NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Wiston House

Wiston House is a 16th-century Grade I listed building set in the South Downs National Park on the south coast of England, surrounded by over 6,000 acres (2,400 ha) of parkland in Wiston, West Sussex. It is the home of Wilton Park, an executive agency of the Foreign and Commonwealth Office. Originally built in two storeys to an irregular floor plan, substantial parts of the house have since been demolished and replaced and additional wings added. It is a Grade I listed building. History The house was built for Thomas Shirley in about 1576 and substantially enlarged by Edward Blore in the early 19th century. It was captured first by the Royalists and then by the Parliamentarians during the English Civil War. It was bought by Sir John Fagg in 1649 and then acquired by Sir Charles Goring, the husband of Fagg's great-granddaughter, in 1743. During the Second World War, the grounds were used as a camp by the 10th battalion Highland Light Infantry as they prepared for the Normandy landings. Since 1951 the house has been the base of Wilton Park, an executive agency of the Foreign and Commonwealth Office providing a global forum for strategic discussion. Wiston House is still owned by the Goring family, who open the grounds every year to the Big Church Festival (previously known as the "Big Church Day Out"). The Church of St Mary Close to the house is the Parish Church of St Mary, a Grade II* listed building. The church comprises a chancel, a south chapel, twin naves and a tower. Mainly dating from the 14th century, it was heavily restored by architect Gordon MacDonald Hills in 1862. The south chapel contains a brass dated 1426 to Sir John de Braose and the tombs of the Shirley family. References
Stickle Tarn (Dunnerdale)

Der Stickle Tarn ist ein See im Lake District, Cumbria, England. Der See liegt an der Ostseite des Stickle Pike. Der See hat keinen erkennbaren Zufluss. Der Hare Hall Beck bildet seinen Abfluss im Süden des Sees. Siehe auch Seen im Lake District Weblinks Stickle Tarn (Dunnerdale) auf Lakes, Meres, Tarns and Waters
Kellogg College

Kellogg College ist das 36. der 38 Colleges der University of Oxford in England. Es wurde im März 1990 mit finanzieller Unterstützung der W.K. Kellogg Foundation gegründet und nahm 1992 die ersten Studenten auf. Im Jahre 1994 wurde es als offizielles College der Universität zugelassen und nach dem amerikanischen Industriellen Will Keith Kellogg (1860–1951) benannt, der zusammen mit seinem Bruder als der Ersteller der ersten Cornflakes gilt. Über die kurze Zeit seines Bestehens wuchs das Kellogg College zu einem der größten und internationalsten Colleges heran. Es nimmt ausschließlich Graduierte auf und offeriert besondere Unterstützung für Teilzeitstudenten. Im Michaelmas-Term 2017 waren 268 Vollzeitstudenten und 871 Teilzeitstudenten Mitglied des College. Geschichte Das Kellogg College ist eng verbunden mit dem Department for Continuing Education sowie anderen Fakultäten der Universität, die Teilzeitstudiengänge anbieten. Die historischen Anfänge finden sich im Jahr 1878, als Arthur Johnson mit den sogenannten „Oxford Extension Lectures“ begann; eine Institution, die schlussendlich in der Gründung des Rewley House am 1. März 1990 gipfelte. Die Bewegung versuchte die Ausbildung in Oxford zu liberalisieren und die Universität für (männliche) Studenten aus allen Religionen und Schichten zu öffnen, später ebenfalls für Frauen. Das Kellogg College war das erste College, das Teilzeitstudenten der University of Oxford aufnahm. Da viele Mitglieder neben dem Studium weiterhin in ihrem Beruf arbeiten, versucht Kellogg auf deren Bedürfnisse besonders Rücksicht zu nehmen. Generell legt das College besonderen Wert auf Offenheit und Gleichberechtigung und verfolgt vergleichsweise egalitäre Konzepte (beispielsweise durch die Ablehnung eines separaten High Table, an welchem die Fellows des Colleges essen). Im November 2019 wurde der britische Thronfolger Charles, Prince of Wales Fellow am Kellogg College. Weblinks Kellogg College official website (englisch) OUDCE website — Department for Continuing Education (englisch) Einzelnachweise
Kellogg College

Kellogg College est l'un des plus jeunes colleges constituant l'université d'Oxford, au Royaume-Uni. Historique Kellogg College a été fondé en 1990 grâce au soutien financier de la W. K. Kellogg Foundation créé par Will Keith Kellogg fondateur de la société Kellogg's. Il entretient une étroite collaboration avec le département de formation continue de l'université d'Oxford. Ainsi, la plupart de ses 500 étudiants sont des professionnels qui suivent une formation en master ou en doctorat. Notes et références Liens externes Site officiel Ressource relative aux beaux-arts : Art UK (lieux d'art) Portail des universités Portail de l’Angleterre
Kellogg College

Il Kellogg College è il 36° collegio costituente l'Università di Oxford, ed uno dei più estesi ed internazionalizzati poiché i suoi membri, divisi tra studenti e associati, provengono da circa 70 diversi Paesi del mondo. È stato aperto nel 1990 e ufficialmente riconosciuto dall'Università nel 1994, il che lo rende anche il collegio più recente se si esclude l'unione del Green Templeton College avvenuta nel 2008. È uno dei sette collegi di Oxford riservato ai graduate students, cioè coloro che abbiano già conseguito una laurea, e accoglie più di 700 studenti, distribuiti fra residenziali (full-time) e non residenziali (part-time). Il nome del collegio deriva da Will Keith Kellogg, fondatore della Kellogg Company, a cui è stato intitolato come riconoscimento per le generose donazioni devolute all'Università dall'omonima fondazione nel corso dei decenni precedenti. Presidenti 1990 - 2007: Geoffrey P. Thomas 2008 - oggi: Jonathan Michie Attività e affiliazioni sportive Dall'estate del 2006, il club di canottaggio del Christ Church College ha esteso la sua adesione ai membri del Kellogg College. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Kellogg College Collegamenti esterni Sito ufficiale, su kellogg.ox.ac.uk.
Kellogg College

Colegiul Kellogg este al 36-lea colegiu al universitatii Oxford, înființat prin ajutorul finaciar al fundației W.K. Kellogg. Este unul dintre cele mai populate colegii ale universității, și unul dintre colegiile cu cel mai mare număr de studenți străini ai universității Oxford din Anglia. Kellogg College este destinat studiilor post-universitare, fără programe de nivel licență. Note
Келлог-колледж (Оксфорд)

Келлогг-колледж (Kellogg College) — один из колледжей Оксфордского университета, 36-й. Основан в 1990 году. В настоящее время здесь занимается менее тысячи учащихся — из около 90 стран. Среди почётных феллоу - Джоан Тирск. Ссылки http://www.kellogg.ox.ac.uk
Келог коледж (Оксфорд)

Келог-коледж (Kellogg College) — один з коледжів Оксфордського університету, 36-й. Заснований в 1990 році. В даний час тут навчається менше тисячі учнів з близько 90 країн. Посилання http://www.kellogg.ox.ac.uk [Архівовано 16 січня 2013 у Wayback Machine.] Примітки Див. також Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Келог коледж (Оксфорд)
Кенилуърт (замък)

Замъкът Кенилуърт (на английски: Kenilworth Castle) е замък, намиращ се в Кенилуърт, Уорикшър, Англия. Средновековният замък е известен със своите скъпи водни защити, както и обсадата от още некоронясания крал Едуард Дългокраки през 1266 г. По-късно замъкът е посетен от Елизабет I и е частично и умишлено разрушен от войските на Кромуел, оставяйки порутена една част от норманския донжон. Уолтър Скот пише за историята на замъка в романа си Кенилуърт през 1821 г. Външни препратки ((en)) Английско наследство - информация за посетители ((en)) Английско наследство - информация за учители. Включва чертежи, реконструкции, библиография ((en)) Снимки на замъка в днешното му състояние
Kasteel van Kenilworth

5Het kasteel van Kenilworth (Engels: Kenilworth Castle) is de ruïne van een burcht in Kenilworth in het graafschap Warwickshire. De eerste bouw dateert van rond 1120, waarna het nog eeuwenlang voortdurend zou worden ver- en herbouwd. Het kasteel was het decor van meerdere historisch memorabele gebeurtenissen en vormde de achtergrond voor Walter Scotts roman Kenilworth (1821). Het kasteel Het kasteel van Kenilworth is vrijwel geheel gebouwd uit rode zandsteen uit de omgeving. De eerste gebouwen stammen uit de tijd van Willem de Veroveraar, rond 1120, toen er een donjon werd gebouwd. Rond 1170 liet Geoffrey de Clinton een mottekasteel bijbouwen, waarvan de houten heuvel nog steeds zichtbaar is. Onder koning Jan zonder Land werd het bouwwerk in de dertiende eeuw uitgebreid tot een enorm middeleeuwse burcht, met een grote kasteelmuur. Ook werd onder zijn bewind de "Great Mere" aangelegd: een groot kunstmatig meer dat tevens diende als verdedigingswerk. In de veertiende eeuw herbouwde Jan van Gent delen van de vesting tot een fraai gotisch woonpaleis, met een grote symmetrische tuin. In de zestiende eeuw voegde graaf Robert Dudley de twee zogenaamde Leicestertorens toe, opgetrokken in tudorstijl, die dienstdeden als poortgebouw. In 1649, tijdens de Engelse Burgeroorlog, werden grote delen van het kasteel vernietigd door parlementstroepen, teneinde het onverdedigbaar te maken: grote delen van de muren werden gesloopt, het meer werd leeggepompt en het omliggende woud gekapt. Van 1660 zouden de restanten van het kasteel in bezit blijven van de familie Clarendon. Sinds 1984 is het eigendom van de English Heritage en dient het vooral als toeristische trekpleister. Het kasteel grenst aan de Abbey Fields van Stoneleigh Abbey, eerder St. Mary's Abbey, een voormalige abdij, nu een landhuis met landgoed. Historische gebeurtenissen Het kasteel van Kenilworth is bekend als decor voor meerdere historische gebeurtenissen. In 1266 werd het kasteel zes maanden lang belegerd door regeringstroepen, toen de zoon van de kort daarvoor gesneuvelde anti-royalistische Simon V van Montfort er zijn hoofdkwartier had opgetrokken. Het beleg staat bekend als de langste belegering in de Engelse geschiedenis. Omdat binnen de kasteelmuren honger en ziektes uitbraken moesten de rebellen zich uiteindelijk overgeven. In 1563 schonk Elizabeth I van Engeland, de maagdelijke koningin, het kasteel aan haar gunsteling Robert Dudley. Dudley zou de koningin meerdere malen op zijn kasteel ontvangen en organiseerde daarbij telkenmale memorabele concerten, bals en toneelvoorstellingen. Elizabeths laatste bezoek in 1575 zou de inspiratiebron geweest zijn voor William Shakespeares Midzomernachtsdroom en wordt beschreven in Walter Scotts roman Kenilworth. Elizabeth en haar entourage werden er drie weken lang op overdadige wijze onderhouden met vuurwerken, extravagante banketten en mythologische voorstellingen op het water. Galerij Literatuur en bron Hannah Brooks-Motl e.a.: 100 mooiste kastelen van de wereld. Rebo International, Lisse, 2010, blz. 26-27, ISBN 978-90-366-2606-4 Externe link (en) Informatie op de website van de English Heritage
Kenilworth Castle

Kenilworth Castle är ett slott i Storbritannien. Det ligger i grevskapet Warwickshire och riksdelen England, i den södra delen av landet, 140 km nordväst om huvudstaden London. Kenilworth Castle ligger 85 meter över havet. Terrängen runt Kenilworth Castle är platt. Närmaste större samhälle är Coventry, 8,6 km nordost om Kenilworth Castle. Trakten runt Kenilworth Castle består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kenilworth Castle.
Свети Павел (Лондон)

Катедралата „Свети Павел“ (на английски: Saint Paul's Cathedral) е разположена на хълма Лъдгейт в центъра на Лондонското сити, 300 метра северно от река Темза. Тя е главната църква на Лондонския диоцез на Църквата на Англия, седалище на епископа на Лондон. Катедралата Сейнт Пол е символичното сърце на Лондон и е трета по големина в света. Датира от 17 век и е дело на архитект сър Кристофър Рен, който е погребан в криптата. Куполът ѝ е висок 110 м и широк 34 м и е втори по големина в света. Около него се намира „Галерията на шепота“ – внимавайте какво говорите, чува се и най-слабият шепот, издаден от другия край на дългата галерия. Съвременната конструкция на катедралата е построена през 17 век и е четвъртата по ред катедрала изграждана на това място. Предишната сграда изгаря по време на големия Лондонски пожар. Строителството започва през 1675 г. и работата приключва на 20 октомври 1708 г., на 76-ия рожден ден на архитекта сър Кристофър Рен. Конструкцията на сградата е изградена в стил, характерен за ренесанса или късния барок. Тази комбинация от двата стила се появява в много църкви, дело на Кристофър Рен. Големият купол на църквата е повлиян от базиликата „Св. Петър“ в Рим. С височина от 108 метра, катедралата Сейнт Пол заема място сред най-високите сгради в Лондон. Външни препратки ((en)) Катедрала Сейнт Пол – официален сайт ((en)) Изследвай Катедралата Сейнт Пол ((en)) Катедралата „Сейнт Пол“ Архив на оригинала от 2006-05-23 в Wayback Machine. – фотогалерия (125 снимки)
Saint Paul's Cathedral

Saint Paul's Cathedral er en monumental anglikansk domkirke i London. Kirken ligger på ”Ludgate Hill” i centrum af London, England. Katedralen er sæde for biskoppen af London, og er viet til Sankt Paul. Den nuværende bygning er opført i det 17. århundrede og er Londons femte St. Paul's Cathedral. Måske har der tidligere ligget flere kirker på stedet. Kirken er én af de mest besøgte attraktioner i London. Wrens St Paul's Den nuværende St Paul's Cathedral er tegnet af Christopher Wren i 1668. Wrens første udkast til kirken blev afvist i 1669 og hans andet omkring 1670. Først i 1675 blev et overordnet udkast godkendt, og bygningen med Portland-sten begyndte samme år. Det var kong Karl 2. der endeligt godkendte Wrens design, og kongen gav samtidigt sin tilladelse til, at han kunne ændre detaljer. Wren tog sig dog stor frihed til at ændre og tilføjede den store kuppel som på tegningen fra 1668. Katedralen blev taget i brug ved en gudstjeneste i december 1707 og stod helt færdig d. 20. oktober 1708. Efter opførelsen Kirken har overlevet flere krige, deriblandt 2. verdenskrig på trods af flere bombenedslag i og omkring bygningen. Galleri Panorama Eksterne henvisninger St. Paul's Cathedrals hjemmeside, Stpauls.co.uk
Катедрала Светог Павла

Катедрала Светог Павла (енгл. St Paul's Cathedral) у Лондону је катедрала Цркве Енглеске и седиште бискупа Лондона. Посвећена је апостолу Павлу, а налази се на Ладгејт Хилу, највишој тачки града. Данашња црква изграђена је у касном 17. веку. Катедрала је једна од најпознатијих туристичких атракција Лондона. Висока је 111 метара и била је највиша зграда у Лондону од 1710. до 1962. године, док је купола једна од највећих на свету. Катедрала Св. Павла је друга највећа богомоља у Уједињеном Краљевству, после Катедрале у Ливерпулу. Историја Прва катедрала изграђена је на овом месту 604. године. Пре данашње катедрале, ту су биле изграђене још три, од којих је последња изгорела у Великом пожару у Лондону 1666. године. Ренова катедрала Градња садашње катедрале Светог Павла, чији је архитекта био сер Кристофер Рен, трајала је од 1675. до 1710. године. Ово је прва катедрала која је саграђена након енглеске реформације у 16. веку. Катедрала је изграђена од портландског камена у стилу који одговара зрелој ренесанси или бароку. Купола је урађена по угледу на Базилику Светог Петра у Риму. Висока је 108 метара, односно 365 стопа - по једна стопа за сваки дан године. Захваљујући величини и изгледу, катедрала је постала значајна туристичка атракција Лондона. Новија историја Године 2000. започео је велики пројекат ресторације, за који је планирано да буде завршен 2008. године. Планирана цена је 40 милиона фунти, а пројекат је обухватао поправке и чишћење зграде и уређење простора за посетиоце (приступ за особе са инвалидитетом, едукативне просторије и сл.). Национални значај Катедрала Св. Павла заузима значајно место у националном идентитету Енглеза. У катедрали су одржане сахране лорда Нелсона, војводе од Велингтона и Винстона Черчила. Овде су прослављени јубилеји краљице Викторије и одржане службе мира поводом краја Првог и Другог светског рата. У Катедрали су се венчали Чарлс, принц од Велса, и леди Дајана Спенсер. Види још Вестминстерска опатија Референце Спољашње везе
Kennington (stanice metra v Londýně)

Kennington je přestupní stanice linky Northern line londýnského metra. Tato linka se zde rozvětvuje na větev Charing Cross a větev Bank. Také se zde odděluje větev do stanice Battersea Power Station, otevřená v září roku 2021. Stanice Kennington leží v obvodu Southwark, v tarifních zónách 1 a 2. Sousedí se čtyřmi stanicemi: Elephant & Castle, Waterloo, Oval a Nine Elms. Stanice byla otevřena v prosinci 1890. V roce 2007 zde nastoupilo a vystoupilo přes čtyři milióny cestujících. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kennington na Wikimedia Commons Informace o stanici na stránkách TfL
Estación de Kennington

Kennington es una estación del metro de Londres, en el barrio de Kennington, municipio de Southwark, en Londres, Reino Unido. Inaugurada en 1890, tiene servicios de la Northern Line.​ Sirve como estación de confluencia en el sur de los dos ramales de la Northern Line que atraviesan el centro de Londres por rutas diferentes (los ramales de Charing Cross y de Bank). Referencias
Kennington (métro de Londres)

Kennington (en anglais : Kennington tube station, ou Kennington Underground Station) est une station, de bifurcation entre les branches Charing Cross, Bank et Morden, de la ligne Northern du métro de Londres, en zone 2 Travelcard. Elle est située sur la Kennington Park Road (en), à Kennington, sur la limite entre le borough londonien de Southwark et le borough londonien de Lambeth, sur le territoire du Grand Londres. Son entrée se trouve dans le borough de Southwark. Son bâtiment est classé Grade II listed building. Situation sur le réseau La station de correspondance de Kennington est établie sur le point de bifurcation entre trois branches : Charing Cross, Bank et Morden de la Northern line, entre les stations : Waterloo, Elephant & Castle et Oval. Elle est en zone Travelcard 2. Histoire La station a ouvert le 18 décembre 1890. Elle est alors une station de la City & South London Railway (C&SLR), la première ligne à grande profondeur, qui deviendra plus tard la Northern line. Services aux voyageurs Accès et accueil La station est située au 83 Kennington Park Road. Le week-end la station est ouverte 24/24. La station n'a pas d'escalators, mais dispose d'ascenseurs. Les quais sont aussi accessibles par un escalier de 79 marches. Desserte Intermodalité La station est desservie par les lignes de bus : 133 (Liverpool Street bus station - Streatham station), 155 (Elephant & Castle - Tooting St George's Hospital), 333 (Elephant & Castle - Tooting Broadway), 415 (Old Kent road - Tulse Hill station), N133 (Morden - Liverpoll Street station) service de nuit, N155 (Morden - Aldwych) service de nuit. À la sortie de la station, sur Kennington Park Road il y a une station de location de vélos en libre service Santander Cycles. À proximité Kennington Kennington Park Road (en) Notes et références Voir aussi Articles connexes Métro de Londres Histoire du métro de Londres Liste des stations du métro de Londres Liste des stations fermées du métro de Londres Transport for London Northern line Liens externes (en) « Kennington Underground Station », sur Transport for London. (en) « Tube », sur Transport for London. « Le métro de Londres », sur Visit London. Portail du métro Portail de Londres Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Kennington metróállomás

A Kennington a londoni metró egyik állomása a 2-es zónában, a Northern line érinti. Története Az állomást 1890. december 18-án adták át a City & South London Railway részeként, napjainkban a Northern line része. 1926-ban két vágánnyal bővült az állomás, melyet a Charing Cross felé futó vonatok használnak. Forgalom Átszállási kapcsolatok Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Kennington tube station című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források "Az állomás a TfL honlapján". TfL. Hozzáférés: 2017. július 31..
Kennington (stacja metra)

Kennington – stacja metra londyńskiego położona w dzielnicy Southwark. Leży na trasie Northern Line i jest miejscem styku jej dwóch południowych (nowa wybudowana w 2021) oraz dwóch śródmiejskich odnóg. Została oddana do użytku w 1890 roku. W latach 1923–1925 była tymczasowo zamknięta na czas przebudowy. Obecnie korzysta z niej rocznie ok. 4,15 mln pasażerów. Należy do drugiej strefy biletowej. Przypisy
Kennington (Metropolitano de Londres)

Kennington é uma estação do Metropolitano de Londres na Kennington Park Road em Kennington dentro do borough londrino de Southwark. A estação está na junção das ramificações de Charing Cross e Bank da Northern line ao norte e Morden e Battersea Power Station ao sul. Suas estações vizinhas ao norte são Waterloo no ramal de Charing Cross e Elephant & Castle no ramal Bank; as próximas estações ao sul são Oval e Nine Elms. A estação está em Zonas 1 do Travelcard e 2. A estação foi inaugurada em 1890 como parte da primeira ferrovia elétrica subterrânea do mundo e sua construção de superfície permanece praticamente inalterada. Na década de 1920, as partes subterrâneas da estação foram reconstruídas para que a linha pudesse ser estendida e trens maiores pudessem ser usados. Duas plataformas adicionais e posteriormente várias passagens transversais foram fornecidas para intercâmbios entre os ramais. História Conexões As linhas de ônibus de Londres 133, 155, 333 e 415 com as rotas noturnas N133 e N155 servem a estação. Referências Ligações externas Arquivo Fotográfico do Museu dos Transportes de Londres Station in original condition, 1916 Station after 1920s changes
Кеннінгтон (станція метро)

Кеннінгтон (англ. Kennington) — станція Лондонського метро, обслуговує обидві гілки Північної лінії. Станція розташована у 2-й тарифній зоні. Пасажирообіг на 2017 рік — 5.58 млн осіб. Історія 18. грудня 1890 — відкриття станції у складі City and South London Railway (C&SLR, сьогоденне відгалуження Сіті Північної лінії) Пересадки На автобуси оператора London Buses: 133, 155, 333, 415 та нічні маршрути N133, N155 Послуги Примітки
Kentmere Reservoir

Das Kentmere Reservoir ist ein Stausee im Lake District in Cumbria, England. Der See liegt am Südhang des High Street und wird aus dem Wasser des River Kent gespeist, der oberhalb von ihm entsteht. Weiter Zuflüsse erfolgen von der Westseite des Harter Fell. Geschichte Der Stausee wurde zwischen 1845 und 1848 gebaut, weil die Fabrikbesitzer am River Kent so eine gleichbleibende Wasserversorgung zum Antrieb ihrer Maschinen sicherstellen wollten. Der Bau wurde dafür auf Antrag der Fabrikanten 1845 vom Parlament genehmigt. Lage Der Stausee ist von den Bergen des sogenannten Kentmere Horseshoe (Kentmere-Hufeisen), das aus Yoke, Froswick, Ill Bell, High Street, Thornthwaite Crag, Harter Fell, Mardale Ill Bell und Kentmere Pike gebildet wird, umgeben und ist von ihnen allen gut sichtbar. Der River Kent fließt am nördlichen Ende in den See ein und verlässt diesen in der Mitte der Staumauer an dessen südlichem Ende. Siehe auch Seen im Lake District Weblinks Kentmere Reservoir auf Lakes, Meres, Tarns & Waters
Jaderná elektrárna Oldbury

Oldbury je odstavená jaderná elektrárna ležící na jižním břehu řeky Severn nedaleko obce Oldbury-on-Severn v Jižním Gloucestershire v Anglii. Je provozována firmou British Nuclear Group, která je součástí koncernu BNFL. Elektrárna byla dána do provozu v roce 1967 a obsahuje dva jaderné reaktory Magnox, každý o výkonu 435 MW. Elektrárna měla ukončit svou činnost v roce 2008. Provoz reaktoru 2 byl ukončen 30. června 2011 a reaktoru 4 29. února 2012. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jaderná elektrárna Oldbury na Wikimedia Commons