NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
EY

EY, LLP (tidigare Ernst & Young, LLP), är ett brittiskt-amerikanskt multinationellt revisions- och konsultföretag med verksamhet inom revision, skatterådgivning, transaktionsrådgivning, affärsrådgivning och redovisning, samt stöd och rådgivning inom riskhantering, IT-risker samt ekonomi- och verksamhetsstyrning. EY ingår i revisionens "big four", tillsammans med konkurrenterna Deloitte, KPMG och Pwc. Historia Ernst & Young bildades 1989 då två USA-baserade revisionsföretag slogs ihop: Arthur Young & Co som grundades i Chicago 1906 och Ernst & Whinney, med rötter i Ernst & Ernst som grundades i Cleveland 1903 och vars äldsta beståndsdel är Harding & Pullein som grundades i England 1849. EY:s globala vd är sedan 2013 Mark Weinberger som efterträdde Jim Turley (2001-2013). Turley gjorde sig känd utanför näringslivet genom utnämningar av USA:s president Barack Obama och för att under sin tid som styrelseledamot i Boy Scouts of America drivit igenom att scoutkåren skulle tillåta homosexuella medlemmar. Organisation och affärsområden Verksamheten är uppdelad på fyra affärsområden: Assurance Consulting Tax & Law Strategy & Transactions Medarbetare Företaget finns i mer än 150 länder och har totalt 190 000 medarbetare med en omsättning på cirka 27 miljarder amerikanska dollar. Samarbete med högskolor och universitet Företaget är en av de främsta medlemmarna, benämnda Capital Partners, i Handelshögskolan i Stockholms partnerprogram för företag som bidrar finansiellt till Handelshögskolan i Stockholm och nära samarbetar med den vad gäller utbildning och forskning. Referenser Noter Externa länkar Officiell webbplats
Ernst & Young

Ernst & Young Global Limited (відома як EY) — одна з найбільших у світі міжнародних компаній, що надають професійні послуги, та одна з компаній «Великої четвірки» поряд з Deloitte, KPMG та PwC. EY надає послуги аудиту, менеджмент-консалтингу, а також податкові та юридичні послуги. EY функціонує як мережа компаній-членів, зареєстрованих в різних країнах, кожна з яких є окремою юридичною особою. В EY працюють понад 190 000 співробітників у понад 700 офісах у близько 150 країнах світу. Штаб-квартира компанії — у Лондоні. Історія EY починається 1849 року із заснуванням компанії Harding&Pullein у Англії. У сучасному вигляді компанія сформувалася внаслідок злиття Ernst & Whinney та Arthur Young&Co. У 1989 році. Компанія була відома під назвою «Ernst&Young» до 2013 року, коли відбувся ребрендинг і зміна назви на «EY». Абревіатура «EY» неформально використовувалася для позначення компанії і до початку її офіційного використання. Глобальна структура Структура управління EY є найбільш глобальною серед усіх компаній Великої четвірки. EY Global встановлює глобальні стандарти та здійснює нагляд за додержанням політик та якістю послуг, тоді як безпосередню роботу з клієнтами здійснюють компанії-члени EY. Компанії EY у різних країнах згруповані за чотирма географічними регіонами. Цей підхід є відмінним від інших компаній, що надають професійні послуги, структура управління якими є більш централізованою. Цими чотирма географічними регіонами є: EMEIA: Європа, Близький Схід, Індія і Африка Північна і Південна Америка Азіатсько-Тихоокеанський регіон Японія Кожен регіон має ідентичну бізнес-структуру та команду менеджерів під керівництвом Керуючого партнера у регіоні, який одночасно є членом Глобальної ради директорів. EY в Україні В Україні компанія веде діяльність з 1991 року й станом на 2020 рік має два офіси, у Києві (розташований по вулиці Хрещатик 19A) та у Львові. У 2006 Україна стала офіційною країною-учасницею міжнародного конкурсу «Підприємець року», який проводить EY. Станом на 2020 в офісах EY в Україні працюють понад 600 фахівців, що надають повний спектр послуг міжнародним і українським компаніям. З 2006 по 2015 український підрозділ EY також мав офіс у Донецьку. Скандал у зв'язку з аферою Wirecard На початку серпня 2020 Управління Аудиторського нагляду Федерального міністерства економіки Німеччини розпочав офіційне розслідування проти компанії Ernst & Young у зв'язку з аферою компанії Wirecard. Однак повідомляється, що попереднє розслідування було розпочате ще у жовтні 2019 року. Орган з нагляду за аудитом (нім. Abschlussprüferaufsichtsstelle, скор. Apas) розпочав перевірку всіх річних та консолідованих фінансової звітів фірми, починаючи з 2015 року. EY не прокоментувала процес розслідування. «Будь-які офіційні розслідування не будуть ні підтверджені, ні спростовані», — заявив офіційний представник Ernst & Young. Див. також Велика четвірка аудиторських компаній Примітки Посилання Офіційний сайт Ernst & Young Україна [Архівовано 12 лютого 2010 у Wayback Machine.] (укр.) (англ.)
Berkeley Castle

Berkeley Castle (udtalt Barkli) (Berkley Castle eller Barkley Castle) er et slot i byen Berkeley i Gloucestershire i England. Borgen kan dateres til 1000-tallet. Borgen tilhørte Berkeley-familien siden opførslen i 1100-tallet, bortset fra en periode, hvor den var i kongens eje under Tudordynastiet. Traditionelt har man ment, at det var stedet, hvor kong Edvard 2. blev myrdet i 1327. Den drives i dag som turistattraktion af English Heritage og er en listed building af 1. grad. Se også Liste over borge og slotte i England Referencer Eksterne henvisninger Official Berkeley Castle website Berkeley Castle history 1 Berkeley Castle history 2 Arkiveret 17. december 2006 hos Wayback Machine
Berkeley Castle

Berkeley Castle är ett slott i Storbritannien. Det ligger i grevskapet Gloucestershire och riksdelen England, i den södra delen av landet, 160 km väster om huvudstaden London. Berkeley Castle ligger 20 meter över havet. Terrängen runt Berkeley Castle är platt söderut, men norrut är den kuperad. Närmaste större samhälle är Chipping Sodbury, 17,2 km söder om Berkeley Castle. Trakten runt Berkeley Castle består i huvudsak av gräsmarker. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Berkeley Castle.
Berkeley Square, Bristol

Berkeley Square is an area close to Park Street in the Clifton area of Bristol, England, that includes buildings and a central area of greenery. It was laid out around 1790 in Georgian style with a central grass area behind railings, by Thomas and William Paty. Nos. 12–18 were damaged during the Bristol Blitz in World War II and were rebuilt to maintain the same facade. Many of the buildings are now owned and used by the University of Bristol; these include the Institute for Learning and Research Technology (ILRT) and the Technical Advisory Service for Images (TASI); while others are hotels and offices. No. 24 was used as the main exterior in the BBC television drama The House of Eliott. Notable residents Sir Frank William Wills Kt (1852–1932), who was a member of the WD & HO Wills tobacco family, and Lord Mayor of Bristol in 1911, resided at Nos. 15/16 Berkeley Square (now The Berkeley Square Hotel) Thomas Daniel (merchant) (1762–1854) who was a sugar merchant, and known as the 'King of Bristol' for his omnipotence in Bristol's civic life for over 50 years, lived at No. 20 Berkeley Square from the early 1800s until his death (now the University and Literary Club) Architecture Many of the buildings have Grade II* listed building status: Nos. 1–8 Nos. 11–19 Nos. 20–30 High Cross The statue in the gardens is a replica of the Bristol High Cross which was erected in the city in 1373 honouring various British monarchs, and moved to College Green in 1733. The statue was given in 1768 to Stourhead gardens and can be seen there today. The current statue is a replica which was originally sited on College Green was made by John Norton in 1851 and removed in the late 1940s. The Bristol Civic Society purchased the remains in 1950 and re-erected the truncated remains seen today in Berkeley Square. See also Grade II* listed buildings in Bristol References
Berkhamsted Castle

Berkhamsted Castle er en normannisk motte-and-bailey fæstning i Berkhamsted, Hertfordshire. Borgen blev opført for at få kontrol over en vigtig rute mellem London og Midlands under den normanniske erobring af England i 1000-tallet. Robert af Mortain, Vilhelm Erobrerens halvbror, var sandsynligvis ansvarlig for at styre opførslen, hvorefter han blev borgens ejer. Fæstningen er omgivet af beskyttende jordvolde og en middelalderlig dyrepark til jagt. Borgen blev det nye administrative centrum for den tidligere angelsaksiske bosættelse Berkhamsted. Efterfølgende konger gav borgen til deres kanslere. Borgen blev voldsomt udvidet i midten af 1100-tallet, sandsynligvis af Thomas Becket. Berkhamsted Castle blev belejret i 1216 under borgerkrigen mellem konh Johan og de oprørske baroner, der blev støttet af Frankrig. Den blev eroret efter prins Ludvig, den senere Ludvig 8., angreb den med belejringsmaskiner i 20 dage, og tvang garnisonen til at overgive sig. Efter at være blevet genindtaget af kongens soldater året efter, blev den givet til Richard, jarl af Cornwall, hvilket blev begyndelsen på en lang tilknytning til jarldømmet Cornwall og det senere hertugdømme. Richard videreudviklede borgen til et stateligt residens, og gjorde den til centrum for jarldømmets administration. Edward 3. udviklede borgen yderligere i 1300-tallet, og gav den til sin søn, Edward, den sorte prins, der udvidede dens jagtområder. Borgen blev også brugt til at holde kongelige fanger, inklusive Johan 2. af Frankrig og personer der gjorde krav på den engelske trone. I slutningen af 1400-tallet blev borgen i stigende grad utidssvarende, og den gik i forfald. I midten af 1500-tallet var den i ruiner og ubrugelig for konge. Der blev taget sten fra borgen til at bygge huse og andre bygninger i byen. Borgen blev næsten fuldstændigt ødelagt under anlæggelsen af London and Birmingham Railway i 1830s'erne Som resultat blev det den første bygning i Storbritannien der blev lovbestemt beskyttet af Parlamentet. I 1930 overgik borgen fra Hertugdømmet Cornwall til regeringen. Den bliver i dag drevet som en turistattraktion af English Heritage. Se også Liste over borge og slotte i England Referencer Litteratur Bibliography Eksterne henvisninger English Heritage site for visitors
Château de Berkhamsted

Le château de Berkhamsted est un château normand à motte castrale situé à Berkhamsted (Hertfordshire). Il est construit au XIe siècle lors de la conquête normande de l'Angleterre (1066), pour contrôler une route clé entre Londres et les Midlands. Historique Robert de Mortain, demi-frère de Guillaume le Conquérant, a été probablement chargé de sa construction, à la suite de quoi il en devient propriétaire. Le château est alors entouré de terrassements protecteurs et d'un parc à cerfs pour la chasse. Des sources et des moulins se trouvent à proximité. Il devient un nouveau centre administratif de l'ancienne colonie anglo-saxonne de Berkhamsted. Les rois suivants accordent le château à leurs chanceliers. Il est considérablement agrandi au milieu du XIIe siècle, probablement par Thomas Becket. Les structures d'origine en bois sont alors remplacées par de la pierre. Le château est assiégé en 1216 pendant la guerre civile entre le roi Jean et les barons rebelles, soutenus par la France. Il est alors pris par le prince Louis, futur Louis VIII, qui l'attaque avec des engins de siège pendant vingt jours, forçant la garnison à se rendre. Après avoir été repris par les forces royales anglaises l'année suivante, il est donné à Richard, comte de Cornouailles, fils du roi Jean, qui le possède de 1243 à 1272, commençant ainsi une longue association avec le comté puis le duché de Cornouailles. Richard réaménage le château en résidence palatiale et en fait le centre de l'administration du comté. Le roi Édouard III l'agrandit au XIVe siècle et le donne à son fils Édouard de Woodstock, qui étend le terrain de chasse. Le château a été également utilisé pour détenir des prisonniers royaux, dont le roi de France Jean II le Bon en 1359, et des rivaux prétendant au trône d'Angleterre. À la fin du XVe siècle, le château est démodé et tombe en déclin. Au milieu du XVIe siècle, il est en ruines et impropre à un usage royal. Il sert de carrière pour construire des maisons et d'autres bâtiments dans la ville. Il est pratiquement détruit lors de la construction du chemin de fer de Londres et de Birmingham dans les années 1830. C'est pourquoi il devient le premier bâtiment de Grande-Bretagne à bénéficier de la protection légale du Parlement. En 1930, la propriété du château passe du duché de Cornouailles à l'État. Il est administré par English Heritage en tant que site touristique. Il reste un des plus beaux châteaux à motte survivants d'Angleterre. Voir aussi Sources : document utilisé comme source pour la rédaction de cet article. (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Berkhamsted Castle » (voir la liste des auteurs). (en) « Extensive urban survey programme - Berkhamsted » [« Programme d'enquête urbaine extensive - Berkhamsted »] [PDF], 2005 (consulté le 11 décembre 2021), p. 8-16. . Articles connexes Liste des châteaux anglais Liens externes Ressource relative à l'architecture : National Heritage List for England Portail des châteaux Portail de l’Angleterre Portail de la protection du patrimoine Portail du Moyen Âge central
Замок Беркхамстед

Замок Беркхамстед (англ. Berkhamsted Castle) — средневековый замок типа мотт и бейли в Беркхамстеде, Хартфордшир, Англия. Бывшая королевская резиденция. История Замок был построен для контроля над ключевым маршрутом между Лондоном и Мидлендсом во время Нормандского завоевания Англии в XI веке. За его возведение отвечал Роберт, граф де Мортен, единоутробный брат Вильгельма Завоевателя; он и стал первым владельцем замка . Замок был окружен защитными земляными валами и охотничьими угодьями с оленями. Он стал новым административным центром бывшего англосаксонского поселения Беркхамстед. Впоследствии, замок был передан во владение лордам-канцлерам. Замок был существенно расширен в середине XII века, вероятно, Томасом Бекетом. В 1216 году замок осаждали во время гражданской войны между королем Иоанном и мятежными баронами, которых поддерживала Франция. Он был успешно захвачен после того, как принц Луи (будущий Людовик VIII) атаковал его осадными орудиями на протяжении двадцати дней, вынудив гарнизон сдаться . После повторного захвата королевскими войсками в следующем году, он был передан Ричарду, графу Корнуоллу. Ричард преобразовал замок в роскошную резиденцию и сделал его центром администрации графства. В XIV веке Эдуард III продолжил работы по расширению замка и передал его своему сыну Эдуарду Чёрному Принцу, который также расширил охотничьи угодья. Кроме того, замок использовался для содержания королевских заключённых, в том числе короля Франции Иоанна II и претендентов на английский престол. В конце XV века замок вышел из моды и обветшал. К середине XVI века он был частично руинирован и непригоден для королевского использования. Замковые стены разбирали на камень, который доставляли в город и использовали для строительства различных зданий. Во время возведения Лондонско-Бирмингемской железной дороги в 1830-х годах замок был почти разрушен. В результате он стал первым зданием в Великобритании, получившим законодательную защиту со стороны парламента. В 1930 году герцогство Корнуолл передало замок под контроль правительства. В настоящее время руины замка являются туристической достопримечательностью и находятся в ведение фонда «Английское наследие». См. также Список замков Англии Примечания Литература Armitage, Ella S. The Early Norman Castles of the British Isles. — John Murray, 1912. Barlow, Frank. The Feudal Kingdom of England, 1042–1216. — Pearson Education, 1999. — ISBN 0-582-38117-7. Brown, Reginald Allen. Castles from the Air. — Cambridge University Press, 1989. — ISBN 9780521329323. Mackenzie, James Dixon. Castles of England: Their Story and Structure. — Macmillan, 1896. — Vol. 1. Pettifer, Adrian. English Castles: a Guide by Counties. — Boydell Press, 1995. — ISBN 9780851156002. Rowe, Anne. The Medieval Park: New Perspectives. — Windgather Press, 2007. — P. 128–145. — ISBN 978-1-9051-1916-5. Wolstenholme, John. Two Lectures on the History and Antiquities of Berkhamsted. — 2nd. — Nichols and Sons, 1883. Ссылки English Heritage site for visitors Архивная копия от 13 мая 2021 на Wayback Machine (англ.)
Berkhamsted Castle

Berkhamsted Castle är ett slott i Storbritannien. Det ligger i grevskapet Hertfordshire och riksdelen England, i den södra delen av landet, 40 km nordväst om huvudstaden London. Berkhamsted Castle ligger 112 meter över havet. Terrängen runt Berkhamsted Castle är huvudsakligen platt. Berkhamsted Castle ligger nere i en dal. Närmaste större samhälle är Luton, 16,1 km nordost om Berkhamsted Castle. Trakten runt Berkhamsted Castle består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Berkhamsted Castle.
Berkshire College of Agriculture

Berkshire College of Agriculture is a further education agricultural college at Hall Place in Burchetts Green, Maidenhead, Berkshire. It was founded in 1949, as the Berkshire Institute of Agriculture. It has been part of the Windsor Forest Colleges Group since August 2022. Courses The college was built to provide a training centre for agricultural workers. It has expanded to offer work with animals and construction. The college is located on 450 acres (180 ha) of farm land, with residential accommodation for over 70 students. Principals 2012: Steve Wain 2013: Gillian May 2021:Anne Entwistle Catchment area As this is a further education college, there is no legal catchment area, but its rural location causes an extensive bus service to be run to many towns and villages including Amersham, Beaconsfield, Bushey, Bracknell, Camberley, The Chalfonts, Gerrards Cross, Great Missenden, Henley, High Wycombe, Maidenhead, Reading, Rickmansworth, Slough, Thame, Uxbridge, Wallingford, Windsor, Watford and Wokingham. See also List of UCAS institutions List of universities in the United Kingdom References External links Media related to Berkshire College of Agriculture at Wikimedia Commons Official website
Royal Berkshire Archives

The Royal Berkshire Archives is the record office for the county of Berkshire in the United Kingdom. It is located in Reading. It opened as the Berkshire Record Office on 10 August 1948 in The Forbury, Reading. It moved to the new Shire Hall beside the M4 in 1981, and to its present home in Coley Avenue, Reading, in 2000. On 10 August 2023, its 75th anniversary, the record office was renamed to Royal Berkshire Archives. References Further reading Flynn, Sarah & Stevens, Mark. 'Petty criminals, publicans and sinners : petty sessions records in the Berkshire Record Office', Journal of the Society of Archivists 16 (1995), 41–53. Green, Angela. 'The Berkshire Record Office', Berkshire Archaeological Journal 68 (1975-6), 89–95. Hull, Felix. 'The Berkshire Record Office', Berkshire Archaeological Journal, 51 (1949 for 1948–9), 10–16. Walne, Peter. 'Local archives of Great Britain, 18: the Berkshire Record Office', Archives 4:22 (1959), 65–74. External links Official website
Berkswell Hall

Berkswell Hall is a 19th-century country house at Berkswell, formerly Warwickshire now West Midlands, now converted into residential apartments. It is a Grade II* listed building. History The Manor of Berkswell, in the gift of the Crown in the 16th century, was granted in 1556 to Thomas Marow of Hoxton, Middlesex, a descendant of William Marow, Lord Mayor of London, in 1457. The Marow family were in residence for six generations and built a new manor house in about 1670. On the death of Sir Samuel Marow Bt. in 1679, (see Marow baronets), Ursula Marow, the Berkswell heiress married Robert Wilmot of Osmaston . Their grandson John Eardley Wilmot carried out major alterations to the house about 1808 and following his death in 1815 the property was substantially rebuilt, in its present form, by Sir John Eardley-Wilmot Bt. (see Eardley-Wilmot baronets). Between 1843 and 1860 the house was occupied by a school. It was restored as a residence by Thomas Walker in 1861 and sold to Joshua Hirst Wheatley in 1888. Wheatley and his son served as High Sheriff of Warwickshire in 1896 and 1934. In 1984 the estate was sold for development and the house was converted into apartments. The stable block was also converted into houses. However the surrounding land is still privately owned by the Berkswell Estate and the Wheatley family. References History of the County of Warwick Vol 4 (1947) Berkswell pp27-34 from British History Online A Genealogical and Heraldic History of the Extinct and Dormant Baronetcies of England Ireland and Scotland (1838) John Burke. Google Books
Bermondsey Spa Gardens

Bermondsey Spa Gardens is a park in Bermondsey, London. It is located on Grange Road, SE1 3AH. The park has been included in the recent and ongoing regeneration of the Bermondsey Spa area. The 4.5-acre (18,000 m2) park, with improvements designed by the architects Broadway Malyan, is intended to act as a focal point for the surrounding area. Origins The park is on the site of the 18th century Bermondsey Spa, opened by Thomas Keyse in the 1760s: an adjacent street is Keyse Road. After Keyse's gardens closed, they were built over. The area was bombed heavily in WW2. The park was opened, by the Mayor of Bermondsey, in 1954. Facilities The park was closed for redevelopment in 2005 and then re-opened in March 2006. The £2 million redevelopment furnished the park with new lighting, signage, bins, paths, plants and play equipment. In addition, the Ellen Brown Bermondsey Play Centre was built. This building is shared by a Sure Start centre, Southwark Play Services and a small café. There is a running path and exercise equipment. Surrounds The park is bordered by Spa Road to the north, Grange Road to the west, and Alscot Road to the east and south, with Keyse Road running to the south-west. On the Spa Road side is the former Bermondsey public library, a Grade II listed Victorian red-brick building from 1890, which has recently been restored. It is now home to the Kagyu Samye Dzong Tibetan Buddhist Centre. On the corner of Spa Road and Alscot Road is the former Bermondsey Town Hall. On the Grange Road side is the Art Deco former Alaska fur factory, built by Wallis, Gilbert and Partners in 1932. The Boucher Church of England Primary School's playground is on the site of St Luke's Bermondsey, which was bombed in WW2 and demolished in the 1960s. References External links Discover Bermondsey – Bermondsey Spa Gardens Location on a map Kagyu Samye Dzong London
ФК Бъртън Албиън

ФК „Бъртън Албиън“ (на английски: Burton Albion F.C.) е английски футболен клуб от град Бъртън ъпон Трент. Основните цветове на клуба са черно-жълто. История Отборът е образуван през 1950 година. Успехи Финалист за ФА Трофи – 1987 Стадион Домакинските мачове се провеждат на стадион „Пирели“. Български футболисти Димитър Евтимов: 2018/19 - (8 мача - 0 гола) Източници