NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nisina

La nisina es un antibiótico peptídico policíclico, usado como bioconservante.​ Es sintetizada de forma natural por la bacteria Lactococcus lactis, se conoce las propiedades conservantes desde la década de los años cuarenta. La molécula contiene diversos aminoácidos (como la lantionina y el B-metil lantionina.). En la industria alimentaria es empleada y codificada como E 234, principalmente en la elaboración de quesos. Propiedades La molécula de nisina posee una treintena de aminoácidos, algunos de ellos poco comunes como son: la lantionina, la metilantionina, la dehidroalanina y el ácido dehidroaminobutírico. Es un antibiótico (lantibiótico) muy efectivo contra las bacterias gram-positivas.​ Su efecto sobre estas bacterias es el de bloquear sus membranas. Se emplea igualmente para combatir las bacterias Clostridium botulinum y Bacillus cereus. La nisina es bastante resistente a los tratamientos térmicos, especialmente en aquellos que se realizan en medio ácido (por regla general con pH menor de 3.5). Usos En la industria alimentaria es empleada como conservante en especial en la prevención de las posibles alteraciones del queso. Se ha empleado la nisina en la protección de diversas carnes, tanto crudas como precocinadas,​ mostrando alguna efectividad en la protección contra la listeria (debido a la aparición de cepas de L monocytogenes).​ Bibliografía K. Fukase et al., Tetrahedron Lett. 1988, 29, 7, 795. (síntesis total) G. W. Buchman et al., J. Biol. Chem. 1988, 263, 31, 16260. (biosíntesis) Referencias
Nisine

La nisine est un peptide antibactérien polycyclique de 34 résidus acide aminé. Elle est utilisée comme additif alimentaire (conservateur) sous le numéro E234. Elle contient des acides aminés inusuels tels que la lanthionine (Lan), la méthyl-lanthionine (Melan), la dideshydro-lanthionine (DHA) et l'acide dideshydroaminobutyrique (DHB). Ces acides aminés inhabituels sont introduits par modification post-traductionnelle du peptide précurseur. Dans ces réactions, un 57-mer synthétique issu du ribosome est converti en peptide final. Les acides aminés insaturés proviennent de la sérine et de la thréonine et l'addition, catalysée par une enzyme, des résidus cystéine sur les acides aminés dideshydro conduit aux cinq ponts thioéthers. La nisine est produite par fermentation de substrats à base de lait ou de dextrose, à l'aide de bactéries Lactococcus lactis. Elle est utilisée dans les industries de transformation des fromages, viandes, boissons, etc. pour prolonger leur durée de vie en supprimant les détériorations Gram-positives et des bactéries pathogènes. Alors que la plupart des bactéricides n'inhibent généralement que des espèces étroitement apparentées, la nisine est un exemple rare d'un large spectre bactéricide, efficace contre de nombreuses bactéries à Gram-positif, notamment des bactéries lactiques (communément associées aux détériorations), Listeria monocytogenes (un agent pathogène connu), etc. Toutefois, lorsqu'elle est associée au ligand EDTA, la nisine est connue pour inhiber aussi les bactéries à Gram-négatif. La nisine est soluble dans l'eau et peut être efficace à des niveaux approchant la partie par milliard (ppb). Dans l'alimentation, il est courant d'utiliser la nisine à des niveaux variant de 1 à 25 ppm, selon le type de nourriture et les permissions réglementaires. En raison de son spectre d'activité naturel sélectif, elle est également employée comme agent de sélection dans les milieux microbiologiques pour isoler des bactéries à Gram-négatif, des levures ou des moisissures. La subtiline et l'épidermine sont liées à la nisine. Toutes sont membres d'une classe de molécules antibiotiques appelées lantibiotiques. La Nisine est fortement soupçonnée de nuire à la santé intestinale, en s'attaquant aux bactéries du microbiote intestinal. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Nisin » (voir la liste des auteurs). K. Fukase et al., Tetrahedron Lett. 1988, 29, 7, 795. (synthèse totale) G. W. Buchman et al., J. Biol. Chem. 1988, 263, 31, 16260. (biosynthèse) Voir aussi Conservation de la viande Portail de la chimie Portail de la biochimie Alimentation et gastronomie
Nizin

A nizin (E234) egy policiklikus peptid, melyet 34 aminosav alkot. Elsősorban antibakteriális hatása miatt az élelmiszeriparban tartósítószerként alkalmazzák. A Lactococcus lactis nevű baktérium segítségével tejből állítják elő. Ipari mennyiségben való szintetizálásra nem alkalmas, ezért az összes felhasznált nizin természetes eredetű. Tulajdonságai CAS száma: 1414 - 45 -5 Képlete: C143H228O37N42S7 Moláris tömeg: 3348 g/mol Felhasználása Leginkább sajtokban alkalmazzák, mert a gram-pozitív baktériumok szaporodását gátolja, ezáltal az élelmiszer jóval tovább eltarthatóvá válik. Előfordulhat továbbá más tejtermékekben, konzerv-ételekben, húsételekben, sörben, liszttartalmú élelmiszerekben, savanyúságokban és mézben egyaránt. A mikrobiológiában a gram-pozitív és a gram-negatív baktériumok szétválasztására alkalmazzák, valamint a gyógyszeriparban egyes antibiotikumok (Subtilin, Epidermin) nizint is tartalmaznak. Források K. Fukase et al., Tetrahedron Lett. 1988, 29, 7, 795. G. W. Buchman et al., J. Biol. Chem. 1988, 263, 31, 16260. http://www.food-info.net/hu/e/e234.htm https://web.archive.org/web/20080619211241/http://www.ypbio.diytrade.com/ https://web.archive.org/web/20070709232803/http://ethesis.helsinki.fi/julkaisut/maa/skemi/vk/koponen/studieso.pdf
Nisina

La nisina è un polipeptide policiclico costituito da 34 amminoacidi, utilizzato come conservante alimentare. È una batteriocina prodotta dal batterio Lactococcus lactis. Contiene amminoacidi inusuali: lantionina (Lan), metil-lantionina (MeLan), deidroalanina (Dha) e acido deidroamminobutirrico (Dhb), introdotti per modificazioni post-traduzionali del polipeptide precursore. La nisina non viene sintetizzata artificialmente, ma è ottenuta partendo da substrati naturali come il latte. Applicazioni L'uso più comune della nisina è quello di additivo alimentare come conservante. È infatti associata al numero E 234. Essendo un composto stabile ad un pH acido (3,5-6,5) viene utilizzato in particolari tipi di formaggi, nello yogurt, in condimenti quali maionese e ketchup, oltre che nella carne e nel pesce. Nell'Unione europea può essere utilizzato esclusivamente nei formaggi, nelle uova liquide pastorizzate e in alcuni dessert (budini di semolino e di tapioca e prodotti analoghi), con limiti che vanno dai 3 a 12,5 mg/kg. Viene inoltre utilizzata come emulsionante e stabilizzante in ambito cosmetico e farmaceutico. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Nisina Collegamenti esterni Analisi approfondita sulla nisina, su gigicabrini.it. URL consultato il 23 novembre 2007 (archiviato dall'url originale il 17 agosto 2007).
Nisine

Nisine is een peptide dat opgebouwd is uit 34 aminozuren en werkt als polycyclische peptideremmer. Het wordt al lang gebruikt als een natuurlijk conserveermiddel van voedsel en heeft het E-nummer E234. Nisine wordt uitgescheiden door melkzuurbacteriën en doodt andere bacteriën, doordat het poriën maakt in de celmembraan door het verstoren van de protonen gradiënt. Nisine remt de peptidoglycansynthese van de peptidoglycaan in de celwand van gram-positieve bacteriën. Het bevat de ongewone aminozuren lanthionine, methyllanthionine, dehydroalanine en dehydro-amino-boterzuur. Deze speciale aminozuren worden gemaakt door een chemische verandering van de aminozuren na translatie. Tijdens dit proces wordt een door een ribosoom gemaakt 57-mer omgezet in het uiteindelijke peptide. De onverzadigde aminozuren worden gemaakt van serine en threonine. Nisine wordt door fermentatie van natuurlijk stoffen zoals melk geproduceerd. Hierbij vindt fermentatie plaats met behulp van de bacterie Lactococcus lactis. Nisine wordt gebruikt bij de productie van kaas om de houdbaarheid te verhogen en om gram-positieve en pathogene (ziekmakende) bacteriën te onderdrukken. Daarnaast zijn er veel andere toepassingen als conserveermiddel in voedsel en dranken. Doordat het zeer selectief werkt wordt nisine ook gebruikt in voedingsbodems voor de isolatie van gram-negatieve bacteriën, gisten en schimmels. Vergelijkbaar aan nisine zijn subtiline en epidermine.
Nizyna

Nizyna – policykliczny peptyd składający się z 34 aminokwasów. Nizyna wytwarzana jest w procesie fermentacji przez bakterie kwasu mlekowego Lactococcus lactis. Zalicza się do bakteriocyn, jest antybiotykiem. Właściwości Nizyna występuje w postaci krystalicznej. Jej rozpuszczalność w wodzie jest uzależniona od odczynu środowiska – im bardziej kwaśne środowisko, tym lepsza rozpuszczalność. Wrażliwość nizyny na działanie wysokiej temperatury, podobnie jak rozpuszczalność, jest uzależniona od kwasowości środowiska. Jest ona odporna na ogrzewanie w środowisku kwaśnym, natomiast w pH>7, traci swoją aktywność. Działanie antybakteryjne Działa wyłącznie na bakterie Gram-dodatnie, takie jak na przykład bakterie z rodzaju Bacillus, Clostridium, Lactobacillus oraz niektóre bakterie z grupy coli. Powoduje rozkład błony komórkowej form wegetatywnych bakterii. Nie niszczy przetrwalników (opóźnia tylko ich rozwój). Nie jest skuteczna w przypadku bakterii Gram-ujemnych, ponieważ wytwarzają one nizynazę – enzym rozkładający nizynę. Stwierdzono, że leczy zakażenia wywołane przez bakterie oporne na inne antybiotyki. Zastosowanie Nizyna chociaż jest antybiotykiem, nie jest stosowana jako lek. Jest używana jako dodatek do żywności (konserwant o symbolu E234) przy produkcji serów (zapobiega fermentacji masłowej). Maksymalna dopuszczalna dawka nizyny do serów Mascarpone i Clotted cream wynosi 10 mg/kg, a do serów dojrzewających i topionych – 12,5 mg/kg. ADI wynosi 0-33000 jednostek/kg masy ciała. Przypisy
Nisin

Nisin, E234, är en polycyklisk peptid bestående av 34 aminosyradelar. Den har antibakteriella egenskaper och används därför som konserveringsmedel i livsmedel. Den innehåller de ovanliga aminosyrorna lantionin (LAN), metyllantionin (MeLan), didehydroalanin (DHA) och didehydroaminosmörsyra (Dhb) samt flera tioetrar. Dessa ovanliga aminosyror införs genom posttranslational modifiering av en utgångspeptid. Nisin framställs av bakterien Lactococcus lactis och finns naturligt i mjölk. Kommersiellt erhålls den från odlingar av Lactoccus lactis på naturliga substrat, såsom mjölk eller dextros, och är inte kemiskt syntetiserad. Ämnet verkar hämmande på ett stort antal grampositiva bakterier i synnerhet dess sporer. Medan effekten på gramnegativa arter, jäst och mögel är marginell. Nisin är olösligt i vatten och kan vara effektiv på halter som närmar sig ppb-nivåer. I livsmedel, är det vanligt att använda nisin på nivåer från ca 1-25 ppm, beroende på vilken typ av mat. Nisin används som konserveringsmedel i torkad frukt, frukt- och grönsaksberedningar, pulvermos, fiskvaror, öl, vin och spritdrycker.
Нізин

Нізин — поліциклічний антибактеріальний пептид, що виробляється грам-позитивними бактеріями виду Lactococcus lactis. Нізин використовується як харчовий консервант. Він містить 34 амінокислотні залишки, включаючи неканонічні амінокислоти, в тому числі лантіонін (Lan), метиллантіонін (MeLan), дегідроаланін (Dha) та дегідроаміномасляну кислоту (Dhb). Ці неканонічні амінокислоти утворюються шляхом посттрансляційної модифікації пептидного прекурсору. Під час цього, рибосомно-синтезований 57-мерний поліпептид перетворюється на кінцевий циклічний пептид завдяки декільком ферментам. Ненасичені амінокислоти утворюються з серину та треоніну, а ферментативне приєднання залишків цистеїну до ненасичених амінокислот призводить до утворення декількох тіоефірних містків. Нізин належить до класу молекул, відомих як лантібіотики. У харчовій промисловості нізин отримують при культивуванні L. lactis на природних субстратах, таких як молоко або декстроза. Хімічний синтез нізину не має промислового значення. Нізин був виділений наприкінці 1930-х. З 50-х років почалося його виробництво. Нізин затвердили як добавку до вживання харчових продуктів у США наприкінці 1960-х. Властивості Хоча загалом більшість бактеріоцинів інгібують лише тісно споріднені види, низин є рідкісним прикладом бактеріоцину широкого спектра дії, ефективного проти багатьох грампозитивних організмів, включаючи молочнокислі бактерії, а також патогени Listeria monocytogenes, золотистий стафілокок, Bacillus cereus, Clostridium botulinum тощо. Він також особливо ефективний проти спор. Грам-негативні бактерії захищені зовнішньою мембраною, але можуть стати сприйнятливими до дії низину після термічного шоку або обробки хелаторами (ЕДТА, тощо). Застосування Виробництво продуктів харчування Нізин застосовують як безпечний консервант при виробництві сиру, м'яса, напоїв, тощо, щоб продовжити термін зберігання за рахунок придушення грампозитивної мікрофлори та патогенних бактерій. У харчових продуктах зазвичай застосовують нізин в концентраціях близько ~1−25 проміле, залежно від типу їжі та затверджених нормативних вимог. Як харчова добавка, нізин має номер E Е234. Інше Завдяки своєму широкому спектру активності, нізин також використовується як селекторний агент у мікробіологічних середовищах для виділення грамнегативних бактерій, дріжджів і плісняви. Нізин також застосовується у виробництві упаковок харчових продуктів. У поєднанні з міконазолом він вивчався як можливе лікування інфекцій викликаних Clostridium difficile. Список літератури
Дербский дендрарий

Дербский дендрарий (англ. Derby Arboretum) — общественный дендрарий, расположенный в британском городе Дерби. Это был первый ландшафтный городской парк культуры и отдыха в Англии, находящийся в государственной собственности. Он расположен в районе Rose Hill, примерно в миле к югу от центра города Дерби. После многих лет забвения Дендрарий был недавно полностью отремонтирован с помощью гранта Национальной лотереи почти в 5 млн фунтов стерлингов. Он включен в Регистр Парков и садов специального исторического интереса в Англии. Дендрарий был подарен городу в 1840 году филантропом и бывшим мэром города Джозефом Страттом. На протяжении многих лет Дендрарий вбирал в себя разнообразные постройки, статуи и украшения. Возможно, самым известным монмуентом на местном уровне является флорентийская статуя кабана, которая была первоначально размещена здесь в 1806 году, когда земля была в частной собственности Джозефа Стратта. Стратт поручил Уильяму Джону Кофе, скульптору Royal Crown Derby, сделать глиняную копию бронзовой статуи, которую он видел, когда он однажды посетил Mercato Nuovo (Новый рынок) в центре Флоренции. Глиняный кабан оставался на месте после создания дендрария, пока не был повреждён (фактически обезглавлен) во время немецкого воздушного налета на Дерби 15 января 1941 года. В январе 2002 года был зарегистрирован иск о том, что житель Дерби, как ребёнок, случайно оторвал голову кабана во время восхождения на статую. Современная бронзовая статуя была установлена в 2005 году. Примечания
Museum of Carpet

The Museum of Carpet was a textile museum in the town of Kidderminster in Worcestershire, England. History A Carpet Museum Trust was founded in 1981, with the main aim being to open a public museum. The museum would be for the exhibition of items of local historical and educational interest which is connected to the manufacture of carpets or any other similar textiles. When the industry was shrinking, this enabled the Carpet Museum Trust to collect machinery, artefacts, archives and libraries from several firms in Kidderminster. On 20 October 2012, the Museum of Carpet was opened to the public after the museum was formally opened by the Carpet Museum Trust patron Lord Cobham. Between 11 July and 28 September 2019 the Woven Forms: Breaking the boundaries' exhibition, featuring the work of Jan Bowman which was previously shown at the Saatchi Gallery. In November 2025 the museum announced it planned to close due to financial issues. The museum closed 20 December 2025. References
Eddystone Rocks (Kanalküste)

Die Eddystone Rocks sind eine Felsgruppe etwa 14 Kilometer südsüdwestlich von Plymouth an der Kanalküste am westlichen Ende des Ärmelkanals. Geografie Die Eddystone Rocks erstrecken sich etwa 14 km vor der Landspitze Rame Head nahe der Grenze von Devon und Cornwall über mehr als 200 m (100 Fathoms) in Nord-Süd-Richtung. Bevor im Jahr 1698 der erste Eddystone-Leuchtturm den Betrieb aufnahm, war die wasserüberspülte Felsgruppe als Schiffsfriedhof berüchtigt. Geologie Die Eddystone Rocks bestehen aus nach Südwesten steil einfallendem Granitgneis. Der auch einfach Eddystone genannte Fels, auf dem der Leuchtturm steht, ist durch einen hohen Anteil an Feldspat und laminare Struktur gekennzeichnet. Dies macht ihn zum einzigen Gneisvorkommen der Region. Das Eddystone Reef Unter Wasser umgibt das Eddystone Reef die Eddystone Rocks. Das Riff wird als Ziel für Sporttaucher und Unterwasserfotografen beworben. Im Jahr 2010 wurde das Gebiet des Eddystone Reef Teil des Start Point to Plymouth Sound and Eddystone Special Area of Conservation. Seit Ende 2013 ist in einem Bereich von 200 m um das Riff das Muschelfischen mit Grundschleppnetzen verboten. Im Norden der Felsen wachsen insbesondere im Sommer Tangwälder nahe der Wasseroberfläche. Die teils steil fallenden felsigen Oberflächen im Süden sind mit Seeanemonen bewachsen. In größerer Wassertiefe, bis etwa 45 m tief, fanden Taucher Seegurken, Schwämme, Becherkorallen und Seesterne. Die tieferen Bereiche bis zum um die Eddystone Rocks in 50 bis 60 m Tiefe liegenden Meeresgrund wurden mit Kameras untersucht. Die beobachtete Entwicklung unter anderem einer Verdoppelung der Bestände von Seeanemonen und Becherkorallen und Vervierfachung der Zahl der Röhrenwürmer zwei Jahre nach dem Verbot deutet darauf hin, dass zur vollständigen Erholung des Riffs 20 bis 30 Jahre nötig sein werden. Kontroverse Bei der Definition der Grenze der Ausschließlichen Wirtschaftszonen im Ärmelkanal gab es eine Kontroverse um den Status der Eddystone Rocks. Nach französischer Definition bildeten sie eine bloße Untiefe, die keine Gebietsansprüche begründete. Nach britischer Definition sind die Eddystone Rocks nur von extremem Hochwasser überspülte Inseln, was einen Gebietsanspruch auf das umliegende Seegebiet begründet. Der höchste Punkt liege 60 cm über dem mittleren Hochwasser und 6 cm über der mittleren Springtide, zudem wurde der Fels beim Bau der Fundamente der ersten Leuchttürme um etwa 1,3 m abgetragen. Der Ständige Schiedshof verwies in einer einstimmigen Entscheidung im Juni 1977 darauf, dass Frankreich die britische Einordnung des Eddystone Rock als Landpunkt in früheren Jahren akzeptiert hätte. Weblinks Einzelnachweise
Eddystone Rocks

Les Eddystone Rocks sont des bancs de rochers à fleur d'eau de la Manche. Histoire Ils sont situés à 25 km au sud-ouest de Plymouth. Autrefois très dangereux pour les navires se rendant au port de Plymouth, il est décidé d'y installer un phare en 1696. En 1708, le phare est reconstruit puis, en 1759, John Smeaton y établit un phare utilisant son procédé. Celui-ci sera remplacé en 1879 par le phare actuel qui deviendra automatique en 1982. Notes et références Liens externes Portail des îles Portail de la Manche Portail de l’Angleterre
Eddystone Rocks

Eddystone Rocks lub Eddystone – grupa skał w zachodniej części kanału La Manche. Oddalona jest około 14 kilometrów na południowy zachód od przylądka Rame Head (półwysep Rame), na wybrzeżu Kornwalii (Anglia). Na skałach zbudowana jest latarnia morska Eddystone. Pierwsza latarnia morska została zbudowana w tym miejscu w 1698 roku. Obecnie istniejąca jest czwartą budowlą. Wzniesiona została w 1882, obok ruin wcześniejszej trzeciej latarni. Zobacz też Eddystone Point – przylądek na Tasmanii Bibliografia Eddystone – history. Lighthouse List, Trinity House. [dostęp 2014-01-04]. (ang.).
Eddystone

Eddystone är en engelsk fyr placerad på Eddystone Rocks i västra delen av Engelska kanalen, 22 km sydsydväst om staden Plymouth. Eddystone Rocks är en överspolad klippgrupp, som förorsakat otaliga fartygshaverier. Fyren kallas även "the Stone". Kung Vilhelm III begärde att en markering skulle göras på klipporna för att höja säkerheten för sjöfarare, så år 1698 byggdes den första fyren. Den nuvarande fyren, den fjärde i ordningen, stod klar år 1882. Fyrtornet är 49 m högt. Företaget Aktiebolaget Sveriges förenade konservfabriker, grundat 1898 använde från start en stiliserad illustration av Eddystones fyrtorn som logotyp. Detta ledde senare till att företaget bytte namn till Fyrtornet. Källor Trinity House om Eddystone Eddystone Lighthouses
Ирландско море

Ирландско море (на английски: Irish Sea) е междуостровно море на Атлантическия океан, разположено между островите Ирландия на запад и Великобритания на изток. На юг чрез протока Сейнт Джордж (между Ирландия и Уелс) и на север чрез протока Норт Чанъл (между Северна Ирландия и Шотландия) се свързва с Атлантическия океан. Разположено е върху континенталния шелф, който е пресечен от тясна падина, простираща се паралелно на ирландския бряг. Дължината му от север на юг е около 280 km, ширината до 220 km, площ около 100 хил.km2, максимална дълбочина 272 m. Дъното му е покрито с чакъл, пясък и мидени черупки. В средата му е разположен остров Ман, а в югоизточната му част – остров Ангълси. Бреговете му са изрязани от малки заливи. През цялата година преобладаващите ветрове са от запад. През зимата често има шормови явления. Температурата на въздуха през зимата е около 5 °C, а през лятото – 15 °C. Температурата на водата на повърхността през февруари е от 5 до 9 °C, а през август – от 13 до 16 °C, като в дълбочина остава почти непроменена. Солеността варира от 32,8‰ около устията на реките до 34,8‰ със средните му части. Повърхностните течения образуват цикличен кръговрат. Приливите са полуденонощни с амплитуда от 1,2 до 6 m. Най-големи пристанища са Ливърпул във Великобритания и Дъблин в Ирландия. Източници
Irské moře

Irské moře (irsky Muir Éireann nebo Muir Meann; skotskou gaelštinou Muir Eireann; velšsky Môr Iwerddon; anglicky Irish Sea) je vnitřní moře Atlantského oceánu, které se nachází mezi Irskem a Spojeným královstvím. S Atlantským oceánem (Keltským mořem) je spojené na jihu Svatojiřským průlivem a Severním průlivem mezi Irskem a Skotskem na severu. Základní geografické údaje Průměrná hloubka – 60 m Maximální činí – 262 m Salinita – 32,0–34,9 ‰ Teplota moře – od 5 °C (v zimě) do 16,5 °C (v létě) Výška přílivu/odlivu – od 2,9 do 10,2 m Významné přístavy Dublin Liverpool Belfast Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Irské moře na Wikimedia Commons Slovníkové heslo Irské moře ve Wikislovníku
Irske Hav

Det Irske Hav er beliggende mellem Irland på vestsiden og England, Skotland, og Wales på østsiden. Det Irske Hav er forbundet med Atlanterhavet gennem St. George's Channel (mellem Irland og Wales) i syd og North Channel (mellem Irland og Skotland) i nord. Nordgrænsen for Irske Hav anses at gå mellem Mull of Galloway i det sydlige Skotland og Ballyquintin Point i Nordirland, mens grænsen mod Atlanterhavet i syd udgøres af en linje mellem sydvestspidsen af Wales og Carnsore Point i Irland. Øen Isle of Man ligger i havet. Eksterne links