NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Savoy Theatre

Le Savoy Theatre est un théâtre du West End situé à The Strand, dans la Cité de Westminster, à Londres, en Angleterre. Le théâtre ouvrit ses portes le 10 octobre 1881 et fut construit par Richard D'Oyly Carte sur le site de l'ancien Hôtel de Savoie. C'est le premier théâtre au monde ayant adopté l'éclairage électrique. En 1889, Richard D'Oyly Carte construisit le Savoy Hotel à côté du théâtre. Voir aussi William Greet Notes et références Liens externes Site officiel Ressources relatives au spectacle : Carthalia European Theatre Architecture Theatres Trust Ressource relative à l'architecture : National Heritage List for England Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail du théâtre Portail de Londres Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Savoy Theatre

Savoy Theatre är en teater i West End i London. Den invigdes den 10 oktober 1881 och lät byggas av teatermannen Richard D'Oyly Carte på platsen för det gamla Savoy Palace som en hemarena för en serie komiska operor av Gilbert och Sullivan, vilka därmed blev kända som Savoy operor. Teatern var den första offentliga byggnaden i världen som helt och hållet använde elektricitet. I många år var Savoy Theatre hemvist för D'Oyly Carte Opera Company, som fortsatte att ledas av familjen Carte i över ett sekel. Richards son Rupert D'Oyly Carte byggde om och moderniserade teatern 1929, och den byggdes om på nytt 1993 efter en brand. Förutom Mikadon och andra berömda Gilbert och Sullivan-premiärer har teatern varit skådeplats för det första framförande i England av Oscar Wildes Salome (1931) och Noël Cowards Blithe Spirit (1941). På senare år har teatern framfört opera, Shakespeare och andra icke-musikaliska pjäser, samt musicals. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia.
Royal National Lifeboat Institution

La Royal National Lifeboat Institution es una organización de caridad que salva vidas en el mar en las costas de Gran Bretaña, Irlanda, las Islas del Canal, y la isla de Man, como también en vías navegables interiores. RNLI fue fundada el 4 de marzo de 1824 el Instituto Nacional para la Preservación de la Vida al Navegar, adoptando el nombre National Lifeboat Institution en 1854. En la actualidad funciona como un servicio internacional a las personas de Reino Unido e Irlanda y como una condición de caridad en cada nación. RNLI opera más de 400 botes salvavidas (332 están en la estación, 112 están en la flota de socorro), desde 235 estaciones de botes salvavidas alrededor de las costas de Gran Bretaña, Irlanda, la Isla de Man y las Islas del Canal. Los botes salvavidas de RNLI han rescatado un promedio de 22 personas por día en 2009. Los botes de RNLI fueron lanzados 9,223 veces en 2009, rescatando 8,235 personas. Las tripulaciones de RNLI y los socorristas han salvado más de 139,000 vidas desde 1824.​ Los salvavidas RNLI se situaron en las playas alrededor de Inglaterra y Gales, con la ayuda de 15,957 personas en 2009. El departamento de operaciones de RNLI define "rescate" y "salvar vidas" de manera diferente.​ Referencias
Royal National Lifeboat Institution

La Royal National Lifeboat Institution (Institution royale nationale des bateaux de sauvetage), abrégé en RNLI, est une institution caritative fondée le 4 mars 1824 dont la mission première est le sauvetage des personnes en danger en mer dans les eaux des îles Britanniques. Organisation La RNLI dispose d'un budget annuel de 147 millions de £ (175 millions de €). Elle est équipée de 444 canots de sauvetage dont 127 canots tous-temps. Notes et références Voir aussi Articles connexes Société nationale de sauvetage en mer Liens externes (en) Site officiel de la RNLI Portail du monde maritime Portail des premiers secours et du secourisme Portail de l’Angleterre
Royal National Lifeboat Institution

Royal National Lifeboat Institution (RNLI, Królewski Narodowy Instytut Łodzi Ratunkowych) – organizacja pozarządowa zajmująca się ratownictwem wodnym w Wielkiej Brytanii i Irlandii. Założona została w 1824 roku i od momentu powstania uratowała życie ponad 142 000 osobom. Jej siedziba mieści się w Poole. Statutowym celem organizacji jest ratowanie życia ludzkiego na morzu i wodach śródlądowych oraz w sytuacji zagrożeń powodziowych. Royal National Lifeboat Institution zapewnia całodobową morską służbę poszukiwawczo-ratowniczą (SAR), operując z 238 baz rozlokowanych wzdłuż wybrzeża Wysp Brytyjskich. W skład floty RNLI wchodzi około 350 statków i łodzi ratowniczych, które uzupełnia ponad 100 jednostek rezerwowych. W okresie letnim organizacja pełni służbę ratowniczą na ponad 240 plażach w Wielkiej Brytanii i na Wyspach Normandzkich. RNLI prowadzi także działalność edukacyjną i badawczą, a także zapewnia powodziową służbę ratowniczą. Poza Wyspami Brytyjskimi RNLI zaangażowane jest w działania na rzecz prewencji utonięć, w szczególności w Bangladeszu oraz Tanzanii. Większość kadr RNLI stanowią wolontariusze, do których zalicza się ponad 5500 członków załóg poszukiwawczo-ratowniczych oraz ponad 3500-osobowy personel na lądzie. Średnia miesięczna liczba pracowników zatrudnionych odpłatnie w 2018 roku wyniosła 2469. Należą do nich m.in. zatrudnieni sezonowo ratownicy plażowi, których w szczytowym okresie było ponad 1500. W 2018 roku załogi poszukiwawczo-ratownicze RNLI wzięły udział w 8964 akcjach, a ratownicy plażowi uczestniczyli w 19 449 incydentach. Łącznie przed utonięciem uratowane zostały 329 osoby. Koszty związane bezpośrednio z działalnością statutową RNLI wyniosły w 2018 163,5 mln funtów, a przychody 186,6 mln funtów. Działalność organizacji finansowana jest niemal w całości ze spadków (66%) i darowizn (27%). Zobacz też Morska Służba Poszukiwania i Ratownictwa Sociedad de Salvamento y Seguridad Marítima Przypisy
Royal National Lifeboat Institution

Royal National Lifeboat Institution, RNLI, är en brittisk sjöräddningsorganisation, grundad 1824. Historik William Hillary grundade 1824 National Institution for the Preservation of Life from Shipwreck. Namnet ändrades till Royal National Lifeboat Institution 1854. Bildgalleri Källor Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Royal National Lifeboat Institution. Royal National Lifeboat Institutions webbplats
St. James's Park

St. James's Park je jeden z královských parků v Londýně ve Westminsteru. Rozkládá se východně od Buckinghamského paláce a západně od Downing Street. Původně šlo o mokřiny koupené Jindřichem VIII., který z nich vytvořil jelení honební revír. Karel II. Stuart park zpřístupnil veřejnosti. Na severu je ohraničen ulicí Mall, na východě Horse Guards a na jihu Birdcage Walk. V parku se nachází malé jezero, St James's Park Lake, se dvěma ostrovy – Duck Island a West Island. Z mostu spojujícího oba ostrovy je výhled na Buckinghamský palác lemovaný stromy a fontánami. Nejbližšími stanicemi metra jsou St. James's Park a Westminster. Park je nejvýchodnějším ze soustavy parků – Green Park, Hyde Park a Kensingtonské zahrady, které vytvářejí v centrálním Londýně souvislý pás zeleně. Další informace Přes St. James's Park vede stezka Diana, Princess of Wales Memorial Walk. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu St. James's Park na Wikimedia Commons www.royalparks.gov.uk stránky St. James's Parku
St. James's Park

St. James's Park er en af de kongelige parker i City of Westminster, lige øst for Buckingham Palace og vest for Downing Street. St. James's Palace ligger ved parkens nordlige del. Parken er omgivet af The Mall i nord, Horse Guards Parade i øst og Birdcage Walk i syd. Parken har en langstrakt sø, St. James's Park Lake, med to små øer, Andeøen (Duck Island, opkaldt efter søens vandfugle) og Vestøen (West Island). En bro, som krydser søen, byder på udsigt til Buckingham Palace, der er omgivet af træer og fontæner. De nærmeste undergrundsstationer er St. James's Park og Westminster. Parken blev erhvervet som sumpet område (marshland) af Henrik VIII, der oprettede et hjortereservat. Parken blev åbnet for publikum af Karl II. St. James's Park er den østligste af en næsten uafbrudt kæde af parker, som også omfatter (mod vest) Green Park, Hyde Park og Kensington Gardens. Se også Parker i London Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside Arkiveret 4. august 2011 hos Wayback Machine Kilder
St. James’s Park

St. James’s Park ist ein 23 Hektar großer königlicher Park in London. Geografische Lage Der Park liegt im zentralen Londoner Stadtbezirk City of Westminster, in der Nähe des Buckingham Palace und der Downing Street. Er wird im Norden durch die Straße The Mall begrenzt, im Osten durch die Horse Guards Road und im Süden durch den Birdcage Walk. Im Park befindet sich der lang gestreckte See St. James’s Park Lake mit den Inseln Duck Island und West Island. Der Park bildet das östliche Ende eines über vier Kilometer langen, nur durch einige Straßen unterbrochenen Grünstreifens im Stadtzentrum: Im Westen befindet sich der Green Park, danach folgen der Hyde Park und die Kensington Gardens. Südlich des Parks befindet sich die U-Bahn Station St. James’s Park, wo Züge der Circle Line und der District Line halten. Bildergalerie Geschichte Auf dem Gebiet des heutigen Parks befand sich einst eine sumpfige Wiese. 1532 erwarb König Henry VIII. das Gelände, ließ es in ein Jagdgebiet mit Hirschen umwandeln und am Nordrand den St James’s Palace errichten. Ein Kanal diente im Winter zum Schlittschuhlaufen. Unter König Charles II. wurde der Park der Öffentlichkeit zugänglich gemacht. 1837 gestaltete John Nash den Park grundlegend um; so entstand aus dem früheren Kanal der heutige See. Siehe auch Parks und Grünflächen in London Einzelnachweise Weblinks Informationen der Parkverwaltung
St. James's Park

St. James's Park è situato nella città di Westminster, a est di Buckingham Palace e a ovest di Whitehall e Downing Street. È il più antico dei Parchi Reali e si estende su 23 ettari. All'interno si trova un lago con due isole, la Duck Island (riserva di anatre) e la West Island. Il ponte sul lago è sull'asse tra il Foreign Office e Buckingham e permette di osservare l'allineamento degli alberi e delle fontane tra i due edifici. Il parco fa parte di una serie di spazi verdi che continua a ovest con Green Park, Hyde Park e Kensington Gardens. Le stazioni della metropolitana più vicine sono St. James' Park, Victoria e Westminster. Nel 1532 Enrico VIII acquistò l'area su cui oggi sorge il parco, che si presentava estremamente acquitrinosa e paludosa, dal cardinale Wolsey, perché sorgeva nei pressi di York Palace, sua nuova residenza. In questo modo avrebbe potuto purificare la zona e renderla degna per la dimora del Re e della sua famiglia. Quando nel 1603 Giacomo I d'Inghilterra salì al trono, ordinò l'introduzione nel parco di numerosi animali esotici: cammelli, coccodrilli, persino elefanti, e alcune voliere con colorati uccelli provenienti dal sud. Successivamente il giovane Carlo II d'Inghilterra, in esilio in Francia mentre in Inghilterra governava Oliver Cromwell, poté osservare e innamorarsi dei giardini delle residenze reali francesi. Così, una volta tornato in Inghilterra, riammodernò il parco e lo apriva spesso al pubblico; egli stesso vi si intratteneva con la sua favorita Nell Gwyn. In breve la fama del parco degenerò: venne considerato un luogo di vera e propria perdizione sessuale, come testimonia John Wilmot nel suo celebre poema A Ramble in St. James' Park. Nel Settecento si ebbero altre modifiche; tra le altre cose, una parte del canale fu richiesta per le parate delle guardie a cavallo e nel 1761 Buckingham House (poi Buckingham Palace) fu acquistato dalla famiglia reale. Un ulteriore rifacimento, del 1827, fu commissionato dal principe reggente (più tardi Giorgio IV d'Inghilterra) ed eseguito dall'architetto John Nash. Negli stessi anni Buckingham House fu allargato per realizzare il palazzo reale e all'ingresso del parco fu posto Marble Arch. A partire dal 18 febbraio 2012 il parco è gemellato con il Parco Uditore di Palermo. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su St. James's Park Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su royalparks.org.uk. (EN) St. James’s Park, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
St. James's Park

St. James's Park is een van de acht Koninklijke Parken van Londen. Het is gelegen in de City of Westminster ten oosten van Buckingham Palace en ten westen van Downing Street. Het St. James gebied, inclusief het St. James's Palace, grenst aan de noordelijke zijde van het park. Het park wordt begrensd door The Mall in het noorden, de Horse Guards in het oosten en Birdcage Walk in het zuiden. Het park bevat een klein meer, het St. James's Lake met twee eilanden, Duck Island (genoemd naar de bonte collectie van watervogels in het meer) en West Island. Een brug over het meer verschaft uitzicht op Buckingham Palace. Het park is het meest oostelijke van een nagenoeg ononderbroken aaneenschakeling van parken die (richting het westen) verder bestaat uit Green Park (park), Hyde Park en Kensington Gardens. De dichtst nabijgelegen metrostations zijn St. James's Park en Westminster. Geschiedenis Oorspronkelijk was het gebied moerasachtig en werd door Hendrik VIII gekocht in 1532, die het inrichtte als jachtgebied voor de hertenjacht. Het werd opengesteld voor het publiek door Karel II. In 1837 wijzigde John Nash de inrichting van het park grondig en aldus ontstond uit het vroegere kanaal het tegenwoordige St. James's Lake. Het park stond bekend als ontmoetingsplaats voor seksuele handelingen, waarover John Wilmot, de 2e graaf van Rochester een beroemd gedicht schreef: "A Ramble in St. James's Park". Externe link Officiële website St. James's Royal Parks
St. James's Park

St. James's Park é o mais antigo dos parques Reais de Londres localizado na Cidade de Westminster. O parque possui cerca de 23 hectares. O parque fica no lado sul da Área de St. James onde situava-se um hospital para leprosos dedicado a Santiago Menor. O parque fica próximo ao Palácio de Buckingham, um de seus lados é limitado pelo The Mall e limita-se ao norte com o famoso Palácio de St. James. Ligações externas e referências «St. James's Park» (em inglês) «A história de St. James's» (em inglês) Episódio de 4 minutos da London Landscape sobre o St. James's Park Fotos do St. James's Park
Сент-Джеймсский парк

Сент-Джеймсский парк (англ. St. James’s Park) — королевский парк в Вестминстере, начинающий «зелёный пояс» в центре Лондона, который тянется отсюда на запад через Грин-парк и Гайд-парк к Кенсингтонским садам. С севера на парк выходит Сент-Джеймсский дворец, с запада — Букингемский дворец, с востока — Министерство иностранных дел. Сент-Джеймсский парк считается старейшим в Лондоне. Как и близлежащий дворец, он наречён в память о когда-то стоявшей здесь богадельне во имя св. Иакова Младшего (Джеймса). В казну его приобрёл (у кардинала Уолси) король Генрих VIII. Прошло много лет, прежде чем Яков I Стюарт велел осушить болота и разместил здесь зверинец с диковинными животными — верблюдами, крокодилами и слоном. Приехавший из Франции после реставрации монархии Карл II переделал парк на манер версальских садов и проложил канал. Принц-регент, сочтя такой дизайн старомодным, в начале XIX века приказал Джону Нэшу насадить деревья, а канал превратить в пруд. В таком виде парк и дошёл до наших дней. К северу от него был проложен для торжественных процессий особый проспект — Мэлл. Примечания
Парк светог Јакова, Лондон

Парк светог Јакова (енгл. St. James's Park) заузима површину од 23 хектара у општини Вестминстер, централни Лондон. Парк се налази на јужном делу области светог Јакова, која је добила име по болници за лепрозне чији је заштитник био свети Јаков. Локација Парк светог Јакова је омеђен Бакингемском палатом на западу, Лондонском променадом и Палатом светог Јакова на северу, Стазом коњичке гарде на истоку и Стазом птичјег кавеза на југу. Историја Парк је некада био мочварно тло. У тринаестом веку је на том месту основана болница за лепрозне, а управо по њој је парк добио име. Године 1532. Хенри VIII је купио овај посед и изградио на њему Палату светог Јакова (енг. the Palace of St James). Када је Елизабета I дошла на престо, она је исказала своју љубав према раскоши, луксузу и сјају, и свакојаке забаве су одржаване у парку. Њен наследник, Џејмс I, побољшао је дренажни систем и контролисао довод воде. Направљен је друм испред палате, приближно месту на коме се сада налази Лондонска променада, али је Чарлс II тај који је извршио драматичне промене. Парк је редизајниран, са засађеним авенијама дрвећа и уређеним травњацима. Краљ је отворио парк за јавност и био је његов чест посетилац, хранећи патке и дружећи се са својим поданицима. Током периода Хановерске династије, парада коњичке гарде је створена исушивањем и поравнавањем једног краја дугог канала и прво је коришћена као терен за окупљање, а касније за параде. Парада коњичке гарде је и даље део парка светог Јакова. Парк је заувек променио изглед када га је Џон Неш редизајнирао у више романтичарском стилу. Канал је претворен у природно језеро и 1837. године, Друштво орнитолога Лондона дарује парк неким врстама птица и подиже колибу за чувара птица. Ова колиба, као и радно место чувара птица остају до данашњег дана. Вила Кларенс је дизајнирана за војводу од Кларенса, који ће касније постати Вилијам IV и била је такође дом покојне краљице Елизабете, Краљице Мајке. Референце Спољашње везе Веб страница Парка Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (29. јануар 2018)
Saint James's Park

För andra platser med likartat namn, se Saint James Park (olika betydelser). Saint James's Park, även skrivet St. James's Park, är en 23 hektar stor park i Westminster i centrala London. Den ligger längs paradgatan The Mall mittemot Buckingham Palace. I parken finns en mycket vacker sjö med svanar och andra fåglar. I närheten av parken ligger tunnelbanestationen St. James's Park, invigd 1868. Parken utformades av landskapsarkitekten John Nash. Det finns två öar i sjön, West Island och Duck Island, där välgörenhetsorganisationen London Parks & Gardens Trust. Bland sjöns många sjöfåglar befinner sig en pelikankoloni vars förfäder har funnits i parken sedan år 1664 när den ryska ambassadören skänkte dem till kung Charles II. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Saint James's Park. Kungliga parkförvaltningens webbplats
Сент-Джеймський парк

Сент-Джеймський парк (англ. St. James's Park) — королівський парк (площею 23 га) у Вестмінстері, Центральний Лондон, що тягнеться звідси на захід через Грін-парк і Гайд-парк до Кенсінгтонських садів. З півночі на парк виходить Сент-Джеймський палац, із заходу — Букінгемський палац, зі сходу — Форин-офіс. Сент-Джеймський парк вважається найстарішим в Лондоні. Як і довколишній палац, він названий в пам'ять про колишній лепрозорій в ім'я св. Якова (Джеймса). У скарбницю його придбав (у кардинала Волсі) король Генріх VIII. Минуло багато років, перш ніж Яків I Стюарт велів осушити болота і розмістив тут звіринець з дивовижними тваринами — верблюдами, крокодилами і слоном. Після реставрації монархії Карл II переробив парк на манер версальських садів і проклав канал. Принц-регент, визнавши такий дизайн старомодним, на початку XIX століття наказав Джону Нешу насадити дерева, а канал перетворити в ставок. У такому вигляді парк і дійшов до наших днів. На північ від нього був прокладений для урочистих процесій особливий проспект — Мелл. На території Сент-Джеймського парку мешкає велика кількість птахів (у тому числі водоплавних), включаючи чорного лебедя і пеліканів. Примітки Посилання [1] royalparks.org
Rousham House

Rousham House je venkovský dům v Rousham v Oxfordshire v Anglii. Dům je ve vlastnictví stejné rodiny. Byl postaven kolem 1635 a přestavěn Williamem Kentem v 18. století, volně podle gotického slohu. Další úpravy byly provedeny v 19. století. Plukovník Robert Cottrell – Dormer ,vnuk stavitele domu, zdědil Rousham a zahájil v roce 1719 úpravy zahrad do dnešní podoby. Zpočátku zaměstnal K. Bridgemana aby upravil zahrady v novém přírodním stylu (anglický park), který byla stále populární. Bridgemanova úprava zahrady byla dokončena kolem roku 1737. Rousham zdědil plukovníkův bratr, generál James Cottrell – Dormer. Pozval Williama Kenta, aby zlepšil a rozvíjel zahradu dále. To Kent udělal se značným úspěchem v příštích čtyřech letech. V roce 1741 zdědil panství Sir Clement Cotterell. V této době Kent vyzdobil i samotný dům, cimbuřím a dvěma křídly. Zahrady, vytvořené Bridgemanem a upravené Kentem, nabízí výhled na ohyb řeky Cherwell. Spojnice (strouhy) vedou v parku vodu od jedné nádrže k druhé. Bridgeman založil úpravu zahrady s meandrujícím chodníkem lesem a nádržemi různého stupně architektonické úpravy. Kent změnil krajinu vytvořenou Bridgemanem na úpravu připomínající atmosféru slávy starého Říma. Takto měla být Forum Romanum obnovena v zeleni anglické krajiny. "Zahrada je Daphne v malém," řekl Walpole řekl George Montaguovi:" nejsladší malé háje, potoky, paseky, sloupoví, kaskády, a řeka, si lze představit; všechny scény jsou naprosto klasické." Wiliamu Kentovi se úpravou zahrady a starobylého sídla spojit ekonomické a estetické kvality s krásou volné krajiny a vystihnout génia loci tohoto místa. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Rousham House na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rousham House na Wikimedia Commons Rousham House and Garden - informace o zahradní historii, design Official Rousham house- webové stránky Obrázky Rousham House a parku v English Heritage Archive Obrázky Rousham House v Country Life Picture Library
Rousham House

Rousham House ist ein Landhaus mit Landschaftsgarten in Oxfordshire, England. Es liegt am Fluss Cherwell etwa 18 km nördlich von Oxford. Das Anwesen befindet sich seit dem 17. Jh. im Besitz der Familie Dormer, die es auch heute noch bewohnt. Der 1738 begonnene Landschaftsgarten ist wichtig als ein kaum verändertes Frühwerk William Kents. Bedeutende Zeitgenossen, unter ihnen Alexander Pope und Horace Walpole, hielten ihn für einen der schönsten Gärten ihrer Zeit. Literatur Ulrich Müller: Klassischer Geschmack und Gotische Tugend. Der englische Landsitz Rousham = Grüne Reihe. Quellen und Forschungen zur Gartenkunst Band 18. Wernersche Verlagsgesellschaft, Worms 1998, ISBN 3-88462-143-2 (zugleich: Dissertation, Berlin 1997) Weblinks Offizielle Website