NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Letiště Newcastle

Letiště Newcastle (anglicky Newcastle International Airport, IATA: NCL, ICAO: EGNT) je mezinárodní letiště na předměstí města Newcastle upon Tyne v Anglii asi 10,5 km severozápadně od centra města. Jde o 11. nejrušnější letiště ve Spojeném království a druhé nejrušnější v severní Anglii po letišti v Manchesteru s počtem 5,4 milionu odbavených cestujících. Letiště bylo otevřeno 26. července 1935 jako Woolsington Aerodrome. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Newcastle na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Newcastle International Airport

Newcastle International Airport (IATA: NCL, ICAO: EGNT) er en lufthavn i England, Storbritannien. Den er beliggende ved byen Woolsington, 9,5 km nordvest for centrum af Newcastle upon Tyne. I 2012 betjente lufthavnen 4.366.196 passagerer og havde 153.295 start- og landinger, hvilket gjorde den til landets 11. travleste. Newcastle Airport er i vækst, i 2015. Historie Lufthavnen blev åbnet 26. juli 1935 under navnet Woolsington Aerodrome af Secretary of State for Air, Sir Philip Cunliffe-Lister. På området var opført en hangar, klubhus til flyveklubber, brændstofdepot og en landingsbane hvor underlaget var græs. I 1960'erne oplevede man en stor vækst i antallet af passagerer i lufthavnen. Dette skyldes primært briterne begyndte at tage på udenlandsrejser til steder som Spanien, i stedet for at holde ferie i Storbritannien. En ny landingsbane blev bygget, ligesom nye standpladser og et kontroltårn blev opført. Disse nye tilføjelser blev indviet af den daværende premierminister Harold Wilson. Op igennem 1970'erne nærmede passagertallet sig én million om året, og lufthavnen blev fik ophøjet sin status til regional-international lufthavn. Fra starten af 1980'erne investerede man i nyt check-in, catering og toldfrie butikker. I 1991 åbnede man en ny Metro-station ved lufthavnen, som dermed blev forbundet med centrum af Newcastle ved hjælp af Tyne and Wear Metro-systemet. Tony Blair indviede i 2000 en ny udvidelse af lufthavnen til 27.000.000 engelske pund, og samme år åbnede det første lavprisflyselskab en rute fra Newcastle. Københavns Lufthavne købte i 2001 49% af aktierne i Newcastle Airport. I 2012 blev andelen solgt til den australsk styrede fond AMP Capital. De sidste 51 procent af aktierne ejes af syv kommuner omkring Newcastle. Galleri Eksterne henvisninger Newcastle Airports officielle hjemmeside Arkiveret 29. november 2020 hos Wayback Machine (engelsk) Referencer
Newcastle Airport

Der Newcastle Airport (ehem. Woolsington, IATA-Code: NCL, ICAO-Code: EGNT) ist ein internationaler Verkehrsflughafen in der englischen Stadt Newcastle upon Tyne im Vereinigten Königreich. Im Rahmen einer Public Private Partnership ist die Betreibergesellschaft des Flughafens Kopenhagen mit 49 % beteiligt, neben elf lokalen Räten, die 51 % halten. Lage und Verkehrsanbindung Der Flughafen liegt etwa neun Kilometer nordwestlich des Stadtzentrums von Newcastle in der Gemeinde Woolsington. Er ist über die A696 mit der Schnellstraße A1 verbunden. Neben mehreren Busverbindungen ist der Flughafen seit 1991 auch über die grüne Linie der Tyne and Wear Metro an die Stadt angebunden. Fluggesellschaften und Ziele Der Flughafen Newcastle verfügt über Verbindungen zu zahlreichen nationalen und europäischen Städtezielen wie London, Belfast, Paris, Kopenhagen und Barcelona sowie Urlaubsdestinationen wie Alicante, Malta und Rhodos. Die meisten davon werden von easyJet, Jet2.com und TUI Airways angeboten. In Deutschland wird neben Düsseldorf und Berlin mit Eurowings auch Frankfurt mit Lufthansa bedient. Zusätzliche kommen saisonale Verbindungen nach Berlin und Köln mit Jet2.com. Abfertigungsgebäude Der Flughafen verfügt über ein Terminal mit 31 Flugsteigen, die teilweise mit Fluggastbrücken ausgestattet sind. Zwischenfälle Am 3. Juli 1970 wurde eine De Havilland Comet 4 (Luftfahrzeugkennzeichen der britischen Dan-Air G-APDL) bei einem Trainingsflug auf dem Flughafen Newcastle mit eingefahrenem Fahrwerk gelandet. Die Bauchlandung kam zustande, weil die Besatzung beim Üben einer Landung mit eingefahrenen Landeklappen die Checkliste vor der Landung vergessen hatte. Alle elf Insassen überlebten den Unfall. Das Flugzeug wurde jedoch irreparabel beschädigt. Weblinks Offizielle Webpräsenz des Flughafens Newcastle (englisch) Einzelnachweise
Aeropuerto de Newcastle upon Tyne

El Aeropuerto Newcastle (IATA:NCL; ICAO:EGNT) está entre los más importantes del Reino Unido. Opera con los principales puntos de Europa, entre otros destinos. Poco más de 5 millones de pasajeros lo transitaron durante 2008.​ Aerolíneas y destinos Destinos nacionales Destinos internacionales Estadísticas Ver fuente y consulta Wikidata. Referencias Enlaces externos Sitio web oficial
Aéroport international de Newcastle

L'aéroport international de Newcastle dessert la ville de Newcastle upon Tyne en Angleterre. C'est l'aéroport le plus important de la région Nord-Est de l'Angleterre avec plus de 5 millions de passagers par an selon le site officiel. Histoire Situation Statistiques Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Compagnies aériennes et destinations Passagers Édité le 03/02/2018 Actualisé le 29/03/2023 Cargo Note : au 7 janvier 2017 Accès L'aéroport est desservi par la ligne verte (Green Line) du métro Tyne & Wear. Voir aussi Sources et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Newcastle Airport » (voir la liste des auteurs). Liens externes (en) Site officiel Portail de l’aéronautique Portail de l’Angleterre Portail des transports
Newcastle nemzetközi repülőtér

A Newcastle nemzetközi repülőtér (IATA: NCL, ICAO: EGNT) Anglia egyik nemzetközi repülőtere, amely Newcastle upon Tyne közelében található. Éves utasforgalma 4 127 035 (2022) fő. Futópályák A repülőtér futópályái: 07/25 (2329 m, 46 m, aszfalt) Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Légitársaságok és úticélok 2025-ben a Newcastle nemzetközi repülőtérről az alábbi járatok indulnak (Utoljára frissítve: 2025-03-4): Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (brit angol) A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Aeroporto di Newcastle upon Tyne

L'aeroporto di Newcastle (in inglese: Newcastle Airport) (IATA: NCL, ICAO: EGNT) è l'aeroporto della città di Newcastle upon Tyne, situato a circa 10 km dal centro cittadino. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su aeroporto di Newcastle upon Tyne Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su newcastleairport.com.
Port lotniczy Newcastle International

Port lotniczy Newcastle International (ang.: Newcastle International Airport, kod IATA: NCL, kod ICAO: EGNT) – międzynarodowe lotnisko położone 11 km na północ od centrum Newcastle upon Tyne w Anglii, 9. co do ilości przewiezionych pasażerów w kraju: 5 431 976 (2006). Linie lotnicze i połączenia Cargo Przypisy
Aeroporto Internacional de Newcastle (Inglaterra)

O Aeroporto de Newcastle (em inglês: Newcastle Airport) (IATA: NCL, ICAO: EGNT) é um aeroporto internacional localizado na cidade de Woolsington, e que serve principalmente à cidade de Newcastle upon Tyne, Inglaterra, Reino Unido, sendo o décimo aeroporto mais movimentado do país. Ligações externas Página oficial Referências
Aeroportul Newcastle

Aeroportul Newcastle (IATA: NCL, ICAO: EGNT) este un aeroport din Woolsington⁠(d), Newcastle upon Tyne⁠(d), Tyne and Wear, North East England, Anglia, Regatul Unit ce deservește zona Tyne and Wear. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 4.127.035 de pasageri. A fost deschis în 1935 și numit după Newcastle-upon-Tyne. Situat la o altitudine de 81 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 07/25 are suprafața de asfalt și dimensiunile 2.329 m × 46 m. Terminale Note Vezi și
Newcastle International Airport

Newcastle International Airport är en flygplats i Newcastle upon Tyne i Storbritannien. Den ligger i grevskapet Tyne and Wear och riksdelen England, i den centrala delen av landet, 400 km norr om huvudstaden London. Newcastle International Airport ligger 81 meter över havet. Terrängen runt Newcastle International Airport är platt, och sluttar österut. Närmaste större samhälle är Newcastle upon Tyne, 8,7 km sydost om Newcastle International Airport. Runt Newcastle International Airport är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Newcastle International Airport.
Ньюкасл (аеропорт)

Аеропорт Ньюкасл (англ. Newcastle Airport, (IATA: NCL, ICAO: EGNT)) — міжнародний аеропорт, розташований на околиці міста Ньюкасл-апон-Тайн, Англія, за 10,5 км NW від центру міста. Аеропорт є хабом для: easyJet Jet2.com Thomas Cook Airlines TUI Airways Авіалінії та напрямки, липень 2023 Пасажирські Вантажні Статистика Наземний транспорт Метро Станція Аеропорт метрополітену Тайн-енд-Віру безпосередньо сполучена з терміналом через критий перехід. Станція є північним кінцем зеленої лінії з частими прямими потягами до всіх основних станцій Ньюкасла та Сандерленду (приблизно 20 і 50 хвилин відповідно). Автомобільний транспорт Аеропорт сполучено з автострадою А1 через автошлях A696. Автобуси курсують щопівгодини до Понтленду і Даррас-Холл, а також до центру міста. Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Ньюкасл (аеропорт) Офіційний сайт
Bramshill House

Le Bramshill House est un manoir de style jacobéen situé à Bramshill, dans le Nord-Est du comté de l'Hampshire, au Royaume-Uni. Historique La construction du Bramshill House actuel a été ordonnée par Edward la Zouche, 11e baron du Harringworth, qui avait acheté le terrain. Pour laisser place au bâtiment, on a démoli une petite maison construite par Thomas Foxley, ancien connétable du château de Windsor, dont quelques restes sont encore visibles dans les sous-sols, comme l'ancienne salle à manger. La construction a duré de 1605 à 1612. En 1622, George Abbot, archevêque de Canterbury, a failli devoir abdiquer à la suite d'une partie de chasse sur les terres du Bramshill House, durant laquelle il tua un gardien en visant un cerf. Pendant la première partie du XVIIe siècle, le château a aussi subi un incendie. En 1699, Sir John Cope a fait l'acquisition de la propriété et y a apporté quelques changements. Les intérieurs ont été principalement aménagés pendant le XVIIIe siècle, par les descendants de Cope. En 1815, après sa victoire contre Napoléon Ier à la bataille de Waterloo, Arthur Wellesley duc de Wellington a visité le manoir et s'y est installé. Mais il a finalement changé d'avis et a demandé qu'on lui offre le Stratfield Saye House en reconnaissance de ses services. Il est alors revenu aux mains de la famille Cope, et il y est resté jusqu'en 1935, où il a été racheté par l'État. Pendant la Seconde Guerre mondiale, les lieux ont été transformés en maternité. À la fin de cette guerre, le roi Michel Ier de Roumanie a été s'y installé avec sa femme durant son exil. De nos jours, c'est le siège du Police Staff College (en), le principal centre d'entraînement de la police britannique. Architecture Le bâtiment est un élément emblématique de l'architecture jacobéenne. C'est le point névralgique du village où il est localisé, Bramshill, s'étendant sur un parc de 1,00 km2. C'est une ancienne résidence princière anglaise, avec ses suites de chambres. Elle s'édifie sur trois étages, avec des façades particulièrement typiques, toutes en brique. Il est aussi caractéristique de par ses hautes cheminées. La partie centrale comprend deux gros pilastres en pierre, et un oriel au niveau du premier étage. Les intérieurs sont jalonnés de tableaux et de tapisseries qui retracent l'histoire de l'Angleterre. Le rez-de-chaussée comprend un grand hall, où sont disposés 92 blasons de la famille Cope. Au premier étage, on rencontre une longue galerie de 38,5 mètres. L'édifice est aussi équipé de sa propre chapelle. Source (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Bramshill House » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressource relative à l'architecture : National Heritage List for England Portail de l’Angleterre Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Bramshill House

Bramshill House è un palazzo di influenza artistica giacobiana, occupante una superficie di 1,09 km² nei pressi del distretto di Bramshill, Hampshire, Inghilterra. Storia Riferimenti storici a Bramshill (o Bromeselle) risalgono all'età anglosassone. Nel XIV secolo vi soggiornò Thomas Foxley, colui che ricostruì il castello di Windsor per la famiglia Reale. In virtù di ciò, sembra abbia usufruito dei servigi di alcuni muratori impegnati nei lavori presso il Castello summenzionato, al fine di erigere un piccolo maniero di campagna, proprio a Bramshill, nel 1327. Segni del loro lavoro possono essere intravisti tuttora nelle numerose cantine del palazzo. Nel 1605, Edward la Zouche, undicesimo barone di Harringworth, acquistò la proprietà da Sir Stephen Thornhurst, originario della contea del Kent, a sud-est di Londra. Gran parte del palazzo venne demolita, e proprio in tal modo nacque la struttura odierna, comprensiva di una cappella, nonché di un Priest's Hole, ovvero un luogo segreto in cui si rifugiavano i sacerdoti perseguitati da Elisabetta I. I lavori terminarono sette anni dopo, nel 1612. Nel 1622 George Abbott, arcivescovo di Canterbury, durante un episodio di caccia nel parco antistante, sparò con la sua balestra ad uno dei custodi del maniero, uccidendolo accidentalmente sul colpo. Tale episodio, stando alle cronache dell'epoca, portò l'arcivescovo a dover quasi abdicare. Nel 1699, il maniero venne comprato dal John Cope, la cui famiglia continuò a vivervi per oltre due secoli, fino al 1935. Al termine della seconda guerra mondiale, l'esiliato Michele I re di Romania e la regina Ana vissero a Bramshill per molti anni. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Bramshill House Collegamenti esterni Fotografie di Bramshill House - Geoff Cheshire presso Pbase.com, su secure2.pbase.com.
Adderbury Lakes

Adderbury Lakes is a 1.8-hectare (4.4-acre) Local Nature Reserve in Adderbury in Oxfordshire. Originally part of the grounds of Adderbury House, it is now owned and managed by Adderbury Parish Council. The reserve includes an upper and a lower lake and surrounding woodland with diverse flora and wildlife. Hydrology The lakes are mainly fed from five natural springs immediately to the north that flow year-round. Further smaller source springs were discovered when the lakes were dredged in 2013. The lakes sit on a bed of clay and drain into Sor Brook. Natural history Flora in the nature reserve includes aconites, bluebells, cotton thistle, charlock, creeping ivy, dead-nettle, foxglove, forget-me-not, guelder rose, herb robert, iris, meadow cranesbill, marsh violet, primrose, Queen Anne's lace, wild garlic, rosebay willowherb, violet, and wood anemone. The reserve is heavily wooded with black poplar, alder, ash, beech, hazel, maple, oak, sycamore, yew, and willow trees. Birds living in or visiting the reserve include mallards, moorhens, kingfishers, goldcrests, long-tailed tits, nuthatches, robins, treecreepers, wrens, and woodpeckers. It is also home to pipistrelle bats, frogs, grass snakes, grey squirrels, rabbits, roe deer, moles, voles, butterflies, dragonflies, and damselflies. History The earliest record of waterworks at Adderbury House is in an Office of Works document from 16 September 1724, and an estate plan of 1735 shows three rectangular lakes in a formal garden to the east of the house. There is an undated plan by Capability Brown showing a single long lake, probably from the period 1760–1763 when Brown was working in nearby Aynho, but there is no evidence that this was ever executed. In 1826 Adderbury House was purchased by W. H. Chamberlin, who by 1848 had set about turning the lakes into an ornamental feature. The upper lake was lined and strengthened with stone and concrete and fitted with a sluice, and the lower lake made into a formal water garden lined with exotic plants, including some stands of bamboo that still survive. A path around the lower lake and a stone summer house were constructed at this time. The lakes fell into neglect and disrepair from 1939 when Adderbury House was requisitioned by the War Office as sheltered accommodation during World War II, becoming overgrown and silted up with several large fallen trees blocking the flow of the water. In 1982 Adderbury Parish Council proposed converting the area into a nature reserve, which was supported by the landowners Oxfordshire County Council, and work began in 1984 carried out largely by young people from the Manpower Services Commission. 600 tons of silt and many fallen trees were removed, and bridges, paths, and fishing platforms constructed. The reserve opened on 24 July 1985. References
Aeroport de la Ciutat de Londres

L'Aeroport de la Ciutat de Londres (codi IATA: LCY, codi OACI: EGLC) (en anglès: London City Airport) és un aeroport que dona servei a Londres i al seu districte financer. Està localitzat a Docklands, a 11 km a l'est de la Ciutat de Londres, dins el districte londinenc de Newham. L'aeroport és utilitzat per aeronaus d'enlairament i aterratge curts o també anomenades STOL i disposa d'una sola pista d'aterratge. L'any 2010, va gestionar 2.780.582 passatgers, i esdevingué el cinquè aeroport més transitat de Londres, després dels aeroports de Heathrow, Gatwick, Stansted i Luton. Història L'aeroport va ser proposat per primera vegada l'any 1981 per London Docklands Development Corporation i el maig de 1985 es va donar permís per començar la construcció de l'aeroport. Un any després, el 2 de maig de 1986, el príncep Carles va posar la primera pedra del que seria l'edifici terminal. El primer avió va aterrar el 31 de maig de 1987 i el 26 d'octubre del mateix any van començar els primers serveis comercials. Durant el seu primer any de funcionament va rebre 133.000 passatgers i oferia vols a Plymouth, París, Amsterdam i Rotterdam. El 1990, l'aeroport va rebre 230.000 passatgers però les xifres van caure dràsticament després de la Guerra del Golf i no es va recuperar fins a l'any 1993. En aquest moment, es va aprovar l'ampliació de la pista d'aterratge que va ser inaugurada el 5 de març de 1992. L'any 1995, es va vendre l'aeroport a l'empresari irlandès Dermot Desmond. El 5 de desembre de 2005, es va inaugurar una nova estació de tren que donaria servei a l'aeroport anomenada London City Airport DLR station. L'estació de tren va ser oberta en una branca de Docklands Light Railway, donant accés ferroviari a l'aeroport per primer cop. El 30 de novembre de 2006, l'aeroport va ser venut a un consorci format per l'asseguradora American International Group i Global Infraestructure Partners. Aerolínies i destinacions Referències Enllaços externs Pàgina web oficial de l'Aeroport de la Ciutat de Londres Informació de l'aeroport del World Aero Data
Letiště Londýn-City

Letiště Londýn-City (anglicky London City Airport – LCA) je mezinárodní letiště na východě Londýna v Newhamu, vybudované soukromou stavební společností Mowlem v letech 1986 až 1987. Letiště využívá přes 10 aerolinek, které odsud nabízejí lety do více než 30 destinací v Evropě (2017). LCA má jednu dráhu, která je poměrně krátká, mohou tak na ni přistávat maximálně menší proudové letouny. Rozvoj letiště je limitován přísnými předpisy upravujícími maximální hladinu hluku startujících letadel a omezeným počtem typů letadel, které jsou schopné přistát a vzlétnout z krátké dráhy tohoto letiště. Největší letadlo, které zde může přistávat je Bombardier CS300. Historie Návrh na stavbu tohoto letiště předložila v roce 1981 London Docklands Development Corporation. Stavba začala v roce 1986. Původní krátká přistávací dráha byla později prodloužena. V listopadu 1987 bylo letiště za účasti královny Alžběty II. slavnostně otevřeno a od té doby je považováno za jedno z nejvýznamnějších letišť pro obchodní cesty v Evropě. LCA se stalo vhodným doplňkem ostatních velkých londýnských letišť, hlavně pro zaměstnance firem, které mají sídlo v Canary Wharf. Mezi roky 2009 až 2016 odsud byla provozován společností British Airways transatlantický let do New Yorku. Létal na něm Airbus A318 v luxusní konfiguraci. Jednalo se o jedinou dálkovou linku, která odsud kdy fungovala. Dopravce ji ukončil z ekonomických důvodů Dostupnost V těsném sousedství letiště je shodně pojmenovaná stanice lehkého metra Docklands Light Railway, která byla otevřena v prosinci 2005 (do té doby bylo letiště dostupné z několik kilometrů vzdálené stanice Canning Town). Dopravu na letiště zajišťují i časté spoje expresních autobusů do zastávek Canning Town, Canary Wharf a Liverpool Street. Pomalejší, ale levnější spojení poskytují linkové autobusy do stanic Walthamstow, Plaistow, Canning Town a Stratford. Všechny tyto stanice jsou dostupné metrem. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště London City na Wikimedia Commons Oficiální stránky
London City Airport

London City Airport ligger ca. 10 km øst for London City og 5 km fra byens andet finanscentrum Canary Wharf. Det er byens nyeste lufthavn, som blev åbnet i 1987. Ruter herfra er hovedsagelig med mindre fly beregnet på forretningsrejsende. Fra lufthavnen er der forbindelse til Canary Wharf og det centrale London med Docklands Light Railway, der er forbundet med London Underground. Eksterne henvisninger
London City Airport

London City Airport (IATA: LCY, ICAO: EGLC) is het op een na kleinste vliegveld voor burgerluchtvaart in en rondom de Britse hoofdstad Londen. Het is de meest centraal gelegen luchthaven van Londen en - met Heathrow - de enige binnen de grenzen van Groot-Londen. Het vliegveld werd in 1987 geopend en ligt in het gebied Royal Docks in het oostelijk deel van de Docklands, de vroegere haven van Londen. De oost-westelijk georiënteerde startbaan is aangelegd op een smalle strook tussen twee voormalige dokken: het Royal Albert Dock en het King George V Dock, beide parallel aan de rivier de Theems gelegen. Er is geen ruimte voor meer startbanen en er zijn geen taxibanen. Die enige startbaan heeft een lengte van slechts 1650 meter. Daardoor is het vliegveld niet geschikt voor grotere toestellen. Als gevolg daarvan biedt de luchthaven vooral vluchten naar (nabije) Britse en Europese bestemmingen. KLM vliegt op Schiphol, Aer Lingus vliegt naar Dublin en Lufthansa vliegt naar Frankfurt om enkele verbindingen aan te geven. Het vliegveld verwerkte in 2018 ruim 4,8 miljoen reizigers, voornamelijk zakelijke reizigers, die profiteren van de korte afstand tussen het vliegveld en de zakenwijken Canary Wharf en City of London. Vervoer Passagiers met bestemming centraal Londen kunnen gebruikmaken van de Docklands Light Railway vanaf het station London City Airport. Deze voert direct naar het metrostation Bank in de City en geeft tevens aansluiting op de Jubilee Line voor Canary Wharf en bestemmingen in westelijk Londen. Externe links Officiële website Luchtfoto van de luchthaven
Port lotniczy Londyn-City

Port lotniczy Londyn-City (ang.: London City Airport, kod IATA: LCY, kod ICAO: EGLC) – międzynarodowe lotnisko w Londynie, w dzielnicy Royal Docks, położone ok. 10 km na wschód od City of London. Linie lotnicze i połączenia Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona internetowa portu lotniczego Londyn-City (ang.) Informacje i historia lotniska w serwisie Airports-Worldwide.com (ang.)