seit 1976 als eigenständiges Schauspielhaus betrieben. Von 2004 bis 2015 war Kevin Spacey künstlerischer Leiter des Theaters. Künstlerischer Leiter als Nachfolger von Matthew Warchus ist ab September 2026 Rupert Goold. Weblinks Offizielle Website (englisch) Geschichte des Old Vic beim Victoria & Albert Museum (englisch) Im Old Vic, Ölgemälde von Oliver Messel, 1938 Einzelnachweise
Old Vic

El Old Vic es un teatro ubicado al sureste de la Estación de Waterloo, Londres (Inglaterra), en la esquina de The Cut con Waterloo Road. Fundado en 1818 como el Royal Coburg Theatre, pasó a manos de Emma Cons en 1880, cuando era conocido formalmente como el Royal Victoria Hall. En 1898, una sobrina de Cons, Lilian Baylis, asumió la gestión del teatro y dio inicio a una serie de producciones teatrales de William Shakespeare en 1914. El edificio fue dañado en 1940 durante ataques aéreos en la Segunda Guerra Mundial y se convirtió en un monumento registrado en 1951, después de su reapertura.​ También es el nombre de una compañía de repertorio dedicada al teatro, y siempre trabaja para el Royal National Theatre. En 2003 el actor estadounidense Kevin Spacey fue nombrado como nuevo director artístico del Old Vic Theatre Company, que recibió considerable atención de los medios. Historia El teatro fue fundado en 1818 por James King y Daniel Dunn (antiguos gestores del Surrey Theater en Bermondsey) y John Thomas Serres, entonces pintor de la Marina, que logró obtener el patrocinio oficial de la princesa Carlota Augusta de Gales y su esposo, el príncipe Leopoldo I de Bélgica que le pusieron por nombre Royal Coburg Theatre. El teatro era un teatro "menor" y por lo tanto técnicamente le estaba prohibido mostrar drama serio. Sin embargo, cuando el teatro pasó a manos de George Bolwell Davidge en 1824, este consiguió traer al legendario actor Edmund Kean para que interpretara seis obras de Shakespeare en seis noches. Cuando Davidge dejó el teatro para hacerse cargo del Teatro de Surrey en 1833, este fue adquirido por Daniel Egerton y William Abbot, quienes intentaron sacar provecho de la abolición de la distinción jurídica entre patentes y teatros menores que había sido aprobada en el Parlamento a principios de ese año. El 1 de julio de 1834 el teatro fue rebautizado como Royal Victoria Theater, bajo la «protección y patrocinio» de Victoria,duquesa de Kent, madre de la princesa Victoria, de 14 años de edad, presunta heredera al trono. La duquesa y la princesa disfrutaron de la actuación, de la ópera ligera y la danza, en el «muy ... limpio y cómodo» teatro. En 1880, bajo la propiedad de Emma Cons, se convirtió en el Royal Victoria Hall and Coffee Tavern y se ejecutan en "estricta temperancia líneas", siendo conocido ya entonces como Old Vic. Las conferencias a centavo la entrada que se daban en allí llevaron a la fundación del Colegio Morley, una educación de adultos universidad, que se trasladó a sus propias instalaciones cerca, en la década de 1920. Referencias Enlaces externos Old Vic Theatre sitio oficial (en inglés). UK Theatre Network (en inglés).
Théâtre Old Vic

Le théâtre Old Vic est un théâtre situé juste au sud-est de la gare de Waterloo à Londres. Fondé en 1818, il a été pris en charge par Emma Cons (en) en 1880 lorsqu'il fut connu sous le nom de Hall Royal Victoria. En 1898, Lilian Baylis, la nièce d'Emma Cons a repris en charge la gestion du théâtre et a commencé en 1914 à produire des pièces de Shakespeare. Le bâtiment a été endommagé en 1940 lors de raids aériens et il est devenu en 1951, après sa réouverture, un bâtiment classé. Il était connu aussi pour avoir formé le noyau de la compagnie du Royal National Theatre en 1963. La compagnie du théâtre national est resté à Old Vic jusqu'à ce que de nouveaux locaux soient construits sur la rive sud en 1976. Il a subi une rénovation complète en 1985. En 2003, l'acteur américain Kevin Spacey est nommé nouveau directeur artistique de la société Old Vic Theatre. Le Britannique Matthew Warchus lui succède en 2015. Références Bibliographie David Bradby, « Old Vic Theatre », dans Michel Corvin (dir.), Dictionnaire encyclopédique du théâtre à travers le monde, Paris, Bordas, 2008 (ISBN 9782047312957), p. 1005. (en) Terry Coleman, The Old Vic: The Story of a Great Theatre from Kean to Olivier to Spacey, Londres, Faber and Fabe, 2014 (ISBN 978-0-571-31125-5). (en) Peter Roberts, The Old Vic story : a Nation's theatre 1818-1976, Londres, W. H. Allen, 1976, X-203 p. (ISBN 0-491-01747-2). (en) George Rowell, The Old Vic Theatre: A History, Cambridge, Cambridge University Press, 1993 (ISBN 9780521346252). Liens externes Site officiel Ressources relatives au spectacle : Archives suisses des arts de la scène Carthalia European Theatre Architecture Playbill Theatres Trust Ressource relative à l'architecture : National Heritage List for England Ressource relative aux beaux-arts : Google Arts & Culture Portail du théâtre Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Londres Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Old Vic

Het Old Vic is een theater in Londen en ook de naam van een theatergezelschap dat verbonden is aan het theater. Het in 1963 opgerichte theatergezelschap werd later de Royal National Theatre en verhuisde in 1976 naar de South Bank, maar aan The Old Vic bleef eveneens een eigen gezelschap verbonden. Het theater ligt in de Zuid-Londense Borough of Lambeth, aan de straat The Cut, waar ook het Young Vic ligt. Geschiedenis Het theater opende in 1818 als het Royal Coburg Theatre, maar werd hernoemd tot Royal Victorian Theater naar de kroonprinses Victoria. In 1880 werd de naam The Royal Victoria Hall And Coffee Tavern. 'Coffee Tavern' aangezien er geen druppel alcohol werd geschonken. In die tijd stond het al bekend als The Old Vic. Vanaf 1912 werden er voornamelijk toneelstukken van William Shakespeare gespeeld. In 1940 werd het theater zwaar gehavend bij een bombardement. Na een ingrijpende restauratie ging het theater in 1951 weer open. De Old Vic Theatre Company werd opgericht in 1929 en geleid door John Gielgud. In 1963 werd het gezelschap opgeheven en van 1963 tot 1976 speelde het National Theatre in The Old Vic, in afwachting van hun nieuwe huisvesting naast het Southbank Centre. Van 1977 tot 1981 was het theater de thuisbasis van het toneelgezelschap Prospect Theatre Company. In 2004 werd Kevin Spacey benoemd tot de nieuwe artistieke directeur van de heropgerichte Old Vic Theatre Company. In zijn eerste seizoen regisseerde Spacey onder andere een Engelstalige versie van Cloaca van Maria Goos.
Old Vic

Old Vic é um teatro localizado sudeste da estação Waterloo, em Londres, na esquina de The Cut e Waterloo Road. Fundado em 1818 como Royal Coburg Theatre e renomeado em 1833 para Royal Victoria Theatre, foi reconstruído em 1871 e reaberto com o nome de Royal Victoria Palace. Foi assumido por Emma Cons em 1880 e formalmente denominado Royal Victoria Hall, mas, com o tempo, passou a ser conhecido como "Old Vic". Em 1898, uma sobrinha de Emma Cons, Lilian Baylis, assumiu a administração do teatro e começou a produzir uma série de peças de Shakespeare em 1914. Em 1940, durante a Segunda Guerra Mundial, o prédio foi atingido por bombardeio aéreo. Depois de reaberto, em 1951 foi inscrito no patrimônio nacional inglês. Old Vic foi também o nome da companhia de repertório sediada naquele teatro e que constituiu o núcleo do National Theatre of Great Britain, quando de sua formação, em 1963, sob a direção de Laurence Olivier. Referências Ligações externas Old Vic Theatre Site oficial (em inglês). UK Theatre Network (em inglés).
Old Vic

Old Vic este un teatru din Londra, înființat în 1818 de către William Barrymore sub numele de „Royal Coburg Theatre”. A fost preluat de Emma Cons în 1880 și redenumit „Royal Victoria Hall”. Istoric Lilian M. Baylis, o nepoată a Emei Cons, a preluat conducerea teatrului în 1898 și, începând cu 1914, a pus în scenă piese shakespeariene. Old Vic a fost de asemenea numele unei companii teatrale bazată la teatru. Ea a format nucleul „Teatrului Național al Marii Britanii” când acesta a fost format în 1963 sub conducerea lui Laurence Olivier. Piesele au continuat să fie jucate pe scena teatrului Old Vic până în anul 1976, când compania s-a mutat într-un sediu nou. Din 2004, Kevin Spacey răspunde de repertoriul artistic. Bibliografie Note Legături externe Situl oficial
Old Vic

Old Vic är en teater i London, känd för sina Shakespeare-uppsättningar. Teatern uppfördes 1818, och fick senare namnet Royal Victoria Theatre, som i folkmun blev till Old Vic. Efter att ha varit en teater för breda melodramer återöppnades den 1880 som Coffee and Music Hall med en social reformprofil. Den legendariska Lilian Baylis ledde teatern från 1898, och var ensam chef från 1912 till sin död 1937. Hon lyckades mellan 1914 och 1923, med Sybil Thorndike som ledande skådespelare, uppföra samtliga Shakespeare-skådespel, en bragd som Old Vic återupprepade 1953-1958 under Michael Benthall. 1926 knöts Ninette de Valois till teatern och skapade den berömda Sadler's Wells-baletten, som 1931 flyttade in i en egen byggnad. 1930- och 1940-talen var en storhetstid för teatern; nästan alla landets främsta skådespelare, bland andra John Gielgud, Laurence Olivier och Alec Guinness, arbetade periodvis för Old Vic under dessa år. Byggnaden bombades dock 1941 och kunde först 1950 åter tas i bruk; under tiden spelade teatersällskapet på andra scener. Bristol Old Vic och Young Vic i London grundades båda i samarbete med Old Vic, men är självständiga teatersällskap sedan 1963 respektive 1974. Det nya Royal National Theatre disponerade Old Vic mellan 1963 och 1976 i väntan på en egen teaterbyggnad. Senare fick Old Vic en osäker tillvaro. Det vitala turnésällskapet Prospect Theatre Company under Toby Robertson ingick kontrakt om att spela där sex månader om året, men gick snart i konkurs. 1982 köptes Old Vic av kanadensaren Edwin Mirvish, som sörjde för en överdådig restaurering, innan teatern åter öppnades 1983 med en musikal. I övrigt spelas också moderna och klassiska dramer, ofta som gästspel från andra teatrar. Skådespelaren Kevin Spacey var konstnärlig ledare för teatern 2003–2015. Åren 2015–2026 är dramatikern Matthew Warchus teaterns konstnärliga ledare. Referenser ”Old Vic”. Store norske leksikon. http://snl.no/Old_Vic. Läst 10 januari 2011. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Old Vic. Officiell webbplats (engelska) Old Vic-arkiv på University of Bristol Theatre Collection, University of Bristol (engelska) Lilian Baylis-arkiv på University of Bristol Theatre Collection, University of Bristol (engelska) Guide till evenemang på Old Vic Theatre (engelska) Old Vic Theatres historia (engelska)
Aeroport de Londres-Gatwick

L'Aeroport de Londres-Gatwick (codi IATA: LGW, codi OACI: EGKK) (en anglès: London Gatwick Airport) és el segon aeroport més gran que dona servei a Londres. Està localitzat a 5 km al nord del centre de la ciutat de Crawley, dins el comtat de West Sussex i a 45,7 km al sud de Central London. Va ser operat per BAA Limited des de l'1 d'abril de 1966 fins al 2 de desembre de 2009, des de llavors, l'aeroport és propietat de Global Infraestructure Partners, una companyia amb seu als Estats Units la qual també és propietària en major part de l'Aeroport de la Ciutat de Londres. L'aeroport disposa de dues terminals, la Terminal Nord i la Terminal Sud. L'Aeroport de Londres-Gatwick va gestionar més de 31 milions de passatgers durant l'any 2010, convertint-se en el segon aeroport més transitat del Regne Unit (després de Heathrow) i el novè més transitat d'Europa. Pel que fa al tràfic de passatgers internacionals, ocupa el dotzè lloc en el rànquing mundial. L'aeroport serveix com a centre de connexions secundari d'Aer Lingus, British Airways, easyJet i Virgin Atlantic. Història L'aeroport començà sent un petit club d'aerodinàmica el 1930 anomenat Surrey Aero Club. El 1934 se li va entregar la seva primera llicència de vol per a vols comercials. Hillman's Airways, una aerolínia de l'època, va fusionar-se amb United Airways i Spartan Airways per a formar Allied British Airways Limited. Es va obrir una estació de tren, amb dos trens de la Southern Railway, que feia el trajecte Victoria-Brighton cada hora. El 1936, els passatgers ja podien viatjar a París, Amsterdam, Malmö, Hamburg, Copenhaguen i a l'Illa de Wight des de l'aeroport de Gatwick. El 9 de juny de 1958, la reina va inaugurar l'aeroport de Gatwick ja reformat, com el primer aeroport del món en combinar el transport per aire, per tren i per carretera. El 1982, el papa Joan Pau II va viatjar a l'aeroport de Gatwick en la seva primera visita papal al Regne Unit. El 1988 es va inaugurar la terminal Nord de l'aeroport amb un cost de 200 milions de lliures. El 1998, British Airways incorporà a la seva flota un Boeing 777 en l'aeroport de Gatwick. Aerolínies i destinacions Referències Enllaços externs Pàgina web oficial de l'Aeroport de Londres-Gatwick Arxivat 2012-06-26 a Wayback Machine. Informació de l'aeroport del World Aero Data
London Gatwick Airport

Gatwick Airport er Londons anden lufthavn og den næsttravleste i Storbritannien efter Heathrow regnet på passagerer om året. Den ligger mellem Horley i Surrey og Crawley i West Sussex, ca. 40 km syd for London og 40 km nord for Brighton. I 2005 håndterede den over 32,6 mio passagerer. Charterfly må generelt ikke bruge Heathrow og mange bruger i stedet Gatwick som deres base. Mange transatlantiske ruter bruger også Gatwick pga restriktioner herpå i Heathrow. I 1979, da den sidste større udvidelse fandt sted opnåedes der enighed med det lokale byråd om at lufthavnen ikke måtte udvide mere før 2019. Et forslag om at udvide lufthavnen med en landingsbane har derfor udløst protester pga øget larm og forurening. Regeringen har derfor besluttet at udvide Stansted og Heathrow, men ikke Gatwick. Historie Navnet Navnet Gatwick kan spores tilbage til 1241, da området blev givet til John de Gatwick. 1930-1945 Gatwick lufthavn, startede i 1930 som en lokal flyveklub. I 1934 fik man tilladelse til, at flyve med kommercielle fly derfra. Og i 1935 kunne Hillman's Airways tilbyde flyvninger til Paris og Belfast, samme år åbnede en jernbanestation på Southern Railways linje mellem Victoria Station og Brighton. I 1936 kunne man flyve fra Gatwick til: Paris, Malmø (via Amsterdam), Hamborg, København og Isle of Wight. Den 17. maj samme år kunne passager komme med den første programlagte flyvning, som gik til Paris. I billetprisen dengang var inkluderet transport på første klasse med toget fra Victoria station. Det var også i 1936, at man anlagde verdens første cirkulære terminal. Med til anlæggelsen hørte en undergrundsbane fra jernbanestationen, så passagerene kunne komme direkte fra toget til deres fly. Under 2. verdenskrig var Gatwick militær lufthavn, hvorunder der skete en del udvidelser. Efter 1945 Efter krigen besluttede man i 1952, at udvikle Gatwick som et alternativ til Heathrow og i 1956 gik arbejdet i gang. Efter 2 år og 9 måneder kunne dronningen den 9. juni 1958 officielt åbne den nye Gatwick Airport. Ombygningen kostede 7,8 mio pund, men så var det også verdens første lufthavn, der kombinerede fly-, tog- og biltransport. I 1962 startede man en udvidelse der skulle fordoble terminalen og man tilføjede 2 nye "fingre". Dette var medvirkende til, at lufthavnen i 1967 for første gang nåede et passagertal på 2 mio rejsende. I 1983 gik man i gang med at bygge endnu en terminal, som fik navnet Terminal Nord og stod færdig i 1988. I 1985 besluttede' man, at bygge endnu en landingsbane, som skulle bruges i nødstilfælde. Samme år fløj British Airways Concorde for første gang fra Gatwick. I 1991 blev der tilføjet en ny finger til terminal nord. Eksterne henvisninger Website Arkiveret 26. juni 2012 hos Wayback Machine theAirDB - plan og statistisk information
Port lotniczy Londyn-Gatwick

Port lotniczy Londyn-Gatwick (ang. London Gatwick Airport, kod IATA: LGW, kod ICAO: EGKK) – drugi najruchliwszy międzynarodowy port lotniczy Londynu (po Heathrow). Położony jest 40 km na południe od centrum stolicy Wielkiej Brytanii i 40 km na północ od miasta Brighton znajdującego się nad kanałem La Manche, między miejscowościami Horley a Crawley. W 2005 obsłużył około 32,6 mln pasażerów, którzy podróżowali do i z około 200 miast. Linie czarterowe nie mogą w zasadzie korzystać z Heathrow, dlatego wiele z nich korzysta z Gatwick jako swojej bazy. Port Lotniczy Londyn-Gatwick obsługuje również wiele lotów do i z USA – ze względu na ograniczenia lotów transatlantyckich na Heathrow. Lotnisko jest drugim węzłem British Airways i Virgin Atlantic. Terminale Lotnisko posiada dwa terminale: Północny i Południowy. Terminal Północny Budowa rozpoczęła się w 1983 roku. Terminal został otwarty przez królową Elżbietę II w 1988 roku. W 1991 roku został rozbudowany. Terminal Południowy Początki terminalu datuje się na lata 1956–1958. Następne rozbudowy to lata 1962, 1983 i 1985. Obecnie realizowany jest program odnowy południowego terminalu. Kierunki lotów i linie lotnicze Gatwick Airport Transit Gatwick Airport Transit to zautomatyzowany wagonowy system transportowy typu people mover, dostarczający darmowe połączenie pomiędzy południowym i północnym terminalem. System składa się z dwóch 3-wagonowych pojazdów, przemieszczających się po specjalnie przygotowanej, długiej na 1,2 km trasie-estakadzie. Pojazdy są w pełni automatyczne, bez kierowców. Pociągi odjeżdżają co kilka minut, sama podróż trwa około 3–4 minut. W jej czasie możemy posłuchać automatycznie generowanych informacji o nowych połączeniach lotniczych z poszczególnych terminali. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona internetowa portu lotniczego Londyn-Gatwick (ang.)
Aeroporto de Londres Gatwick

O Aeroporto de Londres Gatwick é o segundo maior e mais movimentado aeroporto da Inglaterra, atrás apenas de Heathrow. Sendo o 22° aeroporto mais movimentado do mundo e o 7° em termos de passageiros internacionais, Gatwick costuma ser informalmente reputado como o mais movimentado aeroporto de pista única do mundo, embora tecnicamente possua uma segunda pista de espera, usada quando a principal não pode ser utilizada. Gatwick está localizado em Crawley, West Sussex, 44 km ao sul da região central de Londres. Ali havia, desde 1932, um aeródromo, tendo sido usado como base de manutenção da Real Força Aérea na II Guerra Mundial, porém as atividades comerciais, como aeroporto moderno, iniciaram-se em 9 de junho de 1958, após uma extensiva remodelação de toda a área. Referências Estatísticas Ver a consulta original do Wikidata. Ver também Aeroporto da Cidade de Londres Aeroporto de Londres Heathrow Aeroporto de Londres Stansted Ligações externas Aeroporto de Londres Gatwick Mapa da rotas e informação estatística
Gatwicks flygplats

Gatwicks flygplats (IATA: LGW, ICAO: EGKK) är den näst största flygplatsen i Storbritannien. Flygplatsen är belägen i Crawley, West Sussex cirka 45 km söder om centrala London. Gatwick är den näst största flygplatsen som betjänar London-området och är viktig som avlastning till hårt trafikerade Heathrow. Den är världens största flygplats med endast en aktiv startbana (det finns egentligen två startbanor, men de ligger för nära varandra för att få användas samtidigt och normalt används bara den längsta). Flygbolag Från Gatwick flyger totalt 60 flygbolag, exempelvis Delta Air Lines, British Airways, China Southern Airlines, Emirates och Lufthansa. Trafik År 2015 blev Gatwick den första flygplatsen med en landningsbana som hanterade mer än 40 miljoner passagerare årligen. Sabotage med drönare Från kvällen den 19 december 2018 och under nästan 36 timmar så inkräktade minst två drönare vid upprepade tillfällen luftrummet över Gatwicks startbana. Av säkerhetsskäl ledde detta till att flygtrafiken stoppades, varvid över 100.000 resenärer drabbades. Inga misstänkta förövare eller deras flygfarkoster kunde anträffas förrän två personer greps vid 23-tiden kvällen den 21 december. Galleri Transport Gatwick förbinds med London via snabbtåg till London Victoria, men också med pendeltåg på linjen Horsham–London Bridge och regionaltåg till London Victoria från till exempel Brighton, Portsmouth och Hastings. Motorvägen M23 går också vid Gatwick. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Gatwicks flygplats. Interaktiv karta över flygplatsen
Bloomfield Road

El Bloomfield Road és un estadi de futbol de la ciutat de Blackpool, al comtat de Lancashire, al nord-oest d'Anglaterra. Actualment és la seu del Blackpool Football Club, club de la Premier League. És la seu del Blackpool des del 1901 i l'estadi porta el nom del carrer en què es troba. Des del 2000 es troba en un procés de remodelació però actualment és l'estadi més petit de la Premier League.