Sutton Hoo

Sutton Hoo je najdišče dveh anglosaških pokopališč iz 6. do 7. stoletja v bližini Woodbridgea v Suffolku v Angliji. Arheologi izkopavajo območje že od leta 1938, ko so odkrili nedotaknjen ladijski grob, ki je vseboval bogastvo anglosaških artefaktov. Najdišče je pomembno za ugotavljanje zgodovine anglosaškega kraljestva Vzhodna Anglija, pa tudi za osvetlitev Anglosasov v obdobju, ki mu primanjkuje zgodovinske dokumentacije. Najdišče je prvi izkopaval Basil Brown, samouk arheolog, pod pokroviteljstvom posestnice Edith Pretty, ko pa je postal njegov pomen očiten, so ga prevzeli domači znanstveniki. Artefakti, ki so jih arheologi našli v grobnici, vključujejo: komplet kovinskega okovja za obleko iz zlata in dragih kamnov, ceremonialno čelado, ščit in meč, liro in srebrn krožnik iz Vzhodnega Rimskega cesarstva. Ladijski grob je sprožil primerjave s svetom Beowulfa. Staroangleška pesnitev se delno dogaja v Götalandu na jugu Švedske, kjer so arheološke vzporednice z nekaterimi najdbami iz Sutton Hooja. Znanstveniki menijo, da je Rædwald, kralj Vzhodnih Anglov, najverjetneje oseba, pokopana na ladji. V 1960-ih in 1980-ih so arheologi raziskovali širše območje in odkrili še druge grobove. Drugo grobišče je na drugem vzpetini približno 500 m gorvodno od prvega. Odkrili in delno raziskali so ga leta 2000 med pripravljalnimi deli za gradnjo novega turističnega centra za obiskovalce. Vrhove gomil je uničila kmetijska dejavnost. Pokopališča so v bližini ustja reke Deben in drugih arheoloških najdišč. Videti so kot skupina približno 20 zemeljskih gomil, ki se z nasprotnega brega dvigajo nekoliko nad obzorjem vzpetine. Center za obiskovalce vsebuje originalne artefakte, replike najdb in rekonstrukcijo ladijske grobnice. Najdišče je v oskrbi Nacionalnega sklada; večino teh predmetov zdaj hrani Britanski muzej. Toponim Sutton Hoo izhaja iz stare angleščine. Sut v kombinaciji s tun pomeni 'južna kmetija' ali 'naselje', hoo pa se nanaša na hrib, 'oblikovan kot petna ostroga'. Hoo je bil v Domesday Book zabeležen kot Hoi / Hou. Lega Sutton Hoo leži ob bregu plimskega ustja reke Deben. Tam so še vedno vidni veliki nasipi – ki so bili prvotno veliko višji in bolj vidni – s pogledom na zgornji estuarij reke Deben. Na nasprotnem bregu stoji pristaniško mesto Woodbridge 11 km od Severnega morja in pod najnižjim priročnim mestom za brodenje. V obdobju po-rimske Britanije, ki je sledilo koncu rimske cesarske vladavine v 5. stoletju, je predstavljalo vstopno pot v Vzhodno Anglijo. Južno od Woodbridgea so grobišča iz 6. stoletja v Rushmereu, Little Bealingsu in Tuddenham St Martinu ter obkrožajo Brightwell Heath, najdišče gomil, ki izvirajo iz bronaste dobe. Podobno stare pokopališča so v Rendleshamu in Uffordu. Ladijski pokop v Snapeu je edini v Angliji, ki ga je mogoče primerjati s primerom v Sutton Hooju. Ozemlje med Orwellom in porečjema rek Alde in Deben je bilo morda zgodnje središče kraljeve moči, prvotno osredotočeno na Rendlesham ali Sutton Hoo, in glavna sestavina pri nastanku Vzhodnoangleškega kraljestva. V začetku 7. stoletja je Gipeswic (sodobni Ipswich) začel svojo rast kot središče za zunanjo trgovino, Botolphov samostan v Ikenu je bil ustanovljen s kraljevo podelitvijo leta 654, Beda Častitljivi pa je Rendlesham označil za lokacijo Æthelwoldovega kraljevega prebivališča. Zgodnja naselbina Neolitik in bronasta doba Obstajajo dokazi, da je bil Sutton Hoo naseljen v neolitiku, okoli leta 3000 pr. n. št., ko so kmetje izkrčili gozdove na tem območju. Izkopali so majhne jame, v katerih so bile lončene lonce, kaljene s kremenom. Več jam je bilo v bližini vdolbin, kjer so bila izruvana velika drevesa: neolitski kmetje so morda povezovali vdolbine z lonci. V bronasti dobi, ko so kmetijske skupnosti, ki so živele v Veliki Britaniji, sprejele novo uvedeno tehnologijo obdelave kovin, so v Sutton Hoou zgradili lesene okrogle hiše z zidovi iz pletve in slamnate strehe. Najbolje ohranjen primer je vseboval obroč pokončnih stebrov s premerom do 30 centimetrov, pri čemer je en par nakazoval vhod proti jugovzhodu. V osrednjem ognjišču je bila spuščena fajansna perla. Kmetje, ki so živeli v tej hiši, so uporabljali okrašeno keramiko v obliki čaš, gojili ječmen, oves in pšenico ter nabirali lešnike. Izkopali so jarke, ki so okoliško travišče označevali na odseke, kar je kazalo na lastništvo zemlje. Kisla peščena tla so sčasoma postala izlužena in neplodna, zato je bilo verjetno, da je bilo naselje zaradi tega opuščeno, v srednji bronasti dobi (1500–1000 pr. n. št.) pa so ga nadomestile ovce ali govedo, ki so jih obdajali z lesenimi koli. Železna doba in rimsko-britansko obdobje V železni dobi je železo nadomestilo baker in bron kot prevladujočo obliko kovine, ki se je uporabljala na Britanskem otočju. V srednji železni dobi (okoli leta 500 pr. n. št.) so ljudje, ki so živeli na območju Sutton Hooja, ponovno začeli gojiti poljščine in zemljo razdelili na majhne ograjene prostore, ki so danes znani kot keltska polja. Uporaba ozkih jarkov nakazuje na gojenje grozdja, medtem ko drugje majhni žepi temne zemlje kažejo, da so morda gojili veliko zelje. To gojenje se je nadaljevalo v rimsko-britanskem obdobju, od leta 43 do približno leta 410. Življenje Britancev ni bilo spremenjeno s prihodom Rimljanov. Najdenih je bilo več artefaktov iz tega obdobja, vključno z nekaj fragmenti keramike in zavrženo fibulo. Ker je cesarstvo spodbujalo ljudstva zahodne Evrope k čim večji izrabi zemlje za gojenje poljščin, je območje okoli Sutton Hooja utrpelo degradacijo in izgubo prsti. Sčasoma je bilo zapuščeno in zaraščeno. Anglosaško pokopališče Ozadje Po umiku Rimljanov iz južne Britanije po letu 410 so se na jugovzhodnem delu otoka začela naseljevati germanska plemena, kot so Angli in Sasi. Mnogi znanstveniki menijo, da je bila ta poselitev še posebej zgodnja in gosta; ime območja izhaja iz imena Anglov. Sčasoma so ostanki že obstoječega britanskega prebivalstva sprejeli kulturo prišlekov. V tem obdobju se je južna Britanija razdelila na številna majhna neodvisna kraljestva. Najdenih je bilo več poganskih pokopališč iz kraljestva Vzhodnih Anglov, predvsem na Spong Hillu in Snapeu, kjer so našli veliko število kremacij in pokopov. Številne grobove so spremljali grobni pridatki, med katerimi so bili glavniki, pincete in broške, pa tudi orožje. V grobove so polagali žrtvovane živali. V času, ko je bilo pokopališče Sutton Hoo v uporabi, je bila reka Deben del živahnega trgovskega in prometnega omrežja. Ob reki je zraslo več naselij, večina teh so bile majhne kmetije, čeprav se zdi verjetno, da je obstajalo tudi večje upravno središče, kjer je imela sedež lokalna aristokracija. Arheologi domnevajo, da je takšno središče morda obstajalo v Rendleshamu, Meltonu, Bromeswellu ali Sutton Hoou. Domneva se, da so bile gomile, ki so jih uporabljale bogatejše družine, kasneje namenjene kot lokacije za zgodnje cerkve. V takih primerih so bile gomile uničene, preden so bile cerkve zgrajene. Grobišče Sutton Hoo je vsebovalo približno dvajset gomil; rezervirano je bilo za ljudi, ki so bili posamično pokopani s predmeti, ki so kazali na njihovo izjemno bogastvo ali ugled. Na ta način se je uporabljal od približno leta 575 do 625 in je v nasprotju s pokopališčem Snape, kjer so bili ladijski pokop in opremljeni grobovi dodani pokopališču z zakopanimi lonci, ki so vsebovali kremiran pepel. Kremacije in pokopi, gomili 17 in 14 Martin Carver meni, da so bili kremacijski pokopi v Sutton Hooju »med najzgodnejšimi« na pokopališču. Dva sta bila izkopana leta 1938. Pod gomilo 3 so bili pepel moškega in konja, položen na leseno korito ali zemeljsko oder, frankovska metalna sekira z železno glavo in uvoženi predmeti iz vzhodnega Sredozemlja, vključno s pokrovom bronastega vrča, delom miniaturne izrezljane plošče s krilatim Zmago in delci okrašene kosti iz krste.] Pod gomilo 4 so bili kremirani ostanki moškega in ženske, s konjem in morda tudi psom, pa tudi delci koščenih igralnih figur. V gomilah 5, 6 in 7 je Carver našel kremacije, odložene v bronastih skledah. V gomili 5 so našli igralne figurice, majhne železne škarje, skodelico in slonokoščeno škatlico. Gomila 7 je vsebovala tudi igralne figurice, pa tudi vedro z železnimi okovi, okov za pas z mečem in posodo za pitje, skupaj z ostanki konja, goveda, jelena, ovce in prašiča, ki so bili sežgani s pokojnikom na grmadi. Gomila 6 je vsebovala kremirane živali, igralne figurice, okov za pas z mečem in glavnik. Grob iz gomile 18 je bil zelo poškodovan, vendar podobne vrste. Med raziskovanjem v 1960-ih, ki je določalo obseg gomile 5, sta bili najdeni dve kremaciji, skupaj z dvema pokopoma in jamo z lobanjo in fragmenti dekorativne folije. Na ravnih območjih med gomilama je Carver našel tri opremljene pokope. V eni majhni gomili so bili otroški posmrtni ostanki, skupaj z njegovo zaponko in miniaturno sulico. V moškem grobu sta bili dve pasni sponki in nož, v ženskem pa usnjena torba, bucika in kletka. Najbolj impresiven med grobovi brez komore je grob mladeniča, ki je bil pokopan s svojim konjem, v gomili 17. Konj je bil žrtvovan za pogreb v ritualu, ki je bil dovolj standardiziran, da je kazal na pomanjkanje sentimentalne navezanosti nanj. Pod gomilo sta obstajali dve nedotaknjeni grobni votlini druga ob drugi. Moška hrastova krsta je vsebovala njegov meč z vzorcem na desni in njegov pas z mečem, ovit okoli rezila, ki je imel bronasto zaponko z granatnimi cloisonné celicami, dve piramidalni zaponki za pas in zaponko za nožnico. Ob moški glavi sta bila okov in usnjena torbica z neobdelanimi granati in kosom stekla millefiori. Okoli krste so bili dve sulici, ščit, majhen kotel in bronasta skleda, lonec, vedro, okovano z železom, in nekaj živalskih reber. V severozahodnem kotu njegovega groba je bila uzda, okrašena z okroglimi pozlačenimi bronastimi ploščicami s prepletenim ornamentom. Ti predmeti so razstavljeni v Sutton Hooju. Tovrstni grobovi so znani tako iz Anglije kot iz germanske celinske Evrope, večina jih datira iz 6. ali začetka 7. stoletja. Okoli leta 1820 so v Witneshamu izkopali primerek. Drugi primeri so v Lakenheathu v zahodnem Suffolku in na pokopališču Snape: Drugi primeri so bili izpeljani iz zapisov o odkritju konjskega pohištva v Eyeju in Mildenhallu. Čeprav je bil grob pod gomilo 14 skoraj popolnoma uničen zaradi ropa, očitno med močnim nalivom, je vseboval izjemno kakovostne predmete, ki so pripadali ženski. Med njimi so bili torba za torbo, pokrov mošnjička v obliki ledvice, skleda, več zaponk, zaponka za obleko in tečaji skrinjice, vse iz srebra, pa tudi košček vezene tkanine.[35] Pokopi ob usmrtitvi Na pokopališču so bili posmrtni ostanki ljudi, ki so umrli nasilno, v nekaterih primerih z obešanjem in obglavljenjem. Kosti se pogosto niso ohranile, vendar je meso obarvalo peščeno zemljo: zemlja se je med kopanjem zlepila, tako da so bile razkrite shujšane postave mrtvih. Od več teh so bili odvzeti odlitki. Identifikacijo in razpravo o teh pokopih je vodil Carver. Izkopani sta bili dve glavni skupini, ena razporejena okoli gomile 5, druga pa zunaj meja pokopališča z gomilami na polju proti vzhodu. Domneva se, da so na gomili 5 nekoč stale vislice, na vidnem mestu blizu pomembnega prehoda čez reko, in da so grobovi vsebovali trupla zločincev, ki so bili morda usmrčeni od 8. in 9. stoletja naprej. Novo grobišče Leta 2000 je ekipa okrožnega sveta Suffolk izkopala najdišče, namenjeno novemu centru za obiskovalce Nacionalnega sklada, severno od Tranmer House, na mestu, kjer se greben doline Deben zavije proti zahodu in tvori rt. Ko so odstranili zgornjo plast zemlje, so v enem kotu odkrili zgodnje anglosaške grobove, nekateri pa so imeli predmete visokega statusa. Območje je najprej pritegnilo pozornost z odkritjem dela bronaste posode iz 6. stoletja vzhodnosredozemskega izvora, ki je bila verjetno del opremljenega groba. Zunanja površina tako imenovanega vedra Bromeswell je bila okrašena s frizom v sirskem ali nubijskem slogu, ki je prikazoval gole bojevnike v boju z levi, in je imela napis v grščini, ki se je prevajal kot »Uporabljajte to v dobrem zdravju, mojster grof, za mnoga srečna leta«. Na območju blizu nekdanjega vrta vrtnic so odkrili skupino srednje velikih grobnih gomil. Že zdavnaj so bili poravnani, vendar je bil njihov položaj razviden iz okroglih jarkov, ki so vsak obdajali majhen nanos, kar kaže na prisotnost enega samega pokopa, verjetno neizžganega človeškega pepela. En pokop je ležal v nepravilni ovalni jami, v kateri sta bili dve posodi, žigosana črna lončena žara iz poznega 6. stoletja in dobro ohranjena velika bronasta viseča skleda z odprtimi kaveljčki in ustreznim okroglim okvirjem na sredini. V drugem pokopu je bil moški položen poleg svoje sulice in prekrit s ščitom običajne velikosti. Ščit je imel okrašen čep in dva fina kovinska okvirja, okrašena s plenilsko ptico in zmaju podobnim bitjem. Predmeti v grobni komori David M. Wilson je pripomnil, da so kovinske umetnine, najdene v grobovih Sutton Hoo, »delo najvišje kakovosti, ne le v angleškem, ampak tudi v evropskem merilu«. Sutton Hoo je temelj študije umetnosti v Veliki Britaniji v 6.–9. stoletju. George Henderson je ladijske zaklade opisal kot »prvi preverjeni rastlinjak za inkubacijo otoškega sloga«. Zlata in granatna okovja kažejo na ustvarjalno združitev prejšnjih tehnik in motivov mojstra zlatarja. Otoška umetnost je črpala iz irskih, piktskih, anglosaških, avtohtonih britanskih in mediteranskih umetniških virov: Book of Durrow iz 7. stoletja dolguje toliko piktskemu kiparstvu, britanskim millefiorijem in emajliranim izdelkom ter anglosaškim cloisonné kovinskim izdelkom kot irski umetnosti. Zakladi iz Sutton Hooja predstavljajo kontinuum od predkrščanskega kraljevega kopičenja dragocenih predmetov iz različnih kulturnih virov do umetnosti evangelijev, svetišč in liturgičnih ali dinastičnih predmetov. Ugotovljeno je bilo, da je v gomili edinstveno bogat anglosaški ladijski grob, v središču katerega je bila komora z grobnimi pridatki, vključno z nakitom, srebrnimi skledami, posodami za pitje, oblačili in orožjem. Leta 2016 so raziskovalci Britanskega muzeja ugotovili, da so se kepe bitumna ali katrana, najdene v gomili 1, kemično zelo ujemale s primerki z območja današnje Sirije. Ni jasno, za kaj se je katran uporabljal: vse možnosti so »balzamiranje, zdravilo in ... hidroizolacija«. Razstava Zaklad iz ladijskega grobišča je lastnica Edith Pretty podarila narodu in je bil takrat največje darilo živega darovalca Britanskemu muzeju. ​​Glavni predmeti so zdaj stalno razstavljeni v Britanskem muzeju. Razstavo originalnih najdb, izkopanih leta 1938 iz nasipov 2, 3 in 4, ter replike najpomembnejših predmetov iz nasipa 1 si lahko ogledate v muzeju Ipswich. V 1990-ih so skrbniki sklada Annie Tranmer najdišče Sutton Hoo, vključno s hišo Sutton Hoo, podarili Nacionalnemu skladu. V obiskovalnem centru in razstavni dvorani Sutton Hoo si lahko ogledate novoodkrito visečo skledo in vedro Bromeswell, najdbe iz konjeniškega groba ter rekonstrukcijo grobne komore in njene vsebine. Center za obiskovalce iz leta 2001 sta za National Trust zasnovala arhitekturna biroja van Heyningen in Haward. Njihovo delo je vključevalo celotno načrtovanje posestva, zasnovo razstavne dvorane in objektov za obiskovalce, parkirišče in obnovo edvardijanske hiše za zagotovitev dodatnih objektov. Center za obiskovalce, vreden 5 milijonov funtov, je marca 2002 odprl Nobelov nagrajenec Seamus Heaney, ki je objavil prevod Beowulfa. V popularni kulturi Drama The Wuffings iz leta 1997, ki sta jo napisala Ivan Cutting in Kevin Crossley-Holland, na novo predstavlja dogodke, ki so vodili do pokopa v gomili 1. Uprizorila jo je gledališka skupina Eastern Angles na tržnici Wickham, 8,0 km severno od Sutton Hooja. Izkopavanja (The Dig) je zgodovinski roman iz leta 2007, ki ga je napisal John Preston, nečak Margaret Guido, in na novo opiše dogodke izkopavanj leta 1939. Filmska adaptacija romana, ki jo je produciral Netflix, v kateri igrata Carey Mulligan in Ralph Fiennes, je izšla januarja 2021. Nekaj ​​snemanja je potekalo na območju okoli Sutton Hooja. Pokrajina najdišča se pojavlja tudi v videoigri Assassin's Creed Valhalla, ki je izšla leta 2020. Opombe Sklici Zunanje povezave Sutton Hoo, at the National Trust, including 100s of photographs from 1939 website 'Sutton Hoo: the Grandest Anglo-Saxon Burial of All', from Current Archaeology on-line magazine 17 November 2002. BBC documentary, 1965, YouTube, Sutton Hoo: The Million Pound Grave (3 minutes 18 seconds) YouTube, Sutton Hoo, 1985 (1 hour 39 minutes). Incorporates the 1965 BBC documentary The Million Pound Grave about the 1939 excavation and follow-up 1984/5 documentary about subsequent research. 'Sutton Hoo: Burial Ground of the Wuffings', by Sam Newton.