NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pickford’s House Museum

Pickford’s House Museum ist ein denkmalgeschütztes Stadthaus im Stil der georgianischen Architektur in Derby, das im Jahre 1770 der Architekt Joseph Pickford (1734–1782) für sich und seine Familie gebaut hat. Es befindet sich im Besitz der Stadt und wird vom Stadtrat verwaltet. Das 1988 eröffnete Museum zeigt die historische Einrichtung des Hauses im Laufe der letzten 250 Jahre, zudem gibt es eine Galerie für Wechselausstellungen und eine Sammlung von Papiertheatern aus der Zeit um 1800. Weblinks Pickford’s House – Derby Museums Einzelnachweise
Pickford's House Museum

Pickford's House Museum of Georgian Life and Costume is in Derby, England. It is named after architect Joseph Pickford, who built it as his family home in 1763–65. It was opened as a museum in 1988. The building is Grade I listed. History Pickford's House, at No 41 Friar Gate Derby, is an elegant Georgian town house built by the prominent architect Joseph Pickford in 1763-65 for his own family. When Pickford died he left the house to his son Reverend Joseph Pickford who had the house extended and divided into two properties in 1812 when his mother died. He left the house to his cousin William Pickford in his will in 1836. William promptly mortgaged the house and by 1850 it was sold to William Evans (1788–1856) of Allestree Hall. His son Sir Thomas William Evans 1st Bt, who was also a politician, sold it in 1879 to Frederick Ward who sold it to William Curgenven, the first of a number of surgeons to own it. In 1977 it was upgraded from Grade II to Grade I. It was purchased in 1982 by Derby City Council. The council did not pay enough attention to its Grade I status and they removed chimneys, floors and walls without applying for permission. Pickford's House has been run by Derby Museums Trust since October 2012. The Museum The museum that was established in 1988 shows the accommodation of a late Georgian professional person. The ground floor is furnished as it might have been in Pickford's time together with displays of eighteenth and nineteenth century costume. "Pickford's House" was intended to showcase his work, with the intention of securing new contacts. It was also his residence. Unlike many houses open to the public this was not owned by a member of the aristocracy but by a professional. The relative luxury of the Pickford family bedroom and dressing room which are decorated as they would have been in 1815 can be compared with the servants' bedrooms above. The house also has kitchens, scullery and laundry that are kept as they might have been in 1830. At the rear of the property Pickford had his builder's yard, access being by a driveway to the right of the property. The cellar of the property is decorated as a 1940s bomb shelter. The museum is also home to a collection of model toy theatres that were gathered by Frank Bradley. See also Grade I listed buildings in Derbyshire Listed buildings in Derby (northern area) References External links Pickford's House Museum - official site
Pickford's House Museum

Pickford's House Museum (del inglés: Pickford's House Museum of Georgian Life and Costume), nº 41 de lo Friar Gate, Derby, es una elegante casa de estilo georgiano construida por el destacado arquitecto inglés Joseph Pickford en 1770 para su propia familia. La planta baja se presenta como podría haber sido en el tiempo de Pickford, juntamente con muestras de vestuario de los siglos XVIII y XIX.​ Es poseído y gestionado por el Ayuntamiento de Derby. «La Casa de Pickford» fue construida con la intención de mostrar su trabajo y conseguir nuevos contactos. También fue su residencia. En la parte trasera de la propiedad, había el patio de su constructor, y el acceso era por un camino de entrada a la derecha de la propiedad. Referencias Enlaces externos Pickford's House Museum - sitio oficial Pickford's House information
Musée de la maison de Joseph Pickford

Le musée de la maison de Joseph Pickford, de son nom complet en anglais : Pickford's House Museum of Georgian Life and Costume, est un musée consacré à l'époque georgienne situé à Derby, en Angleterre. Histoire Pickford's House, au 41 Friar Gate à Derby, est une élégante maison de ville (townhouse) de style georgien, construite par l'architecte Joseph Pickford en 1770 pour sa propre famille. À sa mort, la demeure passe au pasteur Joseph Pickford, qui étendit l'édifice et le divise en deux propriétés. Il légue par testament la maison à son cousin William Pickford, en 1844. Rapidement, celui-ci l'hypothéque et, en 1850, elle est vendue à William Evans (1788-1856), figure du parti whig qui vit à Allestree Hall. Son fils, Thomas William Evans, qui a également une carrière politique, la vend en 1879 à Frederick Ward, qui la revend à W. S. Curgenven, lequel est le premier d'une série de chirurgiens qui s'en transmettent la propriété. En 1977, la demeure est élevée du grade I au grade II des monuments classés britanniques. Elle est achetée en 1982 par le conseil municipal de Derby qui, faute d'avoir prêté assez d'attention à son statut, en enlève cheminées, planchers et murs sans l'autorisation préalable requise. Musée Le musée de la maison de Joseph Pickford, ouvert en 1988, montre le cadre de vie d'un membre des professions libérales de la fin de l'époque georgienne. Le rez-de-chaussée, meublé comme il aurait pu l'être du temps de Pickford, présente en même temps des costumes du XVIIIe siècle et du XIXe siècle. Le musée abrite en outre une collection de modèles réduits de théâtre, jouets rassemblés par Frank Bradley. La maison de Pickford avait pour finalité de démontrer les capacités d'architecte de son propriétaire, tout en favorisant l'élargissement de ses relations sociales. C'était en même temps sa résidence familiale. À la différence de beaucoup des demeures aujourd'hui ouvertes au public, elle n'était pas la propriété d'un membre de l'aristocratie mais des professions libérales. Le luxe relatif de la chambre à coucher et du cabinet de toilette des Pickford, qui sont aménagés comme ils l'auraient été en 1815, peut être comparé avec les chambres des domestiques, à l'étage supérieur. La maison disposait aussi de cuisines, d'une arrière-cuisine et d'une buanderie, pièces qui sont maintenues dans l'état où elles auraient pu être en 1830. À l'arrière de l'édifice s'étendait une cour accessible par une allée sur la droite de la propriété. La cave est aménagée comme un abri anti-aérien des années 1940. La maison est gérée par la municipalité de Derby, qui en est propriétaire. Notes et références Liens externes (en) Pickford's House Museum, site officiel (en) Pickford's House, informations Portail des musées Portail de l’Angleterre Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Pickford's House Museum

Il Pickford's House Museum of Georgian Life and Costume sito al n° 41 di Friar Gate a Derby è una elegante casa georgiana costruita dall'architetto Joseph Pickford nel 1770 per la sua famiglia. Il museo, di proprietà e gestito dal Comune di Derby, illustra la sistemazione di un professionista del periodo tardo georgiano: il pianoterra è arredato come sarebbe stato al tempo di Pickford, e vi è anche presenta un'esposizione di abiti del Settecento e dell'Ottocento. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Pickford's House Museum Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su derbymuseums.org.
Дом-музей Пикфорда

Дом-музей Пикфорда (англ. Pickford's House Museum) — музей в Дерби, расположенный в георгианском здании, построенном архитектором Джозефом Пикфордом (англ. Joseph Pickford) в 1760 году для собственной семьи (в дальнейшем он демонстрировал свой дом богатым клиентам как образец своей работы). В здании расположен музей костюма и истории георгианского времени. В доме на первом этаже меблированы гостиная, столовая, комната, спальня и гардеробная, кухня и прачечная, погреб, кладовая, а также спальня слуги (с соломенным тюфяком). Один из подвалов обставлен как бомбоубежище 1940-х годов. Экспозиция верхних этажей посвящена кукольным театрам, истории их существования. С апреля 2006 года музей открыт только для организованных групп, несмотря на существовавшие протесты. Примечания
Pickford's House Museum

Pickford's House Museum är ett museum i Derby, England. Byggnaden uppfördes av arkitekten Joseph Pickford som byggde den åt sin familj år 1770. De georgianska hus som är tillgängliga för allmänheten är herrgården med den stora festsalen och svepande trappor med dyra möbler och tavlor. I Pickfords House får man se medelklassens historia, boende och inredningar. Hur servicepersonalen levde på 1830-talets illustreras i köket, grovköket, källaren och i skafferiet. På den mellersta våningen har man återskapat sovrummet och omklädningsrummet som det såg ut år 1815. Besökare kan se de två sidorna av livet i ett Pickfordhushåll, komforten i familjerummen som kontrasterar mot levnads- och arbetsvillkor för de anställda. Utanför museet finns även en trädgård och en trädgård med olika doftande växter. Referenser Noter
Будинок-музей Пікфорда

Будинок-музей Пікфорда (англ. Pickford's House Museum) — музей в Дербі, розміщений у будівлі, побудованій архітектором Джозефом Пікфордом (англ. Joseph Pickford) у 1760 році. Будинок споруджений у георгіанському стилі для власної сім'ї, проте надалі архітектор демонстрував його багатим клієнтам як зразок власної роботи). У будівлі розташований музей костюма та історії георгіанського часу. У будинку на першому поверсі мебльовані вітальня, їдальня, кімната, спальня і гардеробна, кухня і пральня, погріб, комора, а також спальня слуги (із солом'яним матрацом). Один із підвалів обставлений як бомбосховище 1940-х років. Експозиція верхніх поверхів присвячена ляльковим театрам, історії їх існування. З квітня 2006 року музей відкритий тільки для організованих груп, незважаючи на численні протести. Примітки
Wong Kei

Wong Kei (Chinese: 旺記; pinyin: wàng jì; Jyutping: wong6 gei4) is a Chinese restaurant in London's Chinatown, once described as "the rudest restaurant in London". It is one of the largest Chinese restaurants in the UK with seating for around 500 diners. Restaurant Wong Kei was once known for the rudeness of its staff, who would shout "Sit down with them!" or "Go upstairs!" to arriving patrons, insult customers who asked for a knife and fork, and chase those who failed to leave a sufficient tip. This aspect was seen as a positive and enjoyable feature rather than a criticism of the restaurant. After a renovation, the restaurant reopened in 2001 with friendlier waiters, and when it reopened under new management in March 2014, new owner Daniel Luc said: "Maybe there was an issue with rude staff 20 to 30 years ago, but I don't think so any more. I don't know whether that's a good thing or not." Building Wong Kei originally occupied two shops on nearby Rupert Court but is currently situated at 41–43 Wardour Street. This building was originally built by Willy Clarkson (1861–1934), at the time a well-known theatrical wig-maker and costumier. It was designed by the architect H. M. Wakeley in a mixed Baroque and Art Nouveau style. Sarah Bernhardt laid the foundation stone in 1904 and Sir Henry Irving laid the coping stone in 1905. Clarkson's business operated there from 1905 until it ceased trading in 1940. The building retains an original clock over the entrance, advertising it as the premises of a Costumer and Perruquier (one who makes and sells wigs). In 1966, a blue plaque was fixed to the façade to commemorate Clarkson. When Terence Dalley sketched the building in 1972, another Chinese restaurant, Lee Ho Fook, occupied the ground floor. See also List of Chinese restaurants References External links History of the Building and Clarkson's Wigs
National Tramway Museum

National Tramway Museum er Englands nationale sporvejsmuseum og beliggende i Crich i Derbyshire. Museet, der åbnede i 1963, råder over en ca. 1,3 km normalsporet linje og over 60 sporvogne fra både Storbritannien og resten af verden. Ekstern henvisning Crich Tramway Village – officiel website for National Tramway Museum
National Tramway Museum

Le National Tramway Museum, ou couramment Crich Tramway Village, est un musée du tramway et parc d'attractions, situé à Crich, dans le Derbyshire, au Royaume-Uni. La Tramway Museum Society a été fondée en 1955 et le musée du Tramway de Crich a ouvert ses portes en 1963. Historique Le musée possède plus de 60 tramways, fabriqués entre 1873 et 1982. Une ligne de tramway-musée de 1,3 km est présentée dans un environnement urbain ancien reconstitué pour le musée, comprenant un pub, un café, une forge, une confiserie et un dépôt de tramways. Le musée est privé et appartient à la Tramway Museum Society. Les tramways viennent principalement du Royaume-Uni, mais on trouve également des tramways de Berlin et de Porto, entre autres. Les tramways britanniques ont circulé dans les villes jusque dans les années 1960. La majeure partie du réseau de tramways en Grande-Bretagne a été fermée dans les années 1950. Le dernier en activité fut le tramway de Glasgow Corporation, dont le service a duré jusqu'en 1962. Aujourd'hui, parmi les anciens réseaux de tramways, seul subsiste le tramway de Blackpool, mais de nouveaux réseaux de tramways de nouvelle génération sont entrés en service au Royaume-Uni, parmi lesquels Croydon Tramlink, Sheffield Supertram, West Midlands Metro, Edinburgh Tramway, Manchester Metrolink et Nottingham Express Transit. La voie ferrée du musée de Crich reprend en grande partie celle d'un ancien chemin de fer industriel, construit par George Stephenson pour transporter le calcaire de la carrière à ciel ouvert de Cliff jusqu'au chemin de fer du North Midland à Ambergate. Celui-ci avait un écartement de 1 000 mm, mais il a été reconstruit pour les tramways en écartement standard. Collection Le musée possède plus de 80 tramways dans sa collection. La majorité d'entre eux sont des tramways électriques à deux étages construits entre 1900 et 1930 pour être utilisés dans un grand nombre de villes britanniques, mais la collection comprend également des tramways d'avant 1900 tirés par des chevaux ou à vapeur, et aussi des véhicules plus récents ou construits pour d'autres villes à travers le monde. La plupart des voitures sont en état de marche et utilisées sur la voie ferrée du musée, tandis que d'autres sont restaurées dans un état statique, exposées dans le grand hall ou ailleurs sur le site. Quelques-unes sont stockées dans un état non restauré, certaines d'entre elles se trouvant dans l'atelier et entrepôt hors site du musée, à Clay Cross. Sources et références Liens externes Site officiel Portail des musées Portail des transports en commun Portail du chemin de fer Portail de l’Angleterre
Crich-i Villamos Múzeum

A Crich-i Villamos Múzeum egy villamos múzeum az angliai Crich faluban. Elhelyezkedése Közép Anglia nemzeti parkjának tövében található Crich. A kis falu fő látványossága a villamos múzeum (Crich Tramway Village), amely 2009-ben ünnepelte 50 éves fennállást. 1959-ben a Tramway Museum Society először látogatta meg az akkor már használaton kívüli bányát, mint a múzeum egy lehetséges helyét. A bánya ideális helyszínnek bizonyult, a meglévő vágányhálózat felhasználható volt a múzeum számára. A múzeum gerince a területen végighúzódó villamos pálya, ahol egész nap fel-alá közlekednek a szerelvények. A területen található egy nagy depó, ahol a villamosokat tárolják, egy kiállítóterület és műhely, ahol a restaurálást, felújítást végzik. A járműállomány főleg régi angol villamosokból áll, de találunk több német és amerikai járművet is. A múzeum egész napos programot próbál nyújtani a látogatóknak. A főutcán található korhű boltokban az 50-es, 60-as éveknek megfelelő termékeket árulnak, de be lehet ülni a helyi teázóba, vagy egy restaurált pubba egy sörre vagy ebédre. A bejáratnál minden látogató kap egy korabeli egypennyst, amelyért az első utazáskor kap egy napijegyet. Ezek után annyit utazhat a villamosokkal, amennyit kedve tartja. Az utazásra egy 1,5 km hosszú pálya áll rendelkezésre, egy meglehetősen lankás területen. A vonal az alsó részen a helyreállított utcáról indul, elhalad a depó mellett, fonódott vágányon áthalad egy szép viktoriánus öntöttvas híd alatt. A vonal két vágányon halad tovább majd egyvágányúra szűkül. Ezek után következik egy kerülőállomás, majd a végállomás. Az egyvágányú részen régi tokenes biztosítóberendezés működik, minek a lényege, hogy az egyvágányú szakaszon az a villamos haladhat, akinél a token (kis tábla) van. A vonal utolsó része hegyoldalban halad, ahonnan gyönyörű kilátás nyílik a völgyre. A belső kiállítóhelységeken láthatunk korabeli villamosokat, villamos közlekedéssel kapcsolatos tárgyakat (jegyárusító bódé, felsővezeték szerelvények, kitérő szívdarabok), illetve a villamosszín is teljes egészében bejárható és megtekinthető az összes éppen nem üzemelő villamos. Külön részen a műhely feletti galériára is felmehetünk ahol éppen a restaurálás menete szemlélhető. Fotósok számára sok érdekes hely található a parkban, mint a felüljáró, vagy a pálya melletti magas sziklaszirt, amelyek remek fotós helyeket nyújtanak. Nagycsaládosok az állomások közötti gyalogutakon barangolhatnak az erdőben, gyerekek villamosozás között a játszótéren múlathatják az időt. Források Csongor. "http://nygma.hu" (magyar nyelven). Hozzáférés: 2010. január 26.. : External link in |title= (súgó) - a szerző engedélyével! További információk Hivatalos weboldal (angolul) Topical pictures of the Museum (angolul) The London County Council Tramways Trust —- responsible for the restoration of London nos. 1, 106, 159, 1622 (angolul) The Tram Centre —- all sorts of information can be found here on all types of trams (angolul) Photographs and Information from Strolling Guides (angolul) Képek (angolul)
Национальный музей трамвая

Национальный музей трамвая, Национальный трамвайный музей (англ. National Tramway Museum, также англ. Crich Tramway Village) — музей под открытым небом, находящийся в городе Крич (англ. Crich), Англия. Трамваи, которые размещаются в музее, задействуются на улицах разных городов страны. Большинство трамваев в музее использовались в Великобритании до 1960-х годов. Многие экспонаты музея были сохранены и восстановлены. Благодаря большому количеству экспонатов (свыше 60), представленных в музее, входит в число одной из самых крупных коллекций трамваев. Вниманию посетителей представлены модели на электричестве и пару, включая созданные в период с 1900 по 1930 год. Все они поддерживаются в рабочем состоянии, и у клиентов есть возможность на них прокатиться. История До Второй Мировой войны трамваи являлись важным видом общественного транспорта во многих городах Англии и за её пределами. После крупнейшего вооружённого конфликта трамваи постепенно стали терять популярность. Большинство трамвайных сетей в Соединенном Королевстве были закрыты к 1962 году. Только один трамвай (Blackpool) по данным на начало апреля 2017 года всё еще работает. Изначально музей обслуживался волонтёрами и носил название Crich Tramway Village. В 1980 году также стал именоваться Национальным трамвайным музеем. В 1990-м был удостоен награды Совета по музеям, библиотекам и архивам (англ. Museums, Libraries and Archives Council), отметившего профессиональную работу. В 1995-м, когда музей отмечал своё пятидесятилетие, количество экспонатов превысило отметку в 60 трамваев, а сама организация внесла значительный вклад в освящение истории этого вида транспорта в стране. В 1963 году Национальный трамвайный музей получил статус благотворительной организации. В тот же год в одной из достопримечательностей города Дерби, Зале Заседаний (англ. Assembly Rooms), произошёл пожар, распространившийся на фасад. Его уцелевшие части были переданы данному музею. Примечания
National Tramway Museum

National Tram Museum, eller Crich Tramway Village, är ett spårvägsmuseum och en museispårväg i Crich i Derbyshire i Storbritannien. Museet har fler än 60 spårvagnar, som är tillverkade 1873–1982. Det driver en museispårväg på 1,3 kilometer, som ligger i en av museet uppbyggd äldre stadsmiljö med pub, kafé, smedja, godisbutik och spårvagnsdepå. Museet ägs av föreningen Tramway Museum Society. Spårvagnarna är huvudsakligen från Storbritannien, men det finns också spårvagnar från bland andra Berlin och Oporto, De brittiska spårvagnarna kördes i städer i Storbritannien fram till 1960-talet. Flertalet spårvägsnät i Storbritannien lades ned under 1950-talet. Det sista att stänga ned var Glasgow Corporation Tramways 1962. Idag är det av äldre spårvägsnät enbart Blackpools spårväg som upprätthålls, men flera nya har tagits i bruk, till exempel Croydon Tramlink, Sheffield Supertram, West Midlands Metro, Edinburghs spårväg, Manchester Metrolink och Nottingham Express Transit. Museispårvägen är till stor del en tidigare industrijärnväg, som George Stephenson byggde för att transportera kalksten från dagbrottet Cliff Quarry till North Midland Railway i Ambergate. Denna hade 1000 millimeters spårvidd, men den har sedan byggts om för normalspåriga spårvagnar. Tramway Museum Society grundades 1955 och kunde 1963 öppna museispårvägen i Crich. Bildgalleri Källor Noter Externa länkar Crich Tramway Villages webbplats Wikimedia Commons har media som rör National Tramway Museum.
Kostel svatého Martina (Canterbury)

Kostel svatého Martina je starobylý farní kostel anglikánské církve v Canterbury, který se nachází nedaleko centra města. Je uznáván jako nejstarší církevní budova v Británii, která je stále používána jako kostel, a nejstarší existující farní kostel v anglicky mluvícím světě. Kostel byl původně zasvěcen Martinovi z Tours. Vznikl jako soukromá kaple královny Berthy Kentské (zemřela v roce 601 nebo později). Královna Bertha byla křesťanská franská princezna, která přijela do Anglie, aby se stala manželkou kentského krále Æthelberhta Kentského. Ten, ač sám pohanem, jí dovolil pokračovat v praktikování jejího náboženství tím, že nechal zrenovovat římsko-britskou budovu, a to asi roku 580, jistě před rokem 597. Kostel je spolu s katedrálou v Canterbury a opatstvím svatého Augustina součástí Světového dědictví UNESCO. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku St Martin's Church, Canterbury na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Martina (Canterbury) na Wikimedia Commons
St Martin's Church (Canterbury)

St. Martin's Church eller Sankt Martins kirke i Canterbury er den sognekirke i England, som længst har været i kontinuerlig brug. Den blev bygget som et privat kapel for dronning Bertha af Kent i det 6. århundrede, før Augustin kom som missionær. Hun var kristen, da hun kom til England sammen med sin kapellan, biskop Liudhard. Hendes mand, Æthelbert af Kent, lod henne praktisere sin religion. Han gav hende en kirke, som ifølge Beda den ærværdige skal have været i brug mod slutningen af romertiden, men som havde stået tom længe. Det er muligt at St. Martins kirke står på samme sted; planen er ikke romersk, men der er brugt romerske tegl, og den kan være bygget af kristne angelsaksere lige efter at romerne trak sig tilbage. Kirken er viet til Sankt Martin af Tours. På kirkegården er grave fra flere fremtrædende lokale familier og kendte som Thomas Sidney Cooper og Mary Tourtel. Engang før 1844 fandt man Canterbury-St Martin's-skatten, der består af otte guldmønter fra angelsaksisk tid.