NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia ni Cristo

Die Iglesia ni Cristo, abgekürzt INC, auch Iglesya ni Kristo (IPA: [iːˈglɛ.ʃɑː niː ˈkriːstəʊ], Tagalog für „Kirche Christi“), ist eine christliche Kirche mit etwa 2,7 Millionen ganz überwiegend philippinischen Mitgliedern. Die Religionsgemeinschaft wurde 1914 durch Felix Manalo begründet, damit begannen nach Ansicht der Kirche die „letzten Tage“ vor der Wiederkunft Christi. Die „Iglesia ni Cristo“ versteht sich als Wiederherstellung des Urchristentums. Die Mitgliedschaft entsteht durch die Taufe, der ein Bibelstudium vorausgehen muss. Die Dreieinigkeitslehre wird von der Glaubensgemeinschaft aufgrund ihres Bibelverständnisses abgelehnt, der Vater sei demnach der einzige wahre Gott, und Christus sei von ihm erschaffen worden. Die Kirche lehrt die Ganztodtheorie und den Glauben an eine Auferstehung am Ende des tausendjährigen Reiches Christi. Weblinks The Iglesia Ni Cristo, Eintrag in SacredTribesJournal’s Encyclopedia of New Religious Movements (PDF; 135 kB)
Iglesia ni Cristo

L'Iglesia ni Cristo (prononciation en pilipino : [ɪgleʃɐ ni kɾisto], en français : Église du Christ, en anglais : Church of Christ, INC) est une religion de dénomination internationale chrétienne, originaire des Philippines. Elle fut enregistrée et prêchée en 1914 par Felix Manalo, qui devint le premier pasteur exécutif. Caractéristiques L'Iglesia ni Cristo se proclame comme étant la seule vraie Église et la restauration de l'Église d'origine, fondée par Jésus-Christ, et prétend que toutes les autres Églises chrétiennes, telle l'Église catholique romaine, sont apostates. D'après sa doctrine, son enregistrement officiel sous le gouvernement philippin, le 27 juillet 1914, par Manalo est confirmé par ses membres comme étant le dernier messager de Dieu, est un acte de la providence divine et l'accomplissement de la prophétie biblique concernant le rétablissement de l'Église du Christ en Extrême-Orient (Far East) avec la venue du septième sceau, marquant la fin des temps dans l'Apocalypse. L'Iglesia ni Cristo ne reconnaît pas la divinité de Jésus, se réclamant de l'unitarisme. Elle ne célèbre pas les fêtes chrétiennes comme Noël ou Pâques et maintient l'interdit de la consommation du sang des animaux. Elle est anticatholique et nationaliste. Histoire À la mort de Manalo en 1963, l'Iglesia ni Cristo était une Église à l'échelle nationale avec 1250 chapelles locales et 35 grandes cathédrales. Son fils, Eraño G. Manalo, devint le chef de l'Église et mena une campagne de développement et d'internationalisation de l'Église jusqu'à sa mort, le 31 août 2009. Son fils, Eduardo V. Manalo, lui a succédé comme pasteur exécutif. En 2010, le recensement des Philippines par le Bureau national des statistiques (National Statistics Office) a révélé que 2,45 % de la population dans les Philippines est affiliée à l’Iglesia ni Cristo, la quatrième plus grande dénomination religieuse aux Philippines, après l'Église catholique romaine (80,6%), l'islam (5,6%) et l'évangélisme (2,68%). Le 2 juillet 2014, par la proclamation n°815, le gouvernement philippin déclara l'année 2014 comme « année du centenaire de l’Iglesia ni Cristo » (Iglesia ni Cristo Centennial Year). La proclamation fut délivrée afin « d’améliorer la sensibilisation du public » sur ses contributions au développement national. En 2015, La Croix rapporte que l'Iglesia ni Cristo, qualifiée de secte par le journal, est accusée d'enlèvement et séquestration par d'anciens membres, alors que des soupçons de corruption s'accumulent. Voir aussi Religion aux Philippines Notes et références Liens externes iglesianicristo.net incmedia.org kabayankokapatidko.org Portail du christianisme Portail des Philippines
Iglesia ni Cristo

Az Iglesia ni Cristo (INC) (magyarul: Krisztus Egyháza) egy nemzetközi keresztény, új vallási mozgalom, a Fülöp-szigetek egyik legnagyobb keresztény egyháza. A Szentháromság-tagadó egyházat a 20. század elején Félix Manalo alapította, aki állítása szerint a küldetését azért kapta, hogy helyreállítsa az igaz egyházat a filippínóiak körében. A 2015-ös Fülöp-szigetek-i népszámlálás szerint 2,6 millió fő ember tartozik az egyházhoz, ezzel a vallási felekezetek között a negyedik helyen áll. Jellemzők Az INC úgy jellemzi magát, mint az egyetlen igaz egyház, az eredeti, Jézus által alapított egyház helyreállítása, amely állítás szerint a kereszténység egyházai hitehagyottá lettek. Ezért küldte Isten Felix Manalo-t a napok végét jelző hetedik pecsét feltörésével egy időben. Őt Isten utolsó küldöttének tekintik. Az egyház úgy véli, hogy a Biblia az egyetlen könyv, amelyet Isten ihletett, így ez minden hitük és vallásgyakorlatuk egyetlen alapja. Elutasítják a Szentháromságba vetett keresztény hitet, mint eretnekséget. Úgy vélik, hogy azt az álláspontot Jézus és az apostolok tanúsították, hogy csak egy Isten van, az Atya, nem a Fiú és még inkább nem a Szentlélek. Az egyház hisz abban, hogy Jézus Krisztus Isten Fia és közvetítő Isten és az emberiség között, akit az Atyaisten teremtett. Isten legmagasabban álló teremtményének tekintik, de tagadják Jézus istenségét. A keresztség vízbe való bemerítéssel történik. Csak felnőttkeresztséget gyakorolnak, az újszülött keresztséget elvetik. Hisznek abban, hogy Isten kitűzött egy napot, amikor minden embert megítél. Úgy vélik, hogy ez a nap egyben Jézus Krisztus második eljövetele is. Történet Felix Ysagun Manalo 1886-ben született Manila közelében. Miután megkérdőjelezett számos alapvető katolikus tant az 1890-es évek végén elutasította a katolicizmust. Más vallási csoportoknál kereste az igazságot. 1904-ben csatlakozott a metodista episzkopális egyházhoz és egy ideig lelkész lett. Közben különféle felekezeteket is keresett, köztük a presbiteriánus egyházat, a Keresztény Missziót és végül 1911-ben a hetednapi adventistákat. Itt evangélistaként dolgozott, mielőtt vitába szállt az adventista vezetőkkel, majd 1913-ban elhagyta a közösséget. Nyilvánvalóan elégedetlen volt a kereszténység különféle ágaival. Hirdette, hogy vissza kell térni a Jézus Krisztus által alapított eredeti keresztény valláshoz. Először Manilában alapított gyülekezetet, de hamarosan vidékre távozott, hogy az egész országban prédikáljon. 1914-ben jegyeztette be az Iglesia ni Cristo (Krisztus Egyháza) néven a felekezetét. 1919-ben felszentelték az első három lelkészt. Manalo 1963-as halála idejére a felekezet már országos egyházzá vált, 1250 kápolnával és 35 katedrálissal. Ezután fia, Eraño G. Manalo folytatta az egyház vezetését, egészen 2009-es haláláig Azután az egyház vezetését az alapító unokája, Eduardo V. Manalo (szül.: 1955) vette át. Jegyzetek
Церковь Христа (Филиппины)

Иглесия ни Кристо (таг. Iglesia ni Cristo [ɪˈgleʃɐniˈkɾisto], Церковь Христа, сокр. INC) — международная христианская церковь, основанная в 1914 году филиппинцем Феликсом Манало. Согласно переписи 2010 года, членами церкви является 2,45 % населения Филиппин, что делает её четвёртой по величине конфессией страны после католицизма, ислама и евангельского христианства. Иглесия ни Кристо создавалась ориентированной на филиппинцев, разочаровавшихся в Католической церкви в период колониального правления, и продолжает оспаривать её доктрины, такие как учение о Троице, Божественность Христа, практика крещения младенцев и примат папы Римского. Вероучение Иглесия ни Кристо не принимает учения о Троице, придерживаясь арианских взглядов на Христа как творение Бога, не равное ему. Приверженцы церкви считают, что официальная (католическая) церковь отступила от Бога в первые века своего существования, а истинная чистота веры была восстановлена последним божьим посланником Феликсом Манало, «ангелом с востока» из Откр. 7:2, и спасение возможно только через созданную им церковь. Примечания
Iglesia ni Cristo

Iglesia ni Cristo (INC), även kallad Church of Christ, grundad 1914 av Félix Y. Manalo på Filippinerna, är en religiös rörelse som av många betraktas som en sektliknande organisation. Den gör exklusiva anspråk på att vara den enda sanna kristna kyrkan och kräver strikt lojalitet från sina medlemmar. Rörelsen har idag flera miljoner anhängare, främst i Filippinerna men även i ett växande antal länder världen över. Centralstyrd lära och maktstruktur Iglesia ni Cristo är känd för sin starkt hierarkiska struktur, där all makt koncentreras till en ledare – för närvarande Eduardo V. Manalo, barnbarn till grundaren. Kyrkans interna beslut fattas centralt, och medlemmar förväntas visa absolut lydnad och underkastelse inför ledningen. Kritiker menar att detta skapar en auktoritär miljö där ifrågasättande inte tolereras. Kontroll och lydnad Många före detta medlemmar vittnar om strikt kontroll över både det religiösa och det privata livet. Kyrkan har kritiserats för att isolera och utpressa avhoppare, och det finns rapporter om att familjemedlemmar tvingas bryta kontakten med släktingar som lämnat rörelsen. Ekonomiska krav, såsom tvingande tiondegivande, är en annan del av kritiken. Politisk påverkan och censur INC utövar också politisk makt i Filippinerna genom att kollektivt instruera sina medlemmar hur de ska rösta i val – ett inflytande som flera gånger väckt oro för demokratisk integritet. Journalister och aktivister som försökt granska organisationen har ibland mött hot, trakasserier eller rättsliga åtgärder. Rörelsen har blivit känd för att slå hårt mot intern kritik, även inom den egna familjen till ledarskapet. Officiell hållning Iglesia ni Cristo förnekar regelbundet alla anklagelser om maktmissbruk och kontroll, och hävdar att deras verksamhet bygger på biblisk sanning och frivillig lydnad. De avfärdar kritiken som religiös förföljelse och illvillig propaganda. Referenser Externa länkar Iglesia ni Christos webbplats (engelska) Kristi kyrkas webbplats (engelska)
Creamfields

Creamfields ist ein Musikfestival für Dance Music mit DJs und Live-Acts. Neben dem eigentlichen Creamfields bei Liverpool gibt es weitere Festivals unter diesem Namen in Andalusien (Spanien), Buenos Aires (Argentinien), Istanbul (Türkei), Mexiko-Stadt (Mexiko), Moskau (Russland), Prag (Tschechische Republik), Santiago de Chile (Chile), São Paulo (Brasilien) und Breslau (Polen). Das Liverpooler Festival findet jährlich am Wochenende der Summer Bank Holiday Ende August statt, am Samstag vor dem letzten Montag im August. Das Ein-Tages-Festival wird von den Machern der Clubbing-Marke Cream organisiert. Creamfields wurde 1998 das erste Mal veranstaltet. Seitdem findet es jährlich auf dem stillgelegten Flugfeld Old Airfield statt. In Buenos Aires findet ein Creamfields-Festival seit 2001 statt, im Jahre 2005 kamen mehr als 65.000 Leute zusammen, um für mehr als 17 Stunden zu tanzen. Bisherige Veranstaltungen in Liverpool: Creamfields UK 2000, 26. August 2000 Creamfields UK 2001, 25. August 2001 Creamfields UK 2002, 24. August 2002 Creamfields 2003, 23. August 2003 Creamfields 2004, 28. August 2004 Creamfields 2005, 27. August 2005 In Großbritannien waren 2005 die Headliner: Basement Jaxx, Faithless und Caged Baby. In Mexiko waren 2005 die Headliner: Stellastarr*, Paul Oakenfold, Babasónicos, Audio Bullys, Zoe, Hernan Cattaneo, Sussie 4, Los Dynamite. In Buenos Aires waren 2005 die Headliner: The Prodigy, Paul Oakenfold, Danny Tenaglia, David Guetta, Audio Bullys, Hernan Cattaneo. In Breslau waren die Headliner: Paul van Dyk, Kosheen, Audio Bullys, Bob Sinclar, Deep Dish, Richie Hawtin, Dave Clarke, Mario Ranieri und Roni Size. Mehr als 20.000 Personen besuchten die sechs Bühnen. Creamfields Polska 2007 fand am 7. Juli 2007 statt. Nebenprodukte Das Album Creamfields zum Festival von Paul Oakenfold wurde für einen Grammy nominiert. Creamfields: Mixed by Ferry Corsten war ein anderer Ableger. Weblinks Cream Website
Creamfields

Creamfields est un festival britannique d'EDM et musique électronique. Il compte parmi les plus grands festivals de musique du Royaume-Uni, offrant une programmation éclectique, représentant de multiples styles de musique électronique. Histoire La première édition a lieu en 1998 et les éditions récentes se déroulent annuellement à Daresbury (entre Liverpool et Manchester). De journalier, le festival passe à deux jours à partir de l'année 2008. La dernière journée est annulée en 2012 à cause de la météo très mauvaise. En 2017, 70 000 spectateurs étaient attendus pour voir 300 artistes répartis sur 30 scènes. Creamfields dure alors quatre jours. Le festival est partenaire de l'Amnesia, la discothèque d'Ibiza. Des éditions secondaires sont réalisées à l'international, par exemple en Espagne (es), au Brésil (en) ou en Australie (en) ; mais également en Angleterre avec des évènements de moindre ampleur sous le nom de « Creamfields Steelyard » sous une structure couverte. Le festival commence comme une émanation de la discothèque Cream (en) de Liverpool. Deux compilations sont édités sous le nom de Creamfields : Creamfields (en) (2004) par Paul Oakenfold — nommée à la 47e cérémonie des Grammy Awards dans la catégorie Best Electronic Dance Album — et Creamfields (2005) par Ferry Corsten. L'édition 2020 du festival est annulée en raison de la pandémie de Covid-19, un festival virtuel prenant sa place. À la suite de l'annonce de Boris Johnson, le 22 février, concernant la sortie de la période de confinement de Covid-19 au Royaume-Uni, Creamfields annonce que l'édition 2021 aurait lieu. Les billets sont vendus en un temps record. 2022 voit l'arrivée d'un deuxième festival basé au Royaume-Uni — Creamfields South se tient à Hylands Park à Chelmsford, accueillant des têtes d'affiche telles que David Guetta et Calvin Harris. Les organisateurs ont ajouté qu'ils s'attendaient à ce que le festival se poursuive et devienne « un rendez-vous solide et régulier sur le circuit des festivals britanniques », le retour de Creamfields South étant confirmé pour 2023. Distinctions DJ Awards DJ Magazine's top 50 Festivals Festicket Awards International Dance Music Awards UK Festival Awards Notes et références Annexes Articles connexes Liste de festivals de musique électronique Liens externes Site officiel Ressources relatives à la musique : MusicBrainz MusicBrainz Portail de la musique électronique Portail des arts du spectacle Portail du Royaume-Uni
Creamfields

Creamfields – angielski festiwal elektronicznej muzyki tanecznej założony i organizowany przez klub nocny Cream. Odbywa się każdego roku w ostatni weekend sierpnia (oprócz pierwszej edycji) od 1998. Od 2006 wydarzenie to ma miejsce w mieście Daresbury. Jest najstarszym festiwalem muzyki elektronicznej w Wielkiej Brytanii. Edycje Edycje międzynarodowe Klub Cream organizuje również edycje w innych państwach. W Polsce festiwal Creamfields jest organizowany od 2003 roku. Nagrody i nominacje DJ Awards Top 50 festiwali według DJ Magazine Festicket Awards International Dance Music Awards UK Festival Awards Przypisy
Creamfields

Creamfields é um festival de música eletrônica que reúne grandes nomes do cenário eletrônico mundial. Sua principal marca é o pioneirismo, sendo o primeiro grande evendo a apresentar em palco principal shows e performances ao vivo. Seguidos anos após sua inauguração, tornou-se o mais importante evento de música eletrônica do mundo. Surgiu em Liverpool (Inglaterra) em 1998, com ideia de oferecer um grande festival reunindo as principais vertentes da música eletrônica em um grande espaço com milhares de jovens e os principais DJ's do mundo. O festival é realizado anualmente no feriado bancário de Agosto na cidade de Daresbury (Inglaterra), promovido pelo famoso clube Cream, de Liverpool. Atualmente, são realizadas também edições na Andaluzia (Espanha), Punchestown (Irlanda), Buenos Aires (Argentina), Istanbul (Turquia), Cidade do México (México), Praga (República Tcheca), Santiago (Chile) e Florianópolis Brasil. Em 2007 o festival se realizará pela primeira vez em (Peru), Lisboa (Portugal) e Belo Horizonte. Cada edição do evento atrai entre 15 a 50 mil pessoas por edição. O maior público já registrado em uma Creamfields foi na edição de 2005 em Argentina, quando aproximadamente 75 mil pessoas compareceram ao festival. Atualmente são 180 eventos realizados anualmente entre raves, festas de música eletrônica e festivais.
Water Polo Arena

Water Polo Arena (dansk: Vandpoloarena) er et midlertidigt vandsportsanlæg i London med plads til 5.000 tilskuere. Byggeriet blev påbegyndt i foråret 2011 og afsluttet i maj 2012. Det skal benyttes til vandpolo under Sommer-OL 2012. Der vil være direkte adgang mellem vandpoloarenaen og Aquatics Centre London, der bruges til andre vandsportdiscipliner under OL. Arenaen vil blive revet ned igen efter OL, men det forventes, at materialerne kan genbruges andre steder i landet. Eksterne henvisninger Om Water Polo Arena på legenes hjemmeside (engelsk) London 2012 Olympics venues: Water Polo Arena, The Telegraph 11. februar 2011 (engelsk)
Water Polo Arena

Die Water Polo Arena war eine temporäre Wassersportarena in London. Sie befand sich im Stadtteil Stratford (London Borough of Newham) im südlichen Teil des Olympiaparks und bot 5.000 Zuschauern Platz. Die Bauarbeiten begannen im Frühling 2011 und konnten im Mai 2012 abgeschlossen werden. Während der Olympischen Spiele 2012 wurden hier die Wasserball-Turniere der Männer und Frauen ausgetragen. Neben einem Wettkampfbecken enthielt die Halle auch ein Aufwärmbecken. Die Anlage war mit dem benachbarten Aquatics Centre verbunden, so dass Räumlichkeiten (zum Beispiel für Presse und Catering) kostensenkend gemeinsam genutzt werden konnten. Nach Abschluss der Wettkämpfe wurde die Water Polo Arena abgebaut; anschließend soll sie an einem anderen Ort in Großbritannien ganz oder teilweise wieder aufgebaut werden.
Water Polo Arena

The Water Polo Arena was a temporary sporting venue of the 2012 Summer Olympics held in London from 27 July to 12 August 2012. It was situated in the south-east corner of the Olympic Park, alongside the Aquatics Centre, and opposite the Olympic Stadium on the opposite bank of the Waterworks River. The Aquatics Centre and Water Polo Arena were adjacent to each other in one of the most compact areas of the park. To make the best use of the space available, some back-of-house facilities, such as space for broadcasters, catering and security, were shared between the two venues. Construction Construction on the temporary structure began in spring 2011. During the Olympics, the 5,000-seat arena hosted both the men's and women's water-polo competitions, and contained both a warm-up pool and a 37-metre (121-foot) competition pool. The first dedicated water-polo venue to be built for an Olympics, the structure was taken down after the games. Elements of the venue were expected to be reused or relocated elsewhere. Parts of the roofing covers and membranes of different temporary venues of the building were to be recycled via Vinyloop. This allowed the organizers to meet the standards of the Olympic Delivery Authority, concerning environmental protection. Through this recycling process, the Olympic Games PVC Policy was to be fulfilled, which stated that where London 2012 procured PVC for temporary usage or where permanent usage was not assured, London 2012 was required to ensure that there was a take-back scheme that offered a closed loop reuse system or mechanical recycling system for post-consumer waste. London 2012 were the first Olympic Games whose guidelines included the recycling of PVC. Recycled cushions, which form part of the rippling PVC roof, were used to create the striking looking venue, as well as to improve insulation and prevent condensation. See also Venues of the 2012 Summer Olympics and Paralympics List of Olympic venues in water polo References External links Media related to Water Polo Arena at Wikimedia Commons
Water Polo Arena

El Water Polo Arena es una piscina construida en el Parque Olímpico, Londres para los Juegos Olímpicos de 2012.​ Tiene una capacidad para 5.000 personas. Su construcción se inició en la primavera de 2011 y terminó en el 2012. Es la primera piscina construida únicamente para waterpolo en unos Juegos Olímpicos.​ La instalación será demolida tras los juegos, sus partes serán aprovechadas y recolocadas en otros lugares.​ Referencias
Water Polo Arena

La Water Polo Arena era un impianto sportivo costruito in occasione dei Giochi della XXX Olimpiade di Londra. Si trovava nella parte sud-est del Parco Olimpico, a fianco dell'Aquatics Centre, e di fronte all'Olympic Stadium. La costruzione della struttura temporanea era iniziata nella primavera del 2011. Durante le Olimpiadi, l'arena di 5.000 posti aveva ospitato il torneo di pallanuoto maschile e femminile. Le partite si sono tenute in una piscina di 37 metri provvista di riscaldamento. Dato che l'Aquatics Centre e la Water Polo Arena erano molto vicini tra loro, tanto che costituivano una delle zone più compatte del parco olimpico si è deciso, per sfruttare lo spazio nel miglior modo possibile, di dividere tra i due impianti lo spazio per le emittenti, i punti di ristorazione, e gli altri servizi (tra cui quelli per la sicurezza). La struttura dopo le Olimpiadi è stata demolita. Alcune parti della struttura sono state riutilizzate in altre parti del Regno Unito. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Water Polo Arena Collegamenti esterni (EN) Scheda impianto sul sito ufficiale di Londra 2012, su london2012.com. URL consultato il 17 aprile 2012 (archiviato dall'url originale il 10 dicembre 2012). Parlanuoto.it - La fantastica Water Polo Arena di Londra (video).
Water Polo Arena

De Water Polo Arena in Londen is de accommodatie waar de verschillende waterpolowedstrijden van mannen en vrouwen tijdens de Olympische Zomerspelen van 2012 gehouden werden. De tijdelijke constructie ligt in het Olympic Park in Stratford, Newham, naast het London Aquatics Centre. Een deel van de logistieke infrastructuur wordt met deze laatste sportaccommodatie gedeeld. Het is de eerste maal dat voor Olympische Zomerspelen een apart stadion voor waterpolo werd gebouwd. Maar er waren al eerdere keren dat waterpolo apart werd gespeeld. Het stadion heeft een 37 m competitiezwembad en een kleiner trainingszwembad en biedt plaats aan 5.000 toeschouwers. De tribunes zijn opgebouwd met een tijdelijke, gehuurde opstelling die na de spelen verder verhuurd wordt voor andere activiteiten. De constructie, begonnen in de lente van 2011, werd afgewerkt in mei 2012. Wedstrijden Tijdens de Zomerspelen worden de volgende disciplines beoefend in de Water Polo Arena: Waterpolo
Water Polo Arena

Water Polo Arena – tymczasowy obiekt sportowy zlokalizowany w Parku Olimpijskim w Londynie, składający się z basenu do piłki wodnej oraz otaczających go trybun na 5 tysięcy widzów. Arena była miejscem obu (męskiego i żeńskiego) turniejów piłki wodnej podczas Letnich Igrzysk Olimpijskich 2012. Po igrzyskach planowana jest jej rozbiórka, zaś jej elementy konstrukcyjne mają być ponownie wykorzystane przy budowie innych obiektów. Bibliografia Water Polo Arena, london2012.com (ang.) [dostęp 2012-02-13]
Arena de Polo Aquático

A Arena de Polo Aquático (Water Polo Arena) é uma das infraestruturas dos Jogos Olímpicos de 2012, realizados em Londres entre 27 de julho e 12 de agosto de 2012. Está situada no canto sudeste do Parque Olímpico de Londres, tal como o Centro Aquático, e no lado oposto do Estádio Olímpico, na margem oposta do rio Waterworks. A construção da estrutura temporária começou na Primavera de 2011. Durante as Olimpíadas, a arena de 5000 lugares sentados irá acolher os eventos de polo aquático masculinos e femininos, e tem uma piscina de aquecimento e uma piscina de competição de 37m. O Centro Aquático e a Arena de Polo Aquático são adjacentes, numa das áreas mais compactas do parque. Para fazer o melhor uso do espaço disponível, algumas infraestruturas de "bastidores", como o espaço para os transmissores, catering e segurança serão partilhadas pelos dois edifícios. Sendo a primeira infraestrutura propositadamente construída para o polo aquático para uns Jogos Olímpicos, a estrutura será retirada após os jogos. Elementos da infraestrutura deverão ser reutilizados ou reposicionados noutro loca. Referências Ligações externas Perfil no site das Olimpíadas de Londres 2012