NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Trent Park

Trent Park è un country park a Londra, situato nelle vicinanze di Hadley Road e Limes Avenue. Il parco circonda una villa storica e ora forma il campus della celebre Middlesex University. Storia Nel XIV secolo Trent Park faceva parte di Enfield Chase, una delle riserve di caccia di Enrico IV. Nel 1777 Giorgio III donò il parco a Richard Jebb come ricompensa per aver salvato la vita a suo fratello, il Duca di Gloucester. Nel 1836 la villa venne acquistata dal banchiere David Bevan per il matrimonio del figlio Robert Cooper Lee Bevan con Lady Agneta Yorke. Robert Bevan nel 1838 costruì la Christ Church. Nel 1909 venne venduto a Philip Sassoon (cugino del poeta Siegfried Sassoon), che intrattenne nella tenuta ospiti importanti come Charlie Chaplin e Winston Churchill. Durante la seconda guerra mondiale Trent park venne usato come prigione speciale per i generali e gli ufficiali tedeschi prigionieri. Molte stanze della villa erano fornite di microfoni nascosti e da dispositivi di ascolto per raccogliere importanti informazioni militari. In tal modo fu reso possibile lo sfortunato colpo di Stato del 20 luglio 1944. Nel 1951 la tenuta divenne l'allora Trent Park College, che diventò parte del Middlesex Polytechnic nel 1978, e quindi a sua volta, nel 1992, parte della Middlesex University. Bibliografia Audrey Nona Gamble, A History of the Bevan Family, Londra, 1924. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Trent Park Collegamenti esterni Il Sito della Middlesex University, su mdx.ac.uk. La pagina della Middlesex University su Trent Park, su mdx.ac.uk. URL consultato il 16 marzo 2008 (archiviato dall'url originale il 31 ottobre 2006). Guida della BBC su Trent Park, su bbc.co.uk.
Londýnská ústřední mešita

Londýnská ústřední mešita (anglicky London Central Mosque) je mešita v Londýně. Byla vybudována v roce 1978 podle návrhu architekta Fredericka Gibberda na pozemku, darovaného londýnským muslimům anglickým králem Jiřím VI. výměnou za pozemek, darovaný egyptským králem Farúkem I. v Káhiře pro výstavbu anglikánské katedrály. Slouží sunnitským muslimům. K mešitě přiléhá Islámské kulturní středisko, otevřené v roce 1944. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Londýnská ústřední mešita na Wikimedia Commons
London Central Mosque

London Central Mosque er en stor moske ved Regent's Park i City of Westminster i London. Den blev tegnet af sir Frederick Gibberd, og stod færdig i 1978 med en fremtrædende gylden kuppel og en høj minaret. Hovedsalen kan rumme mere end 2.000 personer. Indersiden af kuppelen er dekoreret med abstrakte mønstre, i tråd med islamisk tradition. I tillæg til bønnerum, undervisningsrum og kontorer, findes også en lille butik og en halalcafé. Ved siden af moskeen ligger et islamisk kulturcenter, som blev givet som en gave til det muslimske samfund i London, og åbnet af George 6. i 1944. Eksterne henvisninger The Islamic Cultural Centre & The London Central Mosque
London Central Mosque

Die London Central Mosque ist eine Moschee in der City of Westminster am Westrand von Regent’s Park im Nordwesten von Londons Zentrum. Sie ist die größte Moschee in London. In der Haupthalle können 5.000 Gläubige Platz finden, zusammen mit den Frauen auf der Galerie. Die Moschee ist dem Islamischen Kulturzentrum ICC angeschlossen, das von König Georg VI. im November 1944 offiziell eröffnet wurde. Das Grundstück war ein Geschenk an die Muslime im Vereinigten Königreich, im Gegenzug erhielt das Land von Georg VI. einen Platz in Kairo für die Allerheiligen-Kathedrale. Die Moschee, ein weißes Gebäude mit einer 25 m hohen, goldenen Kuppel, wurde 1977 vollendet und hat ein Minarett. Weblinks Offizielle Website
Mosquée centrale de Londres

La Mosquée centrale de Londres (en anglais : London Central Mosque), également connue comme la Mosquée de Regent's Park (en anglais : Regent's Park Mosque) est une mosquée située proche du Regent's Park à Londres. Pouvant accueillir plusieurs milliers de personnes, il s'agit d'un bâtiment emblématique du paysage architectural de la ville de Londres, identifiable à son iconique dôme doré, et d'un symbole fort de l'islam au Royaume-Uni et en Europe. La signification historique et architecturale de la London Central Mosque lui vaut en 2018 de se recevoir le Grade II*, figurant ainsi sur la liste des monuments classés au Royaume-Uni. La mosquée jouxte un centre culturel islamique inauguré par le roi George VI en 1944, le Islamic Cultural Centre. Histoire Aux origines d'une mosquée de Central London Les premières initiatives pour la construction d'une mosquée à Londres centre sont portées dès le début du XXe siècle, notamment par le parrainage de l'Aga Khan sous lequel juriste Syed Ameer Ali dirige un comité (le London Mosque Fund) pour réunir le financement d'une mosquée à Londres. Par la suite, l'irlandais Lord Headley, ouvre en 1928 un fonds solidaire (le fonds Nizamiah) avant de réunir le financement nécessaire à la construction du lieu de culte. Le roi George VI donne un terrain à la communauté musulmane du Royaume-Uni en retour du don de terres au Caire par le roi Farouk d'Égypte pour la construction d'une cathédrale anglicane. Il faut attendre le 24 octobre 1940 pour que le cabinet de guerre de Winston Churchill accorde l'acquisition d'un site du centre de Londres par la communauté musulmans, en remerciement de l'importance des musulmans au sein de la société multiculturelle du pays plongeant alors en pleine Seconde Guerre mondiale. Construction et inauguration Le choix de l'emplacement se fait en 1944, le gouvernement britannique offrant à la communauté musulmane britannique la propriété connue sous le nom de Regent's Lodge, à proximité de Regent's Park. La conception du bâtiment est confiée à l'architecte Frederick Gibberd, qui s'est notamment illustré lors de l'édification de la Cathédrale métropolitaine du Christ-Roi de Liverpool en 1962. La construction de l'édifice est achevée en juillet 1977. Les coûts des travaux, à hauteur de 6 millions de livres sterling, sont en partie financés par des dons du roi Fayçal ben Abdelaziz Al Saoud. En 1994, le roi Fahd d'Arabie saoudite finance l'extension des locaux administratifs du centre culturel. D'autres dirigeants de pays arabes font des dons à la mosquée, notamment pour des travaux. Architecture Le dôme de la mosquée est composé de segments de béton pré-fabriqué léger, revêtu d'une feuille d'alliage de cuivre de couleur dorée. En 2018, la mosquée se voit recevoir le Grade II*, figurant ainsi sur la liste des monuments classés au Royaume-Uni. Notes et références Liens externes Site officiel Ressources relatives à l'architecture : National Heritage List for England Structurae Portail de l'islam Portail de Londres Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Moscheea Centrală din Londra

Moscheea Centrală din Londra (în limba engleză London Central Mosque) este o moschee din Londra, Marea Britanie. Situată în Regent's Park, aceasta este una dintre cele mai vechi și importante edificii de cult islamic din capitala britanică. Istorie și arhitectură În anul 1940, George Lloyd, secretar de stat pentru colonii, i-a trimis un memoriu prim-ministrului Winston Churchill în care îi prezenta necesitatea construirii unei moschei la Londra. Consultându-se cu ambasadorii musulmani de la Londra și cu reprezentanții din colonii, Lloyd a argumentat faptul că o moschee era extrem de importantă din mai multe considerente: Londra avea la acel moment cea mai mare populație musulmană din Marea Britanie, dar și dintre toate capitalele europene; majoritatea locuitorilor din Imperiul Britanic erau musulmani, iar mulți dintre aceștia și-au dovedit loialitatea față de rege în războaiele purtate. Guvernul Churchill a fost de acord și a hotărât să se aloce suma de 100.000 de lire sterline pentru achiziționarea unui teren și pentru proiectul moscheii și al Centrului Islamic ce avea să fie construit. Regele George al VI-lea a hotărât să fie alocat gratuit un teren pentru moschee în schimbul donației făcute de către regele Farouk I din Egipt ce a oferit un teren în Cairo pentru construirea unei catedrale anglicane. Tot cu acordul regelui a fost fondat Centrul Cultural Islamic și s-a constituit în anul 1944 un comitet însărcinat cu elaborara proiectului moscheii. Comitetul era format din diplomați musulmani aflați la Londra, dar și din rezidenți. Proiectul a fost întârziat o bună perioadă, dar în anul 1969 a avut loc o competiție internațională a arhitecților pentru moschee. După o analiza îndelungată, câștigătorul concursului a fost Sir Frederick Gibberd. În anul 1974 au început lucrările pentru construirea moscheii după planurile lui Gibberd. Compania John Laing Group s-a ocupat de lucrări. Proiectul a fost finalizat în anul 1977, rezultând o clădire impunătoare. Moscheea Centrală din Londra are un dom auriu proeminent, un minaret înalt și o curte interioară spațioasă. Ținând cont de dimensiunea sa, se presupune că poate găzdui în același timp peste 5.000 de credincioși. În apropiere de moschee se află o cafenea și o librărie.
Центральная мечеть Лондона

Центральная мечеть Лондона (англ. London Central Mosque) — мечеть в Лондоне, расположенная в Риджентс-парке. Входит в исламский культурный центр. История появления мечети в Риджентс-парке связана с открытием исламского культурного центра королём Георгом VI в 1944 году. Строительство велось с 1974 по 1977 годы, по проекту британского архитектора Фредерика Гибберда 1972 года. Форма купола перекликается с «Королевским павильоном» в Брайтоне, созданным по проекту архитектора Джона Нэша. Строительство велось при поддержке ряда исламских государств, в частности король Саудовской Аравии пожертвовал два миллиона фунтов стерлингов. Общая стоимость сооружения составила 6,5 млн фунтов. Представляет собой основное здание, в котором располагаются два молитвенных зала, и минарет. Вмещает свыше 5 тысяч человек. Примечания Ссылки Сайт Центральной мечети Лондона
London Central Mosque

London Central Mosque (också känd som the Islamic Cultural Centre, ICC eller Regent's Park Mosque), belägen nära Regent's Park i City of Westminster, centrala norra London, England, är en moské ritad av Sir Frederick Gibberd, uppförd 1978 och med en iögonfallande kupol i guld. Huvudhallen rymmer över femtusen gudstjänstdeltagare. Se även East London Mosque Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör London Central Mosque.
Центральна мечеть Лондона

Центральна мечеть Лондона (англ. London Central Mosque) - мечеть Лондона, що розташована на краю Ріджентс-парк. Історія 1937 року проєкт був профінансований Нізамом з Хайдарабаду, а камінь основи мечеті був закладений у п’ятницю 4 червня 1937 року, Його Святістю князем Азамом Джа. 1954 - 1967 рр. було розглянуто кілька проєктів мечеті. Надходили тривалі заявки на планування, але необхідне схвалення не було надано. У 1969 року мечеть була спроєктована англійським архітектором Фредеріком Гіббердом. Були надані пожертви для будівництва від короля Саудівської Аравії Фейсала ібн Абдель Азіз Аль Сауда. Відкриття відбулося 1977 року.
Cranfield University

Die Universität Cranfield (englisch Cranfield University) ist eine britische Universität mit Campus in Cranfield und Shrivenham in Oxfordshire. Die Universität bietet Aufbaustudiengänge (postgraduales Studium) im Bereich von Technologie und Management an. Die Universität hat als einzige Universität des Vereinigten Königreichs einen eigenen Flugplatz. Dieser findet im Rahmen der Studienrichtung Luft- und Raumfahrt Verwendung und verfügt über eine 1800 Meter lange Landebahn. Geschichte Die Universität wurde 1946 als College of Aeronautics auf dem Stützpunkt der Royal Air Force in Cranfield, 75 km nordwestlich von London, gegründet. 1967 wurde die Managementschule gegründet, 1969 das Cranfield Institute of Technology. 1975 wurde das seit 1963 bestehende National College of Agricultural Engineering in Silsoe eingegliedert. Auch das Royal Military College of Science (RMCS) wurde eingegliedert. Seit 1993 trägt die Universität die offizielle Bezeichnung Cranfield University. Das College am Standort in Silsoe in Bedfordshire wurde 2009 geschlossen und die entsprechenden Aktivitäten wurden nach Cranfield verlegt. Dame Barbara Young, Baroness Young of Old Scone war von 2010 bis 2020 Kanzlerin der Universität. Organisation Die Universität bietet ausschließlich Aufbaustudiengänge, postgraduale Weiterbildungen sowie Forschung und Lehre an. 2019/2020 waren ca. 4.800 Studierende eingeschrieben. Die Hochschule ist akkreditiert nach EQUIS, AACSB und AMBA. Cranfield hat ein weltweites Alumni-Netzwerk von über 10.000 Mitgliedern. Die Cranfield University hat folgende Fakultäten („Schools“): Cranfield School of Applied Sciences Cranfield School of Engineering Cranfield School of Management Cranfield University at Shrivenham Die Cranfield School of Management ist die Business School der Cranfield University und genießt weltweit eine hohe Reputation. Zahlen zu den Studierenden Im Studienjahr 2022/2023 nannten sich von den 5430 Studenten der Cranfield University 1610 weiblich (29,7 %) und 3785 männlich (69,7 %). 2019/2020 waren es 4825 Studierende gewesen. Ranking Cranfield School of Management The Economist 2011, European Business Schools: 1. Platz UK Financial Times 2009, European Business Schools: 13. Platz (2. Platz innerhalb UK) [1] Wall Street Journal 2009, MBA-Ranking weltweit: 3. Platz Financial Times 2009, MBA-Ranking weltweit: 35. Platz (6. Platz innerhalb UK) Das MBA-Programm der Cranfield University School of Management ist eines der ältesten in Europa und wurde im September 2009 vom Wall Street Journal zum weltweit 3. besten MBA Programm geranked. Weblinks Homepage der Universität Cranfield University prospectus Einzelnachweise
Università di Cranfield

La Cranfield University è un'università inglese che offre corsi di laurea esclusivamente di secondo livello. Storia La Cranfield University fu fondata nel 1946 come College of aeronautics. Un ruolo importante nello sviluppo del college fu svolto da Roxbee Cox. Nel 1967 fu fondata la School of management; successivamente fu presentata la domanda per l'ottenimento d'un decreto reale che concedesse all'ente la possibilità di rilasciare titoli di laurea. Quando questi furono concessi nel 1969, Cox divenne preside fino al 1997 e rinominò l'istituto in Cranfield Institute of Technology. Nel 1975 il National College of Agricultural Engineering, fondato nel 1963 a Silsoe, Bedfordshire, fu unito a Cranfield e gestito come Silsoe College. Nel 1984 venne instaurata un partenariato accademico con il Royal Military College of Science di Shrivenham e dal 2009 è stata conosciuta come "Cranfield Defence and Security". Nel 1993, il decreto reale venne modificato e l'istituto cambiò il nome in Cranfield University. Un decennio più tardi, nel 2003, l'università iniziò a proporre esclusivamente corsi di laurea di secondo livello. Struttura L'università presenta due campus, a Cranfield e a Shrivenham. Il campus di Cranfield si trova a circa 80 km a nord dal centro di Londra, mentre il campus di Shrivenham si trova a circa 117 km a ovest di Londra, adiacente al villaggio di Shrivenham, a 11 km da Swindon. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla Cranfield University Collegamenti esterni Sito ufficiale, su cranfield.ac.uk. (EN) Sito ufficiale, su cranfield.ac.uk. Università di Cranfield, su ISIL.
Universidade de Cranfield

A Universidade de Cranfield é uma universidade pública britânica de pós-graduação e pesquisa especializada em ciência, engenharia, tecnologia e gestão. Ela possui dois campi: o campus principal fica em Cranfield, Bedfordshire, e o segundo, na Academia de Defesa do Reino Unido, em Shrivenham, no sudoeste de Oxfordshire. O campus principal é único no Reino Unido e na Europa a ter um aeroporto semi-operacional (Aeroporto de Cranfield) no campus. A Universidade de Cranfield é proprietária e opera o aeroporto. As instalações do aeroporto são usadas pelas próprias aeronaves da Universidade de Cranfield no curso de ensino e pesquisa aeroespacial. Referências Ligações externas Cranfield University website Cranfield Technology Park Cranfield Students Association
Университет Крэнфилда

Университет Крэнфилда (англ. Cranfield University) — франко-британский научно-исследовательский университет, входящий в систему послевузовского профессионального образования, крупнейший центр прикладных исследований, разработок и дизайна в Европе. Основной кампус находится в Крэнфилде, Бедфордшир (единственный в Великобритании имеющий собственный аэропорт и собственные самолёты, используемые в ходе обучения и исследований по программе аэрокосмических технологий). Второй кампус оборонного колледжа управления и технологий располагается во Франции (Париж) аэропорт Шарль-де-Голля. На протяжении всей своей 60-летней истории университет специализируется на подготовке специалистов инженеров высшего уровня и управляющих в сфере научно-технических разработок. Программы высшего образования Aerospace courses — Курсы отделения Аэрокосмических технологий Environment and Water courses — Курсы отделения Защиты окружающей среды и Водных пространств Automotive and Motorsport courses — Курсы отделения Автомобильные и Мотоспорта Health courses — Курсы отделения Здоровья Computing and IS courses — Курсы отделения Компьютерных наук и Информационных систем Management courses — Курсы отделения Менеджмент Defence courses — Курсы отделения Защиты Manufacturing courses — Курсы отделения Производства Engineering courses — Курсы отделения Инженерии Safety, Risk and Reliability courses — Курсы отделения Безопасности, Риска и Надёжности Ссылки Cranfield University. University Profile (англ.). SI-UK Education Council. Дата обращения: 7 февраля 2012. Архивировано 18 мая 2012 года.
Embassy Gardens

Embassy Gardens is a residential and business development built by Ballymore Group in the Nine Elms regeneration zone in London, England, surrounding the United States Embassy building opened in 2017. It features the transparent Sky Pool for swimming, which is suspended 115 feet (35m) in the air between the development's prominent buildings. On 16 February 2012, Wandsworth Council approved Ballymore Group's plans for the 15-acre development. Embassy Gardens was intended to provide "up to 1,982 new homes alongside shops, cafes, bars, restaurants, business space, a 100 bed hotel, a health centre, children's playgrounds and sports pitches". In 2014, it was reported that Ballymore had engaged Lazard and CBRE Group to raise about €2.5bn to fund the Embassy Gardens development. In June 2017, 25 apartments were released for sale by EcoWorld Ballymore with prices for the homes that overlook a sky pool starting at £1million. The outdoor swimming pool is suspended 10 storeys high and acts as a bridge between two apartment blocks. It enables residents to swim between two buildings with views of the London Eye and Westminster Palace. The lead architects were Sara Grohmann and Alex Whitbread, of Feilden Clegg Bradley Studios. In March 2021, Embassy Gardens residents were reported by the Financial Times as feeling "trapped" in their apartments, with one resident reporting that the service charge had increased 58% in five years to an annual charge of just over £6,500. This was an increase of between 10% and 15% per annum, well above the UK's inflation rate of 2.9% per annum during that period. Sky Pool The "Sky Pool" is a swimming pool that acts as a 14-metre (46 ft) bridge between two high-rise buildings at Embassy Gardens. It is 35 metres (115 ft) above the ground, and it was the first "floating pool" of its kind. It is for residents, and is not open to the general public. References External links Official website
Clapham Grand

The Grand (previously The Grand Theatre) is a Grade II listed building on St John's Hill, near Clapham Junction in Battersea, South London. It was designed by Ernest Woodrow and was first opened in 1900 as The New Grand Theatre of Varieties. The theatre was built for a consortium which was led by the well-known music hall artistes Dan Leno, Herbert Campbell, Harry Randall, and Fred Williams. Today, it is a nightclub, live music venue, theatre and event space. History The venue opened on Monday 26 November 1900 as "The New Grand Theatre of Varieties", with a music hall production featuring many well-known artistes of the time. When the theatre opened it had a capacity of 3,000 and a stage 68 by 28 feet (20.7 by 8.5 m). The Grand continued to be a successful music hall and variety venue for 40 years. In 1927, the theatre was fitted for cinema use though was known as The Grand Theatre, as it still mainly staged variety shows. From 8 May 1950, The Grand went on to become a full-time cinema after it was purchased by the Essoldo Cinema chain and was renamed Essoldo Cinema. The Essoldo Cinema closed on 31 August 1963 and became the Essoldo Bingo Club on 11 October 1963 which was later taken over by Classic Cinemas who renamed it Vogue Bingo Club. During this time, they built a false ceiling, cutting off the upper parts of the theatre. From 1972 until 1979, Mecca Bingo took over as the final bingo operator. The building remained closed until 1989 when it was bought by The Mean Fiddler group to be transformed into a live music venue. Due to licensing issues the venue did not open until 17 December 1991. During the 10-year closure, the false ceiling was removed and the building was restored and redecorated. Mean Fiddler closed on 20 July 1997 after being mostly unsuccessful as a music venue and was then purchased by pub chain J.D.Wetherspoon. J.D.Wetherspoon was refused a licence after a public enquiry but refused to sell the property when actors Corin Redgrave and Vanessa Redgrave put forward plans to restore the building back to its original use. The Grand is now an independently run venue which functions as a nightclub, live music venue, theatre and event space. Some of the acts to have performed at The Grand include; The Kinks, Chuck Berry, The Temptations, Zaïko Langa Langa, Siouxsie and the Banshees, Echo and the Bunnymen, Madness, Public Enemy, Jamiroquai, Peter Hammill, Chipmunk, Paul Weller, Oasis, Muse, Hole, The Verve and Jamie Cullum, The Jam and Brian May. It was also used as the studio location for the first series of the television show Taskmaster, with subsequent series using a studio set replicating the venue's interior. It is owned by Howard Spooner. References External links "Clubs in Clapham, Clapham Clubs, Night Clubs in Clapham, Clapham Night Club | The Grand Clapham South West London". claphamgrand.com. Retrieved 10 September 2016. "Theatres and Halls in Clapham Junction and Battersea". arthurlloyd.co.uk. Retrieved 10 September 2016.