NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Salisburská katedrála

Salisburská katedrála, oficiálně Katedrála Panny Marie, je katedrála anglikánské církve v anglickém městě Salisbury. Je považována za nejtypičtější příklad raně gotické architektury, tzv. "Early English" v Anglii. Katedrála se pyšní nejvyšší kostelní věží ve Velké Británii, vysokou 123 m. Má také největší křížovou chodbu a největší zastavěný prostor ve Velké Británii. Stavba hlavní budovy katedrály přesto trvala pouze 38 let. Historie Výsledkem sporů mezi církevními hodnostáři a vojáky v oblasti původního osídlení Salisbury (Old Sarum)a také nehostinnné podmínky vedly k rozhodnutí postavit novou katedrálu a biskupství v tzv. New Sarum na příjemném místě uprostřed luk. Toto stěhování proběhlo v době, kdy byl biskupem Richard Poore, bohatý vlastník pozemků, který věnoval půdu pro výstavbu nové katedrály. Výstavba nové katedrály byla financována i příspěvky od kanovníků a vikářů, kteří byli požádáni o každoroční příspěvek na její výstavbu. Základní kámen byl položen 28. dubna 1220. V roce 1258 byly dokončeny hlavní chrámová loď, příčná chrámová loď a chór. Západní křídlo bylo dostavěno roku 1265. Křížové chodby a kapitula byly dokončeny okolo roku 1280. Vzhledem k tomu, že stavba katedrály byla dokončena v průběhu pouhých 38 let, je charakteristická jedním architektonickým stylem. Vzhledem k výšce věže, která tvoří její výraznou dominantu, a její váze 6 397 tun musely být vybudovány dodatečné konstrukce, aby nedošlo k jejímu zřícení. V období po dokončení katedrály byly vybudovány opěrné pilíře, zalomené oblouky a železné vazníky. Salisburská věž je nejvyšší věží postavenou v období do 14. století . Významné stavební práce na úpravě katedrály prováděl od roku 1790 architekt Jamess Wyatt. Nahradil původní lektorium a zbořil zvonici, která byla vysoká asi 100m a nacházela se na severozápad od hlavní budovy. Salisbury je tak jednou z mála anglických katedrál, které nemají zvony (dalšími jsou Elyská katedrála a Norwichská katedrála). Kapitula je pozoruhodná osmibokým tvarem, štíhlým hlavním pilířem a zdobným středověkým vlysem. Vlys se táhne podél celého interiéru a zobrazuje příběhy z knih Genesis a Exodus. V kapitule je také vystaven nejzachovalejší ze čtyř exemplářů Magny Charty(Velké listiny práv a svobod. Tento exemplář se do Salisbury dostal proto, že Elias z Debenhamu byl pověřen distribucí některých kopií originálu tohoto dokumentu. Hodiny pocházející z roku 1386 jsou nejstaršími středověkými funkčními hodinami na světě. Hodiny byly původně umístěny na zvonici, která byla zbořena roku 1792. V té době byly uloženy do depozitáře a byly znovu objeveny až roku 1929. Roku 1956 byly restaurovány a uvedeny do provozu. Poutní místo V katedrále byl pohřben svatý Osmund, normanský biskup, který se podílel na dokončení katedrály v Old Sarumu. Po jeho svatořečení v roce 1475 se jeho hrob stal navštěvovaným poutním místem. Reference Odkazy Související články Křesťanská sakrální architektura Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Salisburská katedrála na Wikimedia Commons Oficiální stránky Fotografie katedrály Panoramatický snímek katedrály
Salisbury Cathedral

Salisbury Cathedral (Cathedral Church of the Blessed Virgin Mary) er en anglikansk domkirke i Salisbury i England og et af de fornemste eksempler på tidlig engelsk arkitektur. Hovedparten af kirken blev bygget på de 38 år fra 1220 til 1258. Katedralens spir på 123 m er det højeste i Storbritannien. På en "Tower Tour" er det muligt at komme op i spiret og se den oprindelige trækonstruktion. Katedralen har også den største korsgang og det største katedralareal i Storbritannien: 320.000 m2. Det indeholder verdens ældst fungerende ur fra 1386 og ejer det bedst bevarede af de fire manuskripter af Magna Carta. I 2008 fejrede katedralen 750-års jubilæum. Salisbury Cathedral er hovedkirken for Salisbury bispedømme og bispesæde. Referencer Eksterne henvisninger Official website Salisbury Cathedral Stained Glass website Arkiveret 18. december 2014 hos Wayback Machine Adrian Fletcher's Paradoxplace – Salisbury Cathedral and Magna Carta Page Arkiveret 4. maj 2006 hos Wayback Machine Sarum Use at OrthodoxWiki. A history of the choir Flickr images Salisbury official tourism website
Catedral de Salisbury

La catedral de Salisbury se encuentra en la localidad inglesa de Salisbury, en el condado de Wiltshire. Historia Su construcción se inició al trasladarse el obispado desde Old Sarum, en 1220, siendo obispo Richard Poore. La construcción de la catedral empezó por el lado oriental. La capilla de Nuestra Señora, la girola de forma rectangular y las naves laterales del presbiterio se terminaron en 1225 y en 1258 se completaron la nave, el crucero y el coro. La nave fue completada en 1258, bajo la dirección de Nicholas de Eboraco (1247-1260), operis magister, y consagrada por el obispo Giles de Bridport (1256-1262).​ En 1320 se terminó de construir la torre y la aguja. Con una altura de 123 m, la aguja de la catedral de Salisbury es la más alta de toda Inglaterra. La espectacular fachada oeste estuvo acabada en 1265. Sin embargo, la aguja que debía dar grandeza a la catedral se convirtió en un auténtico problema. Junto con la torre, añadió 6500 toneladas al peso del edificio. A lo largo de los años se han ido añadiendo diferentes medios de sujeción para evitar que la abadía se derrumbe por el exceso de peso, tal y como ocurrió con la abadía de Malmesbury. En 1790, el arquitecto James Wyatt realizó algunos cambios significativos, y controvertidos, en la catedral. Estos cambios incluyeron la sustitución del coro original y la demolición de la torre de la campana que se alzaba una altura de 100 m en la zona noroeste del edificio principal En el interior, la nave destaca por su gran altura, su inusual estrechez y su marcado ritmo visual gracias al uso de piedra Chilmark gris claro para los muros y mármol Purbeck oscuro y pulido para las columnas. La nave, en toda su longitud, es de estilo gótico inglés temprano de principios del siglo XIII .​ Descripción La catedral se encuentra aislada en una extensión de terreno de césped, lo que favorece la impresión del conjunto. La planta de la catedral tiene forma de doble cruz, con una longitud de 142 m, presenta tres naves cubiertas con arcos de crucería, las naves están limitadas por el transepto mayor, con una longitud de 61,5 m, cubierto también con arcos de crucería, tras el transepto mayor se encuentra el pequeño coro, el transepto menor, el presbiterio y la cabecera, que de una forma plana, habitual en la arquitectura gótica inglesa. Destacan también las construcciones anexas al templo del claustro y la sala capitular, con forma octogonal y gran bóveda sostenida por una única columna central. Véase también Anexo:Iglesias más altas del mundo Catedral de Old Sarum Galería de imágenes Notas y referencias Bibliografía Evans, Sydney. Salisbury Cathedral: A reflective Guide, Michael Russell Publishing, Salisbury. 1985. Martín-Gil, J; Martín-Gil, FJ; Ramos-Sánchez, MC; Martín-Ramos, P. The Orange-Brown Patina of Salisbury Cathedral (West Porch) Surfaces: Evidence of its Man-Made Origin. Environmental Science and Pollution Research, 12(5):285-289. 2005. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Catedral de Salisbury.
Katedrala u Salisburyju

Katedrala u Salisburyju je katedrala ranoengleskog gotičkog stila u Wiltshireu u Engleskoj, izgrađena od 1220. – 1258. Povijest Izvorna katedrala stajala je na brežuljku normanskog utvrđenog grada Salisburyja (iz saksonskog: Searisbyrig, u značenju "Cezarov burg", tj. grad). Godine 1217. biskup Richard Poore molio je papu da premjesti crkvu, tvrdeći da je vjetar tako bučan da vjernici ne mogu da čuju ni sebe ni misu. No, vjerojatno iza njegova zahtjeva stoji želja za osamostaljenjem od moćnih normanskih gospodara. U to vrijeme je završena šestogodišnja zabrana gradnje crkava koju je papa Inocent III. (pontifikant od 1198. – 1216.) donio za vrijeme vladavine kralja Ivana (1199. – 1216.) Papa je ukinuo zabranu jer je kralj obećao suverenitet crkvi. Biskup je ustanovio i temelje današnjeg Salisburyja dok se gradila katedrala. Uz kamen sa stare katedrale koristio se i tamni Purbec, fosilizirani kamen, iz južne Engleske i kamen iz kamenoloma u Caenu, Francuska. Katedrala je vandalizirana i uništena u protestantskoj reformaciji u Engleskoj za vrijeme vladavine kralja Henrika VIII. (1509. – 1547.). U 18. stoljeću, engleski arhitekt James Wyatt, prozvan "Uništavač", predložio je temeljitu rekonstrukciju za koje su vitraji i skulpture potpuno uklonjene ili pomiješane. Slične kampanje "preuređenja" srednjovjekovnih crkava bile su uobičajene u to vrijeme. Želje tih restauratora su bile komplicirane i daleko od onoga što mi danas smatramo povijesnom autentičnošću. Struktura Suzdržano ukrašena, katedrala je piramidalne kompozicije, a geometrijski oblici njenih masa kulminiraju u glasovitoj krovnoj kapi. Toranj je visok 123 metra i bio je najviši kameni toranj u srednjem vijeku. Kamene stijene koje ga nose tako su tanke da je s konstruktivnog stajališta upravo nevjerojatno da ovaj divni toranj još stoji. Tlocrt je dug i uzak s istaknutim dvostrukim transeptima i četverokutnom apsidom umjesto kružne; manje kompaktan nego tlocrti francuskih crkava. Glavni brod s jednostavnim četverodijelnim svodom visok je samo 26 metara. Njegova vodoravna linija naglašena je galerijom iznad pobočnih brodova. Zapadno pročelje je zasigurno građeno pod utjecajem razvučenog pročelja katedrale u Wellsu. Osmerokutna kaptolska zgrada s lijepim svodom počela se graditi 1263. godine. Geometrijski oblici mrežišta tipični su za prvu fazu engleske rane gotike, tzv. Decorated Style. Klaustar, dovršen 1284. godine, bogato je perforiran u stilu "Decorated Style" i to je najveći i najbolje sačuvan klaustar u Engleskoj. Ograđeni prostor iz 18. stoljeća na sjeverozapadu jedna je od njenih najljepših osobina. Katedralu je u njenom pastoralnom okviru svojim slikama ovjekovječio romantičarski slikar John Constable. Povezani članci Gotička arhitektura Westminsterska opatija Povijest Engleske Izvori Laurie Schneider Adams, A History of Western Art, McGraw Hill, New York, 2001. ISBN 0-07-231717-5 Velike arhitekture svijeta, urednik John Julius Norwich, Marjan tisak, Split, 2005. ISBN 953-214-266-5
Katedralen i Salisbury

Katedralen i Salisbury (engelska: Salisbury Cathedral,formellt Cathedral Church of the Blessed Virgin Mary) är en domkyrka i Salisbury i England i Storbritannien. Den tillhör Engelska kyrkan, och byggdes åren 1220-1258. Under 2008 firades 750-årsminnet av invigningen. Domkyrkan är den högsta i Storbritannien (en 68 meter hög tornen med en 123,5 meter hög spira). Den engelske konstnären John Constable avmålade kyrkan ett flertal gånger, bland annat i Katedralen i Salisbury sedd från biskopens trädgård (1823). Källor Fotnoter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Katedralen i Salisbury. Officiell webbplats (engelska)
Солсберійський собор

Солсберійський собор (англ. Salisbury Cathedral) — готичний собор Діви Марії в англійському місті Солсбері, який був споруджений в своїй основній частині всього за 38 років, вважається одним з найкращих шедеврів англійської готики. Він був закладений 1220 року, освячений у 1258 році й кінцево добудований на початку XIV сторіччя. Собор має найвищий церковний шпиль у Великій Британії (123 м). Відвідувачі можуть оглянути шпиль зсередини і побачити старовинні дерев'яні риштування. Собор також є найбільшим монастирем в Британії. В соборі знаходиться найстарший у світі працюючий годинник (від 1386 року н. е.) і одна з чотирьох уцілілих копій Великої хартії вольностей (усі чотири знаходяться в Британії, у Солсберійському соборі знаходиться копія, яка найбільш уціліла). Також всередині собору знаходиться фонтан у вигляді хреста, який використовується в тому числі для ритуальних цілей (зокрема при хрещенні). При соборі працює хор хлопчиків та дівчаток (16 осіб у кожному з них). Хоча собор відомий як «Солсберійський собор», але офіційна його назва «Собор Діви Марії». 2008 року собор відсвяткував 750-ту річницю свого освячення у 1258 році. Це головна церква Солсберійської єпархії і резиденція Солсберійського єпископа. У 2018 році сталася низка отруєнь російським нервовим реагентом «Новачок» у Великій Британії. Зокрема, цією речовиною намагались отруїти колишнього офіцера ГРУ Сергія Скрипаля та його дочку у березні 2018 року. А у червні 2018 року від «Новачка» померла мати трьох дітей Дон Стерджесс. Зазначається, що у замахах підозрюють офіцерів ГРУ, які у вказаний період були у Солсбері. За словами чоловіків, вони поїхали до країни з туристичною метою, щоб побачити Солсберійський собор. На світанку 17 лютого 2019 року на соборі помітили прапор Росії, а вже о 08:30 його прибрали. Зазначається, що прапор повісили там вночі. Настоятель собору Ніколас Попадопулос прокоментував цей інцидент, назвав його «видатною дурістю» та заявив, що це принижує почуття людей, що постраждали від атаки. У мистецтві У романі Вільяма Ґолдінґа «Шпиль» вигаданий настоятель Солсберійського собору захоплений ідеєю будування шпилю заввишки 400 футів, що має наслідком непорозуміння з оточенням. Галерея Див. також Сарумський обряд Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Солсберійський собор Сайт Солсберійського собору [Архівовано 4 травня 2015 у Wayback Machine.] (англ.) Солсберійський собор Солсберійський собор — одна з найстаріших релігійних пам'яток Великої Британії (15 фото) [Архівовано 14 червня 2017 у Wayback Machine.]
Линкълнска катедрала

Катедралата в Линкълн или Cathedral Church of the Blessed Virgin Mary of Lincoln, също St. Mary's Cathedral е централният архиепископски храм на англиканската църква в град Линкълн в графство Линкълншир. Тя е една от най-важните представители на Ранната английска готика т.нар. Early English. Най-старите части на църковния храм свидетелстват за норманския архитектурен стил. Катедралата е 4-тата по големина във Великобритания и притежава кула, която със своите 83 метра е втората най-висока църковна кула във Великобритания след тази на Катедралата в Солсбъри. Строителство В Англия повечето големи църкви са манастирски, т.е. те са абатства, строени са на свободни незастроени пространства и представляват в повечето случаи част от един църковен комплекс. Изключение прави Катедралата в Линкълн, построена като катедралите на континента в града. Първа катедрала През 1185 г., по време на силно земетресение, завършената катедрала е почти изцяло разрушена. Втора катедрала През 1192 г. под ръководството на епископ Свети Хуг от Линкълн е започнато строителството на нова катедрала по планове на френския архитект Жофре дьо Ноайе (на фр. Geoffrey de Noiers). Строителството е започнато с камък и трае до 1235 г. От старата катедрала е запазена само западната фасада. Помещението, в което се събира Катедралният съвет, т. нар. Chapterhouse, е най-ранното построено в готически стил в Англия и е завършено през 1220 г. През 14 век е подкрепено с външен венец от контрафорси. Катедралата днес Днес катедралата е трикорабна и с два трансепта, като западният е по-голям, по-дълъг и върху него е построена 83-метровата кула. Катедралата разполага и с библиотека – т. нар. Lincoln Cathedral Library. Тя е обществено достъпна и съхранява едно от четирите ценни копия на „Великата харта на свободите“ (Магна харта). Екземплярът тук се съхранява от 1215 г. Магна Харта е акт, подписан от английския Крал Джон Безземни на 15 юни 1215 г. С него се гарантират и защитават правата и интересите на феодалната аристокрация, бароните и гражданите от действията на представителите на кралската власт. Това е първият документ в английската история, който ограничава кралската власт. Освен това копие до наши дни са стигнали още три копия: две от които в Британската библиотека и едно в катедралата в град Солсбъри, като това в Солсбъри е най-запазеното. В библиотека се съхранява и едно копие на Библията от 11 век, т.нар. Lincoln Chapter Bible. Катедралата е основно реставрирана през 2000 г. с бюджет от 3 млн. евро. През август 2005 г. по време на снимките за филма „Шифърът на Леонардо“ Англиканската църква отказва снимки в Уестминстърско абатство. Проблемът е решен след съгласие за снимки от Катедралата в Линкълн. В нея е заснета тази част от филма, която е трябвало да бъде заснета в Уестминстърското абатство. Катедрала получава 100 000 британски лири възнаграждение и става основна цел на безбройните фенове на Шифъра. Външни препратки Официална страница на английски Още за историята на катедралата Източници
Lincolnská katedrála

Lincolnská katedrála, oficiálně Katedrální kostel Panny Marie v Lincolnu (Cathedral Church of the Blessed Virgin Mary of Lincoln) je historická katedrála nacházející se v anglickém městě Lincoln a je sídlem Lincolnské diecéze anglikánské církve. Byla po více než 200 let (1300 až 1549) nejvyšší stavbou na světě, ale její centrální věž se v 16. století zhroutila a nebyla obnovena. Historie Na pokyn Viléma I. byla zahájena stavba první katedrály roku 1072. Stavba byla dokončena roku 1092. Po padesáti letech byla katedrála zničena ohněm. Biskup Alexander katedrálu nechal obnovit a rozšířit ale nová stavba byla zničena zemětřesením roku 1185. Po zemětřesení byl jmenován nový biskup Hugh, pocházející z Francie. Ten zahájil rozsáhlou obnovu a rozšíření katedrály. Přestavba byla zahájena na východním křídle. Hlavní chrámová loď byla postavena v raně gotickém slohu. Na stavbě byly použity architektonické postupy té doby – zalomené oblouky, opěrné pilíře a žebrovaný strop. To umožnilo vytvoření větších oken. Katedrála je třetí největší, po Katedrále svatého Pavla v Londýně a Yorské katedrále, ve Velké Británii podle zastavěné plochy. Její rozměry jsou – délka 146m a šířka 82m. Hodiny katedrály pocházejí z 19. století a zvonice je vybavena třinácti zvony. Její zajímavostí jsou mimo jiné děkanské a biskupské oko, které byly vytvořeny ve středověku. Starší děkanské oko v severní křížové chrámové lodi pochází z roku 1192 a po rekonstrukci bylo dokončeno roku 1235. Pozdější biskupské oko v jižní křížové lodi bylo dokončeno roku 1330. Po přístavbě děkanského oka a jiných gotických doplňcích došlo zřejmě k některým konstrukčním chybám v opoře hlavní věže a ta se v roce 1237 nebo 1239 zřítila. Stavba nové hlavní věže spolu s přestavbou hlavní lodi byla zahájena roku 1255. Zvětšení původní malé kruhové hlavní lodi si vyžádal vzrůstající počet poutníků ke hrobce biskupa Hugha. Hlavní věž byla vztyčena do své současné výše 83m v letech 1307 až 1311. Byly také rekonstruovány a zvýšeny západní věže a brána. V té době zastřešovala hlavní věž dřevěná střecha, která byla zničena roku 1548 bleskem. Před katedrálou byly instalovány dvě sochy Eduarda I. a jeho ženy Eleanory, jejíž ostatky jsou uschovány uvnitř budovy. V 15. století byla postavena kaple v perpendikulárním slohu. Lincolnský biskup byl jedním ze signatářů Magny Charty a jedna z jejich čtyř exemplářů byla po několik staletí uschována v Lincolnské katedrále. V současnosti je vystavována v blízkém Lincolnském hradu. Další se nacházejí v Britském muzeu a Salisburské katedrále. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lincolnská katedrála na Wikimedia Commons Dílo Anglické listy/Poutník navštěvuje katedrály ve Wikizdrojích Oficiální stránky
Lincolnkatedralen

Lincolnkatedralen er en katedral i byen Lincoln i det østlige England. De nedre dele er delvis bygget i romansk stil; ellers i gotisk stil. Byggeriet af den første katedral begyndte, da bispesædet blev flyttet fra Dorchester til Lincoln, og var fuldendt i år 1092. Domkirken blev genopført efter en brand, men blev ødelagt af et usædvanligt jordskælv i 1185. Den genopførte Lincoln Minster, som er viet til Jomfru Maria, blev forstørret mod ved hver genopførelsen, havde et krydstårn med spir, der efter sigende var 160 meter højt – det højeste i Europa. Katedralen blev færdigbygget i 1300-tallet. Den antages at have været verdens højeste bygning i 238 år (1311–1549). Det centrale spir kollapsede i 1549 og blev aldrig genopbygget. I katedralen blev der i mange år opbevaret et eksemplar af Magna Carta, som i dag findes på Lincoln Castle. Referencer Eksterne henvisninger
Cattedrale di Lincoln

La cattedrale di Lincoln (nome originale Cathedral Church of the Blessed Virgin Mary of Lincoln, o in forma abbreviata St. Mary's Cathedral) è una cattedrale storica, situata a Lincoln in Inghilterra, sede della diocesi anglicana di Lincoln. La sua torre centrale, di 82 metri, resta fra le più alte d'Europa tra quelle prive di guglia. Prima del crollo della guglia originale (avvenuto nel 1549), la torre della cattedrale, con i suoi 160 metri, era la più alta costruzione del mondo, primato che strappò, dopo oltre 3 800 anni, alla Piramide di Cheope. È il prototipo completo di architettura gotica inglese; presenta tutti i caratteri distintivi: policromia dei marmi, elevata decorazione delle volte e attenzione al senso orizzontale della composizione. Presenta due transetti di diverse dimensioni e un coro rettilineo tipicamente inglese; suddiviso in due: il coro di Sant'Ugo e il coro degli Angeli. Il coro di Sant'Ugo presenta copertura con le classiche volte a crociera che vengono sdoppiate per creare un effetto di maggiore decorazione. In alzato presenta due ordini di arcate sovrapposte, un ordine di archi trilobati distanziati dalla parete e archi ad ogiva nascosti affiancati alla parete. Il coro degli Angeli è decorato con la presenza di rosoni polilobati e profili delle arcate ricchi di modanature. Nella facciata si nota lo sviluppo della partitura orizzontale, si tende a estendere la facciata decorata con nicchie e colonnine arcuate. Storia Consacrata nel 1092, è stata edificata dal vescovo Remigio su ordine di Guglielmo il Conquistatore, pochi anni dopo il trasferimento a Lincoln della sede vescovile da Dorchester on Thames, fondando così l'antica diocesi di Lincoln. La chiesa ha svolto un ruolo di primo piano nella storia inglese. Un suo vescovo fu tra i firmatari della Magna Carta, di cui una copia originale è tuttora conservata nel castello adiacente. Universalmente ammirata come esempio del gotico classico inglese, è sopravvissuta nel corso dei secoli a terremoti, incendi e crolli strutturali. Nel 1141, o forse prima, la cattedrale fu danneggiata da un incendio. Alessandro di Lincoln (Vescovo di Lincoln, 1123-1148) la fece riparare e ingrandire, ma nel 1185 un terremoto ne danneggiò nuovamente la struttura. Questa volta toccò a Ugo di Lincoln (Vescovo di Lincoln, 1186-1200) a far cominciare i lavori di ricostruzione della cattedrale nel 1192. Egli utilizzò uno stile gotico, sostituendo gli originari archi a tutto sesto con archi a sesto acuto. Anche se gran parte dei lavori di ricostruzione furono completati nel 1239, essa è ancora oggi in fase di ristrutturazione. Voci correlate Torri e campanili più alti del mondo Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla cattedrale di Lincoln Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su lincolncathedral.com. Lincoln Cathedral (canale), su YouTube. (EN) Richard Cavendish, Lincoln Cathedral, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. Cattedrale di Lincoln, su archINFORM. (EN) Cattedrale di Lincoln, su Structurae. (EN) Cattedrale di Lincoln, su Skyscraper Center.