Greyfriars, Oxford

Greyfriars är ett romersk-katolskt kloster och församling beläget i East Oxford, som fram till 2008 också var en Permanent private hall vid University of Oxford. Belägen vid Iffley Road i East Oxford var det en av universitetets minsta Private hall. Den styrdes av kapucinorden, en franciskansk religiös orden. År 2007 fattades beslutet att stänga hallen, och eleverna överfördes till Regent's Park College. Byggnaderna hyser fortfarande klostret som tidigare samexisterade med hallen. Greyfriars har en av de mest karakteristiska byggnaderna i Oxford; det är den enda byggnaden i flintsten i normandisk stil, och dess gröna spira är framträdande längs Iffley Road och från universitetets Roger Bannister-löparbana. Historia Medeltida kloster Den ursprungliga gråbrödrakyrkan (engelska: Greyfriars church) och klostret grundades av franciskanerna år 1224. Gråröderna (Greyfriars) hade en lång och ansedd historia i Oxford, med många berömda alumner, inklusive den engelske statsmannen Robert Grosseteste, även han teolog och biskop av Lincoln, som blev ledare för Greyfriars, Master of the School of Oxford från 1208 och den första kanslern för University of Oxford. År 1517 delades orden upp i två grenar. Bröderna som hade bott i stadskonvent, tjänat där och undervisat vid universitet blev kända som "konventualer"; medan bröderna som föredrog ett mer eremitisk liv blev kända som "observanter". (Kapucinerna utvecklades 1528.) Klostren avskaffades under reformationen på 1500-talet. 1900-talets kloster och hall År 1905, grundade kapucinergrenen av orden ett kloster, känt som St Anselm's, som erkändes av universitetet som ett studiehus 1910. Kyrkan St Edmund och St Frideswide på Iffley Road grundades 1911 som ett hjälpkapell till jesuitkyrkan St Aloysius; arkitekten var Benedict Williamson. År 1928 överlämnade jesuiterna det till kapucinerna, som då byggde klostret. År 1919 flyttade bröderna till den nuvarande platsen på Iffley Road – först kallade de den Grosseteste House efter den första rektorn för de ursprungliga Greyfriars – och när den nuvarande byggnaden stod klar 1930 antog man namnet Greyfriars igen. Statusen Permanent privat hall tilldelades Greyfriars av universitetet 1957 och togs tillbaka 2008. Hallens stängning I oktober 2007 meddelade orden sin avsikt att dra sig ur sin tjänst som en permanent privat hall vid universitetet, av ekonomiska och personalmässiga skäl. Med tanke på byggnadens ålder och det minskade antalet bröder skulle kostnaderna för underhåll, rehabilitering och bemanning vara ohållbara för provinsen och påverka andra ministerier negativt. Arrangemang gjordes för att överföra alla studenter och potentiella sökande med liknande intresse till Regent's Park College. Beslutet väckte stor kontrovers; betydande förslag från fellows för att fortsätta Greyfriars övervägdes av styrelsen. Universitetet meddelade så småningom att brödernas licens att driva Greyfriars som PPH inte skulle överföras till någon annan organisation, och hallen stängdes i juni 2008, trots ett sista försök från Heliga stolen att rädda hallen. Det kan verka märkligt att Greyfriars-studenterna inte migrerade till St Benet's Hall (benediktiner-PPH) eller Blackfriars Hall (dominikanernas PPH). Greyfriars hade dock några år tidigare antagit kvinnliga studenter, och vid den tiden hade ingen av dessa andra katolska PPH-er gjort det. Regent's Park välkomnade Greyfriars-studenterna och flytten uppmärksammas med en plakett i Regent's Park. Den senare meddelade 2018 att de skulle söka donationer för att finansiera ett Greyfriars-stipendium vid Regent's. St Benet's Hall stängde 2022 Kapucinorden har meddelat att den kommer att fortsätta existera i Greyfriars i Oxford och att lokalerna kommer att fortsätta fungera som ett kloster; Orden kommer att behålla ansvaret för församlingen. Kloster och undervisning Greyfriars hade en ovanlig position i Oxford, eftersom dess University Hall och franciskanerkloster var en del av samma institution och samexisterade på samma plats—dock var bröderna vanligtvis inte medlemmar i den akademiska hallen (även om detta inte var undantag), och studenterna var inte heller faktiskt knutna till klostret – de två grupperna träffades dock ofta, särskilt vid måltider. (Ett liknande system gäller vid Blackfriars, Oxford.) Dessutom infördes inga religiösa begränsningar för sökande; och även om hallen hade en tradition av framstående teologiska akademiker som studerade ett brett spektrum av discipliner – de vanligaste var engelska, historia, teologi, geografi och juridik. Även om hallen anställde handledare specialiserade på vissa områden, gick studenterna i allmänhet till andra högskolor för majoriteten av sina handledningar. Det college som var mest knutet till Greyfriars var Balliol College, tack vare en lång tradition av idrottsliga kopplingar, men Greyfriars-studenter fick handledning vid ett stort antal av universitetets högskolor vid någon punkt. Studentliv Även om Greyfriars var litet både vad gäller mark och antal personer, hade det en sammansvetsad gemenskap och ett livligt akademiskt liv. Under slutet av 1990-talet och början av 2000-talet låg antalet grundutbildningsstudenter runt 30, med ett genomsnitt mellan nio och elva studenter per år utöver ett fåtal gäst- och forskarstudenter. Från omkring 2003 ökade antalet elever, och elevpopulationen i hallen när den stängde var närmare 50. Hallen höll årligen en populär sommarträdgårdsfest och en "bop" som kallades 'The Monastery of Sound' som en skämtsam hyllning till bröderna. Greyfriars var också inflytelserik inom Oxford Law Society, Conservative Association, Dramatic Society och Indie Music Society, samt rodd, ishockey, rugby, tennis och bordtennis. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Greyfriars, Oxford, 13 mars 2026. Anmärkning Fotnoter Externa länkar Greyfriars Society website