NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Saint Augustine's Abbey

Saint Augustine's Abbey var ett benediktinskt kloster i Canterbury, Kent, England. Tidig medeltid År 597 anlände Augustinus till England. Han hade sänts dit av påve Gregorius I, i vad som idag kallas en väckelsemission. Kungen av Kent var vid denna tid Ethelbert, som var gift med den kristna Bertha. Augustinus tilläts att grunda ett kloster alldeles utanför Canterburys stadsmurar. Redan då fanns på platsen tre anglosaxiska kyrkor, helgade åt Pankratius, Petrus och Paulus samt Jungfru Maria. Den saxiska periodens lämningar i Pankratius kyrka (church of Saint Pancras) finns ännu kvar, dock återuppbyggdes de andra två kyrkorna av normanderna till en enda byggnad. År 978 tillägnades en ny större byggnad ärkebiskopen Dunstan och helgonen Petrus och Paulus samt Augustinus av Canterbury. 1100-talet Omkring år 1100 hade alla lämningar från den ursprungliga anglosaxiska byggnaden försvunnit under ett massivt romanskt byggnadsverk, till vilket en välgörenhetsinrättning lades 1154. 1200-talet Från omkring år 1260 och framåt genomfördes i klostret nya byggnadsarbeten. Korsgång, toaletter, refektorium och kök byggdes om och en stor ny abbotsbostad uppfördes. Anläggningen utvidgades med en riddarsal. 1300 till 1500 En ny krenelerad ingångaportal byggdes 1309 med en innergård, därtill en yttre gårdsplan med munskänksområde, bryggeri, bageri och år 1320 en ny muromgärdad vingård. På östra sidan om klostret byggdes härbärgen tillsammans med en muromgärdad trädgård för munskänken. En jordbävning 1382 föranledde fler byggnadsarbeten och år 1390 byggdes porthuset som ännu står kvar. Den sista byggnaden som uppfördes var ett Mariakapell öster om kyrkan. Vid 1500-talets början täckte klostret ett mycket stort område och dess bibliotek innehöll 2 000 volymer, ett mycket stort antal för den tiden. Många av dessa producerades säkerligen i klostrets egna scriptorium. Upplösningen År 1535 upplöste Henrik VIII alla kloster som hade en inkomst mindre än 100 pund. Klostret överlevde första omgången, då dess inkomst dokumenterades vara 1733 pund. Men den 30 juli 1538 beseglades ödet för klostret genom klosterupplösningen. Klostret revs systematiskt de kommande 15 åren, men delar av platsen gjordes om till ett palats inför Anna av Kleves ankomst från Tyskland. Modern historia Palatset arrenderades ut till en rad adelsfamiljer, och i början av 1600-talet kom det i lord Edward Wottons besittning; han uppdrog åt John Tradescant den äldre att skapa en trädgård omkring det. Palatset tros ha överlevt fram till den stora stormen 1703 som orsakade stora skador till den redan ruinliknande byggnaden. Idag utgör ruinerna ett världsarv och sköts av English Heritage. Ruinområdet täcker ett betydande område öster om katedralen. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, tidigare version. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Saint Augustine's Abbey.
Абатство святого Августина

Аба́тство свято́го Августи́на (лат. abbatia Sancti Augustini; англ. St Augustine's Abbey) — колишнє католицьке бенедиктинське абатство в Англії, графстві Кент, місті Кентербері. Засноване 598 року як монастир святих Петра і Павла кентерберійським єпископом Августином. Згодом отримало статус абатства. Розбудоване у Х столітті за керівництва архієпископа Дунстана, змінило назву на честь засновника (978). Перебудоване в романському стилі в ХІІ столітті, й готичному стилі у XIV столітті. Мало одну з найбагатших бібліотек на Британських островах. Розпущене 1538 року в ході Реформації в Англії та секуляризації монастирів. Перетворене на королівський палац-резиденцію. Більшість монастирських споруд занепали у XVII—XVIII століттях. 1848 року руїни отримали статус пам'ятки, стали використовуватися в освітніх цілях. Місце поховання кентських королів і кентерберійських архієпископів. Об'єкт Світової спадщини ЮНЕСКО у Великій Британії (1998). Також — Кентербері́йське аба́тство. Поховані Вітред — кентський король. Глотгер — кентський король. Етельберт I — кентський король. Едбальд — кентський король. Мул — кентський король. Примітки Джерела Knowles D. The Monastic Order in England. Cambridge University Press, 1950. Ker N. R. Medieval Libraries of Great Britain. 2. Auflage, Offices of the Royal Historical Society, London 1964. Braun, H. English Abbeys. Faber & Faber, London 1971, ISBN 0-571-09612-3. Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Абатство святого Августина Офіційний сайт [Архівовано 20 лютого 2015 у Wayback Machine.]
Сент-Олбанський собор

Сент-Олбанський собор (англ. St Albans Cathedral) — англіканський храм в Англії, в місті Сент-Олбанс. До XVI ст. — католицький бенедиктинський монастир і абатство святого Альбана (англ. St Albans Abbey), засноване в VIII ст. Названий на честь першого англійського мученика Альбана (Олбана). На базі монастиря виникло містечко Сент-Олбанс. Головна монастирська церква була перебудована в ХІ ст. Будівля, що збереглася, поєднує в собі елементи нормандської архітектури XI століття, середньовічну готику і добудови XIX століття. Один із головних культурних центрів середньовічного Англійського королівства. Після реформації в Англії та розпуску монастиря перетворений на англіканський храм. Отримав статус собору 1877 р. У 2020 році в соборі з'явилась картина «Таємної вечері» на якій Ісус Христос зображений чорношкірим. Назва Абатство святого Альбана (англ. St Albans Abbey) — первісна назва. Монастир святого Альбана (англ. St Albans monastery) — первісна назва. Сент-Олбанське абатство (англ. St Albans abbey) — за назвою міста. Сент-Олбанський монастир (англ. St Albans monastery) — за назвою міста. Сент-Олбанський собор (англ. St Albans Cathedral) — за назвою міста. Собор святого Альбана (англ. St Albans Cathedral) — за назвою святого. Персоналії Матвій Паризький — англійський хроніст, історик. Бібліографія Huddleston, G. Abbey of Saint Albans // The Catholic Encyclopedia. Vol. 13. New York: Robert Appleton Company, 1912. Roberts, Eileen. The Hill of the Martyr: an Architectural History of St Albans Abbey. Book Castle, 1993. Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Сент-Олбанський собор Офіційна сторінка
Norman House

Norman House på Steep Hill i Lincoln, England er en historiske bygning og et eksempel på normannisk arkitektur. Bygning ligger på nr. 46-47 Steep Hill og 7 Christ's Hospital Terrace. Arkitekturen indikerer at den blev opført mellem 1170 og 1180. Bygningen var i mange år kendt som "Aaron the Jew's House", og den omtales under dette navn i mange kilder, da den menes at have været bopæl for Aaron af Lincoln (ca. 1125–1186), although this is now considered incorrect. I mange år blev bygningen brugt som butik, og for nuværende bliver den brugt af et te-importørfirma. Det er en listed building af første grad. Se også Jew's House Jew's Court John of Gaunt's Palace (Lincoln) St Mary's Guildhall (Lincoln) Referencer
Norman House

Norman House on Steep Hill, Lincoln, England is a historic building and an example of Norman domestic architecture. The building is at 46–47 Steep Hill and 7 Christ's Hospital Terrace. The architectural evidence suggests a date between 1170 and 1180. The building was known for many years as "Aaron the Jew's House", and appears as such in many references, as it was thought to be the former residence of Aaron of Lincoln (c.1125–1186), although this is now considered incorrect. The building has been a shop for many years, and is currently home to a tea importers. It has been designated a Grade I listed building by English Heritage. See also Jew's House Jew's Court John of Gaunt's Palace, Lincoln St Mary's Guildhall, Lincoln References External links The present tenant
Norman House

La maison normande (Norman House en anglais) est une demeure sise 46-47 rue Steep Hill et 7 Christs Hospital Terrace à Lincoln. Ce bâtiment historique est un exemple d’architecture normande domestique. L’architecture de la maison normande suggère une date de construction entre 1170 et 1180. Cette bâtisse fut connue pendant de nombreuses années sous le nom de « maison du Juif Aaron ». Elle apparaît comme telle dans de nombreuses références, car on pense qu’elle a été la résidence d’Aaron de Lincoln (-1186), qui était à l’époque le plus grand financier juif d’Angleterre. Cette maison est une boutique depuis de nombreuses années et abrite actuellement une société d’importateurs de thé. Elle ne devrait pas être confondue avec la Jew's House (Maison du Juif) dans la même ville. Références Liens externes L’occupant actuel Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du judaïsme Portail de l’Angleterre Portail de la Normandie
Bathi apátsági templom

A bathi apátsági templom (angolul Bath Abbey) plébániatemplom az angliai Bathban. Eredetileg egy rendház temploma volt. 1156-ban készült el, a 13. században súlyosan megsérült, a 16. században újra felépítették, 1574-től 1611-ig a megmaradt részeket renoválták és ekkortól lett Bath plébániája, majd az 1860-as években újra felújították. 1996-ban a templom új orgonát kapott a klaisi orgonamanufaktúrától. A templom 67 m hosszú és az oldalhajókkal együtt 22 m széles. A középső hajó 24 m, a torony 49 m magas. A főoltár fölötti ablak Jézus Krisztus életének 56 jelenetét örökíti meg. Források A templom angol honlapja A rendház és templomának története angolul
Abbazia di Bath

L'abbazia di Bath (Chiesa abbaziale di San Pietro e San Paolo, in inglese The Abbey Church of Saint Peter and Saint Paul, Bath o semplicemente Bath Abbey) fu anticamente monastero benedettino della città di Bath, nel Somerset (Inghilterra). Oggi è la chiesa parrocchiale della città. Fu per qualche secolo la cattedrale (e di fatto in seguito la concattedrale) dell'antica diocesi di Bath e Wells. Fondata nel VII secolo e riorganizzata nel X secolo, la chiesa fu ricostruita nel XII e XVI secolo ed è uno dei maggiori esempi di gotico perpendicolare della West Country. La chiesa, con pianta a croce latina, può contenere circa 1200 persone e viene usata, oltre che per cerimonie religiose, per cerimonie civili, concerti e letture. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su abbazia di Bath Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su bathabbey.org. Bath Abbey (canale), su YouTube. (EN) Abbazia di Bath, in Catholic Encyclopedia, Robert Appleton Company. Abbazia di Bath, su archINFORM. (EN) Abbazia di Bath, su Structurae.
Abadia de Bath

A Igreja da Abadia de São Pedro e São Paulo, Bath, conhecida como Abadia de Bath, é uma igreja paroquial anglicana e um antigo mosteiro beneditino em Bath, Somerset, Inglaterra. Fundada no século VII, a Abadia de Bath foi reorganizada no século X e reconstruída nos séculos XII e XVI; o principal trabalho de restauração foi realizado por Sir George Gilbert Scott na década de 1860. É um dos maiores exemplos de arquitectura gótica perpendicular na West Country. A igreja é cruciforme em planta baixa e pode tem 1200 lugares sentados. Um local de adoração, com centenas de membros da congregação e centenas de milhares de visitantes a cada ano, é utilizado para serviços religiosos, cerimónias cívicas seculares, concertos e palestras. O coro actua na abadia e em outros lugares. Existe um museu de património no edifício. A abadia é um Listed building de Grau I, particularmente conhecida pela seu abóbada característica. Contém memoriais de guerra para a população local e monumentos para várias pessoas notáveis, na forma de placas de parede e de chão e vitrais comemorativos. A igreja tem dois órgãos e um carrilhão de dez sinos. A frente oeste inclui esculturas de anjos a subir para o céu em duas escadas de pedra. Notas Este artigo foi inicialmente traduzido, total ou parcialmente, do artigo da Wikipédia em inglês cujo título é «Bath Abbey», especificamente desta versão. Referências Bibliografia Ligações externas Página da Abadia de Bath
Батское аббатство

Батское аббатство Святых Петра и Павла (англ. The Abbey Church of Saint Peter and Saint Paul, Bath) — англиканская церковь и бывший бенедиктский монастырь в Бате (Сомерсет). Аббатство было основано ещё во второй половине VII века, реорганизовано в X веке и перестроено в XII и XVI вв. Строительство началось после 675 года, когда Осрик, король Хвикке выделил 100 гайд земли под женский монастырь. Об архитектуре первых зданий практически ничего не известно. После монашество пришло в упадок и стало возрождаться лишь во второй половине X века при Эдгаре Миролюбивом. После завоевания норманнами в монастыре была построена норманнская церковь длиной 101 м. Однако, численность монахов была невелика. Известно, что в 1206 году проживало 40 монахов, а в 1485 году всего 22. Современное здание высотой 49 м построено на месте норманнского собора в 1495—1611 гг. Сегодня это одно из известнейших готических сооружений в Южной Англии. Церковь вмещает примерно 1200 прихожан и относится к диоцезу Бата и Уэллса провинции Кентербери. Кроме религиозных служб в здании могут проводиться лекции, концерты и прочие светские мероприятия. 12 июня 1950 года Батское аббатство было внесено в реестр исторических памятников высшей категории (Grade I) под номером 442109. См. также Зея, Франциско Антонио Примечания Ссылки (англ.)Website of Bath Abbey
Батське абатство

Батське абатство Святих Петра і Павла (англ. The Abbey Church of Saint Peter and Saint Paul, Bath) — англіканська церква і колишній бенедиктинський монастир в Баті (Сомерсет). Історія Абатство було засноване ще в другій половині VII століття, реорганізовано в X ст. і перебудовано в XII і XVI ст.. Будівництво почалося після 675 року, коли Осрік, король Гвікке виділив 100 гайд землі під жіночий монастир. Про архітектуру перших будинків практично нічого не відомо. Згодом чернецтво занепало і стало відроджуватися лише в другій половині X століття при Едгарі миролюбному. Після завоювання норманами в монастирі була побудована норманська церква довжиною 101 м. Однак, чисельність ченців була невелика. Відомо, що в 1206 проживало 40 монахів, а в 1485 всього 22. Сучасна будівля висотою 49 м побудовано на місці норманського собору в 1495–1611 рр. Сьогодні це одна з найвідоміших готичних споруд в Південній Англії. Церква вміщує приблизно 1200 прихожан і належить до дієцезії Бата і Уеллса провінції Кентербері. Крім релігійних служб в будівлі можуть проводитися лекції, концерти та інші світські заходи. 12 червня 1950 Батське абатство було внесено до реєстру історичних пам'яток вищої категорії ( Grade I) під номером 442109. Посилання (англ.) Website of Bath Abbey [Архівовано 24 листопада 2009 у Wayback Machine.] Примітки
Nottinghamshire County Cricket Club

Le Nottinghamshire County Cricket Club est un club de cricket anglais qui représente le comté traditionnel du Nottinghamshire. C'est l'une des dix-huit équipes qui participent aux principales compétitions anglo-galloises. Elle porte le nom Nottinghamshire Outlaws pour les compétitions de limited overs cricket. Fondé en 1841, le club participe à la saison inaugurale du County Championship, en 1890. Il a remporté la compétition cinq fois depuis. Il joue la plupart de ses matchs à domicile à Trent Bridge. Historique Palmarès Trophées remportés par l'équipe première : County Championship (6) : 1907, 1929, 1981, 1987, 2005, 2010. Pro40 et prédécesseurs (1) : 1991. Friends Provident Trophy et prédécesseurs (1) : 1987. Twenty20 Cup : aucun titre. Benson & Hedges Cup (1) : 1989. Trophées remportés par l'équipe réserve : Second XI Championship (2) : 1972, 1985 Second XI Trophy : aucun titre. Minor Counties Cricket Championship : aucun titre. Stades Joueurs célèbres Richard Hadlee Alfred Shaw Arthur Shrewsbury Garfield Sobers Harold Larwood Annexes Notes et références Liens externes (en) Site officiel du Nottinghamshire County Cricket Club Portail du cricket Portail du Nottinghamshire
Valerie Park

The Joseph Russell Stadium, traditionally known as Hope Street, is a stadium in Prescot, Merseyside. It is located on Eaton Street in the Metropolitan Borough of Knowsley. It is home to Prescot Cables of the Northern Premier League. A.F.C. Liverpool of the North West Counties Football League shared the ground from 2008 until 2014. Skelmersdale United shared the ground in the 2018/19 Northern Premier League season. At the start of the 2016–17 season the ground was renamed Volair Park following on from the signing of a 3-year grounds rights deal with local leisure services provider Volair. The club were granted a 99-year lease from Knowsley council in 2019. In November 2019 the club signed a stadium rights deal with IP Truck Parts, as part of the deal the stadium for the 2019 season will be known as the IP Truck Parts Stadium. Located about just over half a mile from Prescot railway station, the capacity is 2,070. History The ground was opened in 1906. Prescot Panthers, a rugby league club, also played their matches at Hope Street between 1996 and 1997. The record attendance is 8,122. Ground structure The ground has a stand with a function room that is also hired out for events and seating above it. It also has a terraced shed stand at the Hope Street end of the stadium and 2 sides are not built on. References
Observatoire royal de Kew

L'Observatoire royal de Kew (Kew Royal Observatory), également connu sous le nom d'Observatoire du Roi (King's Observatory), était un observatoire astronomique et magnétique fondé par le roi George III du Royaume-Uni (1760-1820) à l'intérieur du parc du Palais de Richmond. Le site de l'observatoire occupa l'ancien prieuré Carthusian du roi Henry V d'Angleterre. Aujourd'hui, il est situé dans Old Deer Park, au nord de Richmond. L'Observatoire et la mesure du temps Le rôle de l'observatoire de Kew était l'évaluation et la notation de la précision des chronomètres et chronographes. En effet, à mesure que la marine adopta l'usage des instruments horlogers comme aide à la navigation, la précision de ceux-ci devint primordiale. À cette fin fut développé un système d'évaluation astronomique au sein de plusieurs grands observatoires dont ceux de Kew, Neuchâtel et Besançon. En 1910, ce service d'évaluation sera transféré au National Physical Laboratory de Teddington. Le procédé de test était long et complexe, durant en moyenne près de 45 jours : chaque mouvement étant testé dans cinq positions et deux températures au cours de dix séries de quatre ou cinq jours de long. Le niveau de tolérance à l'impression était bien plus stricte que pour toute autre mesure, y compris le COSC actuel. Les mouvements qui parvenaient à passer le test recevaient la certification de viabilité de l'observatoire signée par le directeur en personne et appelée le Bulletin de Marche. Celui-ci stipulait précisément les critères d'évaluation et les performances mesurées. Les mouvements auxquels étaient décernés un Bulletin étaient alors référencés comme Chronomètres de l'Observatoire (Observatory Chronometer) et se voyaient délivrer un numéro de référence. L'observatoire de Kew joua un rôle essentiel dans l'amélioration de la précision des mécaniques horlogères qui conduisit à révolutionner les niveaux de précision de celles-ci. Néanmoins, le développement des mouvements à quartz atteignant un degré de précision inconnu des mouvements mécaniques provoqua l'arrêt des certifications à la fin des années 1960. Parmi les directeurs de l'observatoire s'illustrèrent Stephen Demainbray (en), Francis Ronalds, John Welsh (en), Balfour Stewart, G. M. Whipple, Francis John Welsh Whipple (en), Charles Chree, et George Clarke Simpson. Voir aussi Observatoire astronomique de Besançon Observatoire de Neuchâtel Références Liens externes The Observatory and Obelisks, Kew (Old Deer Park) Kew Observatory sunspot observations Google Books on the "Kew Observatory" Google Scholar on the "Kew Observatory" Richmond Local History Society National Archives: Records of the Kew Observatory Janus: Kew Observatory papers – at the Royal Greenwich Observatory Archives Portail de l’astronomie Portail de Londres Portail du génie mécanique Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Observatório do Rei

Observatório do Rei (em inglês The King's Observatory, até 1981 também conhecido como Kew Observatory) é um Listed building de 1.ª Categoria situado em Londres que, no seu início, albergava um observatório astronómico e terrestre fundado pelo rei Jorge III do Reino Unido. Acabou de ser construído em 1769, a tempo para o rei observar o trânsito do planeta Vênus que ocorreu em 3 de Junho desse ano.O seu arquitecto foi sir William Chambers; o desenho do seu edifício influenciou os arquitectos de dois observatórios irlandeses – Observatório Armagh e Observatório Dunsink perto de Dublin. Referências Ligações externas História do Observatório e Old Deer Park; relatório histórico de John Cloake O Observatório e Obeliscos, Kew (Old Deer Park)
Odeon Leicester Square

L’Odeon Leicester Square est un cinéma situé sur le côté est de Leicester Square à Londres, dominant la place de sa haute façade de granit noir et de sa tour de 37 m. Surnommé « Odeon », il accueille un grand nombre de premières européennes et mondiales, et possède la plus grande salle de cinéma du Royaume-Uni, avec environ 1680 places. Le cinéma fait partie de la chaîne de cinémas britannique Odeon Cinemas, la plus importante du pays. Historique L'Odeon Leicester Square fut fondé en 1937 sur le site de l'Alhambra Theatre, un grand music-hall datant des années 1850. Il a été construit pour être le fleuron de la chaîne Odeon Cinemas, fondée par Oscar Deutsch en 1930. Spécifications techniques L'Odeon est la plus grande salle de cinéma à un seul écran du Royaume-Uni. Le cinéma est équipé des dernières techniques de projection, 35mm, 70mm et numérique sur un grand écran, ainsi qu'une large scène pour des occasions spéciales (remises de prix, présentations de films, etc.). Il est également équipé des principaux systèmes de sons numériques : SDDS, Dolby Digital et DTS. Il a conservé un orgue de cinéma, construit par John Compton dans les années 1930. Il a été le premier cinéma du Royaume-Uni à être doté d'un écran large, installé en 1953, et plus récemment, le premier à posséder un projecteur cinéma numérique en 2000. La salle compte 1683 places (le nombre de places a été réduit en 2000 pour des questions de confort), avec une « Royal Retiring Room » pour la visite des monarques. Les sièges sont divisés entre le « Royal Circle », le « Rear Circle » et les « Stalls » (orchestre). Odeon Mezzanine Juste à côté de la salle principale, l'Odeon Mezzanine est un miniplex de 5 salles, chacune comptant de 50 à 60 places. Il est le premier complexe cinématographique de Londres, créé en 1988. Premières et évènements L'Odeon Leicester Square accueille un grand nombre de premières européennes et mondiales, aujourd'hui à la fréquence d'une par semaine environ. Il a également accueilli de 2000 à 2006 les cérémonies des British Academy Film Awards (BAFTA Awards), décernés par la British Academy of Film and Television Arts, présentées par Stephen Fry. L'Odeon Leicester Square est également le cinéma où a lieu chaque année depuis 1946 la Royal Film Performance, soirée de bienfaisance consistant en la projection d'un film britannique, à laquelle assistent des membres de la famille royale britannique. Notes et références Voir aussi Liens externes (en) Odeon Leicester Square sur le site de Odeon Cinemas. (en) Photos de l'intérieur de l'Odeon Portail du cinéma Portail de l’Art déco Portail de Londres Portail du Royaume-Uni