Nuffield College

Nuffield College [ˈnʌfiːld ˈkɒlɪdʒ] är ett college vid Oxfords universitet i England. Det är ett forskarcollege med specialisering inom samhällsvetenskaperna, särskilt ekonomi, politik och sociologi. Nuffield är ett av Oxfords nyare colleges och grundades 1937 av industrialisten William Richard Morris, Viscount Nuffield, även känd som grundare av Morris Motors. Det är också ett av de minsta collegen med endast omkring 90 studenter och 60 akademiska fellows. Det var också det första Oxford-colleget som accepterade både män och kvinnor, då det varit samkönat sedan grundandet, samt det första college som enbart var för forskarstuderande i antingen Oxford eller Cambridge. Från och med 2021 hade skolan en uppskattad förmögenhet på 282 miljoner pund. På grund av det låga antalet studenter var det världens rikaste utbildningsinstitution per student år 2013. Sedan 2017 har Nuffield åtagit sig finansieringen för alla nya studenter som antas till skolan. Mellan 2019 och 2023 blev 5,1 % av de sökande till Nuffield antagna. Arkitekturen är utformad för att följa den traditionella collegeplanlösningen och dess modernistiska spira är ett landmärke för dem som närmar sig Oxford från väster. Historia Nuffield College grundades 1937 efter en donation till University of Oxford av Lord Nuffield, industrimannen och grundaren av Morris Motor Company. Den 16 november 1937 ingick universitetet ett avtal och förtroendebrev med Lord Nuffield. Han donerade mark till college på New Road, väster om stadens centrum nära Oxford Castle, på platsen för den till stor del oanvända bassängen vid Oxfordkanalen. Förutom marken gav Nuffield 900 000 pund för att bygga college och förse det med donationsmedel. För skapandet av Nuffield College och för sina andra donationer beskrevs han 1949 i en ledare i The Times som "universitetets största välgörare sedan medeltiden". Från starten initierade Nuffield College flera trender både vid Oxford och Cambridge. Det var det första college där både kvinnor och män bodde tillsammans. Det var också det första college som enbart bestod av forskarstuderande. Dessutom var det det första i modern tid med ett definierat ämnesfokus, nämligen samhällsvetenskap. Nuffield utsåg sina första fellows 1939, en grupp som särskilt inkluderade historikern Margery Perham, men utbrottet av andra världskriget innebar att byggandet av skolan inte påbörjades förrän 1949. Under kriget var Nuffield plats för Nuffield College Social Reconstruction Survey, som undersökte frågor relaterade till efterkrigstidens återuppbyggnad. Nuffield tog emot sina första studenter 1945 och fick sitt kungliga privilegiebrev från hertigen av Edinburgh den 6 juni 1958. På 1960-talet blev Nuffield nära förknippad med Harold Wilsons "moderniserande" Labour-regering. Under sin tid som Wilsons finansminister tog den blivande Labour-premiärministern James Callaghan, som saknade formell universitetsutbildning, lektioner i ekonomi vid Nuffield under ledning av collegekollegan Ian Little. Den upplevda intimiteten mellan college och regering var sådan att författaren Christopher Hitchens decennier senare kunde minnas "gänget som kretsade mellan Nuffield och Whitehall". Körde till Oxford för Nuffield College-dansen... Nuffield är kraftfull och framåtblickande. Det finns absolut jämlikhet mellan män och kvinnor och nära kamratskap mellan lärare och elev. Den hämtar sina Fellows från en bred social bakgrund. Det finns ingen snobbism alls. Tony Benn, 7 december 1957 Byggnader Nuffield ligger på platsen för Oxfordkanalens bassäng väster om Oxford. Marken där skolan står var tidigare stadens huvudsakliga kanalbassäng och kolkajer. Arkitekten Austen Harrison, som hade arbetat i Grekland och det brittiska mandatområdet Palestina, utsågs av universitetet att rita byggnaderna. Hans ursprungliga design, starkt påverkad av medelhavsarkitektur, avvisades av Nuffield, som kallade den "o-engelsk" och vägrade låta hans namn kopplas till den. Harrison omarbetade planerna och siktade på "något i stil med Cotswold-bostadsarkitektur", som Nuffield önskade. Planerna godkändes av Lord Nuffield 1940. Bygget av skolan påbörjades efter kriget 1949. Byggrestriktioner efter andra världskriget innebar att arbetet med skolan inte slutfördes förrän 1960. Den ursprungliga planen för att skolan skulle ta mark på båda sidor av Worcester Street minskades på grund av budget- och materialbrist, och än idag upptas marken väster om skolan av en "tillfällig" parkeringsplats. I en förändring omgestaltades tornet, som hade planerats att vara dekorativt, för att rymma skolans bibliotek. Det var det första tornet som byggdes i Oxford på 200 år och är cirka 46 meter högt, inklusive spiran på toppen. Byggnaderna är arrangerade kring två fyrkantiga innergårdar, med bostäder för studenter och fellows i den ena, och matsal, bibliotek och administrativa kontor i den andra. Kapellet har glasmålningar designade av John Piper. Den arkitektoniska estetiken i den slutliga designen, särskilt tornet och spiran, har väckt viss kritik; till skillnad från de andra "drömmande spirorna" i Oxford är Nuffields torn en murad stapel med stålram. Arkitekturhistorikern Sir Howard Colvin sade att Harrisons första design var Oxfords "mest anmärkningsvärda arkitektoniska förlust på 1930-talet"; det har också beskrivits som en "missad möjlighet" att visa att Oxford inte "bara levde i det förflutna". Reaktionen på skolans arkitektur har till stor del varit negativ. På 1960-talet beskrevs den som "Oxfords största monument över karg reaktion". Tornet har beskrivits som "klumpig", och förstört av upprepade fönster. Reseförfattaren Jan Morris skrev att skolan var "en salig blandning från början". Arkitekturhistorikern Sir Nikolaus Pevsner, även om han inte var imponerad av större delen av skolan, ansåg dock att tornet hjälpte Oxfords silhuett och förutspådde att det "en dag skulle bli älskat". Författaren Simon Jenkins tvivlade på Pevsners förutsägelse och hävdade att "vegetation" var det "bästa hoppet" för tornet – liksom för resten av college. Akademisk profil Ungefär en tredjedel av Nuffields fellows har tjänster vid University of Oxford som lektorer, föreläsare eller professorer. Dessutom finansierar skolan fullt ut omkring ett dussin "Official Fellowships", som skolan ser som fasta forskningsprofessurer (även om de flesta också undervisar inom universitetets forskarprogram), samt ett dussin treåriga postdoktorala forskare. Skolan rymmer också ett antal unga forskare som har framstående utmärkelser, såsom postdoktorala fellowship från British Academy, några seniora forskare samt en grupp forskningsaktiva emeritus- och hedersfellows. Skolan producerar också verk inom Nuffield Election Studies. Skolan är också hem för Centre for Social Investigation, en tvärvetenskaplig forskargrupp som undersöker ojämlikheter och social utveckling i Storbritannien. Skolan var födelseplatsen för "Oxford School" för industrirelationer och pionjär i utvecklingen av nyttokostnadsanalyser för utvecklingsländer; och den har gjort ett stort bidrag till ekonometrins metodik. Kända medlemmar Fellows Till kända personer som undervisat vid colleget hör statsvetaren och filosofen Michael Oakeshott, ekonomerna G. D. H. Cole och Tony Atkinson och statistikern David Cox. Tre fellows vid colleget har tilldelats Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne: John Hicks, James Mirrlees och Amartya Sen. Investeraren och filantropen George Soros har varit gästande medlem av colleget. Alumner Bland kända alumner från colleget märks den brittiska centralbankschefen Mark Carney, den indiska tidigare premiärministern Manmohan Singh, den australiska politikern Geoff Gallop, samt ekonomen Nicholas Stern. Galleri Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Nuffield College, Oxford, 15 december 2025. Anmärkningar Noter Tryckta källor Colvin, Sir Howard (1983). Unbuilt Oxford. Yale University Press. ISBN 0-300-03126-2. https://archive.org/details/unbuiltoxford0000colv. Harrison, Brian, red (1994). The History of the University of Oxford Volume 8: The Twentieth Century. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-822974-2. https://books.google.com/books?id=OP5ePl7i5EIC&q=%22nuffield%20college%22%20architecture&pg=PR9. Läst 23 september 2009. Jebb, Miles (1996). The Colleges of Oxford. Constable. ISBN 0-09-476160-4. Jenkins, Simon (2009). England's Thousand Best Houses. Penguin Books. Sid. 686. ISBN 978-0-14-103929-9. Loveday, Alexander (1954). ”Nuffield College”. i Salter, H. E.; Lobel, Mary D.. A History of the County of Oxford Volume III – The University of Oxford. Victoria County History. Institute of Historical Research, University of London. Sid. 354. http://www.british-history.ac.uk/report.aspx?compid=63903. Läst 10 juli 2009. Morris, Jan (2001). Oxford. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-280136-4. https://archive.org/details/isbn_9780198645658. Läst 11 juli 2009. ”jan morris oxford.” Pevsner, Nikolaus; Sherwood, Jennifer (1974). ”Nuffield College”. Oxfordshire. The Buildings of England. Yale University Press. ISBN 0-300-09639-9. Tyack, Geoffrey (1998). Oxford: an architectural guide. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-817423-3. https://books.google.com/books?id=FsOx8eHkOC8C. Läst 26 juni 2009. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Nuffield College. Officiell webbplats Virtual Tour of Nuffield College Arkiverad 22 July 2020