Cambridges universitets botaniska trädgård

Cambridges universitets botaniska trädgård (engelska: Cambridge University Botanic Garden) är en botanisk trädgård i Cambridge, England, knuten till universitetets Department of Plant Sciences (tidigare Botany School). Den ligger mellan Trumpington Road i väster, Bateman Street i norr och Hills Road i öster. Trädgården täcker en yta på 16 hektar (40 tunnland). Platsen ligger nästan helt på plan mark och förutom sitt vetenskapliga värde är trädgården högt rankad av trädgårdsentusiaster. Den har en växtsamling med över 8 000 växtarter från hela världen för att underlätta undervisning och forskning. Trädgården skapades för University of Cambridge 1831 av professor John Stevens Henslow (Charles Darwins mentor) och öppnades för allmänheten 1846. Den näst högsta temperaturen som uppmätts i Storbritannien, 38,7 °C, uppmättes den 25 juli 2019 i trädgården. Trädgården höll detta rekord i fyra år tills det bröts 2022, då 40,3 °C uppmättes i Coningsby, Lincolnshire den 19 juli samma år. Den här dagen slog trädgården sitt eget rekord och nådde 39,9 °C. Historia Walkerian Garden Efter flera misslyckade försök under 1500-, 1600- och början av 1700-talet etablerades slutligen en botanisk trädgård vid universitetet i Cambridge mellan 1760 och 1763. Detta var inte på platsen för den nuvarande trädgården, utan i centrum av staden, på cirka 5 tunnland mark som då upptogs av "The Mansion House" i det gamla augustinerklostret, och idag av New Museums Site och andra universitetsbyggnader. Det var doktor Richard Walker, vice-rektor vid Trinity College, som på inrådan av Philip Miller från Chelsea Physic Garden köpte egendomen för 1 600 pund och skänkte den till universitetet för att användas som en botanisk trädgård. Under några år var trädgården känd som Walkerian Botanic Garden, och det finns i den nuvarande trädgården ett Walkerian Society uppkallat efter dess grundare. The Walkerian Garden anlades och utvecklades av den dåvarande professorn i botanik, Thomas Martyn. Denna lilla trädgård var tänkt som en typisk renässansträdgård, inspirerad av Chelsea Physic Garden i London. Där odlades örtartade växter som användes i undervisningen av läkarstudenter vid universitetet. Växthus och en föreläsningssal för professorn byggdes och undervisningen i botanik i Cambridge, som då befann sig på en lågkonjunktur, fick för en tid ett betydande uppsving. Denna förbättring varade dock inte länge. Martyn gav sig av 1798 och besökte endast Cambridge då och då fram till sin död 1825. Omkring 1790 utnämndes James Donn till intendent och 1796 publicerade han den första upplagan av Hortus Cantabrigiensis, en förteckning över växterna i trädgården som nådde sin 13:e upplaga 1845, långt efter Donns död. Botanisk trädgård År 1825 efterträdde John Stevens Henslow, Charles Darwins lärare vid Cambridge, Martyn som professor i botanik och insåg snart att en större plats, längre från Cambridges centrum, var önskvärd för den botaniska trädgården. År 1831 köpte universitetet den nuvarande tomten på cirka 40 tunnland söder om staden på Trumpington Road, och 1846 planterades det första trädet. Det hade varit meningen att anlägga hela de 40 tunnlanden som en botanisk trädgård, men förmodligen saknades pengar, och i själva verket planterades bara 20 tunnland, resten hyrdes ut som kolonilotter. Planeringen av den nya trädgården utfördes av professor Henslow med hjälp av den unge Cardale Babington. Marken var platt och föga lovande som trädgårdsplats, men layouten planerades med stor skicklighet och man använde en gammal grustäkt för att bygga en sjö med en hög kulle som löpte ut i den. Träd och buskar planterades i enlighet med deras botaniska ordning, en rad växthus byggdes på 1860-talet och en stenträdgård, en av de tidigaste i sitt slag i landet, anlades ungefär samtidigt. Trädgården har också länge varit känd för sina många fina exemplar av sällsynta träd. På 1870-talet hade huvuddragen i trädgården utvecklats och den var redo att spela sin roll i den stora expansionen av botanisk undervisning och forskning som var på väg att äga rum i Cambridge. Under de första åren av 1900-talet utfördes mycket av William Batesons, Charles Chamberlain Hursts och Edith Rebecca Saunders pionjärarbete inom växtgenetik vid trädgården, och det användes senare för forskning om växtfysiologi av Frederick Blackman och George Edward Briggs, och om växtpatologi av Frederick Tom Brooks och andra. Den 25 juli 2019 sattes ett nytt brittiskt temperaturrekord vid den tiden (som slogs igen 2022) på 38,7 C i trädgårdarna, vilket överträffade det tidigare rekordet på 38,5 C som sattes i Faversham den 10 augusti 2003. Mellan 1954 och februari 2022 var den botaniska trädgården hem för Isaac Newton-trädet. Trädet var en Flower from Kent som växte från en stickling av trädet som tappade äpplet som Newton hävdade inspirerade honom att ta fram sin gravitationsteori. Trädet blåste omkull i stormen Eunice den 19 februari 2022. Forskning Professuren i botanik vid universitetet i Cambridge inrättades 1724 för Richard Bradley (1724–1732). Fram till 2016 har femton botaniker innehaft den positionen, däribland John Martyn (1733–1762), John Stevens Henslow (1825–1861) och Harry Marshall Ward (1895–1906). År 1991 bytte Botaniska skolan namn till Institutionen för botanik. År 2005 ändrades titeln till Regius Professor i botanik, utnämningen från och med 2016 är den av professor Sir David Baulcombe. Den nuvarande Plant Sciences-byggnaden på Downing Site uppfördes 1904 under Wards ämbetstid, då de huvudsakliga forskningsområdena var morfologi, systematik, växtpatologi och växtfysiologi. Morfologer under den perioden inkluderade Agnes Arber, John Corner och Kenneth Sporne, vars fylogenetiska tillvägagångssätt låg långt före Willi Hennigs inflytelserika arbete. År 1921 utsåg universitetet H. Gilbert-Carter till den första vetenskapliga ledaren för trädgården, i samband med herbariets kuratorskap och som publicerade den första guiden till trädgården. Bland andra chefer för trädgården fanns John Gilmour (1951–1973) och Max Walters (1973–1983) som publicerade en historik över trädgården 1981. Nuvarande regissör är Beverley Glover (2013–). Det nybyggda Sainsbury Laboratory Cambridge University (SLCU) på trädgårdens område är ett mycket samarbetsinriktat och tvärvetenskapligt nytt forskningsinstitut. Med fokus på de regleringssystem som ligger till grund för växters tillväxt och utveckling använder labbet banbrytande vetenskapliga resurser och prediktiva beräkningsmodeller för att ytterligare förstå växternas dynamiska, självorganiserande egenskaper. Det finansierades av Lord Sainsbury, universitetets kansler, och öppnades av drottning Elizabeth II i april 2011. Här finns universitetets herbarium, som flyttades från Downing Site 2011. Trädgårdens funktioner Höstfärgad trädgård Bädd av brittiska inhemska växter Torr trädgård — demonstrerar plantering som kräver minskad vattning Kärrutställning Genetikträdgård Växthus, som innehåller cirka 3 000 arter, har restaurerats och nästan helt återplanterats för att visa global växtmångfald och omfattar: Avlägsna kontinenter, som jämför och kontrasterar de brandberoende, floristiskt rika växtsamhällena i Sydafrika och sydvästra Australien, som en gång var förenade i superkontinenten Gondwana Oceaniska öar, utforska den blommiga mångfald som är utmärkande för öarkipelag Berg, utforska hur växter överlever livet i ett kallt klimat Tropiska regnskogar, en grogrund för konkurrens Köttätare, som uppvisar mångfalden av fällor hos köttätande växter Arid Lands, som visar växter som tål torka från kontinentala Afrika och Amerika, inklusive många suckulenta och kaktusarter, och demonstrerar fenomenet konvergent evolution. Livet före blommorna, fullt av ormbunkar. Örtartade rabatter Trädgårdsforskningsområden för olika projekt eller odling av enstaka släkten Sjö Nationella växtsamlingar av: Daggkåpesläktet Bergenior European Klockliljesläktet Tryar Vinbärssläktet Stickmyrtensläktet Bräckesläktet Arterna Tulpansläktet Nävesläktet Viktiga vetenskapliga samlingar och forskningssamlingar av: Lavendelsläktet Stenträdgårdar — för alpväxter Trädgård med kalksten Sandstensträdgård Doftande trädgård Systematiska bäddar — 144 öar som representerar 80 familjer av blomväxter Träd samling Vattenträdgård Vinterträdgård (december till april) Skogsträdgård – med vårlökar Cory Lodge Cory Lodge byggdes 1924-1925 med pengar som gavs till universitetet av Reginald Cory, en alumn från Trinity College, Cambridge och användes ursprungligen som bostad för chefen för den botaniska trädgården. I anslutning till Cory Lodge finns ett fantastiskt exemplar av praktkatalpa, ett indianbönträd från Nordamerika, med vita blommor följt av långa smala frukter. På husets norra vägg finns ett exemplar av gingko biloba, det kinesiska jungfruhårsträdet, som utvecklats till spaljé sedan 1987. Se även Oxfords universitets botaniska trädgård Referenser Bibliografi Böcker och artiklar Curtis's Botanical Magazine. Volume 23, Issue 1. February 2006. Cullen, Juliet (2006). ”Max Walters, an Appreciation”. Curtis's Botanical Magazine 23: sid. 2–3. doi:10.1111/j.1355-4905.2006.00520.x. , in Curtis (2006) Day, Juliet (2006). ”Reginald Cory, Benefactor of Cambridge University Botanic Garden”. Curtis's Botanical Magazine 23: sid. 119–131. doi:10.1111/j.1355-4905.2006.00505.x. , in Curtis (2006) Parker, John (2006). ”The Development of the Cambridge University Botanic Garden”. Curtis's Botanical Magazine 23: sid. 4–19. doi:10.1111/j.1355-4905.2006.00501.x. , in Curtis (2006) Rix, Martyn (2006). ”Editorial”. Curtis's Botanical Magazine 23: sid. 1. doi:10.1111/j.1355-4905.2006.00500.x. , in Curtis (2006) Gilbert-Carter, Humphrey (1922). Guide to the University Botanic Garden Cambridge. Cambridge University Press. ISBN 9781107643178. https://books.google.com/books?id=l2PoAgAAQBAJ Lacey, Pippa. ”Changing Perspectives: a Garden through time”. Changing Perspectives: a Garden through time. Cambridge University Botanic Garden. https://agardenthroughtime.wordpress.com/. Raven, John A. (April 2004). ”Building botany in Cambridge. 1904–2004: the centenary of the opening of the Botany School, University of Cambridge, UK”. New Phytologist 162 (1): sid. 7–8. doi:10.1111/j.1469-8137.2004.01040.x. Walters, S.M. (1981). The shaping of Cambridge botany : a short history of whole-plant botany in Cambridge from the time of Ray into the present century. Cambridge University Press. ISBN 9780521237956. https://books.google.com/books?id=rB09AAAAIAAJ Grubb, Peter J; Snow, E Anne; Walters, S Max (2004). 100 Years of Plant Sciences in Cambridge: 1904–2004. Department of Plant Sciences, Cambridge University. http://www.plantsci.cam.ac.uk/about/pdfs/100yrsbooklet Cover Arkiverad 30 December 2016 Webbsidor BHO (2015). ”British History Online”. British History Online. Institute of Historical Research, University of London. http://www.british-history.ac.uk/. Plant Sciences (2015). ”University of Cambridge, Department of Plant Sciences”. University of Cambridge, Department of Plant Sciences. http://www.plantsci.cam.ac.uk/. Library Herbarium (2015). ”University of Cambridge, Herbarium”. University of Cambridge, Herbarium. https://www.cam.ac.uk/affiliations/university-herbarium. ”Cambridge University Herbarium”. Cambridge University Herbarium. Department of Plant Sciences, Cambridge University. http://cambridgeherbarium.org/. CUBG. ”Cambridge University Botanic Garden”. Cambridge University Botanic Garden. Cambridge University. http://www.botanic.cam.ac.uk/Botanic/Home.aspx. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Cambridges universitets botaniska trädgård. Official website