NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Acle

Acle – miasto w Anglii (Wielka Brytania), w regionie East of England, w hrabstwie Norfolk. W 2001 roku miasto to na powierzchni 9,46 km² zamieszkiwało 2732 osób. Miasto położone jest nad rzeką Bure. Położone jest w sąsiedztwie obszaru chronionej przyrody The Broads. Przypisy Linki zewnętrzne Archiwalna strona
Rectory Field

Le Rectory Field est un stade localisé à Blackheath dans le sud-est de Londres. Histoire Ce stade est développé dans les années 1880 par le club de cricket, football et de tennis de Blackheath. Il devient le siège du Kent County Cricket Club et de l'équipe de rugby à XV de Blackheath FC. Le stade reçoit les rencontres à domicile du Blackheath FC jusqu'en 2016. De 1884 à 1910, il accueille des rencontres internationales sportives dont les matches de l'équipe d'Angleterre de rugby à XV en alternance avec le stade de l'Athletic Ground à Richmond avant la construction du stade de Twickenham au sud-ouest de Londres. Notes et références Liens externes (en) Rectory Field Cricinfo.com (en) blackheathrugby.co.uk Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du rugby à XV Portail du cricket Portail de Londres
Red House

La Red House (en castellano: casa roja) es una propiedad ubicada en Bexleyheath, al sureste de Londres (Inglaterra), que fue construida por Philip Webb en 1859, por encargo de William Morris. Toma su nombre del material con el que están construidos sus muros, ladrillo rojo. Dos años más tarde Morris organizó una asociación de artistas prerrafaelistas –incluyendo a Webb, Rossetti, Burne-Jones y Ford Madox– para formar un taller que diseñara y realizara por encargo cualquier trabajo artístico, desde murales hasta vidrieras y muebles, desde bordados hasta trabajos en metal y madera tallada. El propósito era crear una obra de arte total, en la que su creador tuviera total conexión con su obra, y fuera única, en contraposición con la producción industrial. Fue la primera obra arquitectónica del grupo Arts & Crafts. Interiormente fue decorada con pinturas murales y vitrales. Morris quería una casa y también un "Palacio de las Artes" en el que él y sus amigos pudiesen disfrutar produciendo obras de arte. La obra refleja la admiración por la autenticidad y humanidad de los métodos constructivos medievales. Está construida en ladrillo rojo cálido sin revestimientos, con un techo de tejas, facilitando la adaptación al medio que les rodea. Los autores evitaron seguir cualquier estilo y atendieron sobre todo a la utilidad práctica de la vivienda. El aspecto exterior del edificio surge directamente de la creación de los volúmenes necesarios para cumplir las funciones interiores. En el interior predominan la madera, los azulejos y el vidrio, materiales naturales que le dan un ambiente acogedor. Los diseños recuerdan un mundo medieval y vegetal. Referencias Enlaces externos Información de la Red House en el National Trust
Red House

La Red House est le symbole du mouvement Arts & Crafts. Elle a été créée par William Morris et Philip Webb en 1859 au sud-est de Londres, à Bexleyheath. Le nom de Red House provient de l'utilisation de briques rouges avec, pour la première fois, une structure organique : c'est la disposition des pièces qui implique la structure de la façade,on parle ainsi de "Vérité structurelle". Tous les éléments sont artisanaux. C'est aussi l'un des premiers témoignages d'une évolution vers l'Art nouveau, qui se prolonge par l'ouverture d'un magasin (1861). Liens externes Informations sur Red House du National Trust Friends of Red House — Les amis de Red House Portail des musées Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Londres Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Casa Vermelha (Red House)

A Casa Vermelha (Red House) localizada em Kent, Inglaterra, é o edifício chave na história do movimento das Arts and Crafts, assim como da arquitectura britânica do século XIX. A casa data do ano de 1859, tendo sido desenhada para William Morris, pelo amigo e arquitecto Philip Webb. Construída em tijolo vermelho, a casa pessoal de Morris é um exemplo da aplicação das ideias defendidas por ele, o projeto de arquitetura orienta-se pelas linhas da arquitetura rural/ doméstica inglesa, no entanto também apresenta elementos góticos, tais como: arcos em ogiva e telhados inclinados. A decoração interior (papel de parede, estofos, mobiliário, etc...), na sua maioria desenhada por Morris, foi toda realizada artesanalmente, com formas simples, escolha criteriosa e funcional de materiais. A casa conta ainda com fantásticas pinturas de paredes e de vidros, por parte de Edward Burne-Jones. William Morris pretendia assim mostrar que era possível produzir objetos necessários à vida sem uso da máquina, usando a sua própria casa como exemplo, desta forma, Morris e os amigos, construíram e projetaram eles mesmos todo o mobiliário da casa, que contrastava fortemente com o estilo da época. A obra foi marcada pela simplicidade (exclusão de ornamentos excessivos), pela qualidade dos materiais empregados, pelo trabalho artesanal e, acima de tudo, pela funcionalidade. Ligações externas Casa Vermelha em Bexleyheath - UK
Красный дом (Лондон)

Красный дом (англ. Red House) — важное для движения «Искусств и ремёсел» здание, построенное в Англии, в деревне Аптон графства Кент (сейчас это Бекслихит, город на юго-востоке Большого Лондона). История Дом был спроектирован в 1859 году архитектором Филиппом Уэббом и художником Уильямом Моррисом, создателем мастерских «Искусств и ремёсел» в качестве семейного особняка для последнего. Строительство было окончено в 1860 году. Название возникло по ассоциации с красным цветом кирпичных стен. Изображения Красного дома и его интерьеров воспроизводились в журнале «The Studio», основанного Моррисом в 1895 году. Окончив Оксфордский университет, Моррис задался целью построить для себя и своей новоиспечённой жены Джейн Бёрден загородный дом в небольшом отдалении от центра Лондона. На деньги, унаследованные от своей состоятельной семьи, он приобрёл в сельской местности участок земли и нанял своего друга Уэбба, члена объединения «Гильдия века», для помощи в проектировании. В проекте здания и оформлении его интерьеров нашли отражение стили, повлиявшие на эстетическую программу Морриса — медиевализм, неоготика и так называемый староанглийский стиль, или «стиль коттеджа». Особняк в равной степени воплотил как идеалы Морриса, так и его опыт художника, став одним из ранних архитектурных объектов, созданных в рамках движений «Искусств и ремёсел» и «Гильдии века». Среди друзей Морриса, навещавших его в Красном доме, были художники-прерафаэлиты: Эдвард Бёрн-Джонс и Данте Габриэль Россетти, оба помогали ему в оформлении интерьеров; сохранились настенные росписи Бёрн-Джонса. В годы пребывания в Ред-Хаусе Моррис создал свою проектную компанию «Morris & Co.», стал сочинять прославившие его рисунки тканей и бумажных обоев (ныне экспонируются в Музее Виктории и Альберта в Лондоне). В Красном доме родились его дочери: Дженни и Мэй. Через пять лет после постройки Красного дома Моррис с семьёй переехал в квартиру в Блумсбери, а дом пришлось продать. Моррис планировал провести в особняке всю жизнь, но со временем стало ясно, что для этого потребовались бы слишком большие средства, а сам Красный дом не вполне подходит для образа жизни Морриса. Один из интерьеров «в стиле Искусств и ремёсел» воссоздан в экспозиции Музея Виктории и Альберта в Лондоне. Галерея Примечания
Renishaw Hall

Renishaw Hall is a country house in Renishaw in the parish of Eckington in Derbyshire, England. It is a Grade I listed building and has been the home of the Sitwell family for nearly 400 years. The hall is southeast of Sheffield, and north of Renishaw village, which is northeast of Chesterfield. History The house was built in 1625 by George Sitwell (1601–1667) who, in 1653, was High Sheriff of Derbyshire. The Sitwell fortune was made as colliery owners and ironmasters from the 17th to the 20th centuries. Substantial alterations and the addition of the west and east ranges were made to the building for Sir Sitwell Sitwell by Joseph Badger of Sheffield between 1793 and 1808 and further alterations were made in 1908 by Sir Edwin Lutyens. Renishaw had two owners between 1862 (when Sir George Sitwell succeeded in his infancy) and 1965, when Sir Osbert Sitwell (brother of Edith) gave the house to his nephew, Sir Reresby Sitwell, 7th Baronet. The 7th Baronet was the eldest son of Sir Sacheverell Sitwell and owned the hall from 1965 until 2009 when he bequeathed it to his daughter, Alexandra Hayward. Architecture The house was built in stages and has an irregular plan. It is constructed in ashlar and coursed rubble coal measures sandstone with crenellated parapets with pinnacles. It has pitched slate roofs. Gardens The gardens, including an Italianate garden laid out by Sir George Sitwell (1860–1943), are open to the public. The hall is open for groups by private arrangement. The park is listed in the Register of Parks and Gardens of Special Historic Interest in England as Grade II*. See also Grade I listed buildings in Derbyshire Listed buildings in Eckington, Derbyshire References External links Renishaw Hall and Gardens – Official website Renishaw Hall Garden – information on garden history and design
Renishaw Hall

Renishaw Hall est une imposante demeure du Derbyshire (270 m de long) construite dans un parc de 150 hectares par George Sitwell en 1625, remaniée par Sir Sitwell Sitwell (le premier baronnet) autour de 1800. La demeure appartenait à la famille pour plus de 350 ans. Un jardin à l'italienne (Italianate garden) de 4 hectares, œuvre de Sir George Sitwell, le 4e baronnet, passionné d'antiquités et d'améliorations (improvements), est ouvert au public. Le château, qui contient les collections d'Osbert Sitwell, se visite aussi depuis 2010. C'est un monument classé (listed building) Grade I (édifice d'un intérêt exceptionnel). Les trois enfants de l'excentrique Sir George sont des poètes. Sa fille Edith Sitwell fut une poétesse et une essayiste, Osbert écrivit aussi des nouvelles et des romans ainsi qu'une autobiographie en 5 volumes, et Sacheverell, le cadet, était aussi un critique d'art reconnu. Le château n'eut que deux propriétaires pendant plus d'un siècle ; entre 1862, quand Sir George Sitwell est devenu le 4e baronnet, et 1965, quand Sir Osbert Sitwell a décidé de donner le château a son neveu, Reresby Sitwell, le fils de Sacheverell. Sacheverell Sitwell lui-même, après son mariage, habitait à Weston Hall en Northamptonshire. Sir Reresby Sitwell est resté propriétaire de Renishaw Hall en devenant le 7e baronnet en 1988, jusqu'à sa mort en 2009. Le château est actuellement la propriété de son enfant unique, Mrs Alexandra Hayward. Aujourd'hui, Renishaw Hall n'est plus la maison des baronnets ; Sir George Sitwell, le 8e et actuel baronnet (le neveu de Sir Reresby) habite dans sa propre maison (il habitait à Weston Hall, mentionné ci-dessus, mais il a dû le vendre en 2020). Renishaw Hall est Pemberley pour la version 1980 de Orgueil et Préjugés. Il est possible que D. H. Lawrence se soit inspiré du village d'Eckington et de Renishaw Hall pour le cadre de L'Amant de lady Chatterley. Références Articles connexes Orgueil et Préjugés (1980) Liens externes « Renishaw Hall & Gardens », sur Sitwell Portail des châteaux Portail de l’Angleterre Portail de la littérature britannique Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Renishaw Hall

Renishaw Hall é uma casa senhorial situada em Renishaw, na freguesia de Eckington, no condado de Derbyshire, Inglaterra. Trata-se de um edifício classificado de Grau I e tem sido residência da família Sitwell há cerca de quatro séculos. A mansão localiza-se a sudeste de Sheffield e a norte da aldeia de Renishaw, que por sua vez se situa a nordeste de Chesterfield. História A casa foi construída em 1625 por George Sitwell (1601–1667), que foi nomeado Alto Xerife de Derbyshire em 1653. A fortuna da família Sitwell foi construída através da exploração mineira e da indústria do ferro, entre os séculos XVII e XX. Entre 1793 e 1808, foram efectuadas alterações substanciais à estrutura original, incluindo a adição das alas oeste e leste, encomendadas por Sir Sitwell Sitwell e executadas por Joseph Badger, de Sheffield. Novas intervenções foram realizadas em 1908, da autoria do prestigiado arquitecto Sir Edwin Lutyens. Renishaw teve apenas dois proprietários entre 1862 — ano em que Sir George Sitwell herdou a propriedade ainda em criança — e 1965, quando Sir Osbert Sitwell (irmão da escritora Edith Sitwell) doou a casa ao seu sobrinho, Sir Reresby Sitwell, 7.º Baronete. Este último era o filho mais velho de Sir Sacheverell Sitwell e manteve a posse da propriedade entre 1965 e 2009, ano em que a legou à sua filha, Alexandra Hayward. Arquitectura A casa foi construída por fases e apresenta uma planta irregular. É edificada em pedra aparelhada (ashlar) e alvenaria em fiadas de arenito proveniente das camadas carboníferas, com parapeitos crenelados e adornados com pináculos. Os telhados são inclinados e revestidos com ardósia. Jardins Os jardins, incluindo um jardim italianizante desenhado por Sir George Sitwell (1860–1943), estão abertos ao público. A visita ao interior da mansão encontra-se disponível para grupos, mediante marcação prévia. O parque encontra-se registado no Registo Nacional de Parques e Jardins Históricos de Inglaterra como propriedade de Grau II. Referências
Sochy prehistorických zvířat v Crystal Palace Parku

Sochy prehistorických zvířat v Crystal Palace Parku (anglicky známé jako Crystal Palace Dinosaurs, případně Dinosaur Court) je soubor soch dinosaurů a jiných vyhynulých zvířat v parku, kde stával Křišťálový palác v londýnském obvodě Bromley. Jejich vytvořením byl v roce 1852 pověřen sochař a výtvarník Benjamin Waterhouse Hawkins u příležitosti přesunu Křišťálového paláce z původní lokality v Hyde Parku. Nad zakázkou měl vědecký dohled uznávaný paleontolog Richard Owen, takže modely odrážely nejnovější poznatky tehdejší paleontologie. Odhaleny byly v roce 1854 a staly se tak vůbec prvním ztvárněním dinosaurů v životní velikosti na světě. Od roku 1973 jsou sochy památkově chráněny, nejdříve jako „listed building II. stupně“ a po rozsáhlé rekonstrukci v roce 2002 od roku 2007 I. stupně (nejvyšší význam) pod katalogovým názvem Prehistoric animal sculptures, geological formations and lead mine on Islands and on land facing the Lower Lake (Sochy prehistorických zvířat, geologické formace a olověný důl na ostrovech a břehu nádrže Lower Lake). Popis soch Tyto duté sochy z cihel a cementového betonu znázorňují celkem 15 druhů vyhynulých zvířat, pouze 4 z nich jsou dinosauři. Pochází z různých geologických období a zahrnují dicynodony z prvohor (z prvohor navíc pochází model odhalených uhlonosných vápencových souvrství) druhohorní dinosaury, ichtyosaury a plesiosaury a několik savců (například Megatherium nebo Megaloceros giganteus) z pozdější éry. Z dnešního pohledu jsou modely velmi nepřesné, důsledkem nesprávné rekonstrukce kosterních pozůstatků. Tím jsou ovšem zajímavé – poskytují pohled do stále mladé moderní paleontologie 19. století. Zvláště proslulé je vyobrazení iguanodona jako neobratného a zavalitého ještěra s bodcem na nose. Dinosauři byli pojmenováni teprve o desetiletí dříve a v té době ještě nebyli správně interpretováni a pochopeni z hlediska anatomie, fyziologie a evolučního významu. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Crystal Palace Dinosaurs na anglické Wikipedii. Literatura Peter Doyle (2024). The Victorian Geological Illustrations of Crystal Palace Park, London: cycles of conservation and neglect, 1993–2023. Geology Today. 40 (2): 52-57. doi: https://doi.org/10.1111/gto.12465 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sochy prehistorických zvířat v Crystal Palace Parku na Wikimedia Commons Friends of Crystal Palace Dinosaurs – spolek přátel těchto soch (anglicky) Lokace soch na webu Mapy.cz
Crystal Palace-dinosaurerne

Crystal Palace-dinosaurerne også kendt som Dinosaurus Parken er en serie skulpturer af dinosaurer og andre uddøde dyr i Crystal Palace i London. Skulpturerne er udarbejdet og opstillet fra 1852 til 1854, og de er de første skulpturelle afbildninger af dinosaurer, som netop var opdaget. Skulpturerne er designet og udformet af billedkunstneren Benjamin Waterhouse Hawkins, og de har været underlagt fredningsbestemmelser siden 1973. De blev restaureret i 2001, og fredingen bliv opgraderet til Grade I i 2007. I dag er modellerne kendte for at repræsentere de videnskabelige unøjagtigheder i tidlig palæontologi, der var resultatet af ukorrekt rekonstruerede fossiler og videnskabens spæde fødsel i 1800-tallet, hvor særligt modellerne af Iguanodon og Megalosaurus er blevet udpeget. Parkens etablering Da den store Verdensudstilling i London i 1851 blev lukket ned i oktober 1851, blev den exceptionelle udstillingsbygning i glas og jern, The Crystal Palace, købt af det nydannede Crystal Palace Company, og bygningen blev flyttet til Sydenham Hill i den sydlige del af London. Området omkring bygningen var renoveret og udlagt til en offentlig park med ornamentale haveanlæg, opstilling af statuer og skulpturer og to nyanlagte kunstige søer. Som en del af denne renovering blev Benjamin Waterhouse Hawkins anmodet om at udforme de første modeller af forskellige uddøde dyr i naturlig størrelse til parken. Han havde planlagt kun at afbilde uddøde pattedyr, men accepterede at opbygge skulpturer af dinosaurer under rådgivning af sir Richard Owen, en af datidens mest anerkendte eksperter på området. Referencer Eksterne henvisninger Dinosaurs at Crystal Palace Park – fra IHBC om restaurering af dinosaurerne i 2002 The Dinosaurs, Discover the Victorian 'Jurassic Park' set in South London – en feature fra BBC
Dinosauruspark van Christal Palace

Het Dinosauruspark van Christal Palace een historisch beschermd park in Londen, gebouwd bij Christal Palace. Het park werd door Benjamin Waterhouse Hawkins gecreëerd rond 1854, en illustreert de Victoriaanse hype rond dinosauriërs. De monumentale sculpturen werden in gepolychromeerd beton vervaardigd. Het is thans beschermd, en wordt beschouwd als een historische weergave van de vroege paleontologie: het zijn de eerste openbare “dino-modellen” ter wereld. Uitgebeelde dinosauriërs Megalosaurus Hylaeosaurus Ichthyosaurus Iguanodon Hylaeosaurus Mosasaurus Plesiosaurus
Rhodes House

Rhodes House („Rhodes-Haus“) ist ein Gebäude in Oxford. Es wurde im Jahr 1928 fertiggestellt; Architekt war Herbert Baker. Es dient im Wesentlichen als Sitz der Rhodes-Stiftung (englisch Rhodes Trust), die die Rhodes-Stipendien für ein Studium an der University of Oxford vergibt, kann aber auch für private Anlässe wie etwa Hochzeiten oder Firmenfeiern gemietet werden. Die Architektur kombiniert, der Biografie von Cecil Rhodes und der Geschichte der Stipendien entsprechend, die Stile südafrikanischer Bauernhäuser mit englischen Landhäusern und dem Kunsthandwerk des frühen 20. Jahrhunderts. Auffällig von außen ist vor allem die große Rotunde, die von einer Kuppel überdacht wird. Es ist als „particularly important building of more than special interest“ (Grade II* der Statutory List of Buildings of Special Architectural or Historic Interest) denkmalgeschützt. Rhodes-Stiftung Die Rhodes-Stiftung (engl. The Rhodes Trust), vergibt – als Stiftung von Cecil Rhodes – Stipendien für einen Studienaufenthalt an der Universität Oxford von einer Dauer von einem bis zu drei Jahren für Studenten im Alter von 20 bis 26, die mindestens drei Semester an einer anderen Hochschule studiert haben. Seit 1903 kommen inzwischen mehr als 90 Stipendiaten jährlich nach Oxford. Der Rhodes-Trust und die vergebenen Stipendien hatten ursprünglich einen zeittypischen imperialistischen Hintergrund. Aufgrund seiner Tätigkeit in den englischen Kolonien Afrikas einerseits und seiner eigenen Studienerfahrungen in Oxford andererseits sah Cecil Rhodes die Einrichtung von Stipendien als einen Schritt hin zur Gewährleistung des Weltfriedens und zur Weltverbesserung, wobei er die Führungsaufgabe dazu in erster Linie bei den spezifischen Nationen des Commonwealths sah. Die Stipendien sollten dazu beitragen, dass ausländische Eliten für ihre Aufgaben durch die akademische Ausbildung in Oxford und den Austausch miteinander in besonderer Weise vorbereitet und motiviert würden, angelsächsische Wertvorstellungen in die Welt hinauszutragen. Das gesamte Nettovermögen (Aktiva abzüglich Verbindlichkeiten) der Stiftung betrug 2019 über 376 Millionen Pfund. Es speist sich vor allem aus dem Nachlass von Cecil Rhodes sowie in jüngerer Zeit auch Spenden und wird in erster Linie zur Finanzierung der Stipendien (Studiengebühren an der Universität Oxford plus Zuschuss zu den Lebenshaltungskosten der Stipendiaten) verwendet. Weblinks The Rhodes Trust (engl.) Informationen für Stipendienbewerber aus Deutschland Virtueller Rundgang durch Rhodes House Einzelnachweise
Rhodes House

Rhodes House fait partie de l'université d'Oxford en Angleterre. Elle est située au sud de South Parks Road au centre d'Oxford, et fut bâtie en mémoire de Cecil Rhodes, un ancien élève de l'université et bienfaiteur majeur. Présentation Le bâtiment est dessiné par Herbert Baker dans le style colonial et terminé en 1928. La Bodleian Library of Commonwealth and African Studies, connue également sous le nom de Rhodes House Library, fait partie de la Bibliothèque Bodléienne, principale bibliothèque de l'université d'Oxford. En 1931, Albert Einstein délivre une série de trois cours à Rhodes House. Edmund Bowen, professeur de chimie à Oxford, conserve les éléments inscrit au tableau du deuxième cours (celui du 16 mai). Il peut encore être vu au musée de l'histoire des sciences (en) d'Oxford, où il a été remis par Francis Wylie, alors directeur de Rhodes House. Fondation Rhodes Le Rhodes Trust est situé à Rhodes House. Le Rhodes Trust, créé en 1902 selon les termes et les conditions des souhaits posthumes de Cecil Rhodes et par les lois du Parlement qui suivirent, est une organisation caritative dans le domaine de l'éducation dont la principale activité est de soutenir des universitaires sélectionnés parmi les citoyens de 14 circonscriptions électorales afin d'étudier à l'université d'Oxford. Les bourses Rhodes sont allouées annuellement pour une durée de un, deux voire trois ans depuis 1904. Le Rhodes Trust consiste en deux associations caritatives, la (en)« Cecil Rhodes Trust Scholarship Fund » et la (en)« Rhodes Trust Public Purposes Fund ». Le Rhodes Trust possède des actifs d'une valeur comptable nette de 545 millions de livres sterling en 2024, soit environ 628 millions d'euros. Notes et références Voir aussi Bourse Rhodes Liens externes (en) Site officiel Ressource relative à l'architecture : National Heritage List for England Rhodes House Virtual tour of Rhodes House The Rhodes Trust including a history Bodleian Library of Commonwealth and African Studies at Rhodes House (Rhodes House Library) Portail du Royaume-Uni Portail de l’Union européenne