Hertford College

Hertford College [ˈhɑːtfʊd ˈkɒlɪdʒ], tidigare känt som Magdalen Hall, är ett college vid Oxfords universitet i centrala Oxford, England, beläget vid Catte Street mittemot Bodleianska biblioteket. Det är ett av de äldsta och mest anrika. Skolans gamla och nya innergårdar är förbundna med Suckarnas bro, ett landmärke i Oxford. Den första grundläggningen på Hertford-området började på 1280-talet som Hart Hall och blev ett college 1740 men upplöstes 1816. År 1820 togs platsen över av Magdalen Hall, som hade uppstått omkring 1490 på en plats intill Magdalen College. År 1874 inkorporerades Magdalen Hall som ett college och återupplivade namnet Hertford College. År 1974 var Hertford en del av den första gruppen av helt manliga Oxford-colleges som antog kvinnor. Det finns omkring 600 studenter vid högskolan samtidigt, bestående av grundutbildningsstudenter, forskarstuderande och gäststudenter från utlandet. Alumner från högskolans föregångarinstitutioner inkluderar William Tyndale, John Donne, Thomas Hobbes och Jonathan Swift. På senare tid har tidigare studenter inkluderat författaren Evelyn Waugh, den första kvinnliga inrikesministern Jacqui Smith, nyhetsuppläsaren och reportern Fiona Bruce. USA:s högsta domstolsdomare Byron White gick på college med ett Rhodes-stipendium men lämnade för att tjänstgöra i andra världskriget. Inom litteraturen är colleget känt som plats för delar av handlingen i Evelyn Waughs roman En förlorad värld, som även blivit TV-serie och film. Historia Hart Hall och det första Hertford College Hart Hall Det första Hertford College började sin verksamhet som Hart Hall (Aula Cervina) på 1280-talet, ett litet hus byggd ungefär där högskolans Old Hall ligger idag, några steg längs New College Lane på södra sidan. I medeltidens Oxford var akademiska salar (academic halls) främst boenden för studenter och handledare. Det ursprungliga huset, som nämns i handlingen från 1283, köptes av Elias de Hertford från köpmannen Walter de Grendon, låg mellan ett hus vid universitetet (Blackhall) i väster och ett hyreshus tillhörande abbedissan av Studley i öster. I det dokument genom vilket Elias de Hertford sålde det till John de Dokelynton år 1301 kallas denna sista hyresgård Micheldhall. Handlingen överläts till hans son, också Elias, år 1301. Namnet på var troligen en humoristisk förkortning av namnet på grundarens hemstad Hertford och möjliggjorde användningen av hjortens (engelska: Hart) symbol för identifiering. Vid den tiden kallades New College för Lane Hammer Hall Lane (uppkallad efter en sal i öster, eftersom New College då inte hade grundats), och dess norra sida var den gamla stadsmuren. Hörnet av Hammer Hall Lane och Catte Street (som hade en potern i muren kallad Smithgate) togs över av Black Hall, där John Wycliffe fängslades av vicekanslern omkring 1378. På andra sidan Hart Hall längs vägen låg Shield Hall. På Catte Street låg själva ingången till Arthur Hall, som låg ner i en smal passage bakom Hart Hall, och Cat Hall (Aula Murilegorum), som låg längre söderut, ungefär där rektorns bostad nu ligger. Elias den yngre sålde vidare Hart Hall (som i detta dokument namnges som 'le Herthalle') efter en månad till den förmögne lokala fiskhandlaren John av Ducklington, som sju år senare köpte Arthur Hall och annekterade det till Hart Hall. År 1312 sålde John de två hallarna till Walter de Stapledon, biskop av Exeter, som önskade grunda ett college. Efter drygt ett år flyttade Stapledon sina elever till en större plats som han köpt på Turl Street, som blev Stapledon Hall, senare Exeter College. Exeter College behöll dock vissa rättigheter över Hart Hall, med vilka de plågade hallens utveckling i århundraden. År 1379 hyrdes Hart Hall och Black Hall av William av Wykeham som tillfälliga hem för hans elever när hans New College, österut längs det som blev New College Lane, byggdes. De två första Wardens för New College verkade också som rektorer för Hart Hall. Fram till 1600-talet finns det bevis för att forskare (däribland Thomas Ken) började vid Hart Hall medan de väntade på en ledig plats vid New College. Vid denna tid verkar det som att Shield Hall delvis hade tagits över av Hart Hall och delvis rivits för att ge plats åt New Colleges korsgång. Även om Black Hall fortsatte att existera separat, var dess rektor ofta densamma som Hart Halls. År 1490 beskrivs Hart Hall ha ett bibliotek, vilket var ovanligt för en hall. År 1530 annekterade även Hart Hall det närbelägna Black Hall. Under en tid hyrdes Cat Hall av All Souls College och sedan av Exeter College, tills det också införlivades i det växande Hart Hall tidigt på 1500-talet, vilket gav hallen större delen av marken runt det som idag är dess Old Quadrangle. Under andra halvan av 1500-talet blev Hart Hall känt som en tillflyktsort för katoliker som vägrade gå över till protestantismen, särskilt under Philip Randell som rektor (1548–1599). På grund av kopplingen till Exeter College och den skolans ökande puritanism migrerade flera av Exeters handledare och forskare till Hart Hall. Hallen lockade ett ökande antal katoliker från avlägsna platser, inklusive jesuitläraren Richard Holtby år 1574, som spelade en avgörande roll i omvändelsen av sin elev, och senare jesuitmartyr och helgon, Alexander Briant till katolicismen. Den engelske poeten John Donne, som kom från en katolsk familj, kom till Hart Hall 1584. Hart Hall byggdes ut och nya byggnader uppfördes. I början av 1600-talet byggdes det nuvarande Senior Common Room som bostad åt rektorn. Från denna period flyttades även hallens huvudentré från att vara en smal passage från New College Lane till en grind på Catte Street. I slutet av 1600-talet beskrivs Cat Hall som 'bollplanen i Hart Hall'. Under senare delen av 1600-talet lät rektorn William Thornton bygga en riktig port för Catte Street-ingången till hallen, dekorerad med en symbol av en drickande hjort med mottot Sicut cervus anhelat ad fontes aquarum ('Som hjorten trängtar efter vattnet', hämtat från Psalm 42, vers 1, men i en säregen översättning). Även om den nuvarande portbyggnaden inte är Thorntons original, behåller den designen och mottot och rymmer de ursprungliga dekorerade portarna. Det har föreslagits att denna fris med sitt latinska motto är den verkliga motsvarigheten till den som översattes för den väntande publiken av titelkaraktären i Thomas Hardys Jude the Obscure. Hertford College specialiserar sig på både studier om Irland och irländsk historia. Hertford har länge varit förknippat med Irland och kan spåra sina kopplingar tillbaka till 1500-talet, då irländska romersk-katoliker och irländska protestanter studerade sida vid sida vid Hart Hall, en av de få platser i Oxford som då tog emot romerska katoliker. År 1692 inkorporerades den politiske satirikern Jonathan Swift från Trinity College, Dublin bland Hart Halls böcker för att erhålla sin magisterexamen. Richard Newtons Hertford College Den 28 juli 1710 blev pastor Richard Newton antagen till rektor för Hart Hall. Newton var en välkänd, energisk utbildningsreformator. Han utsågs till rektor från 'en mycket fredlig pension' som kyrkoherde i Sudborough, där han var personlig handledare åt två bröder, som båda var ämnade att bli premiärminister — Thomas Pelham-Holles och Henry Pelham — och tog med sig den yngre till Hart Hall. Han ägnade sig åt att befria skolan från dess skulder och säkra en starkare ekonomisk donation. Newton planerade att omforma hallen runt en riktig innergård, med en handledare, eller angler, och elever boende i varje vinkel, samt gemensamma byggnader längs sidorna. Dock byggdes endast två byggnader enligt hans ritning: en vinkel i sydöstra hörnet av Old Quadrangle (numera känd som Cottage), och hans enkla stenkapell på södra sidan (invigt 25 november 1716), som nu fungerar som högskolans bibliotek. Dessa byggnader finansierades helt ur Newtons ficka, till summan cirka £2000 (cirka £378 000 justerat för inflation). År 1720 publicerade Newton sitt Scheme of Disciplines där han presenterade sitt utbildningsprogram med sikte på att få ett inkorporeringsbrev, och den 18 maj 1723 lämnade han in sin ansökan om stadga. Förslaget mötte omedelbart motstånd, särskilt från Exeter College, som utövade sina gamla rättigheter, och All Souls, som önskade expandera norrut på hallens mark. Dessutom hade utnämningarna av rektorer för de olika halls etablerat sig i ett befordringsspel, och några blivande rektorer motsatte sig planen. John Conybeare, då fellow i Exeter och senare biskop av Bristol, var Newtons mest ivriga motståndare och skrev boken Calumny Refuted mot Newtons reformer. Efter år av kamp accepterades Richard Newtons stadgar den 3 november 1739, och stadgan som inkorporerade 'rektorn och fellows vid Hertford College' (Principalis et Socii Collegii Hertfordiensis) godtogs den 8 september 1740. Newtons Hertford var ett relativt spartanskt college och hade inte fått någon egentlig donation. Måltiderna var enkla och billiga, och rektorn insisterade på att äta som alla andra. Studenterna förväntades arbeta hårt, och där Newton fann universitetets utbildning bristfällig, kompletterade han den med disputationer inom högskolan. Newton tillät adelsmän och allmoge att ta in sig vid college, men de betalade dubbla avgifter för samma boende och mat som de andra. De fick ursprungligen bära sina färgade kåpor och tofsade mössor, men Newton tvingade dem så småningom att bära den vanliga svarta kåpan. Därför skickade många välbärgade familjer sina söner till Hertford College för att ingjuta en disciplinerad utbildning, till skillnad från den privilegierade middagsbjudan som adelsmän och allmogen hade på andra högskolor. Nergång och upplösning Efter Richard Newtons död 1753 föll rektorskapet för colleget på en rad män, mestadels utan vilja eller energi att fortsätta sin föregångares plan. Ett undantag från denna succession var David Durell, som byggde upp högskolans rykte och akademiska framgång. Under Durell började den blivande statsmannen Charles James Fox 1764 (Hertford, ovanligt för Oxford, var ett Whig-college). Dock minskades ordningen med fyra handledare i respektive riktning till två, och billigare juniora stipendiater tog över en del av handledsbördan. Det var i Hertford som läraren Benjamin Blayney förberedde sin standardutgåva från 1769 av den auktoriserade King James Version av Bibeln. Förutom Durells rektorskap gick högskolan in i en nedgång på grund av misskötsel av ointresserade rektorer och brist på anständiga donationer. I maj 1805 avled Bernard Hodgson, den siste rektorn för Hertford College, och ingen lämplig efterträdare kunde hittas eller enas om. År 1810 upphörde examensrättem och de sista studenterna tilldelades sina examina. Den sista handledaren och biträdande rektorn, Richard Hewitt, fortsatte att bo i sina rum utan studenter fram till maj 1816, då en kommission förklarade Hertford College upplöst. Magdalen Hall och det andra Hertford College Magdalen Hall Magdalen Hall grundades omkring 1490 på en plats väster om Magdalen College och intill Magdalens grammar school. Platsen är nu Magdalens St Swithun's quadrangle. Den tog namnet från en tidigare Magdalen Hall på High Street, som grundades av William Waynflete 1448 och sedan stängdes vid öppnandet av Magdalen College 1458. Den första läraren för grammar school utsågs 1480, och dess ursprungliga skolbyggnad uppfördes 1486. Men eftersom hallen tog emot självständiga studenter såväl som de som tillhörde högskolan, blev den snabbt en självständig institution under sin egen rektor. [källa behövs] The hall var känd för sin trofasthet till John Wycliffes läror; William Tyndale, översättare av den engelska bibeln och martyr, studerade där. En annan berömd student var den politiske filosofen Thomas Hobbes, som kom dit antingen 1601 eller 1602. Under det engelska inbördeskriget var Magdalen Hall känt som en puritansk hall under rektorskap av Henry Wilkinson. Kända puritanska alumner inkluderar Philip Nye, rådgivare till Oliver Cromwell i frågor om religion och kyrkans reglering. Hallen använde sällan vapen, men när den gjorde det använde den samma vapen som colleget. Vid tiden för det första Hertford College hade Magdalen College länge letat efter ett sätt att avlägsna Magdalen Hall för att kunna expandera in i dess byggnader. Innan Hertfords nedläggning konspirerade Magdalen College för att göra sin plats redo för att ta emot en ombyggd Magdalen Hall. Den nuvarande logen vid Hertford College bär alltså fortfarande Magdalen Halls (och därmed även Magdalen College) vapen bredvid Hertford College (och Hart Hall) och universitetets vapen. Flytten till Catte Street John Macbride blev både rektor för Magdalen Hall och Lord Almoner's Professor i arabiska 1813, och planer på att flytta hallen till platsen för Hertford College var redan på gång. Den 15 mars 1815 lade Magdalen College fram ett förslag om flytt till konvokation. Magdalen College föreslog att reparera Hertfords byggnader och täcka kostnaderna för Magdalen Halls flytt till platsen, medan hallen skulle avstå från sina egna byggnader till Magdalen College. En parlamentslagstiftning antogs till stöd för planen, men inget steg gjordes förrän en brand som av misstag startades av en student den 9 januari 1820 förstörde nästan hälften av Magdalen Halls byggnader. Kort därefter kollapsade en av Hertford Colleges byggnader på Catte Street, så skör att den kallades 'pappersbyggnaden'. Med denna motivation lades den nya grundstenen till Magdalen Hall på den nya platsen den 3 maj 1820, och hallens flytt var slutförd 1822. Catte Street-fasaden revs och byggdes om, och flera byggnader fick en extra våning till. Magdalen Hall utökades för att fylla utrymmet och blev den klart största hallen, med 214 medlemmar år 1846. Macbride och hans biträdande rektorer var aktiva i att bygga upp den återgrundade Magdalen Hall. För att distansera hallen från dess namngivande college försökte Macbride byta namn till 'Magdalene Hall', men denna ändring accepterades aldrig. Macbride tjänstgjorde som rektor i 54 år, fram till sin död 1868. Macbride-predikan, en av universitetspredikningarna, predikas varje Hilary term i Hertford Colleges kapell till hans minne. Återgrundandet av Hertford College Under John Macbrides rektorskap blev det tydligt att det växande, energiska Magdalen Hall borde införlivas som ett college för att matcha dess akademiska ställning vid universitetet. Eftersom namnet "Magdalen College" redan var taget var det föredragna alternativet att återuppliva "Hertford College". Macbride efterträddes som rektor 1868 av sin biträdande rektor Richard Michell, som lade fram ett lagförslag i parlamentet 1873 om att Magdalen Hall skulle införlivas med Hertford College. Lagförslaget fick betydande ekonomiskt stöd från Thomas Charles Baring, då nyvald parlamentsledamot för South Essex. Baring hade varit fellow vid Brasenose College och erbjudit en betydande donation av fellowship och stipendier till skolan, men den hade avslagits eftersom Brasenose College avvisade hans villkor att begränsa medlen till medlemmar av Engelska kyrkan. För att underlätta lagförslagets antagande flyttade Baring dock sina villkor till första delen av donationen (efterföljande avbetalningar begränsades), och Magdalen Hall inkorporerades som "rektor, fellows och stipendiater vid Hertford College" (Principalis, Socii, et Scholastici Collegii Hertfordiensis) den 7 augusti 1874. Således blev Michell den sista rektorn för Magdalen Hall och den första rektorn för det återgrundade Hertford College. Baring köpte ett hus på andra sidan New College Lane från högskolan för att tjäna som bostad för fellows (vid något tillfälle kallades huset Clarendon House), vilket var högskolans första flytt till norra sidan av New College Lane. Det följdes snart av köp av andra hus på den sidan av vägen, som gemensamt kallades Ædes, samt det gamla kapellet Chapel of Our Lady at Smithgate, som nu är Octagon och rymmer Middle Common Room. Under samma period byggdes också ett porthus mot Catte Streets fasad och de gamla dörrarna installerades där igen. En ny matsal byggdes ovanför portbyggnaden, och stora delar av norra sidan av Old Quadrangle, förutom Old Hall, byggdes om. År 1877 efterträdde Henry Boyd Michell och blev den andre rektorn för det återgrundade Hertford College. Hans energi, goda kontakter och långvarighet skapade det moderna college som det är idag. Boyds namn finns inristat på landmärket Suckarnas bro, och han hedras med ett minnesmärke i kapellet (till vänster om koret) och ett porträtt i stora matsalen (vid västra änden av High table). Boyds samarbete med arkitekten Thomas Graham Jackson ledde till att colleget expanderade och dess donation med dess ikoniska "Anglo-Jackson"-byggnader. År 1887 påbörjade Jackson arbetet med portbyggnaden, the Hall och spiraltrappan samt norra delen av Old Quad. År 1901 började Jackson bygga högskolans område på norra sidan av New College Lane. År 1908 hade han färdigställt ett nytt kapell, som han utropade till sitt favoritverk. Till slut, efter mycket motstånd, byggde han 1913 Suckarnas bro, som förband Old Quad och New Quad över New College Lane. Under de två världskrigen dog totalt 171 medlemmar av Hertford College. De från första världskriget hedras med ett minnesmärke på södra väggen i koret i kapellet, medan de från andra världskriget minns i ett minnesmärke i portiken, till höger om kapelldörren. Bland dem är major Percy Nugent FitzPatrick, son till James Percy FitzPatrick, som dödades nära Cambrai den 14 december 1917. Det var efter sonens död som James Percy FitzPatrick föreslog efter krigets slut att hålla två minuters tystnad varje år på vapenstilleståndsdagen. År 1922 kom romanförfattaren Evelyn Waugh till Hertford, där han berömt grälade med sin historielärare C.R.M.F. Cruttwell (som skulle bli den fjärde rektorn för det återgrundade college 1930–1939), och senare namngav han flera avskyvärda personer efter honom. Waugh skrev om sin tid i Hertford: "Jag arbetar inte här och går aldrig till kapellet." Han romaniserade sin tid vid Oxford i En förlorad värld, där huvudpersonen Charles Ryder var i Hertford. Från och med 1965 gjorde Hertford en särskild insats för att uppmuntra sökande från statliga skolor genom Hertford Scheme, där kandidater intervjuades tidigt, utanför den vanliga ansökningsprocessen, och kunde erbjudas en plats på högskolan utan att behöva skriva universitetsinträdesprovet. Det hade effekten att akademiska standarder inom högskolan höjdes dramatiskt, och andra högskolor införde liknande initiativ. Idag kommer cirka 70% av grundutbildningsstudenterna vid högskolan från brittiska statliga skolor. Andelen individer från statliga skolor (av alla brittiska sökande/studenter) är högre än vid de flesta Oxford-högskolor. Engagemanget för mångfald ligger i linje med Hertfords tidigare historia av öppenhet: 1907 antog Hertford den första afroamerikanske Rhodes-stipendiaten, Alain LeRoy Locke, efter att han blivit nekad av flera andra högskolor. Geoffrey Warnock tjänstgjorde som den 9:e rektorn för det återgrundade college från 1971 till 1988. Han ledde den senaste tillväxtperioden och etablerade högskolans vänstermeriter. År 1974 blev Hertford en av de fem första samkönade högskolorna vid universitetet (de andra var Brasenose, Jesus College, St Catherine's och Wadham). Högskolan har nu nästan lika könsfördelning, med små variationer från år till år. Till minne av Warnock namngav högskolan en studentbostadsbyggnad nära Folly Bridge efter honom. Han har också ett minnesmärke i kapellet och ett porträtt bakom High table i stora matsalen. Byggnader Hertford Colleges huvudsakliga plats ligger vid Catte Street, New College Lane och Holywell Street. Platsen består av tre innergårdar: Old Quadrangle, New Quadrangle och Holywell Quadrangle. Högskolan har också tre stora grupper av byggnader för studentbostäder nära Folly Bridge: Warnock House, Graduate Centre och Abingdon House. Utöver dessa äger college ett antal hus runt Oxford. Old Quadrangle Old Quadrangle (känd som Old Quad eller OB Quad) är, som namnet antyder, den äldsta och ursprungliga innergården. Ingången sker genom portvaktsbyggnaden på Catte Street, direkt mittemot huvudportarna till Bodleian Library. Portvaktshuset är en byggnad från slutet av 1800-talet av Thomas Graham Jackson, med bilden av en drickande hjort (engelska: hart) ovanför valvet. Dock är trädörrarna med sin färgglada blomsterdekoration portarna till Hart Hall från 1600-talet. Genom portvaktsbyggnaden är innergården utlagd runt en trevlig gräsmatta med några dekorativa träd. Gräsmattan är förbjudet att beträda under Michaelmas- och Hilary-terminerna men är tillgänglig under Trinity term för sittande (när som helst) och för krocket (endast på fredagar och söndagar). I det nordöstra hörnet av gården ligger Old Hall, de äldsta kvarvarande byggnaderna i Hart Hall från 1570-talet. Old Hall och det angränsande Buttery används nu regelbundet för måltider, särskilt av Fellows. Söderut längs den östra sidan av gården ligger en byggnad från 1600-talet med burspråk undangömda i dess södra ände. Ursprungligen var den del som låg närmast Old Hall studentbostäder, och den södra delen var rektorns bostad. Idag är byggnaden till största delen upptagen av Senior Common Room, medan det norra bottenvåningsrummet är det gamla biblioteket. I sydöstra hörnet ligger 1700-talsstugan, den enda av de planerade fyra 'vinklarna' av Dr Newton som någonsin byggdes. Ursprungligen upptog detta hela hörnet, runt det som var kapellet (och som nu är biblioteket). Dess södra sida revs för att ge plats åt Jackson's Chapel. Den södra sidan av gården består av kapellet, byggt 1908 av Jackson, som har en särskilt bra akustik. Förkapell rymmer ett glasmålat fönster som föreställer William Tyndale, tillverkat 1911 för Brittiska och utländska bibelsällskapet och installerat i Hertford 1994. Väster om kapellet ligger biblioteket, som var det tidigare kapellet byggt på 1700-talet av Newton. Biblioteket har många fina, antika böcker, varav de flesta tillhörde Magdalen Halls bibliotek. Bland dessa finns många sällsynta manuskript från 1600-talet och en originalutgåva av Thomas Hobbes Leviathan som gavs som en personlig gåva till colleget: Hobbes förberedde detta verk medan han var på Magdalen Hall. På västra sidan av innergården finns portvaktsbyggnaden med Porters' lodge i mitten. På vardera sidan om detta finns något äldre byggnader, där den södra är rektorns bostäder, och den norra mestadels rymmer högskolans kontor. Dessutom har den nordvästra byggnaden tillgång till Suckarnas bro. Ovanför portvaktsbyggnaden finns matsalen, som är träpanelad och prydd med flera collegeporträtt. Matsalen nås från innergården via en karakteristisk stenspiraltrappa designad av Jackson och inspirerad av spiraltrappan på Slottet i Blois. Den norra sidan av innergården består av en byggnad av Jackson, där mycket av den nu rymmer ekonomikontoret. Byggnaden är ökänd som platsen för händelsen som romaniserades i Evelyn Waughs roman En förlorad värld, där Sebastian Flyte, som återvänder från en fylla på Bullingdon Club, kräks genom ett fönster in i ett rum på bottenvåningen. New Quadrangle New Quadrangle (känd som New Quad eller NB Quad) är ansluten till Old Quadrangle, på andra sidan New College Lane, via Suckarnas bro, som designades av Thomas Graham Jackson. Det nordvästra hörnet av New Quad upptas av Indian Institute-byggnaden, som inte är en del av Hertford College. De flesta av de nya byggnaderna är ritningar från tidigt 1900-tal av Jackson, förutom den något senare fasaden mot Holywell Street av T. H. Hughes, på norra sidan av innergården. The Quad nås genom en grind till Catte Street, precis mittemot Clarendon Building. New Quad används mest för boende för grundutbildningsstudenter. Den mest betydelsefulla byggnaden i Quad är Octagon, strax norr om porten på Catte Street. Det är det 1500-talskapellet Chapel of St Mary at Smith Gate, som utgjorde en bastion i stadens murar. En originalskulptur av bebådelsescenen kan ses från Catte Street, precis bredvid porten. Holywell Quadrangle Holywell Quadrangle vetter direkt mot New Quad, och de två är förbundna av en bågformad korridor som också innehåller trapporna ner till Hertfords underjordiska bar. Holywell Quad byggdes 1975 och är nästan uteslutande för boende för förstaårsstudenter på grundnivå. Huvudattraktionerna är en grind mot Holywell Street, Junior Common Room i sydöstra hörnet och Baring Room (uppkallad efter Thomas Charles Baring, högskolans största välgörare) som är en multifunktionssal högst upp på den södra trappan. Studentliv Grundutbildningsstudenter erbjuds boende under hela tre eller fyra års studier, antingen på huvudområdet eller på högskoleägd mark, främst i norra Oxford och Folly Bridge-området. Ett nytt Hertford Graduate Centre mittemot The Isis byggdes nära Folly Bridge och öppnades år 2000. Hertford är hem för en collegekatt vid namn Simpkin, som bor i College Lodge och är den fjärde i sin släktlinje. Originalet hette Simpkin och introducerades av den tidigare rektorn Geoffrey Warnock, uppkallad efter katten i Beatrix Potters roman The Tailor of Gloucester. Han får ett stipendium av alumner för att täcka kostnader för mat och veterinärvård. Hertford har en av de lägsta antagningsfrekvenserna i Oxbridge. Hertfords provresultat är något över genomsnittet. I Norringtontabellen för perioden 2006–2012 har skolan kommit på 17:e, 9:e, 18:e, 6:e, 12:e, 5:e och 23:e plats. Sport Hertford College Boat Club är en av de ledande Oxford-collegebåtklubbarna: både damernas och herrarnas båtar finns i första divisionen av tävlingarna Torpids och Eights Week, där både herr- och damklasserna vann "blades" i 2015 års upplaga av Torpids. Båtarna och klubbrummet finns i Longbridges båthus på floden The Isis. När Magdalen Hall flyttades till Hertford College 1874 upphörde den gamla blå-svarta skolan att tävla 1873, och den nya röd-vita högskolan tog över 1875. Bara sju år efter återupprättandet blev högskolan Head of the River i de årliga båttävlingarna 1881. När de uppnått den segern bar besättningen sin båt hela vägen tillbaka till högskolan och brände den precis innanför grindarna. Högskolans arkiv har ett brev som beskriver klubbens firande från underbibliotekarien på Bodleian Library, som tillbringade natten på byggnadsställningen runt arbetet med Old Schools Tower, direkt mittemot Hertfordporten, ifall branden skulle sprida sig till biblioteket. År 2005 förstördes båthuset i en mordbrand utförd av Animal Liberation Front, i protest mot djurförsök vid universitetet. Det nya båthuset byggdes om på samma plats. Högskolan fick ett nytt gym 2011 och har idrottsplaner i New Marston, som inkluderar en paviljong med faciliteter för de flesta större lagsporter. I augusti 2013 blev Hertford College Rugby Club det första laget från Storbritannien att turnera i Mongoliet i officiellt samarbete med Mongolian Rugby Football Union. De spelade matcher mot The Mongolia Defense University och Ulaan Baatar Warriors. Båda matcherna spelades på nationalarenan och sändes live på mongolisk nationell television. År 2017 återvände laget till Mongoliet, denna gång med två matcher mot Ulaanbaatar Warriors. Musik Hertford College har det största och mest aktiva musiksällskapet av alla Oxford-högskolor, och lockar musiker från hela universitetet, med ensembler som Hertford College Orchestra, Hertford College Chapel Choir, Hertford College Wind Band, Hertford College Jazz Band och Hertford College Bruckner Orchestra. Det finns två konkurrenskraftiga orgelstipendier. Kapellets fina akustik lämpar sig för konserter och recitaler, och det används ofta för inspelningar. Kända alumner Hart Hall och det första Hertford College (1282–1816) Magdalen Hall (1480–1874) Det andra Hertford College (1874–nutid) Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, 12 november 2025. Noter Allmänna källor Goudie, Andrew, red (1999). Seven Hundred Years of an Oxford College: Hertford College, 1284–1984 (2nd). Hertford College, Oxford. Hamilton, Sidney Graves (1903). Hertford College. London: F.E. Robinson. https://archive.org/details/hertfordcollege00hamirich. also at Internet archive ”Hertford College”. A History of the County of Oxford. "3". The University of Oxford. 1954. ss. 309–319. http://www.british-history.ac.uk/report.aspx?compid=63891. Läst 25 februari 2012. Newton, R. (1747). Barnard, Toby. red. Rules and Statutes for the Government of Hertford College, in the University of Oxford. Paternoster Row, London: John Osborn. 'Hertford history'. Hertford history Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hertford College. Hertford College website Hertford College Boat Club Hertford College MCR Hertford College International Programmes