Sadler's Wells Theatre

El Sadler's Wells Theatre és un teatre al municipi londinenc d'Islington. L'edifici actual és el sisè a ocupar el mateix lloc des de 1683. Consta de dues sales, l'auditori principal, de 1.500 places i l'estudi Lilian Baylis, amb nombroses sales d'assaig. Història El primer teatre i jardins El 1683, Richard Sadler va obrir el Musick House (casa de la música), i va ser el segon teatre públic que es va obrir a Londres després de la Restauració. A la finca de Sadler hi havia deus (wells) amb propietats curatives, i això explica el nom de Sadler's Wells. A mitjan segle xviii, encara que l'existència de dos teatres reals, el Royal Opera House i el de Drury Lane, perjudicava als altres teatres de la capital, Sadler's Wells va poder aprofitar bé la temporada estiuenca, ja que els dos teatres reials només s'obrien per a les temporades de tardor i hivern. Segon i tercer teatres El segon edifici, inaugurat el 1765, es va construir de pedra en tan sols set setmanes. Més tard, es va construir un gran tanc d'aigua per al muntatge dels anomenats "drames aquàtics", tan populars al segle xix. Durant un breu període va portar el nom d'Aquatic Theatre, sota la gerència, a partir de 1804, del gran dramaturg Charles Dibdin. Un dels melodrames navals que hi va tenir més èxit fou The Siege of Gibraltar. Entre els actors coneguts que hi van actuar durant aquesta època, hi ha Edmund Kean i Joseph Grimaldi. Així mateix, entre les obres escenificades, A Christmas Carol i The Old Curiosity Shop, ambdues basades en obres populars de Charles Dickens. Coincidint amb un nou període de decadència, Sadler's Wells va saber aprofitar la promulgació de la llei Theatres Act 1843 que va posar fi al duopoli dels dos teatres reials i entre 1844 i 1862 va representar un programa de Shakespeare, del qual Macbeth (1844), Antony and Cleòpatra (1849) i Pèricles (1854) van tenir un gran èxit. En la segona meitat del segle xix, es va posar de moda de nou el melodrama però, com va assenyalar Pinero en la comèdia Trelawny of the 'Wells' (1898), Sadler's Wells quedaria desfasat un vegada més amb l'arribada del Realisme. El 1875, es va proposar convertir-lo en banys públics, i durant un període, va servir com a pista per a patinatge sobre rodes que s'havia posat de moda uns anys abans. El 1878 va ser tancat per greus defectes estructurals. Quart teatre Després del seu restabliment com a teatre el 1879, va servir de music hall, amb actuacions de Marie Lloyd, Harry Champion i Roy Redgrave. El 1896, va ser reformat com a sala de cinema, però va tancar de nou el 1915. Cinquè teatre El 1925, la propietària del teatre Old Vic, Lilian Baylis va sol·licitar l'ajuda del duc de Devonshire per recaptar fons per crear una fundació amb l'objectiu de comprar el Sadler's Wells com a bé públic. El patronat va incloure personatges Winston Churchill, Stanley Baldwin, G. K. Chesterton, John Galsworthy, Dame Ethel Smyth i Sir Thomas Beecham. Aquest mateix any, Baylis va començar a col·laborar amb la professora de ball Ninette de Valois, una exballarina del Ballets Russes amb Serguei Diàguilev. Quan el 1931 es va tornar a obrir el Sadler's Wells al públic, de Valois hi va establir l'escola de ball del Sadler's Wells Ballet i el Vic-Wells Ballet, dels quals en foren els principals ballarins Alicia Markova i Anton Dolin i el coreògraf Frederick Ashton, que havien tots estat abans amb Marie Rambert. El teatre es va estrenar el 6 de gener de 1931 amb una producció de Nit de reis amb Ralph Richardson i John Gielgud. La temporada 1933/34 dirigida per Tyrone Guthrie incloïa un repartiment amb Charles Laughton, Peggy Ashcroft, Flora Robson, Athene Seyler, Marius Goring i James Mason. Després de la segona guerra mundial, el 1946, quan el Royal Opera House de Covent Garden va reobrir, el ballet de Sadler's Wells va ser convidat a esdevenir el ballet de la institució. El 1968 es va traslladar la companyia d'òpera de Sadler's Wells al London Coliseum i més tard es converteix en la English National Opera. El teatre actual es va inaugurar l'octubre de 1998 i va mantenir la qualificació de Grau II del llistat de monuments classificats del Regne Unit. Notes i referències Bibliografia Arundell, Dennis Drew, The Story of Sadler's Wells, 1683–1977, David and Charles, Newton Abbott, 1978. ISBN 0-7153-7620-9 Crompton, Sarah, Sadler's Wells Dance House, (Oberon Books, 2013) ISBN 9781849430623 Dent, Edward J., A Theatre for Everybody: the story of The Old Vic and Sadler's Wells, London: 1945. Earl, John and Sell, Michael Guide to British Theatres 1750–1950, pàg. 116 – 7 (Theatres Trust, 2000) ISBN 0-7136-5688-3