Бірмінгемський університет

Бірмінге́мський університе́т (англ. University of Birmingham, лат. Universitas Birminghamiensis) — один із найбільших та найпрестижніших університетів Великої Британії і світу. Розташований у центральній частині міста Бірмінгем, Англія. Входить до складу елітної Расельської групи, а також є головним і найстарішим серед «університетів із червоної цегли» Великої Британії. Кількість студентів перевищує 30 тисяч осіб, а площа головного кампусу становить 330 га, завдяки чому Бірмінгемський університет є найбільшим навчальним закладом у центральній Англії. Станом на 2007 рік Бірмінгемський університет займає 4-ту позицію у рейтингу найпопулярніших серед абітурієнтів університетів Великої Британії із середнім показником у 9 претендентів на місце, при тому, що бюджетних місць, як і у всіх вишах країни, у ньому немає. Університет входить до десятки найкращих університетів Великої Британії і до 60 найкращих у світі. Видатні випускники і викладачі Серед випускників Бірмінгемського університету 8 лауреатів Нобелівської премії. Джозеф Чемберлен — ректор університету, за якого університету була видана Королівська хартія. Був мером Бірмінгема, державним секретарем у справах торгівлі. З 1895 до 1903 року — генеральний керівник британськими колоніями. Батько Невілла Чемберлена Невілл Чемберлен — 60-й прем'єр-міністр Великої Британії у 1937—1940 роках. Стенлі Болдвін — 55-й (1923—1924), 57-й (1924—1929) та 59-й (1935—1937) прем'єр-міністр Великої Британії. Френсіс Вільям Астон — англійський фізик, член Лондонського королівського товариства (1921), лауреат Нобелівської премії з хімії (1922). У 1919 році сконструював мас-спектрометр, за допомогою якого Астон відкрив 213 стійких ізотопів хімічних елементів, побудував першу криву пакувальних коефіцієнтів, що характеризує енергію зв'язку атомних ядер. В. Еймос — державний секретар з міжнародного розвитку (2003), лідер палати лордів (2003—2007), посол Великої Британії в Австралії (2009 — дотепер). Р. Ху Тсю Тау — глава Монетного Двору Сінгапуру (1983), міністр фінансів Сінгапуру (1985—2001), президент сінгапурського відділення Shell. Лорд Роберт Сесіл — ректор Бірмінгемського університету (1918—1944), лауреат Нобелівської премії миру 1937 року. Ч. Ліанг'ю — 12-й мер Шанхая. П. Крісті — прем'єр-міністр Багамських Островів. Д. Мутаса — міністр державної безпеки Зімбабве (2005—2009), керівник адміністрації президента Зімбабве (2009 — дотепер). Барон Ерік Ролл — директор Банку Англії (1968—1977), генеральний директор газети «Таймс». Е. Відкомб — британський політик, міністр внутрішніх справ (1995—1997), тіньовий міністр охорони здоров'я (1998—1999), тіньовий міністр внутрішніх справ (1999—2001). П. Баллок — лауреат Нобелівської премії миру 2007 року за праці в галузі збереження ґрунтів і глобальних змін клімату. А. Гіндаві — міністр економічного розвитку Йорданії. Моріс Вілкінс — біофізик, лауреат Нобелівської премії з фізіології та медицини 1962 року «за відкриття стосовно молекулярної структури нуклеїнових кислот та їх значення для передачі інформації у живій матерії». Пітер Медавар — англійський біолог, лауреат Нобелівської премії з фізіології та медицини 1960 року за праці з росту та старіння організму, його реакціям на пересадки тканин. Член Лондонського королівського товариства (1949). Джон Генрі Пойнтінг — розробив теорію вектора Пойнтінга, вперше у світі обчислив вагу Землі. Майкл Девід Джексон — британський генерал, глава Збройних сил Великої Британії (2003—2008). Сер Л. Дональдсон — Головний санітарний лікар Великої Британії (1998 — дотепер). Б. Коккрофт — Головний стоматолог Англії (2005 — дотепер). Марк Оліфант — австралійський фізик-експериментатор, відкривач тритію. Відіграв одну з ключових ролей у створенні ядерної зброї США й Великої Британії. У 1937—1950 роках — професор фізики у Бірмінгемському університеті, де створив один з перших у світі синхрофазотронів. Сер Домінік Кедбері — чинний ректор Бірмінгемського Університету. З 1983 до 1993 року працював виконавчим директором компанії Cadbury, а потім заступником генерального директора медіагіганта EMI. Онук Джорджа Кедбері, засновника шоколадної династії Cadbury. Джон Роберт Вейн — британський фармаколог, лауреат Нобелівської премії з фізіології та медицини 1982 року за вивчення фармакологічних властивостей аспірину. Пол Нерс — британський біохімік, лауреат Нобелівської премії з фізіології та медицини 2001 року, нагороджений за відкриття регуляції клітинного циклу еукаріот цикліном та циклін-залежними кіназами. Президент Королівського товариства. Президент Рокфеллерського університету. Д. Келлі — експерт із біологічної зброї Міністерства оборони Великої Британії та ООН. М. Яо Чі — віцеспікер Сінгапурського Парламенту. Г. Орієм Окелло — Міністр закордонних справ Уганди. До цього був Міністром освіти та спорту. Син генерала Тіто Окелло, колишнього президента Уганди. Девід Гілл — президент футбольного клубу Манчестер Юнайтед, член ради директорів Футбольної асоціації Англії. Волтер Норман Говорт — англійський хімік-органік та біохімік, член Лондонського королівського товариства (1928), лауреат Нобелівської премії з хімії 1937 за синтез аскорбінової кислоти (вітамін С). За часів Другої світової війни брав участь у розробках, пов'язаних із атомною зброєю. Патрік Гед — один із засновників і керівників британської команди «Формули-1» WilliamsF1. М. Кі — генеральний директор O2, одного з найбільших стільникових операторів Великої Британії (2-й після Orange). Д. Ма Тао-Лі — Головний суддя Верховного Суду Гонконга. Саймон Ле Бон — британський співак і музикант, засновник і вокаліст групи Duran Duran. Принц Манучер Мірза — іранський принц. У 1950-х роках був директором «Національної іранської нафтової компанії» та одним з ініціаторів створення ОПЕК. Згодом став послом Ірану у Венесуелі. С. Бейкер — головний редактор журналу Cosmopolitan. Алан Елфорд — письменник, єгиптолог. Р. Нері Вела — перший та єдиний мексиканський космонавт. Сер Генрі Фоулер — британський інженер, упродовж багатьох років на початку XX століття був Генеральним інженером-конструктором в компанії LMS, яка управляла всіма залізничними коліями Лондона, Центральної Англії та Шотландії Е. Пол — була лідером американського руху за право жінок брати участь у голосуваннях. Завдяки їй було прийнято Дев'ятнадцяту поправку до Конституції США, яка дозволила жінкам голосувати. Була дружиною Честера Артура, 21-го Президента США. Мо Ібрагім — відомий африканський мільярдер і підприємець, консультант (мобільні комунікації), автор Індексу Мо Ібрагіма. Браян Гарлі — відомий географ та історик картографії, навчався і працював в університеті Бірмінгема до переїзду у США. Джордж Гоморі — угорський письменник і поет, працював дослідником і бібліотекарем. Цікаві факти Прем'єр-міністрами Великої Британії ставали випускники тільки чотирьох університетів — Оксфордського, Кембриджського, Единбурзького та Бірмінгемського. У галереї факультету образотворчих мистецтв університету є оригінали праць Ван Гога, Пікассо, Моне, Рубенса, Боттічеллі та багатьох інших видатних художників. Університетська вежа «Старий Джо» на 4 метри вища за Біг-Бен. Діапазон дисциплін, які вивчаються у Бірмінгемському університеті, настільки широкий, що поступається лише Кембриджському університету. Сер Астон Вебб, головний архітектор Бірмінгемського університету, був президентом Королівської академії мистецтв. Він також створив меморіал на честь королеви Вікторії, який розташований поблизу входу у Букінгемський палац, сучасний фасад якого також збудував Вебб. Перша у Британії заправна станція для автомобілів, що використовують водень замість бензину, з'явилась на території Бірмінгемського університету. Серед усіх навчальних закладів Великої Британії тільки у Бірмінгемського університету є своя залізнична станція. Бірмінгемський університет був першим у Великій Британії, куди абітурієнти вступали на рівних умовах, незалежно від їхнього віросповідання та соціального положення. Перший студентський гуртожиток для жінок у Великій Британії з'явився саме у Бірмінгемському університеті. У 1940 році два студенти університету винайшли прилад, здатний випромінювати мікрохвилі, що надалі призвело до розробки радара та побутової НВЧ печі. У Бірмінгемському університеті щотижня витрачається понад 1 мільйон фунтів на підтримку будівель і території. Бізнес-школа Бірмінгемського університету, заснована у 1902 році, є першою у Великій Британії. У 1858 році Томас Гем і Аугурьо Перера винайшли сучасний теніс у своєму будинку, який знаходиться неподалік від університету. У магістратурі Бірмінгемського університету навчається 80-річний студент. Університетська бібліотека є однією з найбільших у Великій Британії. У ній є унікальні видання Біблії 1566 року, Шекспіра, перші видання праць Чарльза Дікенса. Загалом, у бібліотеці зберігається понад 6 мільйонів книжок та рукописів, 120 тисяч із яких видані до XIX століття. Якщо скласти усі книги з університетської бібліотеки одну на одну, вийде стопка у 8 разів вища за Еверест і практично сягає космосу. Фотогалерея Примітки Посилання