Jesus College, Oxford

Ej att förväxla med Jesus College, Cambridge. Jesus College, formellt Jesus College in the University of Oxford of Queen Elizabeth's Foundation, är ett college vid Oxfords universitet, beläget mellan Turl Street, Ship Street, Cornmarket Street och Market Street i den centrala delen av den historiska innerstaden. Colleget grundades av drottning Elisabet I av England 27 juni 1571 som det första protestantiska colleget i Oxford, på initiativ av Hugh Price (eller Ap Rhys), en kyrkoman från Brecon i Wales. Fram till slutet av 1800-talet, då reglerna för medlemskap och stipendier ändrades, var många av collegets medlemmar walesare. De äldsta byggnaderna i den första innergården härstammar från 1500- och tidigt 1600-tal. En andra innergård lades till mellan cirka 1640 och cirka 1713, och en tredje innergård byggdes omkring 1906. Ytterligare lokaler byggdes på huvudplatsen för att markera högskolans 400-årsjubileum 1971, och studentlägenheter har byggts på platser i norra och östra Oxford. En fjärde innergård färdigställdes 2021. Det finns ungefär 475 elever; rektor för högskolan är Nigel Shadbolt. Tidigare elever inkluderar Harold Wilson (som två gånger var Storbritanniens premiärminister), Kevin Rudd (Australiens premiärminister), T.E. Lawrence ("Lawrence of Arabia") och över 30 parlamentsledamöter. Tidigare eller nuvarande fellows vid kollegiet inkluderar historikerna Yuval Noah Harari och Niall Ferguson och den politiske filosofen John N. Gray. Tidigare studenter och forskare inom naturvetenskap inkluderar Nobelpristagaren Peter J. Ratcliffe. Historia Grundandet Jesus College grundades den 27 juni 1571, när drottning Elisabet I utfärdade ett kungligt privilegiebrev. Det var det första protestantiska college som grundades vid universitetet, och det är det enda Oxford-college från Elisabets regeringstid. Det var det första nya Oxford-colleget sedan 1555, under drottning Marias regeringstid, då Trinity College och St John's College grundades som romersk-katolska colleges. Stiftelsens stadga utsåg en rektor (David Lewis), åtta fellows, åtta forskare och åtta kommissionärer för att utarbeta stadgarna för högskolan. Kommissionärerna inkluderade Hugh Price, som hade vädjat till drottningen att grunda ett college i Oxford "så att han kunde skänka sin egendom för att underhålla vissa walesiska stipendiater för att utbildas i goda skrifter." Stadgan överförde också till högskolan mark och byggnader från White Hall, en akademisk hall på en del av den nuvarande platsen. Högskolan var ursprungligen avsedd främst för utbildning av präster. Det särskilda syftet var att tillgodose behovet av engagerade, lärda präster för att främja den elisabetanska religiösa bosättningen i församlingarna i England, Irland och Wales. Högskolan har sedan dess breddat utbudet av ämnen, med början i medicin och juridik, och erbjuder nu nästan hela ämnesutbudet som undervisas vid universitetet. De patentbrev som utfärdades av Elisabet I klargjorde dock att prästutbildningen på 1500-talet omfattade mer än bara teologi: ... till Guds allsmäktiges och allsmäktigas ära, och för spridningen och upprätthållandet av den kristna religionen i dess uppriktiga form, för utrotning av fel och kätteri, för ökning och upprätthållande av sann lojalitet, för utbredning av god litteratur av alla slag, för språkkunskap, för utbildning av ungdomar i lojalitet, moral och metodiskt lärande, för att lindra fattigdom och nöd, och slutligen för Kristi kyrkas välbefinnande i våra riken, [...] har vi beslutat att ett college för lärande inom vetenskap, filosofi, humana strävanden, kunskaper i hebreiska, grekiska och latin, till den yttersta bekännelsen av Helig Teologi, ska bestå för all framtid, skapas, grundas, byggs och etableras.... — Elisabet I, 27 juni 1571. Price fortsatte att vara nära involverad i högskolan efter dess grundande. Med stöd av ett utlovat arv, värt 60 pund per år vid hans död (ungefär 21 100 pund i dagens värde), begärde och fick han befogenhet att utse den nya högskolans rektor, fellows och forskare. Han finansierade tidiga byggnadsarbeten i högskolans främre innergård, men vid hans död 1574 visade det sig att högskolan endast fick en klumpsumma på omkring 600 £ (ungefär 211 000 £ i dagens värde). Problem med hans arv gjorde att det inte mottogs i sin helhet på cirka 25 år. Eftersom högskolan inte hade några andra donatorer vid denna tid, "hade högskolan under många år byggnader men inga intäkter". 1600-talet Den främsta välgöraren, förutom kungen, var Eubule Thelwall från Ruthin i norra Wales, som blev rektor 1621; han lyckades säkra ett nytt tillstånd och stadgar för colleget från Jakob I av England, efter att ha spenderat 5 000 pund av sina egna pengar på stora salen och kapellet, vilket gav honom titeln som dess andre grundare. Thelwall dog den 8 oktober 1630, 68 år gammal, och begravdes i Jesus College Chapel där ett monument restes till hans minne av hans bror Sir Bevis Thelwall (Page of the King's Bedchamber och Clerk of the Great Wardrobe). Annan välgörenhet under 1600-talet inkluderar Herbert Westfaling, biskop av Hereford, som lämnade tillräckligt med egendom för att stödja två fellowship och stipendier (med den betydande bestämmelsen att "min släkt alltid ska föredras framför alla andra"). Sir Eubule Thelwall (rektor 1621–1630) spenderade mycket av sina egna pengar på byggandet av ett kapell, en sal och ett bibliotek för högskolan. Biblioteket, som byggdes ovanpå en alltför svag kolonnad, revs under rektorskap av Francis Mansell (1630–1649), som också byggde två trappor med bostadsutrymme för att locka söner från walesiska adelsfamiljer till colleget. Det engelska inbördeskriget "förstörde nästan hela collegets företagsliv." Mansell avsattes från sin position som rektor och Michael Roberts installerades. Efter restaurationen återinsattes Mansell kortvarigt som rektor, innan han avgick till förmån för Leoline Jenkins. Det var Jenkins (rektor 1661–1673) som säkrade högskolans långsiktiga livskraft. Vid sin död 1685 testamenterade han ett stort egendomsområde, till stor del förvärvat av advokatvänner från de överbelånade markägarna under restaurationsperioden. Dessa boföreningar gjorde det möjligt för högskolans sexton fellows och stipendier att tillsättas för första gången – officiellt hade sexton av varje försörjts sedan 1622, men högskolans inkomster var för små för att hålla alla sysselsatta samtidigt. År 1713 instiftade den walesiske prästen och tidigare studenten Edmund Meyricke ett antal stipendier för studenter från norra Wales, även om dessa nu är tillgängliga för alla walesiska studenter. 1700- och 1800-talet 1700-talet, till skillnad från 1600-talets störningar, var en relativt lugn tid för skolan. En historiker vid högskolan, J.N.L. Baker, skrev att högskolans register för denna tid "berättar om lite annat än rutinmässiga anmärkningar och avfärder av fellows och forskare". Napoleonkrigen ledde till en minskning av antalet studenter och i registren för inköp av musköter och andra föremål till högskolemedlemmar som tjänstgjorde i universitetskåren. Efter kriget ökade antalet elever till i genomsnitt tjugo nya elever per år mellan 1821 och 1830. Dock hade skulderna till college ökat, kanske på grund av krigets ekonomiska effekter – år 1832 var college skyldigt 986 £ 10s 5d (ungefär 115 800 £ i dagens värde). Under första halvan av 1800-talet minskade högskolans akademiska styrka: stipendier delades ibland inte ut på grund av brist på lämpliga kandidater, och antalet minskade: det fanns bara sju nya studenter 1842. Ernest Hardy skrev i sin historia om högskolan 1899 att det hade blivit "allt tydligare under åratal... att den exklusiva kopplingen till Wales förstörde högskolan som utbildningsplats." En kunglig kommission tillsattes 1852 för att undersöka universitetet. Högskolan önskade behålla sina band med Wales, och de inledande reformerna begränsades trots kommissionärernas önskan: de stipendier som var begränsade till särskilda delar av Wales öppnades för hela Wales, och hälften av de utdelade stipendierna skulle endast vara öppna för walesare "'om och så länge rektorn och fellows anser det lämpligt för utbildningsintressena i samband med furstendömet Wales'". Alla stipendier vid högskolan, utom två, var fortfarande begränsade till studenter från Wales. Antalet studenter vid högskolan minskade fortfarande, trots att priser delades ut för framgång i universitetsprov. Daniel Harper, rektor från 1877 till 1895, noterade den fortsatta akademiska nedgången. När han talade 1879 noterade han att färre studenter från högskolan nådde höga krav på examinationer, och att fler walesiska studenter valde att studera vid andra Oxford-colleges framför Jesus. En ytterligare kunglig kommission tillsattes. Detta ledde till ytterligare förändringar vid högskolan: 1882 blev stipendierna reserverade för walesare öppna för alla, och endast hälften (istället för alla) av de 24 stipendierna skulle reserveras för walesiska kandidater. Därefter ökade antalet gradvis och det icke-walesiska elementet på högskolan ökade, så att år 1914 var endast ungefär hälften av studenterna walesare. 1900-talet Under första världskriget "upphörde högskolan i vanlig bemärkelse nästan att existera". Från 129 studenter sommaren 1914 sjönk antalet till 36 våren 1916. Några flyktingstudenter från Belgien och Serbien bodde i tomma rum på högskolan under 1916, och officerare i Royal Flying Corps bodde från augusti 1916 till december 1918. Efter kriget ökade antalet och fellowships lades till inom nya ämnen: historia (1919 och 1933); teologi (1927); fysik (1934); ett andra fellowship i kemi (1924); och moderna språk (föreläsning 1921, fellowship 1944). Den förbättrade undervisningen ledde till större framgång vid universitetsprov och priser. Under mellankrigstiden (1918–1939) sågs Jesus av vissa som ett litet college och något av en avlägsenhet. Den lockade relativt få elever från de offentliga skolor som traditionellt anses vara de mest prestigefyllda. Colleget lockade dock många akademiskt kapabla studenter från grammar schools (särskilt de i norra England och Skottland). Bland dessa grammarpojkar fanns Harold Wilson, som senare skulle bli Storbritanniens premiärminister. Under andra världskriget tjänstgjorde många av fellows i försvarsmakten eller utförde krigsarbete i Oxford. Högskolan var dock full av studenter, då den erbjöd bostäder för studenter från andra högskolor vars byggnader hade rekvirerats, och även inhyste officerare på militära kurser. Högskolan hade egna naturvetenskapliga laboratorier från 1907 till 1947, vilka övervakades (under alla utom de sista tre åren) av fysikkemisten David Chapman, som var fellow vid högskolan från 1907 till 1944. Vid tiden för stängningen var dessa de sista högskolebaserade naturvetenskapliga laboratorierna vid universitetet. De fick namnet Sir Leoline Jenkins laboratorier, efter en tidigare rektor för högskolan. Laboratorierna ledde till vetenskaplig forskning och undervisning (särskilt i kemi) som blev en viktig del av högskolans akademiska liv. Broschyren som producerades för invigningsceremonin noterade att antalet naturvetenskapliga studenter vid högskolan hade ökat snabbt de senaste åren, och att tillhandahållandet av högskolelaboratorier skulle underlätta undervisningen av grundutbildningsstudenter, samt attrahera Jesus College-alumner från University of Wales som önskade fortsätta sin forskning vid Oxford. En koppling mellan en av högskolans naturvetenskapliga lärare och Imperial Chemical Industries (ICI) ledde till att 17 studenter började på ICI mellan de två världskrigen, varav några, som John Rose, nådde högre nivåer i företaget. Laboratorierna blev onödiga när universitetet började tillhandahålla centraliserade faciliteter för studenterna; de stängdes 1947. Högskolans jubileum 1971 markerade öppnandet av de gamla Old Members' Buildings i den tredje innergården. Ytterligare studentbostäder har byggts på idrottsplatsen och på en plats i norra Oxford. År 1974 var Jesus bland den första gruppen av fem manliga colleges som antog kvinnor som medlemmar, de andra var Brasenose, Wadham, Hertford och St Catherine's; mellan en tredjedel och hälften av grundutbildningsstudenterna är kvinnor. En långvarig rivalitet med närliggande Exeter College nådde sin kulmen 1979, då sju polisbilar och tre brandbilar var inblandade i att hantera problem på Turl Street. Sir John Habakkuk (rektor 1967–1984) och Sir Peter North (rektor 1984–2005) tjänstgjorde båda som rektor för universitetet, från 1973 till 1977 respektive från 1993 till 1997. 2000-talet Den ärftliga inspektorn vid kollegiet är fortfarande earlerna av Pembroke och Montgomery ex officio. Den nuvarande inspektorn är William Herbert, 18:e earl av Pembroke, 15:e earl av Montgomery. Jesus, Magdalene College, Cambridge och Sidney Sussex College, Cambridge är de enda tre Oxbridge-colleges som fortsätter att föreskriva genom lag visitationer som hålls av ärftliga pärer. Byggnader Huvudbyggnaderna ligger i centrala Oxford, mellan Turl Street, Ship Street, Cornmarket Street och Market Street. Huvudentrén ligger på Turl Street. Byggnaderna är ordnade i tre innergårdar, den första innergården innehåller de äldsta högskolebyggnaderna och den tredje innergården är den nyaste. Grundstadgan gav högskolan en tomt mellan Market Street och Ship Street (som fortfarande upptas av högskolan) samt byggnaderna för en nedlagd universitetsakademisk hall på platsen, kallad White Hall. Byggnaderna som nu omger den första innergården uppfördes i etapper mellan 1571 och 1620-talet; rektorns bostad var den sista som byggdes. Framstegen gick långsamt eftersom det nya college saknade de "generösa donationer" som tidigare college hade. Innan nya byggnader stod färdiga bodde studenterna i de gamla byggnaderna vid White Hall. Första innergården Kapellet invigdes den 28 maj 1621 och utvidgades 1636. Arkitekturhistorikern Giles Worsley har beskrivit kapellets östra fönster (tillkommet 1636) som ett exempel på nygotisk arkitektur, snarare än gotik, eftersom man valde att använda en föråldrad stil – klassisk arkitektur hade accepterats som "den enda stil där det var respektabelt att bygga". Jonathan Edwards (rektor från 1686 till 1712) rapporteras ha spenderat £1 000 (ungefär £189 000 i dagens termer) under sin livstid på kapellets interiör, inklusive tillägget av en skärm som separerade kapellets huvuddel från förkapellet (i västra änden) år 1693. År 1853 lades glasmålningar av George Hedgeland till östfönstret. År 1863 utsågs arkitekten George Edmund Street för att renovera kapellet. Korets båge breddades, det ursprungliga jakobinska träarbetet togs bort (förutom skärmen donerad av Edwards och predikstolen), nya sittplatser installerades, ny beläggning lades i kapellets huvuddel och en stenskärm lades till bakom altaret. Åsikterna om förändringarna har varierat. Den 21 oktober 1864 rapporterade Building News att restaureringen närmade sig slutförandet och var av "en mycket livfull karaktär". Det stod att den nya "vackra" bågen visade östfönstret "till stor fördel", med "andra förbättringar" inklusive en "vacker renovering". Ernest Hardy, rektor från 1921 till 1925, sade att arbetet var "illa genomtänkt", beskrev det som "något skamligt" och sade att det jakobinska träarbetet hade sålts för billigt. I kontrast kallade arkitekturhistorikern Nikolaus Pevsner arbetet "mycket vacker". Rektorn för högskolan bor i en byggnad på norra sidan av den första innergården mellan kapellet (i öster) och stora matsalen (i väster). De var den sista delen av den första innergården som byggdes. Sir Eubule Thelwall, rektor från 1621 till 1630, byggde bostaden på egen bekostnad, för att inkludera (enligt antikvarien Anthony Woods ord) "en mycket vacker matsal prydd med märkligt graverade paneler". Valven över dörröppningen (som Pevsner kallade "vacker") lades till någon gång mellan 1670 och 1740; Pevsner daterar den till omkring 1700. Stora matsalen har sagts vara "en av de mest imponerande av alla Oxfords collegesalar", med sina "fina paneler, strama tak och sina anmärkningsvärda målningar". Liksom kapellet byggdes det till stor del av Griffith Powell mellan 1613 och 1620, och färdigställdes slutligen strax efter hans död 1620. Pevsner noterade de "rikt dekorerade kolonnerna" på skärmen (installerade 1634) och drakarna längs frisen, och sade att det var ett av de tidigaste exemplen i Oxford på panelering med fyra "L"-former runt ett centrum. Åren 1741 och 1742 täcktes ekbjälkstaket med puts för att skapa rum i takutrymmet. Pevsner beskrev 1741 års kartusch på norra väggen, som innehåller högskolans vapen, som "stor [och] rik". Salen innehåller ett porträtt av Elisabeth I samt porträtt av tidigare rektorer och välgörare. Det finns också porträtt av hovkonstnärer av två andra monarker som var välgörare till college: Karl I (av Anthony van Dyck) och Karl II (av Sir Peter Lely). Andra innergården År 1640 påbörjade Francis Mansell (utnämnd till rektor 1630) byggandet av en andra innergård med byggnader längs norra och södra sidan; ytterligare arbete avbröts av det engelska inbördeskriget. Arbetet började återigen 1676, och biblioteket (nu Fellows' Library) var färdigt 1679. Under Jonathan Edwards (rektor från 1688 till 1712) byggdes ytterligare rum för att fullborda innergården. Projektet färdigställdes strax efter hans död 1712. Pevsner beskrev den andra innergården som "en enhetlig komposition" och noterade den "regelbundna fönsterdekorationen med fönster med rundbågsformade fönster, vars huvformar bildar en kontinuerlig fris". De nederländska gavlarna har kölbågssidor och halvcirkelformade frontoner. Författaren Simon Jenkins sade att innergården har "de välbekanta Oxford Tudor-fönstren och dekorativa holländska gavlar, som tränger sig runt horisonten som walesiska drakars tänder och lyses upp av överflödiga blomlådor". Fellows' Library innehåller bokhyllor dekorerade med remmar från omkring 1628, vilka användes i ett tidigare bibliotek på colleget. Hardys åsikt var att "om det bara hade ett öppet trätak istället för det enkla taket, skulle det vara ett av de mest pittoreska högskolebiblioteken". En annan författare sade (1914, efter att ett bibliotek för studenter fanns på andra håll i innergården) att det var "ett av de mest charmiga Oxfordbiblioteken, och ett av de minst besökta". Det rymmer 11 000 antikvariskt tryckta böcker och rymmer många av högskolans sällsynta texter, inklusive en grekisk bibel från 1545 och signerad av Philipp Melanchthon och andra, stora delar av biblioteket tillhörande lärde och filosofen Lord Herbert av Cherbury samt 1600-talsvolymer av Robert Boyle och Sir Isaac Newton. Tredje innergården Den långa men smala tredje innergården gränsar till Ship Street, på norra sidan av platsen och väster om trädgården till rektorns bostad, där högskolan har ägt mark sedan grundandet. På 1700-talet var detta hem för colleges stall. En brand 1904 ledde till rivningen av stallen och porten till Ship Street. Ersättningsbyggnader intill Ship Street, som i praktiken skapade en tredje innergård för högskolan, uppfördes mellan 1906 och 1908. Den innehöll högskolans naturvetenskapliga laboratorier (nu stängda) och ett nytt porttorn, samt ytterligare bostäder och ett bibliotek för studenter, känt som Meyricke Library, efter en stor donator – det hade funnits ett grundutbildningsbibliotek i den andra innergården sedan 1865, känt som Meyricke Library från 1882 och framåt. The Old Members' Building, som innehåller ett musikrum, 24 studierum och några föreläsningssalar, byggdes mellan 1969 och 1971. Det byggdes efter en insamlingskampanj till gamla medlemmar för att uppmärksamma högskolans fyrhundraårsjubileum och invigdes av prinsen av Wales 1971. Fellows' Garden ligger mellan Old Members' Building och baksidan av rummen på västra sidan av den andra innergården. År 2002 slutfördes ett tvåårigt projekt för att bygga om fastigheten ovanför de högskoleägda butikerna på Ship Street. Som en del av arbetet omvandlades bottenvåningen från rum som beboddes av studenter och stipendiater till ett nytt Junior Common Room (JCR), för att ersätta uppehållsrummet i den andra innergården, som då var för liten för att klara det ökade antalet elever. Fjärde innergården År 2019 påbörjades arbetet med ombyggnaden av en kommersiell fastighet, Northgate House, som ägs av högskolan i hörnet av Cornmarket och Market Street, för att erbjuda nya studentbostäder ovanpå butikslokaler med en ny innergård och andra undervisningslokaler bakom, planerat färdigställande för att markera högskolans 450-årsjubileum 2021. Den nya byggnaden heter Cheng Yu-tung-byggnaden efter den avlidne miljardären, entreprenören och filantropen Cheng Yu-tung, vars familj stod för huvuddonationen till projektet. Andra byggnader Högskolan köpte 10 tunnland (0,040 km²) mark i östra Oxford (nära Cowley Road) år 1903 för att användas som idrottsplats. Bostäder byggdes först på idrottsplatsen 1967 (Thelwall House, återuppbyggd 1998), med tillbyggnader mellan 1988 och 1990 (Hugh Price House och Leoline Jenkins House). En ytterligare utveckling, känd som Hazel Court (efter Alfred Hazel, rektor 1925–1944), byggdes år 2000, vilket ökade det totala antalet elever som kunde bo på idrottsplatsen till 135. Donationer från Edwin Stevens, en gammal medlem av college, möjliggjorde byggandet 1974 av studentlägenheter på en plats i norra Oxford på Woodstock Road, uppkallad "Stevens Close" till hans ära. Högskolan äger också ett antal hus på Ship Street, som används som studentbostäder. Den köpte ytterligare en plats på Ship Street till en kostnad av 1,8 miljoner pund, som byggdes om till en beräknad kostnad av 5,5 miljoner pund för att erbjuda 31 studentrum med eget badrum, en föreläsningssal med 100 platser och andra undervisningsrum. Ship Street Centre invigdes officiellt av universitetets kansler Chris Patten den 25 september 2010. Personer associerade med Jesus College Rektorer och Fellows Högskolan drivs av rektorn (Principal) och Fellows. Rektorn måste vara "en person som utmärker sig för litterära eller vetenskapliga färdigheter eller för insatser inom utbildningsarbetet vid universitetet eller någon annanstans". Rektorn har "företräde och auktoritet över alla medlemmar av högskolan och alla personer som är anslutna till dem" och utövar "allmän översyn i alla frågor som rör utbildning och disciplin". Den nuvarande rektorn, Sir Nigel Shadbolt, utsågs 2015. Han kommer i oktober 2025 att efterträdas av Lindsay Skoll, den första kvinnliga rektorn någonsin för högskolan. Fjorton rektorer har varit tidigare studenter vid högskolan: Griffith Powell (vald 1613) var den första och Alfred Hazel (vald 1925) var den senaste. Den längst tjänstgörande rektorn var Henry Foulkes, från 1817 till 1857. När colleget grundades 1571 installerades David Lewis som rektor i den första stadgan och utsåg åtta andra till de första Fellows i colleget. Stadgarna från 1622 tillät 16 Fellows. Det finns nu ingen gräns för hur många Fellowships som styrelsen kan skapa. Högskolans stadgar föreskriver olika kategorier av Fellows. Professorial Fellows är de professorer och docenter vid universitetet som är tilldelade högskolan av universitetet. En av dessa professurer är Jesus Professor of Celtic, som är den enda professuren i keltiska studier vid ett engelskt universitet. Keltiska forskare som Sir John Rhys och Ellis Evans har innehaft tjänsten sedan dess grundande 1877. Tjänsten innehas för närvarande av David Willis, som tillträdde posten 2020 efter att den tidigare innehavaren Thomas Charles-Edwards gick i pension 2011. Zoologerna Charles Godfray och Paul Harvey är båda Professorial Fellows. Official Fellows är de som innehar handlednings- eller administrativa befattningar vid högskolan. Tidigare Official Fellows inkluderar kompositören och musikologen John Caldwell, historikerna Sir Goronwy Edwards och Niall Ferguson, filosofen Galen Strawson och den politiske filosofen John N. Gray. Det finns också seniora och juniora forskare. Rektorer och Fellows som går i pension kan väljas till Emeritus Fellows. Honorary Fellows Styrelsen har möjlighet att välja "framstående personer" till hedersledamöter (Honorary Fellows). Enligt högskolans nuvarande stadgar kan hedersledamöter inte rösta vid styrelsemöten och får ingen ekonomisk ersättning. De kan dock kallas in för att hjälpa till att avgöra om medlemmar av akademisk personal (inklusive rektorn) ska avskedas eller tilldelas disciplinära åtgärder. Tre tidigare rektorer för högskolan (John Christie, Sir John Habakkuk och Sir Peter North) har valts till hedersledamöter vid pensionering. Vissa hedersledamöter var tidigare ledamöter av colleget, andra var gamla medlemmar av colleget, och några tillhörde båda kategorierna. Andra hade ingen tidigare akademisk koppling till högskolan innan de valdes. Några av dessa var framstående walesare – till exempel valdes den walesiske affärsmannen Sir Alfred Jones 1902 och den walesiske domaren Sir Samuel Evans, ordförande för Probate, Divorce and Admiralty Division vid Högsta domstolen, valdes 1918. Den walesiske politikern David Lloyd George valdes till hedersledamot 1910 när han var finansminister. Han skrev till Sir John Rhys, dåvarande rektor, för att tacka högskolan för äran och sade: Jag vill uttrycka för er och Fellows vid Jesus College min djupa känsla av den stora ära ni har gett mig genom att välja mig till en av era medlemmar. Det är en mycket speciell tillfredsställelse för mig att vara associerad på detta intima sätt med Jesus College. Som walesare har jag med glädje och stolthet bevittnat välståndet, särskilt sedan du blev rektor, för högskolan som är så nära knuten till vårt land, utan att tänka på att någonsin bli medlem av det; och jag kan ärligt säga att ingen heder kan falla på mitt öde som jag kommer att värdera högre än detta Fellowship som ni har tilldelat mig. Vänligen ta emot och framföra mitt hjärtliga och uppriktiga tack till collegets Fellows. Med hälsningar, D. LLOYD GEORGE. De tre första hedersledamöterna, alla tidigare studenter vid högskolan, valdes i oktober 1877: John Rhys, den första Jesus Professor of Celtic (senare Official fellow (1881–1895) och rektor (1895–1915)); historikern John Richard Green; och poeten Lewis Morris. Colleget noterade 1998 att antalet hedersledamöter i college var markant lägre än genomsnittet för andra Oxford-colleges och antog ett mer metodiskt tillvägagångssätt för att öka antalet. Sju hedersledamöter valdes det året, följt av ytterligare fem år 1999. Högskolans hedersledamöter har inkluderat två gamla medlemmar som senare blev premiärminister i sina respektive länder: Norman Washington Manley, som studerade vid Jesus College som Rhodes-stipendiat och som var Jamaicas premiärminister från 1955 till 1962, samt Harold Wilson, som var Storbritanniens premiärminister två gånger (1964–1970 och 1974–1976). Den första kvinnliga hedersmedlemmen var journalisten och programkommentatorn Francine Stock. Alumner Kända tidigare studenter vid högskolan har varit politiker, forskare, författare, underhållare och akademiker. T.E. Lawrence ("Lawrence of Arabia"), känd för sin roll i det arabiska revolten 1916–1918 och för sina skrifter inklusive Seven Pillars of Wisdom, studerade historia vid högskolan. Hans avhandling om korsfararslott (fältarbetet för vilka markerade början på hans fascination för Mellanöstern) finns i Fellows' Library. Andra tidigare studenter inkluderar Harold Wilson, som var Storbritanniens premiärminister från 1964 till 1970 och 1974–1976, Kevin Rudd som var Australiens premiärminister, Norman Washington Manley som var Jamaicas premiärminister, Pixley ka Isaka Seme (grundare och ordförande för African National Congress), Sir William Williams (talman i underhuset 1680–1685), och Lord Sankey (Lord Chancellor 1929–1935). Parlamentsledamöter från de tre största politiska partierna i Storbritannien har gått på högskolan, liksom politiker från Australien (Neal Blewett), Nya Zeeland (Harold Rushworth), Sri Lanka (Lalith Athulathmudali) och USA (Heather Wilson). Grundarnas förhoppningar om att deras college skulle producera framstående walesiska präster besannades till stor del när en tidigare student, A. G. Edwards, valdes till Wales första ärkebiskop när Church in Wales upplöstes 1920. Två senare ärkebiskopar av Wales, Glyn Simon (ärkebiskop 1968–1971) och Gwilym Owen Williams (ärkebiskop 1971–1982), utbildades också vid högskolan. Kelter knutna till colleget inkluderar Sir John Rhys, Sir John Morris-Jones, och Sir Thomas (T. H.) Parry-Williams, medan listan över historiker inkluderar högskolans första alumn David Powel, som publicerade den första tryckta historien om Wales 1584, den viktorianska historikern J.R. Green och historikern Richard J. Evans. Angus Buchanan tilldelades Viktoriakorset under första världskriget. Den fyrfaldiga ensamseglaren Hilary Lister var också student här, medan det inom konst och underhållning finns namn som Elwyn Brook-Jones, skådespelare, (1911–1962), Magnús Magnússon, programledare för Mastermind, Wales nationalpoet Gwyn Thomas, samt tv-väderpresentatörerna Kirsty McCabe och Siân Lloyd. Nigel Hitchin, Savilian Professor i geometri vid Oxford sedan 1997, studerade vid högskolan, liksom Edward Hinds (en fysiker som vann Rumfordmedaljen 2008), Chris Rapley (direktör för Science Museum), samt zoologerna Edward Bagnall Poulton och James Brontë Gatenby. Studentliv Det finns cirka 325 grundutbildningsstudenter och 150 forskarstuderande. Ungefär hälften av grundutbildningsstudenterna studerade vid statliga skolor innan de kom till Oxford, och cirka 10% kommer från utlandet. Studenter från högskolan deltar i en mängd olika fritidsaktiviteter. Vissa bidrar till studentjournalistik för tidningen Cherwell eller The Oxford Student. Turl Street Arts Festival (ett veckolångt evenemang organiserat av studenter) hålls årligen i samarbete med de två andra högskolorna på Turl Street, Exeter College och Lincoln college. Festivalen, som äger rum under femte veckan av Hilary term, inkluderar utställningar, teaterföreställningar och konserter. Även om högskolan inte delar ut körstipendier är kapellkören välbesökt av collegets medlemmar och andra. Kören är icke-auditionerande för högskolemedlemmar och leds av en eller flera orgelstudenter. Vart tredje år är högskolan med och organiserar Somerville-Jesus Ball på Somerville Colleges område. Den senaste balen hölls i maj 2025. Sport Liksom många Oxfords colleges erbjuder Jesus idrottsanläggningar för studenter, inklusive idrottsplaner på en plats i östra Oxford vid Cowley Road som kallas Bartlemas (på grund av dess närhet till St Bartholomew's Chapel). Fotboll, rugby, netball, landhockey, cricket och tennis kan spelas där. Squashbanor finns på en separat plats i stadskärnan på St Cross Road. Högskolan erbjuder också studenter medlemskap i universitetets gym och simbassäng på Iffley Road. Jesus College Boat Club (ofta förkortat JCBC) är roddklubben för medlemmarna i högskolan. Klubben bildades 1835, men rodd vid högskolan föregår klubbens grundande: en båt från högskolan deltog i de tidigaste dokumenterade tävlingarna mellan högskolans besättningar i Oxford 1815, då den tävlade mot en besättning från Brasenose College. Detta kan ha varit de enda två högskolorna som hade båttävlingar vid den tiden, och Brasenose-båten vann vanligtvis. Varken herrarna eller damerna har varit "Head of the River" under Eights Week, de största collegeloppen, men damerna var Head of the River i vårtävlingarna Torpids mellan 1980 och 1983. Jesus-båtar har också haft andra framgångsrika säsonger: Jesus College-båten från 1896 hade rykte om sig att vara en av de snabbare båtarna på universitetet, och damernas 1:a VIII 1993 vann i de första divisionerna av både Torpids och Eights Week, en prestation som ledde till att laget beskrevs i Jesus College Record som tävlande "inte bara om decenniets collegelag, utan kanske om laget från de senaste tre decennierna", i vilken sport som helst. Flera collegemedlemmar har rott för universitetet mot Cambridge University i The Boat Race och Henley Boat Races Barney Williams, en kanadensisk roddare som studerade vid högskolan, vann silvermedalj i rodd vid olympiska sommarspelen 2004 och deltog i The Boat Race 2005 och 2006. Andra studenter som rodde under sin tid på college har haft framgång inom andra områden, inklusive John Sankey, som blev Lord Chancellor, Alwyn Williams, som blev biskop av Durham, och Maurice Jones, som blev rektor för St David's College, Lampeter. En annan college-roddare, James Page, utsågs till sekreterare för Amateur Rowing Association och tränade både Oxford- och Cambridge University-båtklubbarna. Collegebåthuset, som delas med båtklubben vid Keble College, ligger i Christ Church Meadow, vid The Isis (som floden Themsen kallas i Oxford). Det härstammar från 1964 och ersatte en förtöjd pråm som användes av åskådare och besättningsmedlemmar. Den sista collegepråmen hade köpts från ett av Livery Companies i City of London år 1911. Det är nu en flytande restaurang längre ner längs Themsen i Richmond, och under några år målades den i colleges färger grönt och vitt. Kontakterna med Wales Utbildningen i Wales hade stimulerats av grundandet av skolor under Henrik VIII:s och Edvard VI:s regeringstider: King Henry VIII Grammar School i Abergavenny 1542 och Christ College i Brecon 1541 grundades på 1540-talet, och Friars School i Bangor dateras till 1557. Trots att antalet walesiska studenter kom till Oxfords universitet som en följd, fanns det dock ingen särskild möjlighet för walesare före 1571. Trots de band till Wales som Hugh Price och många av de grundande Fellows hade, begränsade varken 1571 års stadga eller någon av de senare stadgarna inträdet till college för walesare. Trots detta var högskolestudenterna från början övervägande walesare, och högskolan blev "höjdpunkten av de unga männens akademiska ambition i Wales". Många av fellows tidigare var walesare, eftersom när nya fellowships skapades genom välgörenheter (ofta av personer av walesiskt ursprung) fanns det ofta en stipulation att mottagarna skulle vara släkt med givaren eller komma från en viss del av Wales. Dessa specifika begränsningar togs bort som en del av reformer av Oxfords universitet under 1800-talet. Mellan 1571 och 1915 var endast en rektor (Francis Howell, 1657–1660) inte från Wales eller av walesiskt ursprung. Jesus har fortfarande en särskild koppling till Wales och kallas ofta för "det walesiska colleget". Högskolan är hem för universitetets professor i keltiska studier (Jesus Professor of Celtic) och ett specialiserat keltiskt bibliotek utöver högskolans ordinarie bibliotek. Meyrick-stipendier, från Edmund Meyricks testamente 1713, delas ut för akademiska meriter där studenten är född i Wales (eller barn till en infödd från Wales), kan tala walesiska eller har gått under de tre sista åren av gymnasiet i Wales. Högskolans skvallertidning för grundstudenter heter The Sheepshagger som en anspelning på ett stötande skämt om walesarnas påstådda förkärlek för får. Dessutom är högskolans walesiska identitet självförstärkande, eftersom walesiska studenter ofta vänder sig till Jesus eftersom den ses som den walesiska högskolan. Gamla medlemmar minns att colleget hade majoritet walesiska medlemmar långt in på 1900-talet; idag kommer dock omkring 15 % av grundutbildningsstudenterna från Wales. Som jämförelse utgör invånarna i Wales strax under 5 % av Storbritanniens befolkning (2,9 miljoner av totalt 58,8 miljoner out of a total of 58.8 million vid folkräkningen 2001). I modern tid kommer högskolans walesiska rötter mest framträdande fram på Sankt Davids dag. Festen markeras med en aftonsång i kapellet, dekorerad för tillfället med påskliljor. Gudstjänsten, inklusive musiken, hålls helt på walesiska (trots att endast en liten minoritet av kören vanligtvis är modersmålstalare av språket). Den är generellt välbesökt av medlemmar av den walesiska gemenskapen i Oxford. Högskolans årliga St. David's Day-middag avslutas traditionellt med att det serveras Sir Watkin Williams-Wynn's Pudding. Namnet påminner om den walesiske politikern och framstående jakobiten som gick på högskolan i början av 1700-talet. Den walesiska kopplingen är också tydlig i högskolans outreach-aktiviteter, såsom att organisera en ferieskola för walesiska studenter i samarbete med den walesiska regeringens Seren Network. Bibliotek och arkiv Huvudbiblioteket på Jesus College är Meyricke Library; äldre tryckta böcker finns i det historiska Fellows' Library. De medeltida manuskripten förvaras på Bodleian Library, där de finns deponerade. Arkiven förvarar högskolans administrativa dokument sedan grundandet samt en stor samling dokument, fotografier och tryckta papper. Det finns också ett omfattande keltiskt bibliotek. År 2021 var Owen McKnight högskolebibliotekarie. Medeltida och tidigt moderna manuskript som ägs Jesus College härstammar från 1000-talet och har sedan 1886 deponerats på Bodleian Library. Några av de viktigaste walesiska manuskripten finns vid Jesus College, inklusive Red Book of Hergest (1285–1320). Moderna manuskript inkluderar T.E. Lawrences kandidatuppsats (MS. 181). Silverföremål Högskolans silversamling inkluderar en silverförgylld punschskål, skänkt av Sir Watkin Williams-Wynn år 1732. Skålen, som väger mer än 5,7 kg och rymmer 45 L, användes vid en middag som hölls i Radcliffe Camera 1814 för att fira vad som skulle bli Napoleons slutgiltiga nederlag. Bland de närvarande vid middagen fanns tsar Alexander I av Ryssland, kung Fredrik Vilhelm III av Preussen, Blücher, Metternich, prinsregenten, hertigen av York och hertigen av Wellington. Det finns en tradition på högskolan att skålen ska delas ut till alla som kan möta två utmaningar. Den första är att sätta armarna runt skålen på dess bredaste punkt; Den andra är att tömma skålen med stark punsch. Skålen mäter 1,57 meter på sin bredaste punkt, och därför har den första utmaningen bara genomförts sällan; Den andra utmaningen har inte uppfyllts. Vapensköld Högskolans vapensköld, i heraldisk terminologi, är grön, tre silverhjortar klädda i guld. Vapnen är inte Hugh Prices vapen. Hans vapen, enligt en avbildning i marginalerna på hans testamente, var gules (rött) med en hermelin-chevron mellan tre fleur-des-lis. Vapnen beviljades eller godkändes inte av College of Arms, men den tid de har använts har gett dem en föreskrivande auktoritet. Den tidigaste avbildningen av vapnet tros vara omkring 1590, i ett dokument som förvaras av College of Arms, där hjortarna visas på en blå (i heraldiska termer azurblå) bakgrund, men efterföljande granskning av detta dokument av Peter Donoghue, Bluemantle Pursuivant, visar att vapnet lades till omkring 1680. Det första kända förekomsten av vapnet finns därför på John Speeds karta över Oxfordshire från 1605 med blå bakgrund. Den gröna fältet visade sig 1619 i en målning målad av en av bröderna Van Linge. Den gröna bakgrunden blev allmänt (men inte universellt) använd på 1730-talet, och syntes fortfarande som horisontella skraperingar som indikerade att azurblått användes på exlibris för högskolans bibliotek så sent som 1761. Det finns likheter med vapnen för Lincoln College, Oxford, där ett av elementen består av tre gyllene hjortar som står stilla; detta härstammar från vapnet för Lincolns så kallade "andre grundare", Thomas Rotherham. Det påstods en gång att Jesus College hade stulit hjortarna från Lincoln, men motargumentet (från en antikvarie med nära Lincoln-kopplingar) var att ursprunget till varje var olika. Ett förslag (av Paul Langford, rektor för Lincoln College) är att Jesus College fortsatte med vapnet som antogs av ett teologiskt college grundat av Rotherham i hans hemstad – Jesus College, Rotherham – som hade undertryckts under Edvard VI:s tid. Maud Greens vapen, mor till Katarina Parr (den sista av Henrik VIII:s sex hustrur och styvmor till Elisabeth I), föreställde tre hjortar på azurblå bakgrund, och detta blev ett av elementen i Katarina Parrs vapen vid hennes giftermål. Hennes syster Anne Parr gifte sig med William, 1:e earl av Pembroke, vars sonson (den 3:e earlen, även kallad William) blev colleges första inspektor 1622. Maud Greens vapen avbildas i gips från omkring 1592 på Powis Castle, som ägdes av en släkting till earlerna. En författare har föreslagit att skolan kan ha antagit vapnet för att associeras med en av tidens ledande walesiska familjer. Denna senare teori är inte heraldiskt hållbar eftersom de kvartsdelar av vapnet, som förts in i familjen genom äktenskap med heraldiska arvtagerskor, inte meningsfullt kan existera på egen hand för att representera den person som nu har dem. Det är därför mer sannolikt att collegets vapen verkligen är ärkebiskop Rotherhams och antogs vara collegets av John Speed, som såg dem på en av dess byggnader 1605 när han förberedde sin karta. Lawrence Hall på Ship Street gavs till Rotherham 1476 och arrenderades ut till Jesus 1572. Den kan mycket väl ha visat ärkebiskopens vapen i sin struktur, liksom byggnaden på södra sidan av Lincolns främre innergård som han färdigställde. Dessa vapen för Jesus College kunde inte förväxlas med Lincolns, eftersom det colleget, redan 1574, hade en komplex tredelad mantel som tilldelats av Richard Lee, Portcullis Pursuivant, där färgen på hjortarna i mittsektionen hade ändrats till Or (guld) och deras hållning till stående. Galleri Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, 29 oktober 2025. Noter Tryckta källor ”Jesus College Statutes”. Jesus College Statutes. Jesus College, Oxford. http://home.jesus.ox.ac.uk/gov/statutes.pdf/attachment_download/file. Baker, J. N. L. (1954). ”Jesus College”. i Salter, H. E.; Lobel, Mary D.. A History of the County of Oxford Volume III – The University of Oxford. Victoria County History. Institute of Historical Research, University of London. ISBN 978-0-7129-1064-4. http://www.british-history.ac.uk/report.aspx?compid=63887. Läst 22 juni 2009. Baker, J. N. L. (1971). Jesus College, Oxford 1571–1971. London: Oxonian Press Ltd. ISBN 0-9502164-0-2. Gibson, Strickland (1954). ”The University of Oxford”. i Salter, H. E.; Lobel, Mary D.. A History of the County of Oxford Volume III – The University of Oxford. Victoria County History. Institute of Historical Research, University of London. http://www.british-history.ac.uk/report.aspx?compid=63862. Läst 10 augusti 2008. Hardy, E. G. (1899). Jesus College. London: F. E. Robinson & Co. OCLC 7961179. https://archive.org/details/jesuscollege00hardrich. Läst 22 juni 2009. Oxford Dictionary of National Biography ((Prenumeration eller UK public library-medlemskap krävs)). Oxford University Press. Cited in references as: ODNB Pevsner, Nikolaus; Sherwood, Jennifer (1974). ”Jesus College”. The Buildings of England – Oxfordshire. Yale University Press. ISBN 0-300-09639-9. Externa länkar Wikisource har originalverk som rör Jesus College, as described in "Literary Landmarks of Oxford". Wikimedia Commons har media som rör Jesus College, Oxford. MCR (postgraduates) website Arkiverad 19 June 2022 JCR (undergraduates) website Jesus College Oxford 'of Queene Elizabeth's Foundation' - The First 450 Years: text of 2021 book Virtual Tour of Jesus CollegeArkiverad 10 February 2021