NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Charterhouse School

Die Charterhouse School ist eine traditionsreiche, elitäre Privatschule (eine Public School im engeren Sinne) in Godalming in Surrey in England. Die jährliche Schulgebühr betrug 2021 für Unterricht, Unterkunft und Verpflegung 40.695 Pfund Sterling. Profil An der Schule werden Latein und Altgriechisch, Spanisch, Englisch, Italienisch und Chinesisch unterrichtet. Geschichte Die Schule wurde 1611 entsprechend dem Testament des Kaufmanns Thomas Sutton im London Charterhouse, einer ehemaligen Kartause am Charterhouse Square in Smithfield, London mit Geld aus seinem Nachlass gegründet. Auch heute noch werden die Schüler als Carthusians (Kartäuser), die Ehemaligen als Old Carthusians oder OCs bezeichnet. Die Schule wurde 1872 von London an ihren heutigen Ort in Godalming verlegt. Die vom Architekten Philip Charles Hardwick entworfenen Schulgebäude wurden auf einem Hügel oberhalb Godalmings errichtet. Neben den Hauptgebäuden wurden damals die drei Boardinghouses Saunderites, Verites und Gownboys errichtet. Heute umfasst die Schule folgende Boardinghouses (aufgelistet nach dem Gründungsjahr, der schulinternen Abkürzung und Farbe des jeweiligen Hauses): Saunderites (S – Orange) Verites (V – Grau, Türkis und Schwarz) Gownboys (G – Dunkelrot) Girdlestoneites (g – Weiß) Um 1875 wurden die folgenden „neuen“ Häuser gegründet: Pageites (P – Pink) Lockites (L – Hellgrüngelb) Weekites (W – Rot) Hodgsonites (H – Blau) Daviesites (D – Grün) Bodeites (B – Gelb) Robinites (R – Violett) Bis in die 1970er-Jahre hinein war Charterhouse eine reine Jungenschule; mittlerweile erreichen aber zu einem guten Drittel Schülerinnen (siehe Koedukation) erfolgreich den Schulabschluss (A-Level). Die Charterhouse School war als einzige der englischen Public Schools, in denen das moderne Fußballspiel entwickelt wurde, bei der Gründung der englischen Football Association (FA) 1863 anwesend, gehörte aber nicht zu den eigentlichen Gründungsmitgliedern. Die Football Association übernahm aber 1867 von der Charterhouse School und Westminster School favorisierte Regeln des Spiels. Der Old Carthusians FC, in dem ehemalige Schüler der Schule spielen, gewann in der Saison 1880/81 den FA Cup. Bekannte Old Carthusians Die Literaten Joseph Addison und Richard Steele lernten sich in den 1680er-Jahren in der Charterhouse School kennen. Außerdem machte der Begründer der Pfadfinderbewegung, Robert Baden-Powell dort ebenso seinen Abschluss wie der englische Komponist Ralph Vaughan Williams und der Autor und Karikaturist Max Beerbohm sowie Laurence Guillemard britischer Beamter und Gouverneur sowie Hochkommissar (high commissioner) in britischen Besitzungen in Malaya. Zu den international bekanntesten Absolventen der Schule im 20. Jahrhundert zählen die Gründungsmitglieder der Rockband Genesis (Tony Banks (Musiker), Peter Gabriel, Anthony Phillips (Musiker) und Mike Rutherford) und der Wissenschaftshistoriker Geoffrey Lloyd. Weblinks charterhouse.org.uk Einzelnachweise
Charterhouse School

Charterhouse School, originellement The Hospital of King James and Thomas Sutton in London Charterhouse, ou plus simplement Charterhouse, est une public school située entre Hurtmore et Godalming, dans le Surrey, en Angleterre. L'établissement fait partie des neuf public schools les plus prestigieuses qui figurent dans le Public Schools Act de 1868. Histoire L'école fut fondée à Londres par Thomas Sutton en 1611 sur l'emplacement d'un ancien monastère de Chartreux, dans le bourg de Smithfield. Les élèves portent encore aujourd'hui le nom de Carthusians, qui signifie « chartreux ». Initialement réservée aux garçons, Charterhouse a accueilli des filles à partir des années 1970. Anciens élèves Du XVIIe au XIXe siècle Joseph Addison Robert Baden-Powell Max Beerbohm Wyndham Halswelle Edward Law (1er baron Ellenborough) Henry Liddell Richard Lovelace William Hyde Wollaston John Murray Robert Walpole (érudit) Charles Aubrey Smith Richard Steele Alfred Stephen William Makepeace Thackeray John Wesley Ralph Vaughan Williams XXe et XXIe siècles Jonathan King, producteur de musique. Il a nommé le groupe Genesis et produit leur premier album Tony Banks, claviériste de Genesis Peter Gabriel, ex-chanteur de Genesis Anthony Phillips, premier guitariste de Genesis Mike Rutherford, bassiste et guitariste de Genesis Chris Stewart, premier batteur de Genesis Philip Game, général de corps d'armée Robert Graves, poète et romancier Richard Hughes, écrivain Peter James, écrivain, scénariste et producteur de cinéma Peter Yates, réalisateur Charles Melchior de Molènes, universitaire, écrivain et conférencier français. Simon Russell, pair et personnalité politique britannique. Sidney Stephen, juge suprême de Nouvelle-Zélande. Annexes Articles connexes Système éducatif britannique Liens externes Site officiel Ressource relative aux beaux-arts : British Museum Ressource relative à la musique : MusicBrainz Charterhouse School website A 19th Centuary history of the school Portail des écoles Portail de l’Angleterre
Charterhouse School

Charterhouse, officiellt namn: Charterhouse School, är en av de mest prominenta engelska privatskolorna ("public schools"). Skolan grundades 1611 i London men flyttade 1872 ut till Godalming, Surrey, en timmes tågresa från London. Skolan är en internatskola ("boarding school") och var fram till 1970-talet endast öppen för pojkar. Numera antas även flickor för de två sista årens studier, de som leder till en A Level-examen, motsvarande svensk studentexamen. Charterhouse är en av de nio privatskolorna som listas i 1868 års Public Schools Act (de övriga är Eton College, Harrow School, Merchant Taylors' School, Rugby School, St Paul's School, Shrewsbury School, Westminster School och Winchester College) och anses därmed ha fått en viss särställning bland landets skolor. Kända före detta elever från Charterhouse ("Old Carthusians" eller "OCs") är bland andra Joseph Addison (författare), Richard Steele (författare), William Blackstone (jurist), William Thackeray (författare), Robert Baden-Powell (grundaren av scoutrörelsen), Ralph Vaughan Williams (tonsättare), Robert Graves (författare), Peter Yates (filmregissör) och originalmedlemmarna i rockgruppen Genesis. Externa länkar Skolans webbplats
Chartwell

Chartwell je název domu, ve kterém žil sir Winston Churchill. Nachází se 3 km na jih od Westerhamu, Kent, Anglie. Churchill a jeho žena Lady Clementine koupili nemovitost v roce 1922 a uchovávali ji až do své smrti v roce 1965. Zmodernizovat a rozšířit poněkud nevýrazaný cihlový dům měl architekt Philip Tiden. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chartwell na Wikimedia Commons
Chartwell

Chartwell è una casa di campagna inglese vicino alla città di Westerham, nel Kent, nel sud est dell'Inghilterra. Per più di quarant'anni è stata la casa di Winston Churchill. Storia Il sito è stato costruito non più tardi degli inizi del XVI, quando la proprietà si chiamava Well Street. Churchill acquistò la casa nel settembre 1922 e vi abitò fino a poco prima di morire nel gennaio 1965. Negli anni '30, quando Churchill fu rimosso dalla politica attiva, Chartwell divenne il centro della sua vita. A tavola radunò tutti coloro che potevano aiutarlo nella sua campagna contro il riarmo tedesco e la politica di pacificazione del governo britannico; nel suo ufficio teneva discorsi e scriveva libri; nel suo giardino ha costruito muri, laghi e quadri dipinti. Durante la seconda guerra mondiale, Chartwell fu poco utilizzata, con la famiglia Churchill che tornò solo dopo la sconfitta nelle elezioni del 1945. Nel 1953, mentre, ancora una volta fu primo ministro, la casa divenne il rifugio di Churchill quando subì un ictus. Nell'ottobre 1964 lasciò la casa per l'ultima volta, morendo nella sua casa di Londra, 28, Hyde Park Gate, il 24 gennaio 1965. Le origini della proprietà risalgono al XIV secolo; nel 1382 la proprietà, allora chiamata Well-street, fu venduta da William-at-Well. Passò attraverso diversi proprietari e, nel 1836, fu venduta all'asta come maniero. Nel 1848 fu acquistata da John Campbell Colquhoun, il cui nipote la vendette poi a Churchill. I Campbell Colquhouns aumentarono notevolmente la casa e l'annuncio della sua vendita al momento dell'acquisto di Churchill la descrisse come una "dimora imponente". Tra il 1922 e il 1924 subì diversi lavori di ristrutturazione e ampliamento da parte dell'architetto dell'alta società Philip Tilden. Dalla parte anteriore del giardino, la casa ha una splendida e ampia vista sul Weald of Kent, "il più bello e affascinante" che Churchill abbia mai visto, e il fattore determinante nella sua decisione di acquistare la casa. Nel 1946, quando la situazione finanziaria di Churchill lo costrinse a considerare la vendita di Chartwell, fu acquisita dal National Trust con i fondi raccolti da un consorzio di amici di Churchill guidati da Lord Camrose, a condizione che la famiglia Churchill l'affittasse a vita. Dopo la morte di Churchill, Lady Churchill denunciò l'affitto e la casa fu aperta al pubblico dal Trust nel 1966. Classificata come edificio di grado I, più per la sua importanza storica e non per la sua architettura, Chartwell divenne una delle proprietà più popolari; circa 232.000 persone hanno visitato la casa nel 2016, nel 50º anniversario della sua apertura. Bibliografia Antoine Capet, Churchill : Le dictionnaire. Paris : Perrin, 2018 (862 p.), Rubrique "Chartwell", p. 153-156. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Chartwell Collegamenti esterni Sito ufficiale, su nationaltrust.org.uk. (EN) Sito ufficiale, su nationaltrust.org.uk.
Чартвел

Чартвел је био дом Винстона Черчила. Черчил и његова жена Клементина су купили имање, које се налази у Кенту у Енглеској, 1922. године. Када је Черчиловима 1946. постало јасно да не могу приуштити да управљају имањем, конзорцијум га је купио. Договорено је да ће Черчилови моћи да живе тамо све до њихових смрти, а након тога ће имање бити пребачено Националном фонду. Након Винстонове смрти 1965. године, Клементина је одмах предала Чартвел фонду. Историја Овај објекат је изграђена још у 16. веку, када се имање звало Вел Стрит. Хенри VIII је наводно живео на овом имању док је заводио Ану Болен у оближњем Хивер замку. Оригинална кућа је била надограђена и модификована током 19. века. Постала је пример "Најгоре викторијаске архитектуре". Имање је добило назив због бунара који се налазио северно од куће, "Чарт бунар" (енгл. Chart Well). Chart је староенглеска реч за грубу земљу. Највиша тачка имања се налази на 198 метара изнад нивоа мора, што пружа одличан поглед на Кент. Поглед је био један од разлога због ког су Черчилови купили имање 1922. Реновирања Черчил је запослио архитекту Филипа Тилдена да модернизује и прошири кућу. Тилден је радио између 1922. и 1924. године, поједностављајући и модернизујући је. Он је радио у благом народном стилу градитељства, слично као и Едвин Латјенс. Тилденов рад је потпуно трансформисао кућу. Слично многим раним реновирањима старих имања у 20. веку, врту иза куће је посвећено доста пажње. Черчилови су помоћу низа брана направили водене вртове, где су хранили рибе. Врт је Черчилу пружао бројне инспирације за његове слике. Године 1938, Черчил је из финансијских разлога био принуђен да стави Чартвел на продају. У то време се кућа рекламирала да садржи 5 пријемних соба, 19 двокреветних соба и свлачионица, 8 купатила, на имању од 80 хектара, са три викендице и базеном. Током Другог светског рата, у кући углавном није нико живео. Налазећи се на изложеном положају близу Енглеског канала, кућа није била безбедна због ваздушних и немачких командо рација. Током рата, Черчилови су живели у Оксфордширу и Бакингамширу. Очување Кућа је очувана, и изгледа исто како би изгледала када је у њој живео Винстон. Собе су пажљиво украшене успоменама и поклонима, оригиналним намештајем и књигама, као и признањима и медаљама које је Черчил добио. Имање је тренутно под управом Националног фонда. Чартвел је купљен од стране Черчилових пријатеља 1946. године. Кућа је претворена у музеј и отворена је за јавност. Отворена је 1966. године, годину дана након Винстонове смрти. Референце Литература Gilbert, Martin (1981). Winston Churchill – The Wilderness Years. Macmillan. стр. 222. ISBN 978-0-333-32564-3. Спољашње везе Chartwell information at the National Trust Chartwell entry from The DiCamillo Companion to British & Irish Country Houses Info Britain – Chartwell
Royal Institute of British Architects

The Royal Institute of British Architects (RIBA) er en organisation for arkitekter primært i Storbritannien, men også internationalt, der blev grundlagt for at fremme udvikling i arkitektur med royal charter tildelt i 1837. I 1971 blev der givet et nyt royal charter. Organisationen blev grundlagt som Institute of British Architects i London i 1834, og RIBA har stadig hovedkvarter i det centrale London på 66 Portland Place, samt et netværk af regionale kontorer. Medlemmerne har spillet en stor rolle med at få udbredt uddannelse i arkitektur i Storbritannien; RIBA Library, der også blev etableret i 1834, er ét af de tre største arkitekturbiblioteker i verden og det største i Europa. RIBA spilledes også en vigtig rolle i udviklingen af registreringsorganer af Storbritanniens arkitekter. Insistuttet administrerer nogle af de ældste arkitekturpriser i verden inklusive President's Medals, Royal Gold Medal og Stirling Prize. Ligeledes bliver RIBA Competitions, der organiserer arkitektur og designrelaterede konkurrencer, styret af RIBA. I 1898 blev de første kvindelige medlemmer tilladt, og den første kvindelige præsident blev udnævnt i 2009. Præsidenter Noter Referencer Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside
Royal Institute of British Architects

Das Royal Institute of British Architects (kurz RIBA, deutsch Königliches Institut Britischer Architekten) ist eine Standesvertretung britischer Architekten mit Sitz in London. Es ist vergleichbar mit den deutschen Architektenkammern. Das RIBA hat weltweit mehr als 53.000 Mitglieder. Zugelassene Architekten dürfen den Namenszusatz RIBA verwenden, ehemalige Fellows tragen den Titel FRIBA. Geschichte Gegründet wurde die Einrichtung 1834 unter dem Namen Institute of British Architects in London. Gründungsmitglieder waren bekannte Architekten wie Philip Hardwick, Thomas Allom, William Donthorne, Thomas Leverton Donaldson und John Buonarotti Papworth. 1837 wurde das Institut als Royal Charter anerkannt und bekam die Bezeichnung Royal Institute of British Architects in London. Seit 1848 wird jährlich die Royal Gold Medal verliehen. 1892 wurde schließlich die Referenz zu London aus dem Namen entfernt. Weblinks Offizielle Website key dates History of the Library The V&A + RIBA Architecture Gallery Einzelnachweise
Royal Institute of British Architects

Il Royal Institute of British Architects è un'organizzazione professionale per architetti nel Regno Unito. Chiamato originalmente Institute of British Architects in London, fu fondato nel 1834 da vari famosi architetti, tra cui Philip Hardwick, Thomas Allom, William Donthorne, Thomas Leverton Donaldson and John Buonarotti Papworth. Ogni anno consegna il Premio Stirling per premiare talenti ed eccezionalità distintisi nello studio dell'architettura. Si tratta del premio più importante e ambito nel panorama dell'architettura inglese, che gode di una elevata risonanza europea e internazionale. Il premio è conferito ogni anno dopo un'attenta e severa selezione, che prevede la visita dei giurati di ogni singolo progetto pre- qualificato. Il premio RIBA Nel 2013 è stato insignito del premio RIBA (President's Awards for Outstanding University-located Research) l'architetto inglese Adrian Forty per Concrete and Culture, a Material History uno studio sulla storia, l'estetica e il significato culturale del calcestruzzo come materia di costruzione. L'acronimo FRIBA L'acronimo FRIBA, che viene posto dopo il nome di illustri architetti, significa "Fellow of Royal Institute of British Architects" ovvero "membro del Royal Institute of British Architects". Note Bibliografia (EN) Howard Colvin, A Biographical Dictionary of British Architects, 1600-1840, New Haven-London, Yale University Press, 1997, ISBN 0-300-07207-4. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Royal Institute of British Architects Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su architecture.com. RIBA Architecture (canale), su YouTube. (EN) Royal Institute of British Architects, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. Il Museo casa Enzo Ferrari tra i vincitori del premio RIBA 2013 - modenanoi.it, su modenanoi.it. URL consultato il 2 luglio 2013 (archiviato dall'url originale il 23 aprile 2021).
Koninklijk Instituut van Britse Architecten

Het Koninklijk Instituut van Britse Architecten (Engels: Royal Institute of British Architects (RIBA)) is een beroepsorganisatie voor architecten uit het Verenigd Koninkrijk, maar ook daarbuiten. Sinds 1996 reikt de organisatie jaarlijks de wereldwijd gerenomeerde Stirling Prize uit aan uitzonderlijke architectonische creaties. Geschiedenis In 1834 werd het instituut opgericht door een aantal prominente architecten, waaronder Philip Hardwick, Thomas Allom, William Donthorne, Thomas Leverton Donaldson, John Buonarotti Papworth en Thomas de Grey, als het Instituut van Britse Architecten in Londen. Na het verkrijgen van een royal charter werd het bekend onder de naam Koninklijk Instituut van Britse Architecten in Londen, in 1892 werden de woorden "in London" uit de naam gehaald. In 1934 verhuisde het naar zijn huidige hoofdkantoor aan Portland Place, het kantoor werd geopend door koning George V en koningin-gemalin Mary van Teck. Externe link (en) Officiële website Bronnen en referenties
Królewski Instytut Architektów Brytyjskich

Królewski Instytut Architektów Brytyjskich, RIBA (od ang. Royal Institute of British Architects) – profesjonalna instytucja zrzeszająca architektów w Wielkiej Brytanii. Stowarzyszenie pierwotnie nazywało się Institute of British Architects in London. Zostało założone w 1834 przez znanych architektów, do których zaliczali się Philip Hardwick, Thomas Allom, William Donthorne, Thomas Donaldson, John Buonarotti Papworth i Thomas de Grey. RIBA zrzesza 44 000 członków. Główny budynek RIBA, zaprojektowany przez architekta George Grey Wornum z rzeźbami autorstwa Edwarda Bainbridge’a Copnalla i Jamesa Woodforda, znajduje się przy Portland Place 66 w Londynie i jest pod ochroną konserwatorską. Budynek jest otwarty dla zwiedzających z uwagi na księgarnię, bibliotekę, kawiarnię, restaurację oraz sale wykładowe. Oznaczenia ARIBA: Associate of the Royal Institute of British Architects FRIBA: Fellow of the Royal Institute of British Architects (obecnie honorowo przyznawana) RIBA: Chartered member of the Royal Institute of British Architects Funkcja prezydenta posiada oznaczenie PRIBA, zaś zakończona prezydentura PPRIBA (Past President of RIBA) Bibliografia Howard Colvin, A Biographical Dictionary of British Architects, 1600–1840 (1997) ISBN 0-300-07207-4 Charles Read, Earl de Grey (2007) Linki zewnętrzne RIBA RIBA Library. architecture.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2011-09-19)]. Książki, Fotografie, Rysunki i Archiwa RIBA President's Medals Student Awards RIBApix Obrazy z kolekcji RIBA Library RIBA International Dialogues: Architecture and Climate Change Talk series. gleeds.tv. [zarchiwizowane z tego adresu (2008-12-21)]. Archiwa wideo z wykładów
Royal Institute of British Architects

O Royal Institute of British Architects (em português, Instituto Real de Arquitetos Britânicos) (RIBA) é uma organização profissional de arquitetos do Reino Unido. Originalmente chamado de Institute of British Architects in London (Instituto dos Arquitetos Britânicos em Londres), o instituto foi formado em 1834 por diversos proeminentes arquitetos, entre eles Philip Hardwick, Thomas Allom, William Donthorne, Thomas Leverton Donaldson e John Buonarotti Papworth. A instituição foi premiada com a Royal Charter em 1837, tornando-se o Royal Institute of British Architects in London, sendo que a referência a Londres foi retirada em 1892. O RIBA é uma organização com 30 mil membros, e está localizada em Portland Place, em Londres, num prédio construído na década de 1930 e projetado pelo arquiteto George Grey Wornum. Prémios O RIBA atribui vários prémios em distintas categorias de arquitetura, sendo os mais importantes a Medalha de Ouro do RIBA e o prémio Stirling. A primeira distinção é concedida a um arquiteto em reconhecimento pelo seu trabalho e trajetória profissional, e o segundo prémio é dado ao arquiteto do melhor edifício do ano, construído no Reino Unido ou desenhado por um arquiteto britânico. Ligações externas Página da RIBA em (em inglês)
Royal Institute of British Architects

Royal Institute of British Architects (RIBA) är en branschorganisation för arkitekter i Storbritannien med säte i London. Det ursprungliga namnet var Institute of British Architects in London, som bildades 1834 av flera framstående arkitekter, bland annat Philip Hardwick, Thomas Allom, William Donthorne, John Buonarotti Papworth och Thomas de Grey. År 1837 blev organisationen kunglig erkänd genom Royal Charter och fick namnet Royal Institute of British Architects. RIBA är en medlemsorganisation, med 44 000 medlemmar. Auktoriserade medlemmar har rätt att kalla sig "Chartered architect" vilket som anges efter RIBA bakom arkitektens namn. RIBA har sin hemvist på 66 Portland Place, en 1930-talsbyggnad ritad av arkitekten George Grey. Institutet har även ett tiotal regionala kontor runt om i Storbritannien. Delar av byggnaden i London är öppna för allmänheten, inklusive utställningen gallerier och bibliotek. Den har en stor arkitektonisk bokhandel, ett kafé, restaurang och föreläsningssalar. År 1987 fick den brittisk-svenska arkitekten Ralph Erskine "Royal Gold Medal for Arcitecture" av Royal Institute of British Architects. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelska Wikipedia. Externa länkar RIBA
Королівський інститут британських архітекторів

Королівський інститут британських архітекторів (англ. Royal Institute of British Architects; скорочення RIBA) — професійна спілка архітекторів Великої Британії. Історія Інститут британських архітекторів у Лондоні (англ. Institute of British Architects in London) був заснований в 1834 році, групою видатних британських архітекторів, зокрема Декімусом Бертоном, Філіпом Хардвіком, Томасом Алломом, Вільямом Донторном, Томасом Левертоном Дональдсоном, Вільямом Адамсом Ніколсоном, Джоном Буонаротті Папворттом і Томасом де Грей, 2-й граф де Грей. Після отримання королівської хартії, інститут став називатися Королівським інститутом британських архітекторів у Лондоні (англ. Royal Institute of British Architects in London), а в 1892 році, після відмови від посилання на Лондон, почав носити свою нинішню назву Королівський інститут британських архітекторів. В 1934 році інститут переїхав до своєї штаб-квартири на Портленд-Плейс, будівлю відкрили з урочистостями за участю короля Георга V та його дружини Марії. Література H.M. Colvin, A Biographical Dictionary of British Architects, 1600—1840 (1997) ISBN 0-300-07207-4 Charles Read Earl de Grey (2007)[1] [Архівовано 29 вересня 2018 у Wayback Machine.], published by Willow Historical Monographs [2] [Архівовано 23 серпня 2019 у Wayback Machine.] Angela Mace; Robert Thorne (1986). The Royal Institute of British Architects: a guide to its archive and history. Mansell Pub. ISBN 0-7201-1773-9. Margaret Richardson (1984). 66 Portland Place: the London headquarters of the Royal Institute of British Architects. RIBA Publications. Примітки Посилання Офіційний сайт
Primrose Hill Park

Primrose Hill Park is a public park in the Hillfields district of Coventry. Giant's Grave The Giant's Grave was a prehistoric burial mound which was about eight feet high. It had trees growing on it until houses were built nearby around 1910. The trees were then felled and the mound was buried under soil to form part of the back gardens of the housing. Second World War During the Second World War, Hillfields was industrial and so the target of German air raids. Trenches and shelters were dug in the park to protect the local populace. References External links Primrose Hill Park – Parks and open spaces of Coventry City Council