Ham House

Ham House je anglické šlechtické sídlo s okrasnými zahradami a parkem nacházející se v londýnské čtvrti Ham, v městském obvodu Richmond upon Thames, na jižním břehu řeky Temže. Patří k dobře dochovaným příkladům stuartské architektury 17. století v Anglii a je ceněno jak pro svou architekturu, tak pro mimořádně zachovaný interiér a zahrady. Původní dům byl postaven v letech 1609–1610 pro sira Thomase Vavasoura a v letech 1672–1674 byl rozšířen a přestavěn pro vévodu a vévodkyni z Lauderdale, kteří společně proměnili Ham House v honosné šlechtické sídlo. Původní třípodlažní cihlová budova s půdorysem ve tvaru písmene H byla upravena tak, že prostor mezi křídly na jižní straně byl zastavěn a budova téměř zdvojnásobila svou velikost. Po smrti vévodkyně v roce 1698 byl dům po dalších 250 let domovem jejích potomků z prvního manželství, rodiny Tollemacheových. Od roku 1948 je budova a přilehlé zahrady a park majetkem National Trust. Ham House je památkově chráněnou budovou I. stupně a okolní park a formální zahrady jsou zapsány jako památky II*. stupně. Je mezinárodně uznáván pro svou sbírku obrazů, nábytku a textilií, která byla z velké části shromážděna před 400 lety. Venku dům obklopují otevřené i formálně zrestaurované zahrady ze 17. století. Historie Původní budova byla dokončena v roce 1610 Thomasem Vavasourem, alžbětinským dvořanem a rytířem maršálem krále Jakuba I. Její architekt není znám, ale existují nákresy Roberta Smythsona a jeho syna Johna. Později se dům pronajímal a poté ho zakoupil William Murray, blízký přítel a příznivec krále Karla I. Během anglické občanské války byly dům i velká část panství zabaveny, ale Murrayova manželka Catherine je získala roku 1646 po zaplacení pokuty 500 liber zpět. Jejich dcera Elizabeth Murray, hraběnka z Dysartu, hrála důležitou roli v intrikách anglické občanské války a později při obnově monarchie. Po smrti svého otce se v roce 1655 úspěšně vypořádala s převládajícími protikrálovskými náladami a udržela si nad panstvím kontrolu. Ham House dosáhl svého největšího rozkvětu po roce 1672, po druhém sňatku Elizabeth s Johnem Maitlandem, prvním vévodou z Lauderdale. Po obnovení vlády Karla II. zastávali manželé důležité funkce u dvora. Vévoda byl členem kabinetu a zastával významné funkce ve Skotsku a vévodkyně měla velký společenský a politický vliv. V letech 1672–1674 uskutečnili ambiciózní program rozvoje a zkrášlování svého sídla. Budova téměř zdvojnásobila svou velikost a byla vybavena soukromými apartmány pro vévodu a vévodkyni, stejně jako honosnými ubytovacími apartmány pro návštěvníky. Zařízení a opulentní výzdoba domu odopovídaly nejvyšším standardůn dvorského vkusu. Lauderdaleovi nashromáždili pozoruhodné sbírky obrazů, tapisérií a nábytku a upravili zahrady a pozemky tak, aby odrážely jejich postavení ve společnosti i postavení jejich hostů. Po smrti vévodkyně přešel majetek na její potomky. Ve 30. letech 18. století provedl čtvrtý hrabě z Dysartu Lionel Tollemache větší úpravy při rekonstrukci budovy. Pozdější generace majitelů se většinou soustředily na zachování domu a jeho sbírek. Rodina si neudržela vysoké postavení u dvora, které Lauderdaleovi zastávali za vlády Karla II., pátý hrabě odmítl kvůli jisté excentricitě a zdrženlivosti rodiny žádost krále Jiřího III. o návštěvu Ham House. Po smrti devátého hraběte, posledního, který v domě žil, přešel majetek v roce 1935 na jeho bratrance z druhého kolene Lyonela, který jej spolu se svým synem, majorem Cecilem Lyonelem Tollemachem, v roce 1948 daroval organizaci National Trust. V druhé polovině 20. století prošel dům i zahrady rozsáhlou rekonstrukcí a odborným průzkumem a byly otevřeny pro veřejnost. Ham House se stal oblíbeným místem pro natáčení filmů a televizních produkcí, které využívají dobové interiéry a zahrady. Budova Ham House je postaven z červených cihel, má tři podlaží, sedlovou střechu, kvádrové obklady a výrazně symetrické průčelí. Budova si zachovala původní dispozici i řadu konstrukčních prvků ze 17. století. Představuje dva výrazně odlišné architektonické styly a období. Severní fasáda si zachovává jakobínské klenuté lodžie po obou stranách hlavního vchodu a zahrnuje také řadu mramorových a olověných bust, které pokračují do bočních stěn nádvoří. Jižní fasáda v karolínském stylu je volně inspirována klasickým stylem, který se rozšířil z kontinentální Evropy. Budova byla původně postavena podle tradičního alžbětinského plánu ve tvaru písmene H. Jižní část směřující do zahrady byla při přestavbě Lauderdaleových uzavřena. Stavba si zachovala mnoho původních jakobínských a karolínských prvků a vybavení, z nichž většina je ve velmi zachovalém stavu, a je vzácným pozůstatkem luxusu a vkusu 17. století. Renovace zahrnovala také instalaci oken s posuvnými křídly, francouzský vynález, který byl v Anglii zdokonalen pomocí závaží a kladek. Východní průčelí budovy si zachovalo mnoho oken ze 17. století, stejně jako dveře na hlavní schodiště a dveře ze soukromých komnat vévodkyně do třešňové zahrady. Západní průčelí domu obsahuje směs oken ze 17. a 18. století a dlouho sloužilo jako vchod pro služebnictvo. Na západní straně domu se nacházely budovy jako pekárna, lihovar, lázeňský dům, mlékárna a ledárna, některé z nich se nedochovaly. Památková ochrana Historic England je organizace, která se zabývá ochranou historického dědictví Anglie a je zodpovědná za zápis budov do seznamu památek. Existují tři stupně památkové ochrany: stupeň I, stupeň II* a stupeň II, první stupeň se vztahuje na budovy mimořádného významu. Ham House je budovou s prvním stupněm památkové ochrany. Park a zahrada jsou zapsány jako památka II*. stupně. Některé okolní prvky jsou památkami II. stupně: přední nádvoří, vstupní brány a zábradlí, zahradní zdi a jižní brány, oranžérie (používaná jako čajovna), ledárna, služební dvůr na západ od domu a vrátnice. Interiér Ham House je mimořádný tím, že si zachoval velkou část svého původního interiéru ze 17. století a nabízí tak vzácnou ukázku stylu dvora Karla I. a Karla II. Bohatě zdobené interiéry zahrnují barokní nástěnné malby od Antonia Verria, propracované štukové výzdoby, které byly populární během karolínské éry, vzácné příklady damaškových závěsů a zdobené schodiště s vystavenými zbraněmi. V komnatách domu jsou vystaveny sbírky obrazů, portrétů a miniatur ze 17. století, kromě toho také komody, tapiserie a nábytek, které nashromáždily a uchovaly generace rodin Murrayů a Tollemacheů. Velký sál Tato místnost je součástí původní stavby z roku 1610 a v souladu s anglickou gotickou a tudorovskou tradicí je umístěna mimo střed budovy. Mohla být využívána jak k jídlu, tak k zábavě. Charakteristická černobílá mramorová podlaha ve tvaru šachovnice pravděpodobně pochází také z původní stavby. Na počátku 18. století byla místnost rozšířena směrem vzhůru otevřením stropu do místnosti nad ní, dnes známé jako kruhová galerie. V místnosti se nachází řada velkých a významných obrazů. Kaple Místnost dříve sloužila jako rodinný obývací pokoj, ale během rozsáhlé renovace v 70. letech 17. století byla přeměněna na kapli. Byla vyzdobena karmínovým sametem a damaškovými tapiseriemi, které byly po smrti vévody v roce 1682 nahrazeny černým sametem. Kaple byla navržena pro protestantské bohoslužby, nicméně na konci 19. století ji manželka 8. hraběte používala pro římskokatolické bohoslužby. Hlavní schodiště Schodiště vzniklo v letech 1638–39 pro Williama Murraye na východním konci velkého sálu jako součást vylepšení domu, která odrážela jeho rostoucí postavení u dvora. Ozdobně vyřezávaný oblouk označuje vstup z velkého sálu ke schodišti, které bylo navrženo jako velkolepá procesní cesta umožňující přístup do státních apartmánů v prvním patře. Konzolové schodiště se tyčí přes tři patra nad čtvercovým schodišťovým prostorem. Balustráda je tvořena ručně vyřezávanými prolamovanými dřevěnými panely zobrazujícími válečné trofeje. Každý panel je jiný, s různými vyobrazeními zbraní a brnění, včetně sady koňského brnění. Široká škála zbraní zahrnuje polní děla s dělovými koulemi a sudy se střelným prachem, meče, štíty, toulce se šípy a halapartny. Na obložení stěn se objevují také delfíni, sloní hlavy, draci a další fantastická stvoření, spolu s vojenskými bubny a trubkami. Válečné motivy těchto panelů jsou proloženy reliéfními řezbami bobkových listů, bohatě vyřezávanými sloupky s košíky ovoce pro umístění svícnů a miniaturními girlandami zdobícími vnější řetěz. Na stěně schodiště visí sbírka kopií starých mistrovských obrazů ze 17. století v původních vyřezávaných rámech. Kruhová galerie Před rozšířením velkého sálu sloužila tato místnost jako jídelna a vytvořil ji William Murray ve 30. letech 17. století. Ozdobný bílý štukový strop zhotovil Joseph Kinsman, mistr řemeslník a člen londýnské společnosti štukatérů. Bílé sádrové oválné girlandy s ovocem, květinami a stužkami kontrastovaly s propracovaným vlysem, který byl původně zbarven modře a zlatě. Mezi významné obrazy patří poslední portrét Elizabeth Murray, hraběnky z Dysartu a vévodkyně z Lauderdale, od Petera Lelyho, namalovaný kolem roku 1680, a portrét vévody z Lauderdale Johna Maitlanda s chotí od stejného malíře datovaný kolem roku 1675. Severní salonek Po večeři se hosté odebrali do přilehlého severního salonku, kde pokračovali v konverzaci. Tato místnost byla vyzdobena ve stejné době jako jídelna a později byla doplněna gobelíny. Kinsman pokračoval ve své propracované štukové výzdobě bílého stropu i v této místnosti. Hluboké trámy obklopují obdélníky plné individuálně vyřezávaných plodů a květin. Pozoruhodným kusem nábytku v této místnosti je sekretář z dubového a cedrového dřeva potažený vlnkovanými slonovinovými panely na vnější i vnitřní straně. Po otevření odhaluje 14 zásuvek. Vnitřní dvířka skrývají malé zásuvky, další tajné zásuvky a přihrádku. Sekretář je považován za nejpůsobivější kus nábytku navržený nebo zakoupený pro tento dům. V místnosti je také pozoruhodná sada barevných gobelínů zobrazujících roční období. Tapiserie byly v Evropě důležité pro zajištění komfortu v chladných panských sídlech a jako statusové předměty kvůli své ceně. Sady s motivy zobrazujícími roční období nebo měsíce byly populární a měly řadu variací zobrazujících příslušné sezónní činnosti, jako je dojení v dubnu, orání a setí v září a výroba vína v říjnu. Dlouhá galerie Dlouhá galerie byla součástí původního domu z roku 1610, ale v roce 1639 ji William Murray rozsáhle zrekonstruoval. Sloužila jako tělocvična i galerie, kde byly vystaveny portréty členů rodiny a významných královských příbuzných. Propracované vyřezávané zlacené rámy obrazů pocházejí ze 17. století. Je zde také vystaveno několik pozoruhodných kusů nábytku – sekretář s květinovou intarzií z roku 1675, který je nejstarším exemplářem v Anglii, japonská lakovaná komoda z roku 1650 nebo čínská lakovaná truhla na prádlo. Zelená komnata Tuto místnost navrhl ve 30. letech 17. století William Murray a sloužila, na rozdíl od Dlouhé galerie, k vystavování miniatur, malých obrazů a menších kusů nábytku. Stropní malby temperou na papíře představují jedny z nejlépe dochovaných děl Franze Cleyna. Zelená komnata obsahuje jako jediná v Británii původní sbírku miniatur, kterých je celkem 87. Miniatury byly ceněnými osobními památkami. Sbírka obsahuje mimo jiné miniaturu královny Alžběty I. (1533–1603) namalovanou kolem roku 1590 Nicholasem Hilliardem a obraz Muž pohlcený plameny namalovaný kolem roku 1610 Isaacem Oliverem. Knihovna Knihovna pochází z období 1672–74, kdy byl dům rozšířen. Jedná se pravděpodobně o nejstarší dodnes dochovanou knihovnu venkovského sídla. Vévoda z Lauderdale byl vášnivým čtenářem a sběratelem a podstatně přispěl k obsahu knihovny. Když zemřel, dlužil knihkupcům obrovské částky. Podle soupisu majetku po jeho smrti byla hodnota jeho knih odhadnuta na polovinu celkové hodnoty movitého majetku domu. Kvůli finančním potížím vévodkyně po smrti vévody bylo mnoho knižních svazků v letech 1688–1692 prodáno v aukcích. Pozdější členové rodiny sbírku znovu vybudovali, zejména čtvrtý hrabě, který nakupoval knihy na aukcích. Nicméně většina knih byla prodána v roce 1938 a zbývající po druhé světové válce. Výjimkou tvoří Kniha společných modliteb z Whitehallského paláce, která bývá někdy vystavena v kapli. Po válce shromáždil brightonský knihkupec Norman Norris sbírku knih z různých poválečných prodejů venkovských sídel. Sbírku odkázal National Trustu a mnoho z knih nakonec skončilo v knihovně Ham House, především ty, které pocházely z doby před polovinou 18. století. Královniny komnaty Apartmán se třemi pokoji, dnes známý jako Královniny komnaty, vznikl při rozšíření domu v roce 1673 a odrážel nejnovější inovace z Francie, kde královská rodina přijímala důležité návštěvy ve státní ložnici. Pokoje jsou zdobeny se stále větší okázalostí, počínaje relativně skromnou předsíní a konče malou, ale bohatě zlacenou a zdobenou královninou komnatou. Soukromá pracovna Byla to nejintimnější místnost vévodkyně, kde četla, psala a přijímala své nejbližší příbuzné a přátele. Propracované olejové malby na stropě jsou dílem Antonia Verria. Patří mezi jeho nejranější zakázky v Anglii a jsou to jeho nejstarší dochovaná díla po příjezdu z Francie v roce 1672. Stropní malba Pokání Magdalény byla dokončena kolem roku 1675. Ústřední postava se vznáší nad místností, obklopena třemi putti nesoucími symboly času (přesýpací hodiny), smrti (lebka) a věčnosti (had požírající svůj vlastní ocas). Verrio propojil strop s místností tím, že jej olemoval úzkým malovaným rámem imitujícím šedý mramor, který ladí s mramorovým krbem. Bílá komnata Tato bohatě zdobená místnost sousedí se soukromou pracovnou a sloužila vévodkyni k odpočinku i zábavě. Dvojité prosklené dveře vedou do třešňové zahrady. Klenutý strop původně zdobený bílými hedvábnými závěsy a stěnami s mramorovým efektem, podtrhuje vytříbený vkus vévody a vévodkyně z Lauderdale v místnosti určené pro jejich nejvýznamnější hosty. Stropní malba je opět dílem Antonia Verria z let 1673–74. Putti šplhají po balustrádě, aby se dostali k postavám Božské moudrosti vládnoucí nad svobodnými uměními, představovaným sedmi převážně ženskými postavami nesoucími symboly Verriovy verze svobodných umění. Postava Moudrosti se vznáší na oblacích a ukazuje na vševidoucí oko na otevřené obloze nad ní. Verrio opět propojil strop s místností tím, že jej obklopil, stejně jako v pracovně, úzkým malovaným rámem imitujícím červený mramor, který ladí s červeným mramorovým krbem. Mramorová jídelna Od roku 1675 jsou stěny jídelny vyzdobeny koženými tapetami. Móda kožených nástěnných dekorací se rozšířila ze Španělska a Nizozemí v 17. století a byla považována za ideální pro jídelny, protože kůže neabsorbovala pachy jídla jako látka tapiserie. V jídelně se dochovaly dva odlišné vzory kožených tapet. Starší design z roku 1675 doplňoval původní černobílou mramorovou podlahu, podle které je místnost pojmenována, o pestrobarevné vlámské motivy ovoce a květin, jako jsou tulipány a růže, smíchané s ptáky a motýly na bílém pozadí. Tapety byly reliéfní a některé prvky byly pozlacené, což místnosti dodávalo honosný vzhled. V roce 1756 odstranil čtvrtý hrabě mramorovou podlahu a nahradil ji jemnou intarzovanou podlahou z tropického tvrdého dřeva. Nechal také vyrobit novou sadu kožených tapet s reliéfní rozetou obklopenou čtyřmi listy. Salon Po večeři v mramorové jídelně se hosté uchýlili do sousedního salonu, kde se bavili a konverzovali. Sloužil také jako předpokoj přilehlé ložnice. V místnosti se nachází pozoruhodná skříňka z ebenového dřeva a želvoviny, známá jako antverpská skříňka (cca 1650–1675), která uvnitř obsahuje divadelní scénu orámovanou zlatými sloupy a zrcadly. Je zdobena slonovinou, speciálním druhem přírodního vápence s přirozeným vzorem (pietra paesina) a pozlaceným bronzem a mosazí. Ložnice vévodkyně Původně se jednalo o ložnici vévody, ale po instalaci koupelny, do které se vstupuje dveřmi nalevo od postele, se zřejmě stala ložnicí vévodkyně. Strop nad postelí je ve výklenku vymalován ve stylu Antonia Verria a zobrazuje částečně oděnou Flóru v doprovodu amorů, vznášející se nad baldachýnem postele s nebesy. V rozích jsou propletené monogramy J, E a L (John, Elizabeth, Lauderdale). Zadní salon V této místnosti jedli a trávili volný čas starší muži ze služebnictva. Zahrady Zahrady a park se rozkládají na ploše přibližně 12 hektarů (30 akrů). Jsou uspořádány podle osového plánu, s alejemi původně vedoucími od domu na východ, západ a jih. Čtvrtá, severní strana panství sousedí s řekou Temží. Památkově chráněné aleje vedoucí k domu od silnice A307 tvoří více než 250 stromů, které se táhnou na východ od domu k bráně z 19. století v Petershamu a na jih přes otevřenou plochu Ham Common zakončenou dvěva skromnějšími branami. Třetí alej na západ již neexistuje a nabízí se tak výhled na Temži. Zahrady a pozemky jsou zapsány jako památka II.* stupně v registru historických parků a zahrad zvláštního historického významu v Anglii, který vede organizace Historic England. Z původních výkresů z roku 1609 je zřejmé, že návrh zahrady byl považován za stejně důležitý jako návrh domu a že obě části měly být v harmonii. Původní návrh ukazuje dům zasazený do několika zděných zahrad, z nichž každá má odlišný formální design, a také ovocný sad a zeleninovou zahradu. Není jisté, do jaké míry byl původní návrh skutečně realizován, nicméně plány dokládají vliv tehdejší francouzské formální zahrady s důrazem na vizuální efekty a perspektivu. Centrální zahrady byly v roce 1975 obnoveny do podoby z konce 17. století. Jejich součástí je užitná zahrada s mnoha tradičními plodinami, labyrint s altány a mnoho krásných míst ideálních pro piknik. V zahradě se nachází jedna z prvních oranžérií, která však nebyla ideální budovou pro pěstování citrusů, protože má malá okna a k pomerančovníkům a citroníkům se proto dostávalo jen velmi málo světla. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ham House na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ham House na Wikimedia Commons