NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
The Shard

«Ска́лка» (англ. The Shard, попередні назви — Shard London Bridge, London Bridge Tower, the Shard of Glass, 32 London Bridge) — 95-поверховий (72 житлові) хмародер в Лондоні, Англія, висота якого становить 309 метрів. Будівництво було розпочате у 2009 і завершене у 2012 році. Планування будівництва У 2002 році, після протестів місцевої влади й захисних організацій міста (Royal Parks Foundation і English Heritage), Джон Прескотт, який посів пізніше посаду заступника прем'єр-міністра, направив запит до адміністрації прем'єр-міністра з приводу проєкту хмародеру «Скалка». 19 листопада 2003 року на запит надійшла відповідь, що підтвердила схвалення будівництва. У вересні 2007 почалася підготовка до знесення офісного комплексу Southwark Towers, на місці якого планувалося побудувати хмародер. Проте, в тому ж місяці стан фінансових ринків поставив проєкт під загрозу скасування, як раніше — проєкт хмародеру Index. У листопаді 2007 року генпідрядником будівництва стала компанія Mace, яка виграла контракт з фіксованою вартістю не більше £ 350 млн. Проте, до жовтня 2008 ця ціна зросла до £ 435 млн. Знесення офісного комплексу Southwark Towers був завершене на початку 2009 року. Тоді ж почалося будівництво нового хмародеру. 95-поверховий хмародер, спроєктований італійцем Ренцо Піано, складається з понад 800 сталевих деталей, 500-тонний шпиль був піднятий лебідкою. У будівлі близько 11000 шибок. Після завершення будівництва хмародер «Скалка» став найвищим у Великій Британії та Європейському союзі і залишався таким до моменту виходу Великої Британії з ЄС у 2020 році. Будівництво Цікаві Факти Кран, за допомогою якого будувалися верхні поверхи будівлі, був найвищим у Великій Британії. Його можна було пересунути по стіні будівлі до самої вершини. Будівництво верхніх поверхів будівлі кілька разів довелося зупиняти через сильний вітер. Будівництво хмародеру викликало бурхливу громадську дискусію через свого впливу на зовнішній вигляд Лондона. ЮНЕСКО навіть розглядало питання про включення лондонського Тауера в список об'єктів Всесвітньої спадщини, що знаходяться під загрозою, але авторам проєкту вдалося переконати громадськість в тому, що хмародер принесе місту більше користі, ніж шкоди. Краєвид на Лондон, що відкривається з верхнього оглядового майданчика хмародеру, досі був доступний тільки людям, що пролітають над містом на вертольоті. Температура на вершині будівлі на кілька градусів нижче, ніж на землі. Якщо кожен відвідувач будівлі буде платити за вхід 20 фунтів, будівництво Shard окупиться через 10 років. Примітки Посилання Офіційний сайт [Архівовано 6 липня 2012 у Wayback Machine.] (англ.) LONDON | London Bridge Tower (The Shard) | 310m | 1017ft | 72 fl [Архівовано 24 березня 2012 у Wayback Machine.] (англ.)
Jellalabad Barracks, Taunton

Jellalabad Barracks was a military installation in Taunton. History The barracks were built in the Fortress Gothic Revival Style and were completed between 1879 and 1881. Their creation took place as part of the Cardwell Reforms which encouraged the localisation of British military forces. The barracks became the depot for the two battalions of the 13th (1st Somerset) Regiment of Foot. The barracks were named after the Battle of Jellalabad in which the regiment had taken part. Following the Childers Reforms, the regiment evolved to become the Somerset Light Infantry with its depot in the barracks in 1881. Many recruits enlisted at the barracks at the start of the First World War. The regiment remained at the barracks until it amalgamated with the Duke of Cornwall's Light Infantry to form the Somerset and Cornwall Light Infantry in 1959. After the Somerset and Cornwall Light Infantry moved out, the barracks were taken over by the Royal Army Pay Corps (RAPC) and became the Regimental Pay Office, Taunton. The barracks were sold for residential development in the early 1990s. Although many of the buildings were demolished in 1999, the keep still survives and is now a Grade II listed building. References
St. James’ Park (Exeter)

Der St. James’ Park ist ein Fußballstadion in Exeter. Er bietet Platz für 8830 Zuschauer und dient dem Verein Exeter City als Heimstätte. Geschichte Der St. James’ Park in Exeter, der Hauptstadt der Grafschaft Devon im Südwesten Englands, wurde im Jahre 1904 erbaut und am 10. September des gleichen Jahres eröffnet. Der Grund für den Bau des Stadions war die Gründung des Fußballvereins Exeter City ebenfalls 1904, der ein Stadion als Austragungsort für Heimspiele benötigte. Seitdem nutzt also Exeter City den St. James’ Park für Fußballheimspiele. Der Verein spielte von 1920 bis 2003 durchgehend, aber auch erfolglos, in den unteren Ligen des englischen Profifußballs, das heißt, in den verschiedenen Ligen der Football League. Zurzeit findet man den Verein, gegen den die brasilianische Fußballnationalmannschaft 1914 ihr erstes Spiel absolviert haben soll, in der EFL League Two, der vierthöchsten englischen Spielklasse. Der St. James’ Park in Exeter ist mit einer Kapazität von 8830 Zuschauerplätzen eines der kleinsten Stadien der vierten englischen Fußballliga, was aber auch verständlich ist, da Exeter City einer der kleinsten Vereine in dieser Liga ist. Der Zuschauerrekord in diesem Stadion wurde erreicht, als im Jahre 1932 der AFC Sunderland zu einem FA-Cup-Spiel der sechsten Runde in Exeter gastierte und mit 4:2 gewann. Zu diesem Spiel kamen 20.984 Zuschauer in den St. James’ Park. Allerdings muss man sagen, dass damals auch noch mehr Zuschauer im Stadion zugelassen waren. Die aktuelle Kapazität wurde erst durch Renovierungsarbeiten im Jahre 1994 erreicht, bei denen vor allem die Sicherheit verbessert und das Stadion modernisiert wurde. Als Besonderheit kann der St. James’ Park aufweisen, dass sich gleich neben dem Stadion eine Station der Eisenbahnlinie, die Exeter durchfährt, befindet. Weblinks Profil auf footballgroundguide.com (englisch) Informationen zum Stadion auf der Website des Vereins (englisch) Besucherbericht von 2010 Bildergalerie (Memento vom 4. März 2016 im Internet Archive) St James Park – Exeter
St James Park (Exeter)

Le St James Park est un stade de football localisé à Exeter, c'est le stade qui accueille les rencontres à domicile du club du Exeter City Football Club. Histoire Le stade a été mis en service en 1904, il accueille depuis le club de Exeter City Football Club. Au début certains clubs visiteurs refusaient de jouer sur ce stade prétextant un terrain de jeu trop court. En 1920 quand le club achète un terrain à l'est le club a pu agrandir le terrain. En 1921 grâce à un transfert record pour l'époque de Dick Pym vers le club de Bolton, le club a entrepris des travaux et reconstruit une tribune qui a été détruite l'année précédente par un incendie. Le terrain de jeu est entouré de quatre tribunes, dont une tribune qui a la particularité de ne pas occuper toute la longueur du terrain. L'affluence record date du 4 mars 1931 lorsque 20 984 spectateurs assistent à un match de Coupe d'Angleterre contre Sunderland. Galerie Notes et références Liens externes (en) Le stade sur footballgroundguide.com Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Ressource relative au sport : StadiumDB Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de l’Angleterre
St. James Park (Exeter)

Het St James Park is een voetbalstadion met plaats voor 8.219 toeschouwers in Exeter. Het is de thuisbasis van de voetbalclub Exeter City FC, ook wel the Grecians genoemd. Het stadion werd officieel geopend op 10 september 1904. Het record met meeste aantal bezoekers dateert van heel lang geleden. In 1931 waren er 20.984 toeschouwers aanwezig bij de Replay in de zesde ronde van FA Cup tussen Exeter City en Sunderland AFC. De gasten wonnen met 4–2. Naast het stadion ligt Station St James Park. Het is door de club geadopteerd en zij zorgt ook voor het onderhoud van het station, de leuningen zijn geschilderd in de rood en wit, de kleuren van het shirt van Exeter. Hoewel de club hier al speelde sinds 1904 is het stadion pas sinds 1921 in haar bezit. Na de recordtransfer van Dick Pym aan Bolton Wanderers FC plaatsten ze een dak over de Cowshed stand en werd in 1926 de Old Grandstand herbouwd, nadat deze het jaar hiervoor was afgebrand. In 1994 raakte de club in financieel zwaar weer en werd het stadion uiteindelijk aan verkocht aan Exeter City Council die het stadion weer aan de club verhuurde. In 1996 was er weer geld en de club maakte plannen om het stadion te moderniseren. In 2000 bouwde men de Big Bank Stand en in 2001 kwam er een tribune op de plek van de Cowshed terrace. Het nabijgelegen St. James' Schoolgebouw werd gebruikt als kantoorgebouw en voor nieuwe facaliteiten voor sponsoren. Een verdere verbouwing van het stadion werd stilgelegd nadat na het dramatische seizoen 2002/03 de club degradeerde en de voorzitter, zijn vrouw en vice-voorzitter werden opgepakt vanwege fraude. Dit leidde er toe dat de club werd overgenomen door de Exeter Supporters Trust. In 2005, werd er voor de FA Cup in de 3e ronde op Old Trafford gespeeld tegen Manchester United FC. Door de recettes van deze wedstrijd (in de FA Cup worden de recettes 50/50 verdeeld) kwam de club uit de schulden en werd gekeken naar het verder renoveren van het stadion. Vanaf het seizoen 2017/18 werd het stadion voor £3.4 miljoen gerenoveerd, hierbij werd de Old Grandstand (1926) gesloopt en vervangen door een modernere variant. Verder werd ook de tribune voor de uitfans aangepakt. De uitfans kunnen nu ook overdekt de wedstrijden van hun club volgen. Door de meest recente verbouwingen en veiligheidsmaatregelen is de capaciteit teruggebracht naar 8.219 plaatsen. Tribunes
Saint James Park (Exeter)

O Saint James Park é um estádio de futebol localizado na cidade de Exeter, e é a casa do Exeter City FC. O estádio é servido pela estação ferroviária St James Park, que é bem próxima ao estádio (a linha férrea passa atrás de uma das arquibancadas). O clube colabora na manutenção dos trilhos desse trecho, que foram pintados em vermelho e branco, cores do Exeter. O estádio tem capacidade para 8541 espectadores. História Foi construído em 1904 e é a atual casa do Exeter City FC, ​​e inaugurado em 10 de setembro do mesmo ano de sua construção. Em 1994, em virtude de graves problemas financeiros, o clube viu-se obrigado a colocar a venda seu estádio, que foi adquirido pela Beazer Homes, empresa do ramo da construção civil, pela quantia aproximada de £ 650.000. Entretanto, no final da temporada de 1995/1996, o Conselho da cidade de Exeter entrou em cena e acabou por comprar o estádio novamente, retirando-o da propriedade da empresa, para logo em seguida, arrendar o estádio para o clube. Recorde de público 21 014 espectadores. Exeter vs. Sunderland, em jogo de volta, válido pela 6ª fase da FA Cup, em 4 de março de 1931. Estrutura e peculiaridades O estádio é uma mistura do antigo e do moderno. De um lado está a velha arquibancada que foi originalmente inaugurada em 1926. Todos os lugares são para espectadores sentados, possui cobertura e tem vidros nas laterais da arquibancada para proteção contra ventos e chuva. No entanto, essa arquibancada é, em tamanho, cerca da metade do comprimento do campo e, embora parte dela atravesse a linha do meio de campo, ela ocupa apenas 50% da linha lateral. Isto significa que a área restante não é utilizada para os espectadores, pois não há arquibancada. Apesar de não ser facilmente evidente de uma perspectiva de dentro do estádio, isto é devido à grande proximidade de uma linha de trem, que passa exatamente atrás dessa lateral do estádio, diminuindo assim o terreno onde está a arquibancada. Referências Ligações externas «Página oficial» (em inglês)
Saint James Park

För andra platser med likartat namn, se Saint James Park (olika betydelser). Saint James Park, även skrivet St James Park, är en fotbollsarena i Exeter i England. Den är hemmaarena för Exeter City FC och tar 8 696 åskådare. Kapaciteten i St James Park efter slutförandet av ett ombyggnadsprojekt på 3,4 miljoner Arenan var 8 219. Arenan invigdes den 10 september 1904. Publikrekordet på 20 984 åskådare kom i en match mellan Exeter och Sunderland i FA-cupen 1931; Sunderland vann med 4-2. Läktare Cliff Bastin Stand (Big Bank) - hemmafans Ivor Doble Stand (Cowshed) - hemmafans Express & Echo Family Stand (Old Grandstand) - hemma- och bortafans St James Road Terrace - bortafans Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Saint James Park.
London első világháborús alakulatainak emlékműve

London első világháborús alakulatainak emlékműve (London Troops War Memorial) a brit fővárosban áll. Az alkotás azokra a londoni és London megyei katonákra emlékezik, akik részt vettek az első világháborúban. Az emlékművet 1920. november 12-én leplezték le. Az emlékmű Az emlékművet Aston Webb tervezte, a szobrokat Alfred Drury készítette. Webb első terve magában foglalt egy 23 méter magas zászlórudat is, amelyre a város és a megye lobogóját tervezte elhelyezni, a szobrok pedig a békét és a győzelmet szimbolizálták volna. A megrendelők ezt a tervet nem fogadták el. A most is látható emlékmű Webb második terve alapján készült el. A finanszírozást közadakozásból fedezték, a költségvetést hétezer fontban határozták meg. A szobrokat a fulhami Albion Art Foundry öntötte. A kőfaragást William Silver Frith, az emlékmű felállítását a Messrs Trollope and Colls cég végezte. Az emlékmű központi eleme a gránittalapzaton álló 7,5 méter magas, portlandi mészkőből készített oszlop, amelynek lábánál két életnagyságú bronzkatona, tetején pedig egy bronzoroszlán áll. Egyenruhájuk alapján az egyik katona a Királyi Tábori Tüzérséghez (Royal Field Artillery), a másik a Királyi Lövészekhez (Royal Fusiliers) tartozik. Az oroszlán mellső mancsaiban egy pajzsot tart, amelyen Szent György és a sárkány látható. Az oszlopot a város és a megye címere díszíti, valamint készítői feltüntették a két önkormányzat lakosaival feltöltött harcoló egységek nevét is. A katonák mögött koronával és koszorúval ékesített zászlók vésete díszíti az oszlopot. Az emlékművet 1920. november 12-én, egy nappal az ismeretlen katonai temetése után leplezte le a yorki herceg, a későbbi VI. György brit király. Az ünnepségen jelen volt Arthur Winnington-Ingram püspök és a város polgármestere. Történelmi háttér Az első világháborúban részt vállaló londoni alakulatok az 1859-ben felállított Önkéntes Lövészhadtestre (Rifle Volunteer Corps) vezethették vissza történelmüket. A város és a megye 58 zászlóaljat állított ki 1914 végére. A következő év májusára 82-re nőtt a számuk, közülük 56 a különböző hadszíntereken harcolt. Jegyzetek Források ↑ Imperial War Museum: Men of the City and County of London. Imperial War Musem. Hozzáférés: 2021. december 7.. ↑ London Remembers: Monument: London Troops War Memorial. London Remembers. Hozzáférés: 2021. december 7.. ↑ Historic England: The City and County of London Troops War Memorial. Historic England. Hozzáférés: 2021. december 7.. ↑ History Hit: London Troops War Memorial. History Hit. Hozzáférés: 2021. december 7..
University of Central Lancashire

Die University of Central Lancashire (oder kurz: UCLan; deutsch: Universität von Zentrallancashire) ist eine Universität mit dem Hauptsitz in Preston, Lancashire, England, Vereinigtes Königreich. Außenstellen befinden sich in Burnley (nördlich von Manchester), im Westlakes Science and Technology Park nahe Whitehaven in der Grafschaft Cumbria sowie in Larnaka auf Zypern. Ursprünge Am 11. September 1828 hat der Prestoner Joseph Livesey ein Treffen "zum Zweck der Errichtung einer Institution in Preston" abgehalten. Das Treffen wurde um 19:30 in "Herrn Smith's großem Raum Nr. 11, Cannon Street, (über Herrn Templeton's Schule)" abgehalten. Dieses Zusammentreffen führte zu einem weiteren Treffen am städtischen Kornmarkt (jetzt die "Assembly" Bar) in der Lune Street am 7. Oktober im selben Jahr. Am 1. August 2004 wurde die frühere Northumbria Universität in Carlisle mit rund 400 Studenten eingegliedert. Zahlen zu den Studierenden Von den 24.715 Studenten des Studienjahrens 2019/2020 nannten sich 14.245 weiblich und 10.470 männlich. 20.030 Studierende kamen aus England, 150 aus Schottland, 220 aus Wales und 640 aus der EU. 17.835 der Studierenden strebten ihren ersten Studienabschluss an, sie waren also undergraduates. 6.885 arbeiteten auf einen weiteren Abschluss hin, sie waren postgraduates. Weblinks University of Central Lancashire in Preston (englisch) Karte vom Campus (englisch) Einzelnachweise
Université du Lancashire central

L'université du Lancashire central, ou University of Central Lancashire (en écriture abrégée : UCLan) est une université située à Preston dans le comté du Lancashire en Angleterre. L'université fut d'abord fondée sous le nom : « The Institution For The Diffusion Of Useful Knowledge » (« L'Institution pour la diffusion de la connaissance utile ») en 1828. En 1992, elle obtint le statut d'université par le « Privy Council ». Elle est la cinquième plus grande université du Royaume-Uni en nombre d'étudiants et est classée comme la meilleure université moderne du nord-ouest de l'Angleterre.[réf. nécessaire] Histoire L'« Institution pour la diffusion de la connaissance utile » a été fondée en 1828 par l'association de tempérance antialcoolique (« Temperance Society ») de Joseph Livesey. La société est née de la promesse faite par sept ouvriers de Preston (dont les noms sont mentionnés sur une plaque à la bibliothèque de l'université) de ne plus jamais consommer d'alcool. Campus Le campus urbain se situe à Preston et à Burnley. Enseignants notoires Lubaina Himid. Liens externes site officiel Portail des universités Portail de l’Angleterre
Università del Lancashire

L'Università del Lancashire (University of Lancashire), è un'università con sede a Preston, Lancashire, Inghilterra. Fu fondata nel 1828 ed oggi è la diciannovesima più grande del Regno Unito per numero di studenti. Sino al settembre 2025 era denominata Università del Lancashire Centrale (University of Central Lancashire). Storia L'Institution for the Diffusion of Knowledge ("Istituzione per la Diffusione della Conoscenza") fu fondata nel 1828 dalla Temperance Society di Joseph Livesey. Questa associazione era nata da un impegno preso da sette uomini di Preston (i cui nomi sono visibili su una targa nella biblioteca dell'università) di non consumare mai più alcolici. L'istituto fu ospitato in un edificio classico-revivalista su Cannon Street, prima di espandersi con l'aiuto di un avvocato locale, Edmund Robert Harris, che morì nel 1877. L'espansione portò con sé diversi nuovi edifici e così furono abbattute case nella vicina Regent Street. L'istituto divenne un centro regionale per le arti e le scienze. Come parte delle celebrazioni del giubileo di diamante della Regina Vittoria nel 1897, gli amministratori dell'istituto pagarono l'architetto vittoriano / edoardiano Henry Cheers per progettare la "Victoria Jubilee Technical School" (più tardi conosciuta come Harris Institute e ora conosciuta come l'Harris Building), da costruire su Corporation Street. Il suo obiettivo era fornire ai giovani locali un'istruzione tecnica in tutti i settori. L'edificio era moderno, per il periodo, essendo interamente alimentato dall'elettricità. L'istituto fu costituito in questo stato fino al 1932 quando cambiò il suo nome per diventare l'Harris Art College. Subì un'ulteriore espansione e nel 1952 divenne l'Harris College. Nel 1973 divenne Preston Polytechnic poi il Lancashire Polytechnic nel 1984. Nel 1992 venne conferito lo status universitario completo e la University of Central Lancashire nacque. Il primo chancellor dell'università fu Sir Francis Kennedy e gli successe nel 2001 Sir Richard Evans. Nel 2016, Ranvir Singh è diventato il nuovo chancellor dell'Università. La divisione di giornalismo, ora parte della Scuola di giornalismo e media, è una delle più antiche del paese, essendo parte dell'Harris College nel 1962. Nel 1991 è diventata una delle prime a conferire titoli undergraduate di giornalismo. Nel 2013 la School of Dentistry e la School of Postgraduate Medical and Dental Education si sono fuse per creare la School of Medicine and Dentistry. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Università del Lancashire Collegamenti esterni (EN) University of Central Lancashire, su uclan.ac.uk. (EN) UCLan Students' Union, su uclansu.co.uk.
Uniwersytet Centralnego Lancashire

Uniwersytet Centralnego Lancashire, Uniwersytet Środkowego Lancashire (ang. University of Central Lancashire) – brytyjski uniwersytet publiczny znajdujący się w Preston. Do stycznia 2007 miał on dodatkowe kampusy w Carlisle i Penrith, przejęte przez powstały w tym samym roku Uniwersytet Kumbrii (University of Cumbria). Został założony 7 października 1828 jako Institution for the Diffusion of Knowledge. Przed 1992, od 1 września 1973, uczelnia funkcjonowała pod nazwą Preston Polytechnic, a potem Lancashire Polytechnic (od 1984). Jeszcze wcześniej nosiła nazwy Harris College oraz The Harris Institute.
University of Central Lancashire

A University of Central Lancashire (ou UCLan) é uma universidade pública sediada em Preston, no condado inglês de Lancashire, a qual, até janeiro de 2007, possuía campi em Carlisle e Penrith. Antes de 1992, a universidade havia sido a Preston Polytechnic desde 1 de setembro de 1973, e posteriormente a Lancashire Polytechnic em 1984. Antes disso, havia sido o Harris College, e anteriormente, o Harris Institute. Num período ainda anterior, denominava-se The Institution For The Diffusion Of Useful Knowledge. Na década de 1970, agregou outras instituições de ensino de Poulton-le-Fylde e Chorley. Em 1 de agosto de 2004, a UCLan assumiu o controle do campus da antiga Northumbria University em Carlisle, que possuía cerca de 400 estudantes. Correntemente, a UCLan também co-valida cursos de graduação de instituições parceiras. O campus de Carlisle, juntamente com o campus de Newton Rigg, próximo a Penrith, fazem parte da nova University of Cumbria desde 1 de agosto de 2007. Referências Ligações externas «University of Central Lancashire» (em inglês). (página oficial)
Університет Центрального Ланкаширу

Університе́т Центра́льного Ланкаши́ру — університет в місті Престон, Велика Британія, має додаткові університетські містечка у Керліслі та Пенріті. До 1992 року заклад мав назву Preston Polytechnic (з 1 вересня 1973 року) та Lancashire Polytechnic (з 1984 року). До цього називався Гаррісонський Коледж та Гаррісонський Інститут. 1 серпня 2004 року Університет Центрального Ланкаширу взяв під свою опіку студентське містечко в Керліслі, що мало близько 400 студентів. Примітки
Shepherd's Bush Market (stanice metra v Londýně)

Shepherd's Bush Market je stanice londýnského metra, otevřená 13. června 1864 jako Shepherd's Bush. 1. dubna 1914 byla stanice přesunuta a 12. října 2008 přejmenována na současné jméno. V okolí stanice je např. Bush Theatre a Shepherd's Bush Empire. Autobusovou dopravu zajišťují linky: 207, 260, 283 and 607 a noční linka N207. Stanice se nachází v přepravní zóně 2 a leží na linkách: Circle Line a Hammersmith & City Line mezi stanicemi Goldhawk Road a Wood Lane. V letech 1877–1906 ležela stanice na lince Metropolitan Line. Původní stanice Shepherd's Bush byla uzavřena v roce 1914 a byla nahrazena dvěma novými stanicemi, které byly otevřeny 1. dubna 1914: nová stanice Shepherd's Bush se nacházela kousek na sever přes Uxbridge Road a Goldhawk Road asi půl kilometru na jih ] Tyto stanice zůstaly na těchto místech, ale z budov bývalé stanice na Market Square nezbylo nic. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Shepherd’s Bush Market na Wikimedia Commons