NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pulteney Bridge

Die Pulteney Bridge ist eine Brücke in der südwestenglischen Großstadt Bath. Sie wurde von den schottisch-stämmigen, aber in London lebenden Architekten-Brüdern Robert († 1792) und James Adam († 1794) in den Jahren 1769 bis 1774 entworfen und gebaut. Sie zählt zu den wenigen von Geschäften gesäumten Brücken der Welt. Sie ist als Grade-I-Bauwerk eingestuft und gehört – neben zahlreichen anderen Bauten der Stadt – zum UNESCO-Weltkulturerbe. Lage Die den Fluss Avon querende und von Wohn- und Geschäftshäusern bestandene Brücke befindet sich am nordöstlichen Ortseingang von Bath; sie ist nur etwa 300 bis 800 m von den Sehenswürdigkeiten der Innenstadt entfernt. Geschichte Bis zur Fertigstellung der Brücke war das Zentrum von Bath nur von Norden oder aber mit Fährbooten erreichbar. Nach zwei beträchtlichen Erbschaften von den Earls of Pulteney änderte die in Bath lebende Familie Johnstone ihren Nachnamen und verwendete Teile ihres Vermögens zum Bau einer steinernen Brücke, deren Planung und Ausführung sie dem Architekten Robert Adam anvertraute. Da die Brücke lange Zeit die einzige in Bath war, war der Publikumsverkehr groß und die Geschäfte auf der Brücke machten gute Gewinne. Architektur Adam konstruierte eine ca. 45 m lange und 15 m breite, dreibogige, ebene Brücke, deren Seiten – nach italienischen Vorbildern – von Geschäften gesäumt waren. Bereits im Todesjahr John Adams’ (1792) wurde die Brücke auf 18 m verbreitert, um die Verkaufs- und Lagerflächen der Geschäfte zu vergrößern. Nach Hochwasserschäden in den Jahren 1799 und 1800 wurde der Neubau einer stählernen Hängebrücke diskutiert, doch waren die Ausbesserungsarbeiten an den Brückenpfeilern bereits im Gange. Brücke heute Weil Schäden und Unfälle befürchtet werden, ist die Brücke für den PKW-Verkehr gesperrt; Busse und Taxis dürfen sie jedoch auch weiterhin befahren. Weblinks Pulteney Bridge – Fotos + Infos (englisch) Pulteney Bridge – Fotos + Fakten (structurae, englisch) Pulteney Bridge – Fotos + Infos (englisch)
Puente Pulteney

El puente Pulteney es un puente que atraviesa el río Avon situado en Bath, condado de Somerset, Inglaterra. Fue diseñado por Robert Adam y fue finalizado en 1773. Es uno de los únicamente cinco puentes habitados existentes en el mundo, con tiendas a lo largo de ambas márgenes, como una floristería, una tienda de antigüedades, y un bar de zumos. Historia Lleva su nombre por Frances Pulteney, heredera en 1767 de la finca Bathwick al otro lado del río de Bath. Bathwick era una simple aldea en un entorno rural, pero el esposo de Frances, sir William Pulteney, 5.º Baronet, supo ver su potencial e hizo planes para crear una nueva ciudad, que se convertiría en un suburbio de la ciudad histórica de Bath. En primer lugar necesitaba mejorar el cruce de río, que se hacía en ese entonces con transbordadores: de ahí el puente. Pulteney se dirigió a los hermanos Robert y James Adam para que diseñasen su nueva ciudad, pero Robert Adam se vio comprometido también en el diseño del puente. En sus manos la simple construcción prevista por Pulteney se convirtió en una elegante estructura forrada con tiendas. Adam había visitado tanto Florencia como Venecia y conocía el puente Vecchio y el puente de Rialto. Pero el diseño de Adam se basó más en Andrea Palladio que en el modelo del Rialto. El puente Pulteney permaneció menos de veinte años en la forma original en que había sido diseñado por Adams: en 1792, se hicieron unas modificaciones para ampliar las tiendas que empañaron la elegancia de las fachadas; en 1799 y 1800 unas inundaciones destruyeron el lado norte del puente, que había sido construido con un cimiento insuficiente. Fue reconstruido por John Pinch, un inspector de la finca Pulteney, en una versión menos ambiciosa del diseño de Adán. En el siglo XIX los comerciantes alteraron las ventanas e hicieron voladizos sobre el río. El pabellón del extremo occidental en el lado sur fue demolido en 1903 para ampliar la carretera y su sustitución no fue una réplica exacta. La tendencia siguió en el siglo XX, con restauraciones en 1951 y 1975. Sin embargo, en los locales de Bath la leyenda sigue siendo que el puente fue diseñado teniendo en mente a una anciana —que ha lavado su cara, pero se ha olvidado de limpiar su trasero («had washed her face, but forgotten to wipe her arse»). Esta leyenda es debida a la apariencia prístina de la fachada principal, en contraste con la menos acertada fachada norte. Ahora es uno de los más conocidos edificios en una ciudad famosa por su arquitectura georgiana. Referencias Jean Manco, Pulteney Bridge, Architectural History, 38 (1995) JSTOR Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Puente Pulteney. Jean Manco, Pulteney Bridge «Puente Pulteney» (en inglés). Structurae.
Pont Pulteney

Le pont Pulteney est un pont bâti situé à Bath (Somerset, Angleterre), qui traverse la rivière Avon. Conçu par Robert Adam et achevé en 1773, il est encore bordé de maisons des deux côtés. Le pont est classé Grade I. Historique La baronne Frances Pulteney avait sollicité les frères Robert et James Adam pour son projet de ville, mais ce dernier se consacra tout entier à la conception du pont. Entre ses mains, l'ouvrage d'art utilitaire commandé par Pulteney prit la forme d'une structure élégante rythmée par des boutiques. Adam avait, il est vrai, visité à la fois Florence et Venise, où il avait admiré le Ponte Vecchio et le pont du Rialto, mais pour cet ouvrage, c’est plutôt d’Andrea Palladio et de sa critique du Rialto qu’il s’est inspiré. Le pont Pulteney a conservé pendant un peu moins de 20 ans la forme qu’Adam lui avait donnée ; en 1792, l’agrandissement des boutiques détruisit leur élégance, puis les crues de l’Avon, en 1799 et 1800, ravagèrent le parement nord du pont, dont les piles étaient insuffisamment fondées. L’ouvrage fut reconstruit dans un style plus conventionnel par John Pinch (en) l'Ancien, le paysagiste du domaine de Pulteney. Les propriétaires des boutiques du pont modifièrent l’allure des baies, ou agrandirent leur surface par des encorbellements sans aucun souci de coordination. Le pavillon de l’extrémité ouest, sur la rive sud, fut démoli en 1903 pour permettre l’élargissement de la chaussée. En 1936, on classa ce pont parmi les monuments historiques, et on lança des projets de restauration de l’aspect d'origine, qui ne furent achevés qu’à l’occasion du Festival of Britain de 1951, et complétés en 1975. Le conseil d’arrondissement de Bath and North East Somerset a envisagé d'y interdire le trafic automobile pour en faire une passerelle exclusivement piétonnière, mais il reste ouvert à la circulation des bus et des taxis. Références Jean Manco, « Pulteney Bridge », Architectural History, 38 (1995) JSTOR Liens externes Ressource relative à l'architecture : National Heritage List for England (en) Jean Manco, Pulteney Bridge Portail de l’Angleterre Portail des ponts Portail du néo-classicisme Portail du XVIIIe siècle Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Pulteney Bridge

Pulteney Bridge is een brug over de Avon in het Engelse Bath. De bebouwde brug werd afgewerkt in 1774. De brug is 45 meter lang en 18 meter breed. Ze werd ontworpen door Robert Adam en werd vernoemd naar Frances Pulteney, de vrouw van Sir William Pulteney, een Schotse advocaat en parlementslid. Het is een van de weinige bebouwde bruggen ter wereld, samen met de Ponte Vecchio in Firenze, de Krämerbrücke in Erfurt, High Bridge in Lincoln en de Rialtobrug in Venetië. Externe link Bath
Most Pulteney

Pulteney Bridge – kamienny most łukowy złożony z trzech przęseł, położony nad rzeką Avon w mieście Bath w południowo-zachodniej Anglii. Został wybudowany w 1773 roku według projektu szkockiego architekta Roberta Adama. Most Pulteney jest jednym z czterech mostów na świecie, które są zabudowane z obu stron na całej swojej rozpiętości. Na zabudowę mostu składają się kramy i sklepiki. Nazwa mostu pochodzi od Lady Frances Pulteney, dziedziczki posiadłości Bathwick leżącej naprzeciw miasta Bath, po drugiej stronie rzeki Avon. Mąż pani Pulteney, William, planował wykorzystać posesję do wybudowania nowego miasteczka po drugiej stronie rzeki, jako przedmieścia dla miasta Bath, ale potrzebował do tego budowli łączącej brzegi rzeki, dlatego zlecił budowę mostu znanemu architektowi Robertowi Adamowi. Adam stworzył gustowną przeprawę w stylu włoskich mostów Ponte Vecchio czy Ponte di Rialto, które miał okazję zwiedzać podczas swoich podróży po Italii. Wygląd mostu był zmieniany wielokrotnie od roku 1792. W 1936 roku podjęto prace restauratorskie, które w 1951 przywróciły most do pierwotnego wyglądu. Kolejne prace miały miejsce w roku 1975. Pulteney Bridge jest jednym z najbardziej znanych zabytków w Bath. W 2009 roku powstały plany stworzenia strefy ruchu pieszego na moście i, co za tym idzie, zakazu wjazdu dla samochodów. Przypisy
Ponte Pulteney

A Ponte Puelteney é uma ponte em arco que atravessa o Rio Avon e está localizada na cidade de Bath, Inglaterra, tendo sido finalizada em 1773. Ela foi projetada por Robert Adam e é uma das quatro pontes do mundo que possuem lojas por toda sua extensão, em ambos os lados; entre elas incluem-se uma loja de flores, uma loja de mapas antigos e uma loja de sucos. As outras três pontes desse tipo são: Ponte de Rialto, Krämerbrücke e Ponte Vecchio. Ela recebeu esse nome em homenagem a Frances Pulteney, herdeira das terras da localidade de Bathwick, separada de Bath pelo Rio Avon. Bathwick era um vilarejo rural, mas o marido de Frances, William Johnstone Pulteney, percebeu o potencial do local. Ele fez planos para criar uma nova cidade, que viria a ser o subúrbio da cidade histórica de Bath. Primeiramente ele necessitava de uma melhor maneira de atravessar o rio do que a existente ferrovia. Pulteney apresentou o projeto da nova cidade aos irmãos Robert e William Adam, e o projeto da ponte ficou a cargo de Robert, e em suas mãos a simples construção pretendida por Pulteney se transformou numa elegante estrutura cercada por lojas. Robert visitou Florença e Veneza, onde visitou a Ponte Vecchio e a Ponte Rialto. Mas, aconselhado pelo arquiteto Andrea Palladio, rejeitou o design de Rialto. A Ponte Pulteney se manteve por menos de 20 anos no formato que Robert criou. Em 1792 foram feitas alteração para ampliar as lojas, o que tirou um pouco da elegância das fachadas. Enchentes ocorridas em 1799 e 1800 demoliram o lado norte da ponte, construído sem a estrutura adequada. A ponte foi reerguida por John Pinch, responsável pela herança de Pulteney, mas com um desenho menos ambicioso que o de Robert. De lá pra cá os comerciantes da ponte alteraram sua fachada, principalmente as janelas, para poder ter uma vista do rio. O pavilhão oeste do lado sul da ponte foi demolido em 1903 para ampliação da rodovia. Modificação foram feitas com as restaurações de 1951 e 1975. A Ponte Pulteney pode não ter recuperado sua forma original, mas recuperou sua dignidade.
Мост Палтни

Мост Палтни (англ. Pulteney Bridge) — арочный мост через реку Эйвон в английском городе Бат. Описание Мост уникален тем, что застроен с двух сторон: по обеим его сторонам тянется ряд помещений, используемых преимущественно под магазины и лавки (это большая редкость: в мире существует всего четыре таких моста), сохранившиеся с 18 века. Обе стороны моста асимметричны. С южной стороны сделан парадный фасад с арками и облицовкой. С северной стороны моста облицовки нет, верхней части тоже, вместо них видны разнообразные задворки магазинов, которые напоминают деревенские улицы. Интересная особенность моста Палтни в том, что магазины на северной стороне шире моста и частично висят задней частью над водой, опираясь на балки. История Мост был построен в 1769—1773 годах по проекту Роберта Адама из батского камня. За основу архитектор взял известный мост Риальто в Венеции и Понте-Веккьо во Флоренции. Строение названо в честь Френсис Палтни, жены Уильяма Палтни (англ.), которая в то время владела деревней Басуик, находившейся на противоположном от Бата берегу реки. В оригинальном виде мост не простоял и двух десятилетий. Через месяц после смерти Роберта Адама, 26 марта 1792 года, началась реконструкция с целью увеличения количества магазинов. В 1799 году наводнение разрушило северную часть моста. Мост является автомобильным, но с 2009 года предполагалось сделать мост полностью пешеходным. Однако, до настоящего времени это не реализовано. Примечания
Міст Палтні

Міст Палтні (англ. Pulteney Bridge) — міст, що перетинає річку Ейвон в місті Бат, Англія. Будівництво мосту було завершено 1774 року. Дизайн був розроблений шотландським архітектором Робертом Адамом в стилі Палладіо. Протягом 20 років будівництва було зроблено чимало змін, спрямованих на розширення магазинів і зміну фасадів. До кінця 18-го століття міст був пошкоджений в результаті повеней, але був перебудований в аналогічному дизайні. У 20-му столітті були проведені зміни, покликані зберегти міст і частково повернути його у первинний вигляд, зробивши його більш привабливим серед туристів. Довжина мосту складає 45 м, ширина — 18 м. Проектування і будівництво Міст був побудований у 1769–1773 роках за проектом шотландського архітектора Роберта Адама, оригінальні креслення якого зберігаються в музеї сера Джона Соуна у Лондоні. Матеріалом для будівництва став батський камінь (Bath Stone). Міст названий на честь Френсіс Палтні, дружини багатого шотландського адвоката і члена парламенту Вільяма Палтні. Френсіс в той час була власницею села Басуік, яка відокремлювалася річкою від міста Бат. Будівництво мосту завершилося у 1774 році і коштувало £ 11 000. Будівельниками нижньої частини мосту були місцеві каменярі Рід і Лаутер, крамниці були побудовані Сінгерсом і Ланкешером. Примітки
Smethwick Galton Bridge

Smethwick Galton Bridge (ang: Smethwick Galton Bridge railway station) – stacja kolejowa w Smethwick, w hrabstwie West Midlands, w Anglii, w Wielkiej Brytanii. Stacja znajduje się w miejscu, gdzie dwie linie krzyżują się na różnych poziomach: linia z Birmingham Snow Hill do Stourbridge Junction przecina Stour Valley Line za pomocą wiaduktu. Istnieją cztery perony, dwa na każdej linii. London Midland jest zarządcą stacji i wykonuje większość swoich usług, razem z innymi przewoźnikami Chiltern Railways i Arriva Trains Wales. Obecny dworzec, nazwany od sąsiedniego Galton Bridge, otwarto w 1995 roku, gdy linia z Birmingham Snow Hill ponownie została otwarta, zastępując pobliską stację Smethwick West. W 2005/6, 481 000 osób skorzystało ze stacji Smethwick Galton Bridge, co czyni ją najbardziej ruchliwą stacją w Smethwick. Przypisy Linki zewnętrzne Rozkład jazdy
Иууд Парк

Иууд Парк (англ.: Ewood Park) е футболен стадион в английския град Блекбърн, графство Ланкашър. Това е и официалния стадион на ФК Блекбърн Роувърс – един от основателите на Английската футболна лига и на Английската Висша лига. Роувърс играят на този стадион откакто се местят от Лиймингтън Стрийт през лятото на 1890 г. Съоръжението е открито през 1882 и има капацитет от 31 154 седящи места. Състои се от 4 сектора: „Дарвен Енд", „Ривърсайд Стенд", „Блекбърн Енд" и „Джак Уокър" (кръстена на Jack Walker-индустриалец и поддръжник на клуба). Иууд Парк е вторият най-стар стадион на отбор от Футболната лига. Стамфорд Бридж е построен по-рано (1876), въпреки че сегашният му ползвател започва да играе там едва през 1905 г. История Футбол се е играел на това място от 1881 г. Роувърс играят четири мача там. По това време мястото е било познато като Иууд Бридж и е било подобно на поле. Първият мач е срещу Шефилд Уензди на 9 април 1881. Иууд Парк е официално открит през април 1882 и през 80-те приема състезания по футбол, лека атлетика и надбягвания с хрътки. Роувърс се връщат на стадиона през 1890, подписвайки 10-годишен контракт за наем на стадиона, като заплащат по £60 годишно. Първият мач на стадиона е срещу Акрингтън през септември. Съоръжението дори получава честта да приема международния мач между Англия и Шотландия през 1891 г. През 1893 Блекбърн Роувърс купуват правата за стадиона за £2500. През 1903 г. е построен покрив над „Дарвен Енд“ за £1680. Трибуната сега побира 12 000 зрители. През 1913 е построен втори етаж на „Ривърсайд Стенд“, с което капацитет на стадиона се увеличава със 7000 до 70 886. През 1928 г. е издигната бетонна стена около стадиона. Освен това, е построен втори етаж на „Блекбърн Енд“ и е поставен нов покрив над „Ривърсайд Енд“ на обща стойност £1550. Иууд Парк отбелязва рекорд по посещаемост – 62 552 за домакинството на Болтън Уондърърс през 1929 г.. Прожекторите са поставени през 1958 и за първи път са използвани за приятелската среща срещу Вердер Бремен. Две години по-късно е издигнат бетонен покрив над „Блекбърн Енд“. През юни 1992 местният съвет одобрява плановете за превръщането на Иууд Парк в стадион с изцяло седящи места с капацитет 31 000. През февруари 1994 са открити реконструираните двуетажни трибуни „Блекбърн Енд“ и „Дарвен Енд“. Цялостната реконструкция е завършена през август 1994, когато е открита трибуната „Джак Уокър“ на мястото на старата „Нътол Стрийт“. Рекорди Рекордна посещаемост: 61 783 срещу Болтън Уондърърс, 2 март 1929 г. – ФА Къп 6-и кръг Рекордна посещаемост в мач за лигата: 52 656 срещу Престън Норт Енд, 26 декември 1921 г. – Първа дивизия Източници Външни препратки Иууд Парк в Pastscape
Ewood Park

Ewood Park és un estadi de futbol de la ciutat de Blackburn, al comtat de Lancashire, Anglaterra. Actualment és la seu del Blackburn Rovers, club del Football League Championship. L'estadi fou inaugurat el 1890 i té una capacitat de 31.367 espectadors. Història L'estadi Ewood Park fou inaugurat el 1890 i és l'estadi més antic de la Premier League. El seu rècord d'assistència data del 1929 en un partit de la FA Cup contra el Bolton Wanderers amb 62.522 espectadors. Enllaços externs Ewood Park Arxivat 2009-10-25 a Wayback Machine.
Ewood Park

Ewood Park je fotbalový stadion ležící v anglickém městě Blackburn. Stadion byl otevřen v roce 1882 a v současnosti pojme 31 367 sedících diváků. Stadion je domovským stánkem Blackburnu Rovers, kteří zde hrají od roku 1890. Stadion je rozdělen na čtyři sekce pojmenované – Darwen End, Riverside Stand (pojmenován podle jeho postavení u břehu řeky Darwen), Ronnie Clayton Blackburn End, a Jack Walker Stand, který byl pojmenován podle místního průmyslníka a fanouška Rovers. V minulosti stadion hostil různé sportovní události. Za druhé světové války zde byla v roce 1941 odehrána repríza válečného FA Cupu. Dvakrát stadion hostil přátelské utkání anglické reprezentace – v roce 1891 proti Walesu a v roce 1924 proti Skotsku. V roce 2005 se na stadionu odehrálo finále Mistrovství Evropy ve fotbale žen. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ewood Park na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ewood Park na Wikimedia Commons Ewood Park na stránkách Pastscape (English Heritage) (anglicky)
Ewood Park

Ewood Park er hjemmebane til det engelske fodboldhold Blackburn Rovers F.C.. Stadionet åbnede i 1882 og har i dag en samlet kapacitet på 31.367 siddepladser. Ewood Park har været det ældste stadion hvorpå en Premier League-klub har spillet. Dog var både Anfield og Stamford Bridge bygget tidligere (1884 og 1844), men deres respektive hold (Liverpool FC og Chelsea FC) startede først med at spille i på deres stadions i årene 1892 og 1905. På netop dette stadion blev deres angrebs spiller Yakubu Aiyegbeni kåret til årets Blackburn spiller i 2012 for sine 17 mål og sine indsatser. Han fik også en anden pris fordi det var hans kamp nummer 225 i Premier League.
Ewood Park

Der Ewood Park ist ein Fußballstadion in Blackburn. Das Stadion ist seit 1890 die Heimat des englischen Fußballclubs Blackburn Rovers. Außerdem fanden 2005 mehrere Spiele der Frauen-Europameisterschaft statt. Geschichte Der 1882 errichtete Ewood Park wurde 1905, 1915 und zuletzt von 1987 bis 1995 renoviert. Dabei wurde die Anzahl der Plätze reduziert und heute bietet das Stadion ausschließlich 31.367 Sitzplätze. Daher kann die Rekordzuschauerzahl, die vom 2. März 1929 datiert, als 62.522 Zuschauer das Pokalspiel gegen Bolton Wanderers besuchten, nicht mehr übertroffen werden. In den 1990er Jahren wurden drei Tribünen komplett neu errichtet. Die beiden Hintertortribünen und eine der beiden Geraden. Alle haben die gleiche Höhe und annähernd die gleiche Architektur. Das Spielfeld ist aufgeschüttet, was bedeutet, dass die Spieler minimal bergauf laufen müssen, wenn sie einen Einwurf oder Eckball ausführen. Vor dem Stadion befindet sich eine Statue von Jack Walker, dem ehemaligen Eigentümer des Vereins. Da die Blackburn Rovers als einziger englischer Klub den FA Cup drei Mal in Folge gewinnen konnte, darf der Klub das Vereinswappen auf den Eckfahnen führen. Weblinks footballgroundguide.com: Stadionbeschreibung (englisch) stadiumguide.com: Daten zum Stadion (englisch) stadionwelt.de: Bildergalerie groundhopping.de: Besucherbericht von 2005
Ewood Park

Ewood Park es un estadio de fútbol en Blackburn, Lancashire, donde juega sus partidos como local el Blackburn Rovers desde 1890.​ El estadio, que abrió sus puertas en abril de 1882, tiene una capacidad de 31 367 personas.​ El estadio acogió tres partidos del Campeonato Femenino de la UEFA de 2005; dos partidos del seleccionado inglés de fútbol en fase de grupos, y la final. Récord Récord de asistencia: 62 522 personas Bolton Wanderers, 2 de marzo de 1929 (FA Cup 6th Ronda).​ Referencias Enlaces externos Ewood Park
Ewood Park

Ewood Park est un stade de football localisé à Blackburn. C'est l'enceinte du club des Blackburn Rovers. Histoire Le football était disputé sur le site (à l'époque appelé Ewood Bridge) au début des années 1880, où les Blackburn Rovers y ont joué quatre matchs. Ils jouent leur premier match contre Sheffield Wednesday le 9 avril 1881. Ewood Park est officiellement construit en 1882, mais les Blackburn Rovers n'y joueront que huit ans plus tard. En 1890, il déménage de Leamington Road. Ce stade de 31 367 places est inauguré le 13 septembre 1890 lors d'un match de championnat Blackburn Rovers-Accrington FC. Le record d'affluence est de 61 783 spectateurs le 2 mars 1929 pour un match de FA Challenge Cup entre les Blackburn Rovers et Bolton Wanderers. Le terrain se voit équipé d'un système d'éclairage pour les matchs en nocturne en novembre 1958. Lorsque Jack Walker (en) reprend le club au début des années 1990, le stade fait l'objet d'une rénovation. Ce stade accueille la finale de l'Euro féminin 2005. Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail de l’Angleterre
Ewood Park

Ewood Park is een stadion in het Engelse Blackburn, Lancashire. De voetbalclub Blackburn Rovers speelt er zijn voetbalwedstrijden. Het stadion, dat geopend werd in 1890, heeft een capaciteit van 31.367 zitplaatsen. Er staan vier tribunes omheen; Darwen End, Riverside Stand (zo genoemd omdat de Darwenrivier er vlak achter stroomt), Blackburn End en Jack Walker Stand, genaamd naar de industrieel en supporter Jack Walker. Blackburn Rovers is de enige nog bestaande voetbalclub die drie keer achter elkaar de FA Cup heeft gewonnen, en vanwege deze prestatie mag de club als enige in Engeland het logo van de club op de cornervlaggen zetten. Hoewel deze overwinningen werden bereikt in het oude Leamington Road geldt deze regel ook voor Ewood Park. In het stadion werden drie wedstrijden gespeeld van het Wereldkampioenschap voetbal voor vrouwen in 2005; twee groepswedstrijden (Denemarken-Engeland (2-1) en Engeland-Zweden (0-1)) en de finale tussen Duitsland en Noorwegen, die in 3-1 in het voordeel van Duitsland eindigde. Details Adres Ewood Park Nutall Street Blackburn Lancashire BB2 4JF Records Recordaantal toeschouwers: 62.522 tegen Bolton Wanderers, 2 maart 1929 in de 6e ronde van de FA Cup. Gemiddeld aantal toeschouwers 2002-03: 26.226 2003-04: 24.376 2004-05: 22.315 2005-06: 21.015 [1] Dit betekent dus een afname van gemiddeld meer dan 5.200 toeschouwers de afgelopen 4 jaar, hoewel Blackburn heel redelijk heeft gepresteerd het afgelopen seizoen. Ewood Park staat er om bekend dat doorgaans meer dan 25% van de kaartjes niet worden verkocht.