NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Trerice

Trerice ist ein elisabethanisches Herrenhaus in Kestle Mill nahe Newquay in Cornwall, England. Geschichte Das Herrenhaus Trerice wurde 1573 erbaut; Bauherr war der fünfte Sir John Arundell. Um einen Nachkommen, der in diesem Haus sein Unwesen trieb, rankten sich Spukgeschichten. Über 400 Jahre – bis zum Jahr 1802 – befand sich das Herrenhaus im Besitz der Familie und wurde dann von der Acland-Familie, deren Wohnsitz Killerton House in Devon war, bis 1915 übernommen. Nach mehreren weiteren Besitzerwechseln gelangte es im Jahr 1953 in das Eigentum des National Trust. Das vom National Trust restaurierte Herrenhaus ist umgeben von gepflegten Blumen- und Obstgärten. Der Zeit entsprechend ist der Grundriss des mit fünf Giebeln im holländischen Stil ausgestatteten Gebäudes E-förmig, mit einem Eingangsvorbau in der Mitte sowie zwei kurzen, vorspringenden Seitenflügeln. Ebenfalls typisch sind die großen, vielfältig senkrecht und waagerecht unterteilten Fenster, wobei das Fenster der zweistöckigen Halle links vom Eingang aus insgesamt 576 Elementen besteht. Das Innere des Hauses zeichnet sich durch schöne Kaminplätze und kunstvoll strukturierte Decken aus; die aktuellen Einrichtungsgegenstände stammen aus dem 17. und 18. Jahrhundert. Sonstiges Trerice war einer der Drehorte für die BBC-Verfilmungen Mein ist die Rache (Originaltitel: A Suitable Vengeance) und Denn deine Sprache verrät dich (In The Guise of Death) nach den Romanen von Elisabeth George in der zweiten bzw. vierten Staffel der Kriminalfilmserie Inspector Lynley. Literatur Paul Pettit: Devon and Cornwall. Country Life Books, 1982, ISBN 0-600-36822-X, S. 95. Wilfried Koch: Baustilkunde, 22. Auflage. Bassermann Verlag, ISBN 3-8094-5007-3, S. 366. Weblinks Trerice auf der Website des National Trust (englisch) Trerice bei Images of England (englisch)
Trerice

Trerice (prononcé Tre-rice) est un manoir historique de la paroisse de Newlyn East (Newlyn in Pydar), près de Newquay, en Cornouailles, au Royaume-Uni. Le manoir Tudor subsistant connu sous le nom de Trerice House est situé à Kestle Mill, à trois miles à l'est de Newquay. La maison et son jardin environnant appartiennent au National Trust depuis 1953 et sont ouverts au public. La maison est un bâtiment classé Grade I. Les deux lions de pierre sur la pelouse sont répertoriés séparément, Grade II. Le jardin comprend un verger avec des variétés anciennes d'arbres fruitiers. Manoir Trerice House présente un bâtiment principal en plan « E » orientée au sud-est, attenante à une aile sud-ouest contenant deux phases antérieures. Le premier bâtiment est une maison-tour avec un bloc bas nord-ouest. Celle-ci est agrandie au début du XVIe siècle, probablement par « Jack de Tilbury », pour inclure une rangée de deux étages au sud-est de la tour antérieure, formant ensemble maintenant l'aile sud volumineuse. John Arundell, haut shérif de Cornouailles et beau-père de Richard Carew, historien, ajoute la façade principale du plan E vers 1570-1573. Historique Le manoir de Trerice est du XIVe siècle jusqu'en 1768 le siège de la famille Arundell "de Trerice", qui semble avoir été liée à la tout aussi importante famille Arundell "de Lanherne ", à 6 milles de là, au nord-est de Trerice, et de Tolverne en Cornouailles et plus tard du château de Wardour dans le Wiltshire. Les deux familles utilisent les mêmes armoiries. En 1768, à la suite de l'extinction de la lignée masculine, elle passe à la famille Wentworth, comtes de Strafford, et à l'extinction de cette famille en 1802, elle passe aux baronnets Acland du Devon et du Somerset, qui la vendent en 1915 au Conseil de comté de Cornouailles. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Trerice » (voir la liste des auteurs). Sources JW Crosette, ARUNDELL, Nicholas (1623-66), of Gwarnicke, St. Allen, Cornw.. in The History of Parliament: the House of Commons 1660-1690, Boydell & Brewer, 1983 (lire en ligne) Pedigree of Arundell of Trerice, Vivian, J. L., ed. (1887). The Visitations of Cornwall: comprising the Heralds' Visitations of 1530, 1573 & 1620; with additions by J. L. Vivian. Exeter: W. Pollard, p. 11 et seq.[1] Lysons, Daniel & Samuel, Magna Britannia, Vol.3, Cornwall, London, 1814. Carew, Richard, Survey of Cornwall, édition 1769, livre 2, pp. 145-7 [2] ; "Carew regorge d'informations sur cette branche de la famille". (Tregellas, DNB) Tregellas, Walter Hawken, Arundell de Cornouailles, Dictionnaire biographique national, 1885-1900, volume 02 s : Arundell de Cornouailles (DNB00) Liens externes Sites officiels : (en) www.nationaltrust.org.uk/trerice et (en) www.nationaltrust.org.uk/trerice Ressource relative à l'architecture : National Heritage List for England Ressource relative aux beaux-arts : Art UK (lieux d'art) Portail de l’Angleterre Portail des châteaux Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Trerice

Trerice House o semplicemente Trerice è una casa di campagna del villaggio inglese di St Newlyn East, (dintorni di Newquay), nella contea del Cornovaglia (Inghilterra sud-occidentale), che è stata realizzata tra il XV e il XVI secolo e che fu residenza delle famiglie Arundell e Acland. L'edificio è classificato come palazzo di primo grado ed è posto sotto la gestione del National Trust. Storia In origine sorgeva probabilmente in loco una casa torre, fatta costruire nel XV secolo da Sir John Arundell I. La casa torre venne poi ampliata agli inizi del XVI secolo, con l'aggiunta di una facciata a due piani, fatta probabilmente dall'ammiraglio John Arundell, noto come Jack di Tilbury. Tra il 1570 e il 1573, l'edificio venne sensibilmente rimodellato da un altro John Arundell, sceriffo di Cornovaglia. La residenza venne progressivamente abbandonata dalla famiglia Arundell tra la fine del XVIII e gli inizi del XIX secolo. In seguito, dopo la cessazione della linea ereditaria della famiglia Arundell, Trerice passò nelle mani della famiglia Acland, che fece restaurare una della stanze del palazzo, la Great Chamber. Uno dei membri della famiglia Acland fu Sir Thomas Dyke Acland, un politico che soleva risiedere a Trerice durante le sue visite ufficiali in Cornovaglia. Nel XX secolo, Trerice venne ceduta dalla famiglia Acland a degli agricoltori e la tenuta venne suddivisa in dodici fattorie. Gli ultimi soggetti privati ad essere proprietari di Trerice furono gli Elton, i quali, nel 1953, cedettero la proprietà al National Trust, con il quale negoziarono un canone di affitto di 200 anni non prima, però, di aver provveduto ad un'opera di restauro dell'edificio, che costò la cifra di 60.000 sterline. Architettura Esterni Nel parco attorno alla villa si trova, tra l'altro, The Mohay, un labirinto in stile Tudor creato dal National Trust ed ispirato a un disegno di Thomas Hill, contenuto nell'opera The Gardener's Labyrinth, uscita negli anni settanta del XVI secolo. Interni Tra le stanze degne di nota figura la Great Chamber, dove spicca la finestra orientale, suddisiva in 576 pannelli di vetro. Leggende Una guida di viaggio stampata agli inizi del XX secolo descriveva Trerice come "una residenza baronale infestata dai fantasmi". Secondo la leggenda, a Trerice si aggirerebbe il fantasma di una donna di servizio, che si suicidò dopo essere stata messa incinta e poi abbandonata da un membro della famiglia Arundell. Un altro fantasma che si aggirerebbe a Trerice sarebbe quello di un ragazzo morto nei pressi della tenuta in seguito a una caduta da cavallo. Nella cultura di massa Trerice ispirò la tenuta di Trenwith menzionata nella serie di romanzi, scritta da Winston Graham, Poldark. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Trerice Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su nationaltrust.org.uk. (EN) Sito ufficiale, su nationaltrust.org.uk.
Manchester Opera House

Das Manchester Opera House ist ein Theater- und Opernhaus in Manchester im Nordwesten von England. Es gehört zusammen mit dem Palace Theatre zu den wichtigsten Kultureinrichtungen der Stadt und steht auf der Statutory List of Buildings of Special Architectural or Historic Interest, der Denkmalliste des Vereinigten Königreichs. Das Manchester Opera House wurde am Boxing Day 1912 eröffnet, seither finden regelmäßig Opern-, Ballett- und Musical-Aufführungen statt. Das Gebäude verfügt über 1.920 Sitze und war 1958 Ort der Europapremiere des Musicals West Side Story. Weblinks Manchester Opera House, offizielle Webseite (engl.)
Manchester Opera House

The Manchester Opera House est une salle d'opéra anglaise qui se situe Quay Street à Manchester en Angleterre. Doté de 1 920 places assises, il accueille en tournée des comédies musicales, des ballets, des concerts et à Noël un spectacle de pantomime. Elle est monument classé de Grade II. Productions notables West Side Story en 1958 Barnum Never Forget Sister Act The Phantom of the Opera Ghost the Musical Liens externes (en) « Site web officiel »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?) Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la musique classique Portail de l’opéra Portail du théâtre Portail des arts du spectacle Portail de Manchester et de son comté Portail des comédies musicales Portail des monuments classés au Royaume-Uni
Манчестерський оперний театр

Манчестерський оперний театр (англ. Manchester Opera House) — один із головних театрів Манчестера, комерційний гастрольний театр на 1920 місць, в якому виставляють мюзикли, балети, концерти та різдвяні пантоміми. Оперний театр та споріднений йому театр Palace Theater, на Оксфорд-стріт керуються однією і тією ж материнською компанією, Ambassador Theater Group. Будівля театру — пам'ятка архітектури ІІ ступеня. Діяльність В Оперному театрі в 1958 році відбулася європейська прем'єра Вестсайдської історії та британська регіональна прем'єра мюзиклу Ендрю Ллойда Веббера "Примара опери" з постановкою, яка відкрилася в 1993 році і тривала до 1995 року, винятковий тираж для регіонального виробництва. Оперний театр був місцем проведення сценічного шоу Gorillaz' Demon Days Live. Манчестерський оперний театр також побачив прем'єру мюзиклу Never Forget, Take That. До акторського складу входили Тім Дрізен, який зіграв роль Адріана Бенкса/Марка Оуена. Прем'єра обох британських турів мюзиклу відбулася у Манчестерському оперному театрі. Світова прем'єра Примара-мюзикл пройшла в театрі з березня по травень 2011 року, перш ніж його було перенесено в лондонський Вест-Енд. Британська прем'єра мюзиклу Доллі Партон "9 до 5" ("9 to 5") розпочалася у британському турі 12 жовтня 2012 р. «Кажан з пекла», прем'єра якої відбулася в лютому 2017 року, «і Джульєтта», світова прем'єра якої відбулася у вересні 2019 року. «Назад у майбутнє», прем'єра якої відбулася у лютому 2020 року. Примітки Посилання The Opera House, Quay Street, Manchester // www.arthurlloyd.co.uk
Col·lecció Wallace

La Col·lecció Wallace (en anglès: Wallace Collection) és un museu d'art nacional localitzat a Londres. Va ser fundat a partir de la col·lecció privada de Sir Richard Wallace, que va ser llegada per la seva vídua el 1897. El museu es va obrir al públic en 1900, en les dependències de la Hertford House, a Manchester Square, i allí roman, albergada en la seva integritat, fins al dia d'avui. El 2010 va rebre, juntament amb altres museus europeus, la condecoració de l'Orde de les Arts i les Lletres d'Espanya, del Ministeri de Cultura Espanyol, en reconeixement de la tasca de protecció del patrimoni que va fer dins del Comité Internacional de Salvament dels Tresors Espanyols el febrer de 1939, protegint les obres a les seves instal·lacions. Col·lecció El museu abasta una àmplia gamma de belles arts i arts decoratives, des del segle xv fins al xix. Té gairebé 5.000 objectes i destaca sobretot per la qualitat i amplitud de la pintura francesa del segle xviii, porcellana de Sèvres i mobiliari francès. Entre els pintors representats es troben: Escola francesa: Poussin: "Ball" Antoine Watteau François Boucher Jean-Honoré Fragonard: El gronxador Nicolas Lancret Escoles flamenca i holandesa: Frans Hals: El cavaller somrient Rembrandt: Autorretrat. Rubens Van Dyck Pieter de Hooch David Teniers el Jove Jan Steen Aelbert Cuyp Escola italiana: Tiziano: "Perseo socorrent a Andròmeda" Canaletto Domenichino Cima da Conegliano Bernardo Daddi Guido Reni Francesco Guardi Salvator Rosa Escola espanyola: Bartolomé Esteban Murillo Velázquez: "La dama del ventall", "L'infant Baltasar Carlos" Escola anglesa: Thomas Gainsborough Joshua Reynolds Hi ha també un retrat de Robert Dudley, primer Comte de Leicester, en la mateixa sala on està el quadre de Maria, reina d'Escòcia. Irònicament, la cosina de Maria, Isabel I d'Anglaterra, tenia planejat un casament entre ells, el 1563. A més de la porcellana de Sèvres, n'hi ha de Meissen, així com altres objectes d'art. Un dels més antics data d'abans del segle xiv. Fa pocs anys, es va col·locar en el pati de Hertford House un sostre de cristall, per a crear un restaurant. L'entrada és gratuïta. Referències
Wallace Collection

Wallace Collection (Wallacova sbírka) je národní umělecké muzeum v Londýně. Historie Vzniklo ze soukromých sbírek prvních čtyř markýz z Hertfordu a sira Richarda Wallaceho, který byl nemanželským, později legitimizovaným synem čtvrté z nich, velké sběratelky obrazů. Markýza žila ve Francii na zámečku v Bouloňském lesíku, proto byly základem sbírek artefakty francouzské. Sbírky odkázala Velké Británii vdova po Wallacovi roku 1897 podle jeho poslední vůle z roku 1890. Muzeum bylo zpřístupněno veřejnosti roku 1900 v Hertford House, rodinném domě Hertfordů a manželů Wallaceových na Manchester Square v londýnském obvodu Westminster, kde je dosud. Před několika lety bylo vnitřní prostranství zakryto skleněnou střechou. Sbírky Sbírky muzea se skládají ze čtyř oblastí sběratelství: obrazárna s obrazy starých mistrů (například Frans Hals: Usmívající se kavalír, portrét Rembrandtova syna Tita, Rubensova Krajina s duhou nebo Dáma s vějířem od Velásqueze), dále soudobé portréty britské a francouzské šlechty od Joshuy Reynoldse nebo Thomase Gainsborougha, či grafika. sochařská sbírka sbírky uměleckých řemesel: vyniká kolekce porcelánu (míšeňský a sèvreský porcelán), renesanční benátské sklo, zlatnická sbírka s limožskými emaily a šperkem, zbraně a zbroj, francouzský nábytek, dřevořezby a hodiny z 18. století a další umělecké předměty. úprava interiérů knihovna a archiv Galerie Externí odkazy https://wallacelive.wallacecollection.org/eMP/eMuseumPlus Obrázky, zvuky či videa k tématu Wallace Collection na Wikimedia Commons
Wallace Collection

Wallace Collection er et museum i London i Storbritannien, der har en fin samling kunst og våben fra 15- til 1800-tallet. Museet er især kendt for samlinger af franske malerier fra 1800-tallet, porcelæn og franske møbler. De næsten 5500 genstande er fordelt på 25 rum. Museet blev til i 1897, og genstandende stammer primært fra Richard Seymour-Conways (1800-1870) egen samling, som efterlod huset til sin uægte søn Sir Richard Wallace (1818-1890). Sir Richards enke testamenterede huset med indhold til nationen på betingelse af, at ingen genstande måtte fjernes, end ikke som udlån til andre udstillinger. Museet åbnede i år 1900 Hertford House på Manchester Square. Museet ejer to malerier af Tizian, fire af Rembrandt, fire af Antoon van Dyck, tre af Rubens og 22 af Canaletto. Den nærmeste undergrundsstation er Bond Street Station. Der er gratis adgang lige som i British Museum og Museum of London. Blandt de ansatte er den amerikanske historiker Tobias Capwell, der er kurator for våben og rustning. Referencer Eksterne henvisninger http://www.wallacecollection.org/
Wallace Collection

Die Wallace Collection ist ein Kunstmuseum in London (Westminster). Es entstand aus der Privatsammlung von Sir Richard Wallace, die dessen Witwe 1897 dem britischen Staat vermachte. Das Museum wurde 1900 im Hertford House am Manchester Square für das Publikum geöffnet. Der Eintritt für die ständige Sammlung ist frei. Bestände Die Sammlung enthält unter anderem Gemälde von Tizian, Canaletto, Diego Velázquez, Rubens, Anthonis van Dyck, Rembrandt, Nicolas Poussin, Antoine Watteau, François Boucher, Jean-Honoré Fragonard, Eugène Delacroix, Joshua Reynolds und Thomas Gainsborough. Ein von Frans Hals 1624 geschaffenes Männerportrait der Sammlung ist unter dem für den heutigen Betrachter etwas irreführenden Titel "The Laughing Cavalier" in Großbritannien bis heute eines der bekanntesten Altmeistergemälde. In der kunsthandwerklichen Sammlung befinden sich Porzellan aus Sèvres und Meißen, historische Waffen sowie die größte Sammlung französischer Kunstmöbel außerhalb von Frankreich. Die Kunstwerke und -objekte der Wallace Collection stammen fast ausschließlich aus Europa (15. bis 19. Jahrhundert). Ausnahmen hiervon sind einige "orientalische Waffen" (u. a. aus Persien, Indien, Java, China) sowie eine bedeutende kleine Gruppe von Goldarbeiten der Aschanti. Ausgestellte Werke (Auswahl) Weblinks Offizielle Webpräsenz (engl.) Einzelnachweise
Wallace Collection (museum)

De Wallace Collection is een nationaal Brits museum, gevestigd in het herenhuis Hertford House aan de Manchester Gardens in Londen. De getoonde kunstwerken komen voort uit de private kunstverzameling van Richard Seymour-Conway, de 4e markies van Hertford (1800-1870). De Wallace Collection De collectie bestaat uit historische stukken (schilderijen, juwelen, porselein, meubilair, wapenuitrusting en munten) uit de privécollectie van Richard Wallace. Het grootste deel van de collectie is Franse 18e-eeuwse kunst met o.a. een staatsieportret van Lodewijk XV en een doek van Jean-Honoré Fragonard. Daarnaast telt de collectie 26 doeken van Jean-Baptiste Greuze, dertig van François Boucher, van Jean-Antoine Watteau zijn er tien; alleen het Louvre doet het beter met veertien doeken. Ook Rembrandt, Willem van Mieris, Frans Hals en andere meesters zoals Diego Velázquez vullen de collectie. Zijn weduwe schonk de collectie in 1897 aan het Rijk. Het museum opende de deuren in 1900. Tentoongestelde werken (selectie) Externe link Website
Wallace Collection

Wallace Collection – muzeum sztuki w Londynie ze zbiorami rodziny Seymour-Conway, zgromadzonymi w XVIII i XIX w., w 1897 przekazanymi narodowi angielskiemu, w 1900 udostępnionymi publiczności. Muzeum mieści się w Hertford House (w ogrodach Manchester Square). Kolekcja (ok. 5500 obiektów) obejmuje wspaniały zbiór obrazów i mebli z XVIII w. oraz imponującą kolekcję militariów. Szczególnie bogato reprezentowane jest malarstwo holenderskie i flamandzkie XVII w. oraz portret angielski XVIII w. Wybrani malarze i obrazy François Boucher – 20 Giovanni Antonio Canal – 19 Aelbert Cuyp – 6 Antoon van Dyck – 4 Jean-Honoré Fragonard – 8 Jean-Baptiste Greuze – 19 Francesco Guardi – 9 Meindert Hobbema – 5 Gabriël Metsu – 5 Bartolomé Esteban Murillo – 8 Rembrandt – 6 Joshua Reynolds – 12 Peter Paul Rubens – 9 Jan Steen – 5 Horace Vernet – 24 Jean Antoine Watteau – 9 Jan Weenix – 13 Philips Wouwerman – 6 Bibliografia Sztuka świata, t. 13, Leksykon L-Z, Warszawa: Arkady, 2000. ISBN 83-213-4135-7
Coleção Wallace

A Coleção Wallace (em inglês: Wallace Collection) é um museu de arte nacional localizado em Londres. Foi fundado com base na coleção particular de Sir Richard Wallace, que foi legada por sua viúva em 1897. O museu foi aberto ao público em 1900, nas dependências de Hertford House, em Manchester Square. Na coleção, estão pinturas que datam de antes de 1800, entre elas O Cavaleiro Risonho, do pintor barroco neerlandês Frans Hals; finas porcelanas de Sèvres e de Meißen; armaduras; mobílias francesas do século XVIII e diversos objetos de arte. Um dos itens mais velhos data antes do século XIV. A coleção contém ainda várias obras de Rembrandt, incluindo um auto-retrato. Há também um retrato de Robert Dudley, 1.º Conde de Leicester, no mesmo quarto onde está o quadro de Maria, Rainha dos Escoceses. Ironicamente, a prima de Maria, Elizabeth I da Inglaterra, tinha planejado um casamento entre eles, em 1563. Há poucos anos foi colocado no quintal de Hertford House um teto de vidro, para originar um restaurante. A admissão é livre. Hertford House A Colecção Wallace está instalada num belo palácio setecentista de Londres. Hertford House foi construida entre 1776 e 1788, como Manchester House, para o 4º Duque de Manchester. Em 1797 passou das mãos do Duque de Manchester para as do 2º Marquês de Hertford. Em 1870 foi herdado por Richard Wallace, filho ilegítimo do 4º Marquês de Hertford. No final do século XIX, o palácio foi adaptado a museu para permitir a exposição da valiosa colecção do seu último morador. Ao longo da sua história, Hertford House serviu por duas vezes funções diplomáticas, primeiro entre 1791 e 1795, como Embaixada da Espanha, e depois entre 1836 e 1851, como Embaixada da França. Galeria Ligações externas «Website Oficial de Wallace Collection» (em inglês) «A Visitor's Experience: The Wallace Collection». (em inglês)
Wallace Collection

Wallace Collection är ett konstmuseum i London, tillkommet genom donation av änkan efter sir Richard Wallace. Museet öppnade år 1900 och har gratis inträde. Samlingen, som är utvald med allra största noggrannhet och som redan under hennes svärfar Hertfords livstid ansågs vara den yppersta privata konstsamlingen i England, omfattar såväl äldre som nyare målningar. Bland där representerade konstnärer märks Velázquez, Murillo, Bronzino, Rubens, Rembrandt, van Dyck och många av de holländske kabinettsmålarna, engelsmännen Reynolds, Romney, Gainsborough, Morland, Bonington och fransmännen Clouet, Claude Lorrain, Boucher, Watteau och dennes efterföljare, vidare Fragonard, Greuze, Corot, Descamps, Delacroix, Meissonier, alla mästarna företrädda av verk, som är att räkna bland deras bästa. Ett tiotal miniatyrporträtt av den svensk-franske konstnären Peter Adolf Hall ingår också i samlingen, bland annat hans kända porträtt av äldsta dottern Adélaïde Victoire Hall (1785). Källor Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från Nordisk familjebok, Wallace, sir Richard, 1904–1926. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Wallace Collection. https://www.wallacecollection.org
Severolondýnská ústřední mešita

Severolondýnská ústřední mešita (anglicky The Finsbury Park Mosque, alternativně North London Central Mosque) je mešita, nacházející se v londýnském městském obvodu Islington. Patří k největším v Londýně i Velké Británii. V její blízkosti leží stanice metra Finsbury Park a fotbalový stadion Emirates Stadium. V oblasti žije početná muslimská komunita pocházející především ze severní Afriky. Historie Zřízena byla v roce 1990. Hlavní budova pak byla slavnostně otevřena za přítomnosti prince Charlese o čtyři roky později. Mešita může pojmout až 1 800 věřících. Islámský radikalismus v mešitě Vedení mešity bylo v 90. letech 20. století ideologicky, názorově rozštěpeno, což mělo za následek převzetí islámskými radikálními kazateli, mezi nimiž byli uprchlíci z občanské války v Alžírsku. Od roku 1997 v této mešitě aktivně působil také radikální imám Abu Hamza al-Masri, původem z Egypta, který přišel o oko a obě ruce ve válce proti sovětské armádě v Afghánistánu. Imám vyzýval mladé věřící, aby se připojili k ozbrojenému boji kdekoliv na světě, podpořil i teroristické útoky 11. září 2001 a jejich aktéry oslavoval jako „devatenáct statečných“. Za jeho působení se stala mešita synonymem islámského radikalismu a extremismu ve Velké Británii, vyhýbalo se jí i mnoho tamních muslimů. Imám Abú Hamza byl však od roku 2004 pro podporu terorismu ve vězení (v USA nastoupil doživotní trest). Po teroristickém útoku v londýnském metru a autobuse 7. července 2005 došlo rovněž ke zpřísnění přístupu úřadů, v mešitě bylo dosazeno nové vedení s imámem Mohammadem Mahmúdem, který změnil dosavadní přístup, šíří toleranci a mezináboženské porozumění. Došlo k nárůstu návštěvnosti zdejších modliteb. Získala i několik ocenění za úsilí odradit mladé muslimy od extremismu. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Severolondýnská ústřední mešita na Wikimedia Commons Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku North London Central Mosque na německé Wikipedii. Související články Islám ve Spojeném království Útok dodávkou v Londýně (červen 2017)