Nejvyšší soud Spojeného království

Nejvyšší soud Spojeného království (Supreme Court of the United Kingdom, UKSC) je nejvyšším odvolacím soudem Spojeného království, a vrcholem soudní soustavy. Byl zřízen roku 2009, kdy nahradil Odvolací výbor Sněmovny lordů (Appellate Committee of the House of Lords), který do té doby vykonával funkci nejvyšší soudní instance. Soud tvoří dvanáct soudců, kteří navazují na tradici a standardy bývalých „Law Lords“, avšak působí zcela odděleně od vlády i parlamentu. Zřízení soudu představovalo významný ústavní krok k posílení institucionální nezávislosti soudní moci ve Spojeném království. Historie Myšlenka zřízení samostatného Nejvyššího soudu Spojeného království se začala výrazněji prosazovat na počátku 21. století v souvislosti s debatami o modernizaci britského ústavního systému a posílení principu dělby moci. Královská komise pro reformu Sněmovny lordů ve své zprávě z roku 2000 uvedla, že tradiční britské ústavní uspořádání nikdy striktně neoddělovalo moc zákonodárnou a soudní, a neshledala důvod, proč by horní komora parlamentu nemohla i nadále vykonávat své soudní pravomoci. Vláda Tonyho Blaira zpočátku zastávala obdobný postoj a ve svém programovém dokumentu deklarovala záměr zachovat soudní funkce Sněmovny lordů. V roce 2003 však svůj přístup přehodnotila a oznámila záměr převést pravomoci Odvolacího výboru Sněmovny lordů na nově zřízený Nejvyšší soud. Téhož roku zveřejnila návrh reformy s názvem Constitutional Reform: The Supreme Court for the United Kingdom. Hlavním argumentem pro vznik nové instituce byla snaha o zřetelnější oddělení soudní a zákonodárné moci a posílení nezávislosti soudnictví. Dalším důvodem byly praktické a organizační problémy spojené s výkonem soudních funkcí v rámci stávající parlamentní struktury. Právní základ pro vznik soudu vytvořila část III zákona Constitutional Reform Act z roku 2005. Tento zákon stanovil existenci nové instituce, která začala plně fungovat po dokončení rekonstrukce budovy Middlesex Guildhall. K tomu došlo dne 1. října 2009, kdy byla soudní moc formálně oddělena od svého tradičního působiště v budovách parlamentu a převedena do samostatného sídla Nejvyššího soudu. Prvními soudci Nejvyššího soudu se stali dosavadní Law Lords, kteří dosud fungovali v rámci Sněmovny lordů. Po dobu výkonu funkce soudce Nejvyššího soudu nesměli zasedat ani hlasovat ve Sněmovně lordů. Po odchodu do důchodu z Nejvyššího soudu se mohli do Sněmovny lordů vrátit jako její plnoprávní členové. Nově jmenovaní soudci Nejvyššího soudu však již členství ve Sněmovně lordů nezískávají. Kompetence Nejvyšší soud projednává odvolání v právních otázkách zásadního veřejného významu. V občanskoprávních věcech je vrcholnou odvolací instancí pro celé Spojené království, zatímco v trestních věcech vykonává tuto funkci pro Anglii, Wales a Severní Irsko. Soud rovněž rozhoduje spory týkající se devoluce, tedy výkonu přenesených pravomocí autonomních orgánů Skotska, Walesu a Severního Irska. Tato agenda byla na Nejvyšší soud převedena ze Soudní komisi Soukromé rady (Judicial Committee of the Privy Council). Nejvyšší soud může projednat věc pouze tehdy, pokud byla předtím vydána odpovídající rozhodnutí nižších soudů nebo pokud byla otázka předložena některým z oprávněných subjektů podle zákona. Jmenování soudců V případě uvolnění soudcovského místa svolá lord kancléř nezávislou výběrovou komisi, jejímž předsedou je předseda Nejvyššího soudu. Ta veřejně vyhlásí výběrové řízení a přijímá přihlášky od širokého okruhu uchazečů, včetně osob, které dosud nepůsobí jako soudci na plný úvazek. Součástí přihlášky je osobní prohlášení, ukázky odborné činnosti a doporučení nezávislých hodnotitelů. Uchazeči jsou následně posuzováni výhradně na základě odborných kvalit a nejvhodnější kandidáti jsou pozváni k pohovoru před výběrovou komisí. Po ukončení výběrového řízení předloží komise lordu kancléři zprávu obsahující jméno vybraného kandidáta. Lord kancléř následně znovu konzultuje příslušné představitele devolučních částí Spojeného království a představitele soudní moci. Poté může doporučení komise přijmout, ve stanovených případech odmítnout nebo požádat o jeho přehodnocení. Možnost odmítnutí či vrácení návrhu je zákonem omezena pouze na výjimečné situace. Jestliže je doporučení výběrové komise přijato, předá lord kancléř jméno úspěšného kandidáta předsedovi vlády. Ten následně doporučí kandidáta panovníkovi, který provádí formální jmenování soudců. O jmenování je poté veřejnost informována prostřednictvím Úřadu předsedy vlády. Soudci jsou jmenováni na dobu neurčitou s povinným odchodem do důchodu ve věku 75 let. K odvolání soudce je nutné usnesení obou komor parlamentu. Sídlo Nejvyšší soud sídlí v historické budově bývalého Middlesex Guildhall na západní straně Parliament Square v Londýně. Umístění soudu má výrazný symbolický význam. Budova stojí v bezprostřední blízkosti ostatních vrcholných institucí britského státu a představuje fyzické vyjádření principu dělby moci. Na jedné straně náměstí se nachází sídlo parlamentu, na druhé výkonná moc reprezentovaná budovou státní pokladny (Treasury) a na další straně církev zastoupená Westminsterským opatstvím. Přesun soudu do samostatného sídla zdůraznil jeho nezávislé postavení a zároveň výrazně zlepšil přístup veřejnosti k soudnímu řízení, a to jak osobní účastí na jednáních, tak prostřednictvím internetových přenosů. Odkazy Reference Související články Nejvyšší soud Spojených států amerických