NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Londonski most

Londonski most (eng. London Bridge) naziv je za trenutni most i više mostova, koji su u povijesti povezivali sjevernu i južnu obalu rijeke Temze. Današnji Londonski most otvoren je za promet 1973. godine, zamijenivši stari kameni most iz 19. stoljeća. Moderni most je u vlasništvu Bridge House Estates, nezavisne dobrotvorne organizacije srednjovjekovnog porijekla koju nadgleda Korporacija grada Londona. Preko njega vodi put A3, koji održava Uprava Velikog Londona. Ovaj prijelaz također ocrtava područje duž južne obale rijeke Temze, između Londonskog mosta i Tower Bridgea. Postoje određeni dokazi, da je ovdje postojao most još u rimsko doba, ali da je bio pontonskog tipa. Nakon povlačenja Rimljana, dugo nije bilo nikakvog mosta, a nije bilo ni potrebe za njim, jer je Temza često bila linija razgraničenja između teritorija. Radovi na izgradnji započeti su 1176. godine i trebalo je punih 33 godine, da bude završen. Most je bio širine 8 m i dužine oko 270 m. Do 1358. godine most je bio pretrpan s 138 prodavaonica i bio je središte događanja u Londonu. Postoje i zapisi, da je broj objekata na mostu narastao na 200, od kojih su neki dostizali i po sedam katova. Ovi objekti kao i mnogo ljudi koji su se ovdje okupljali često su bili uzročnici velikih požara. To je pokrenulo inicijativu za traženjem novih rješenja. Već krajem 18. stoljeća, bilo je izvjesno da se postojeći most mora zamijeniti novijim. Bio je gotovo 600 godina star i blokirao je promet uzvodno od mosta. Radovi su započeti 30 metara zapadno od postojećeg mosta 1824. godine. Most je završen 1831. godine kada je i stari most bio porušen. Novi most bio je 283 metara dug i 15 metara širok. Ubrzo je postao najprometnija točka u Londonu s 8,000 pješaka i 900 vozila na sat. Nakon 130 godina započeli su planovi na izgradnji novog mosta s jednim lukom. Gradska vlada došla je do ideje, da postojeći most proda. To joj je uspjelo i prodan je Amerikancu Robertu McCullochu. On je kao poznati biznismen i bogataš usred pustinje u Arizoni zakupio zemlju na kojoj je u izgradio manji gradić. Most mu je poslužio kao odlična reklama kao i atrakcija koju će turisti željeti posjetiti. Nakon izgradnje novog mosta ovaj most je kompletno demontiran i prebačen u Arizonu 8,500 km dalje. I danas se nalazi preko rijeke Colorado i u funkciji je u gradu Lake Havasu Cityju. Radovi na sadašnjem Londonskom mostu trajali su od 1967. do 1972. godine. Most je otvorila kraljica Elizabeta II. 17. ožujka 1973. godine. Sagrađen je na lokaciji prethodnog mosta, s tim što su se pojedini dijelovi prethodnog srušili kako bi omogućili prohodnost novoizgrađenom. Novoizgrađeni most napravljen je tako, da se može lako proširiti u slučaju prevelike gužve koja je povijesno rasla. Izvori Galerija
Ponte de Londres

A Ponte de Londres (em inglês: London Bridge) refere-se a várias pontes históricas em Londres (Inglaterra) que cruzavam o rio Tâmisa, entre a City e Southwark, situadas entre as pontes Southwark Bridge e Tower Bridge. A ponte original de Londres foi uma das mais formosas do mundo: era a única na cidade a cruzar o Tâmisa até que se inaugurou a Ponte de Westminster em 1750. História A primeira ponte de Londres, construída pelos romanos por volta do ano 43, era feita de madeira. O local foi escolhido por ter águas profundas com acesso ao mar. Em 1013, o rei Ethelred queimou a ponte para tentar dividir as forças invasoras do rei Sueno I da Dinamarca. A ponte reconstruída foi destruída por uma tormenta em 1091 e novamente destruída pelo fogo em 1136.Após a destruição de 1136, a ponte foi reconstruída mais uma vez em pedra. Para financiar a reconstrução, foram cobrados novos impostos e a reconstrução começou no ano de 1176, no reinado de Henrique II. A nova reconstrução só terminou 33 anos mais tarde, em 1209, sob o reinado de João I. João teve a ideia de construir casas sobre a ponte. Assim que pronta, a ponte ficou cheia de lojas, de casas, contando inclusive com uma capela em sua parte central. Galeria Ver também Tower Bridge Ligações externas «Ponte de Londres». no Google Maps «Projeto futurista de uma nova Ponte de Londres»
London Bridge

London Bridge är en bro i London som spänner över Themsen från City of London till Southwark. Bron ligger mellan Cannon Street Railway Bridge och Tower Bridge och utgör Pool of Londons västra del. Ursprungsbron med samma namn har gjort den nuvarande bron till en av världens mest kända broar. London Bridge var den enda bron över Themsen tills Westminster Bridge öppnades för trafik 1750. Historiker tror att det funnits en bro på platsen alltsedan romarna invaderade området år 43. Det lilla samhälle, "Londinium", som romarna anlade vid brofästet, för att försvara bron, utvecklade sig så småningom till staden London. De första broarna byggdes i trä, ett material som gjorde bron känslig för brand och sabotage. Minst tre broar byggde romarna på platsen innan de lämnade London år 410. Enligt historien var det vikingar som år 1014 rev ned bron, vilket sägs vara ursprunget till barnvisan och sångleken "London Bridge is Falling Down". Den första stenbron började byggas under slutet av 1100-talet och stod i mer än 600 år innan den revs på 1830-talet och ersattes med en ny stenbro. Den medeltida bron genomgick ett flertal ombyggnationer och tillbyggnader, allt efter tidens krav. Under medeltiden var bron bebyggd med hus likt flera broar i Florens. Här fanns affärer, kyrkor och värdshus. Under 1700-talet försvann alla hus som fanns på bron. Tidens rena stilideal hade gjort bron alltför gammalmodig. När husen var borta kunde man även bredda körbanan för att möta den ständigt ökande vägtrafiken. Den nuvarande London Bridge är byggd i betong och invigdes i november 1973. Den har tre filer i vardera riktningen. Den gamla bron från 1830 såldes 1968 till en rik och excentrisk amerikansk köpare som lät plocka ned bron bit för bit och bygga upp den igen i Lake Havasu City i Arizona. På brons södra sida ligger Southwark Cathedral och London Bridge-stationen. På dess norra sida ligger The Monument, tunnelbanestationen Bank-Monument och S:t Magnuskyrkan som, till vissa delar, en gång utgjorde entrén till den medeltida bron för gående. London Bridge är en del av landsvägen A3 som underhålls av Greater London Authority. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör London Bridge.
Лондонський міст

Лондонський міст (англ. London Bridge) — міст над річкою Темза, сполучає центральні райони міста Лондон — Сіті та Саутерк. Протягом історії Лондона на цьому місці змінилося декілька мостів під тією ж назвою: декілька дерев'яних мостів, починаючи з римських часів, кам'яний міст, побудований в XII столітті і простояв понад 600 років, і ще один кам'яний арковий міст XIX століття. Сучасний міст — залізобетонний балковий з прогонами коробчатого перетину — був відкритий для руху транспорту в 1973 році; він знаходиться за 30 метрів вище за течією, ніж мости минулих століть. На Лондонському мосту закінчується західна частина Лондонського Пула. Сучасний міст завдовжки 283 м та завширшки 32 м і складається з трьох попередньо напружених бетонних балок. Через міст прямує автомагістраль A3, що складається з шести смуг, що виходить з Лондона та прямує до Портсмуту. На південному березі знаходяться Саутваркський собор та станція Лондон-брідж, а на північному березі — пам'ятник Великій Лондонській пожежі, станція метро Бенк/Моньюмент (станції метро), церква святого Магнуса-мученика До будівництва моста Патні в 1729 році Лондонський міст був єдиним мостом, що сполучав дві частини міста; інший найближчий міст знаходився в місті Кінгстон-апон-Темс вище за течією. Лондонський міст увічнений у багатьох творах художнього мистецтва і фольклору, в тому числі в дитячій пісеньці London Bridge Is Falling Down («Лондонський міст падає»). Назву «Лондонський міст» інколи помилково вживають щодо Баштового мосту, що є наступним нижче за течією. План поховання королеви Єлизавети II назвали на честь цього мосту, операцією «Лондонський міст». Старий Лондонський міст Протягом 1209—1831 років на місці сучасного мосту стояв інший, з кількома будівлями, спорудженими на ньому. Будівельні роботи розпочалися 1176 року під керівництвом Петра з Коулчерча, після нього за запрошенням короля Іоанна I будівництвом керував французький монах Ісембер, який був відомий будівництвом мостів. Будівництво тривало до 1209 року. Будівлі на мосту часто перебудовувалися, зокрема через пошкодження при пожежах. Висота деяких будинків доходила до 7 поверхів. Пізніше будівлі демонтовувалися й 1762 року було демонтовано останню будівлю на мосту. Пізніше міст потребував дорогих частих ремонтів й урешті-решт його замінили на новий Лондонський міст, зведений 1831 року, який своєю чергою простояв до 1967 року. Посилання The London Bridge Museum and Educational Trust [Архівовано 25 серпня 2020 у Wayback Machine.] Views of Old London Bridge ca. 1440 [Архівовано 5 листопада 2020 у Wayback Machine.], BBC London Southwark Council page with more info about the bridge Virtual reality tour of Old London Bridge [Архівовано 5 листопада 2020 у Wayback Machine.] Old London Bridge, Mechanics Magazine No. 318, September 1829 The London Bridge Experience The bridge that crossed an ocean (And the man who moved it) [Архівовано 24 грудня 2018 у Wayback Machine.] BBC News, 23 September 2018
Hull Road Park

Hull Road Park is a 25-acre (10 ha) open-space park in the suburb of Tang Hall, York, in Northern England. The park is bordered on its southern edge by Osbaldwick Beck, which has become a home for the endangered water vole. The City of York Council withdrew support for the park in 2011, and it is maintained and cleaned by a network of volunteers working for several different societies. History The park was opened in 1927 in the Tang Hall area of York, and is bordered by housing to the north, Tang Hall Lane to the east, Melrosegate to the west, and Osbaldwick Beck to the south. The beck, which flows from east to west (and feeds into the River Foss) has been canalised during the park's history and has several weirs. After a seven-year remedial work programme on Osbaldwick Beck and its banks, it was confirmed in August 2024 that the red-list endangered water vole, had taken up residence on the beck through the park. Students from University of York helped in this effort by creating a bog garden along the banks of the beck in 2023. The course of the beck is prone to floods, which can overwhelm the roads on the western side of the park. In 2017, the city council provided £60,000 for a re-naturalisation scheme to help alleviate flooding. The area has been affected by flooding from Osbaldwick Beck and Tang hall Beck in 1947, 1982, 2000 and the Boxing Day floods of 2015. Budgetary restraints in 2011 led to the City of York Council withdrawing attendants from the park, and flowerbeds being converted to public open spaces in an effort to save money. Several local volunteer groups now maintain parts of the park with access to council funding. Facilities and transport The park covers an area of 25 acres (10 ha) and has basketball courts, tennis courts, a playpark, and large areas of semi-natural woodland. The park also used to have formal gardens and a bowling green, with a resident bowling team. The No. 6 bus between Clifton Moor and Heslington calls at a stop opposite the park every twenty minutes during the day. References External links Hull Road Park on York City Council website
Exchange, Bristol

Exchange is a community-owned music venue in the Old Market area of the city of Bristol, in South West England; it was the first community-owned music venue in the city. History The venue opened in August 2012. It was transferred to community ownership by becoming a Community Benefit Society in January 2019 after raising over their target of £250,000 through the selling of shares, making it the first community-owned music venue in the city. Adam Devonshire of the band Idles was bar manager at the venue for a time before the band took off. Independent record label Specialist Subject Records opened a record shop upstairs in the venue in August 2017. During the COVID-19 pandemic, the venue found its challenges continued after restrictions were lifted. In February 2022 they mentioned to BBC News that international artists were pulling events or postponing until spring. In January 2023 the venue announced it would have to reduce opening hours in its cafe/bar due to the current financial climate. Bristol City Council announced in December 2023 that it had cut arts funding for the venue from April 2024. In February 2025 the venue talked to Bristol24/7 about reducing hire costs for DJ nights and nightclub promoters, as well as appointing a club specific booker, in order to benefit and encourage the local dance music scene. Artists which played in the Exchange References
Nasir Mosque, Gillingham

Nasir Mosque is a mosque in Gillingham, Kent, England. Located on Richmond Road, it was established in 1975 as Nasir Hall. It is among the earliest mosques established by the Ahmadiyya Muslim Community in the UK and can accommodate 300 worshippers. The mosque regularly holds open-days and inter-faith events and serves as the sole purpose-built mosque in Kent. History The mosque was established in 1975 as Nasir Hall, as a prayer centre and mission house for the community, inaugurated by then the fourth caliph, Mirza Tahir Ahmad. Prior to this, the building was utilised a community club. The construction of the purpose-built mosque began in July 2012 with the demolition of the old building. The construction was funded fully by the donations of the members of the Ahmadiyya Muslim Community. Inauguration The mosque was inaugurated by the caliph of the community, Mirza Masroor Ahmad on 1 March 2014 along with a reception and dinner for the guests, including the local MP and Lord-Lieutenant and Lady De L'Isle. Incidents Since its inception, the mosque has faced several hate crimes by right-wing groups such as Britain First which threatened to 'run a big campaign' against the community if the planning permission was not withdrawn. In August 2024, a man was jailed over a racially aggravated attack against the mosque. Architecture The mosque consists of a golden central dome and one minaret. Gallery See also Noor Mosque, Crawley Ahmadiyya in the UK List of Ahmadiyya buildings and structures Islam in the UK References
Aston Martin F1

AMR GP Limited, tävlar som Aston Martin Aramco Formula One Team, är ett brittiskt formel 1-stall som tävlar i Formel 1 sedan 2021 års säsong. De är en direkt efterföljare till Racing Point och ägs av samma konsortium bestående av bland andra Lawrence Stroll, Silas Chou och John McCaw Jr. Konsortiet köpte 16,7% av biltillverkaren Aston Martin för 182 miljoner brittiska pund och meddelade att Aston Martin skulle återvända till F1 och vara ett fabriksstall. Aston Martin som bilmärke har dock redan tävlat i F1, det var säsongerna 1959 och 1960 tillsammans med David Brown Corporation. Sponsorer Den 7 januari 2021 tillkännagav Aston Martin att Cognizant skulle vara titelsponsor. I februari meddelade Aston Martin att BWT stannar kvar som partner med stallet. Den 3 februari 2022 blev det känt att stallet hade signerat ett avtal med den saudiska petroleumbolaget Saudi Aramco om att bland annat ha Aramco som en del av tävlingsnamnet från och med 2022 års säsong. Historik F1-säsonger Organisation Ägarskap Ledande befattningar Ett urval av de ledande positionerna inom stallet. Referenser Anmärkningar Noter ﻿
Finsbury Circus

Finsbury Circus ist ein ovaler Platz in der Londoner City, nördlich der London Wall. In der Mitte des Platzes befindet sich eine 2,2 ha große und im English Heritage Register of Historic Parks and Gardens eingetragene öffentliche Parkanlage. Aufgrund von Bauarbeiten für die neue, hier unterirdisch geführte Eisenbahnstrecke Crossrail ist der Park allerdings seit März 2010 für circa sieben Jahre größtenteils nicht zugänglich. Der Finsbury Circus wurde 1814 auf der Stelle errichtet, wo zuvor das Bethlem Royal Hospital gestanden hatte. Der Platz wird verkehrsmäßig von drei Zubringerstraßen aus östlicher, südlicher und westlicher Richtung erschlossen. Am östlichen Eingang zum Platz befanden sich gegenüberliegend zwei Kirchen: die Finsbury Chapel sowie die römisch-katholische Kirche St Mary Moorfields, in deren Gruft Carl Maria von Weber von 1826 bis zu seiner Überführung nach Dresden 1844 bestattet war. Da nach der Reformation des 16. Jahrhunderts in England innerhalb der Stadtmauern (dem „wall“) von London nur die Church of England Kirchen unterhalten durfte, war das Gebiet um den Finsbury Circus bis zum gegen Ende des 19. Jahrhunderts eintretenden Rückgang der Wohnbevölkerung des Stadtviertels zu Gunsten von gewerblichen Ansiedlungen ein bevorzugter Ansiedlungsort anderer Glaubensgemeinschaften. Im Laufe des 19. Jahrhunderts befanden sich am Rande des Circus bzw. an den diesen unmittelbar umgebenden Straßen die presbyterianische Albion Chapel, eine unitarische Kirche, eine Kirche walisischer Baptisten, eine Kirche einer Abspaltung aus der presbyterianischen Gemeinde (Finsbury Chapel) und die römisch-katholische Kirche St Mary Moorfields, ferner noch eine Synagoge. Von all diesen Kirchen existiert heute lediglich, nach Neubau eines kleineren Kirchengebäudes an der Eldon Street, die Kirche St Mary Moorfields. Im 19. Jahrhundert war der Finsbury Circus außerdem ein bevorzugter Ansiedlungsort der Ärzteschaft. Von 1823 bis 1899 befand sich in der unmittelbaren Nähe des Platzes, gleich neben der Kirche St Mary Moorfields an der Blomfield Street, eine Vorgängerinstitution des Moorfields Eye Hospital. In der zweiten Hälfte des gleichen Jahrhunderts hatte das französische Generalkonsulat im Vereinigten Königreich seinen Sitz unter der Anschrift 38, Finsbury Circus. Seit 1925 befindet sich in der Parkanlage ein Bowling Green. Es ist das einzige der City. Der Platz bildet mit Teilen der angrenzenden Straßenzüge den Denkmalschutzbezirk namens Finsbury Circus Conservation Area. Dieser wird von den Straßen London Wall im Süden, Moorgate im Westen, Eldon Street im Norden und Blomfield Street im Osten begrenzt. Weblinks Einzelnachweise
Площа Фінсбері

Площа Фінсбері (англ. Finsbury Circus) — парк у Лондонському Сіті, Англія площею 2,2 га є найбільшим громадським відкритим простором у межах Сіті. Назва «кругла площа» (англ. circus) відображає еліптичну форму простору, подібну до Circus Maximus стародавнього Риму, в даному випадку з довгою віссю, що простягається зі сходу на захід. Площа має клуб з Боулзу на траві посередині, який існує в садах з 1925 року. Поруч знаходиться естрада, збудована 1955 року. Історія Цирк був створений в 1812 році на площі, яка спочатку була частиною маєтку Фінсбері, що існувала з 1527 року, на якій стояла друга Королівська лікарня в Бефлеме з 1675 року. Початкові будинку, останні з яких були знесені в 1921 році, були призначені для торговців і панів, але незабаром були розбиті всередині країни і здані в оренду для адвокатів та інших професій. Сади, в яких є ланцюг з липи, були розроблені Вільямом Монтегю по специфікаціям архітектора Джорджа Танцю Молодшого в 1815 році. У 1819 році Лондонський інститут перейшов в «геніально сплановані і елегантно деталізовані» приміщення, спроектовані Вільямом Бруком в північній частині цирку; він закрився в 1912 році, а будівлі були використані для Лондонського університету до їх знесення в 1936 році. Цирк був відкритий як громадський парк на початку 20-го століття, відповідно до повноважень, наданих корпорацією міста Лондона відповідно до Закону 1900. Сади раніше були приватним простором для використання вільних власників або орендарів навколишніх будинків, які заперечували проти їх примусової покупки, побоюючись, що їх використання громадськістю створить незручності, яка знизить вартість їх майна. Кампанію по створенню громадського простору очолив Альфеус Мортон, депутат-Олдерман для Farringdon Without і член комітету по вулицях Корпорації, і цирк став відомий в корпорації як «Парк Мортона». Проходячи по північно-західному квадраті овалу, з фронтами на дорогах, що входять в цирк із заходу, масивний британський будинок Едвіна Лютіенса (1921-25, клас II перерахував), призначений для англо-перської нафтової компанії, яа стала BP; його самостійні архітектурні скульптури — Френсіс Дервент Вуд. Він був побудований на місці останніх залишків оригінальних будинків, і тепер він є домом для міжнародної юридичної фірми Стефенсон Харвуд. Найближча станція метро — Моргейт, на захід, а парк також розташований недалеко від станції Ліверпуль Стріт; обидві знаходяться в межах близько двохсот метрів. Він розташований в палаті Колеман Стріт. Фінсберський цирк був використаний як фініш для Майглія Квадрато щороку. В останні роки він також приймав початок Майглія Квадрато, так як початок заходу було знято з ринку Смітфілд Маркет.
Bollitree Castle

Bollitree Castle is a historic site on the edge of the village of Weston under Penyard, Herefordshire, England. The site consists of Bollitree Castle farmhouse, two barns, a dovecote, a gate, and a series of mock castellated curtain walls from which the site takes its name. Bollitree Castle Farmhouse is a Grade II* listed building, one of the barns, which contains genuine medieval fragments, is listed at the highest grade, Grade I, while the other structures have their own Grade II listings. History There is architectural evidence of habitation at Bollitree Castle from medieval times. In the 15th century, the estate was owned by the Merryk family, of whom the most notable member was Richard Amerike (c. 1440–1503), a Bristol-based merchant whose name has been suggested as the origin of America although this is disputed. The castle farmhouse dates from c.1700. Later in the 18th century, the major transformation of the farmhouse and the wider site was undertaken. Local tradition suggests this was carried out by a Thomas Merrick, in pursuit of a Spanish woman whom he wanted to marry and who had indicated that she wished to live in a castle, but there is little documentary evidence for this. Historic England records the sham castle fortifications, but posits no suggestion as to their builder's motivations. Bollitree is owned by Richard Hammond, the television presenter, who bought the castle in 2012. In 2023, redevelopment plans submitted by Hammond were turned down by Herefordshire County Council following objections from the Georgian Group. Architecture and description The main barn at Bollitree, with the bulk of the castellated curtain walls, contains some genuine medieval fragments, and is listed at Grade I. The farmhouse, which forms the main residence on the site, is listed at Grade II*. Another ancillary agricultural building, a further barn, a dovecote, and a gate in a garden wall are listed at Grade II. Gallery Notes References Sources Brooks, Alan; Pevsner, Nikolaus (2012). Herefordshire. The Buildings of England. New Haven, US and London: Yale University Press. ISBN 978-0-300-12575-7. OCLC 759174126.