NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Royal Pavilion

A Royal Pavilion vagy Brighton Pavilion a brit uralkodói család rezidenciája Brightonban, az Egyesült Királyságban. A 19. század elején épült egy tengerparti pihenőhelynek IV. György király számára. Az épület a 19. században Indiára jellemző stílusban épült. Története IV. György (akkor még Régens Herceg) először 1783-ban látogatott el Brightonba. Orvosa szerint a tengervíz jót tett György betegségének. 1786-ban kibérelt egy régi farmházat Brighton Old Steine részén, ez volt a mai épület elődje. A londoni királyi udvartól távol lévén a Brighton Pavilion egy nyugodt hely volt, ahol a herceg kipihenhette magát és kettesben lehetett Maria Anne Fitzherberttel. A herceg szerette volna őt feleségül venni, azonban ezt csak titokban tehette, mivel vallása nem engedte. Az épület bővítésére Henry Holland építészt kérték fel. György földeket vásárolt az épület körül, ahol 1803-ban William Porden tervei alapján lovasiskola és istállók épültek. Az épület neve ekkor Marine Pavilion volt. 1815 és 1823 között John Nash építész álmodta újjá a palotát, a ma látható épület az ő munkáját dicséri. Kibővítette a farmházat és megépíttette a kupolákat és minareteket, melyek ma az épület jellegzetes részei. Az épületet vasszerkezettel erősítette meg, melyet egyedülálló módon a meglévő faszerkezet köré épített. Nash terveinek másik része azonban nem volt ennyire sikeres. 10 év elteltével a tető beázott, egy kupola pedig ráomlott az épületre. A több évnyi elhanyagolás után a Pavilion restaurálását 1982-ben kezdték meg, és még ma is dolgoznak. Az indiai stílusban épült Royal Pavilion meglehetősen furcsa látványt nyújt Brighton közepén. A belső dizájn Frederick Crace és Robert Jones munkája, akik főként kínai és indiai motívumokkal dolgoztak. Az épület remek példája az egzotikumnak, mely a herceg ízlését tükrözte. Galéria Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Royal Pavilion című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. További információk (angolul) A Royal Pavilion hivatalos weboldala
Royal Pavilion

Het Royal Pavilion ("koninklijk paviljoen") is een klein paleis in de Engelse kuststad Brighton. Het gebouw maakt een exotische en sprookjesachtige indruk, met Arabische, Chinese, hindoeïstische en gotische invloeden. Geschiedenis Het Royal Pavilion werd gebouwd in opdracht van prins George van Wales, toenmalig regent voor zijn vader George III. Hij gebruikte het niet alleen om tot rust te komen, zoals zijn dokter hem had voorgeschreven, maar ook voor geheime afspraakjes met zijn maîtresse Maria Fitzherbert. Oorspronkelijk was het gebouw een classicistisch landhuis. Eind 18e eeuw kwam het in het bezit van de prins die het vervolgens liet uitbreiden in palladiostijl. In 1815 nam architect John Nash de bouw over. Hij besloot dat de voorgevel classicistisch zou blijven maar de rest van het gebouw werd een mengelmoes van minaretten, koepels en pagodes. Het geheel werd voor een groot deel in gietijzer uitgevoerd. Later was koningin Victoria veel minder enthousiast over de wat bizarre charme van het paleis. Na een aantal verblijfsperioden besloot ze het paleis te verkopen. Een van de redenen was het gebrek aan privacy. Dit werd vooral een probleem toen Brighton bereikbaar werd per trein en veel Londenaren de stad in de weekenden gingen bezoeken. In 1850 kocht de stad Brighton het paleis voor £53.000 pond. Wel werd een groot deel van het interieur overgebracht naar Buckingham Palace en Windsor Castle. Tijdens de Eerste Wereldoorlog werd het complex gebruikt als ziekenhuis voor soldaten uit de koloniën.
Royal Pavilion

Royal Pavilion (znany także jako Brighton Pavilion) – była rezydencja królewska w Brighton, obecnie przekształcona w muzeum. Budynek ma formę pałacu zaprojektowanego w tzw. stylu indosaraceńskim, stanowiącym próbę połączenia neogotyku z architekturą charakterystyczną dla państwa Wielkich Mogołów. Styl ten był dość szeroko stosowany przez brytyjskich architektów pracujących w XIX-wiecznych Indiach, natomiast w Europie jest spotykany niezmiernie rzadko. Royal Pavilion uważany jest za jego najważniejszy przykład na Starym Kontynencie. Pierwsza wersja pałacu została zbudowana na terenie dawnej farmy w dwóch etapach na przełomie XVIII i XIX wieku. Zleceniodawcą był książę regent, późniejszy król Jerzy IV. Książę cierpiał na dnę moczanową i lekarz zalecił mu, aby często przebywał nad morzem - mikroklimat wybrzeża miał dobrze służyć jego zdrowiu. Stąd wzięła się decyzja o budowy rezydencji w Brighton. Innym powodem miała być chęć dyskretnego - z dala od Londynu - spotykania się z jego ukochaną, Marią Anne Fitzherbert (książę nawet poślubił ją, lecz związek ten był nieważny z mocy brytyjskiego prawa, gdyż była ona katoliczką). Obecny wygląd nadał pałacowi architekt John Nash w czasie przebudowy trwającej w latach 1815–1822. Przywołująca jednoznaczne skojarzenia z Indiami bryła budynku wyraźnie wyróżnia się na tle architektury centrum Brighton. Wnętrza urządzono mieszając elementy indyjskie, chińskie i pochodzące ze świata islamu. W 1845 rząd postanowił o sprzedaży pałacu. Po długich pertraktacjach, w 1849 nabywcą zostały władze miejskie Brighton. W czasie I wojny światowej mieścił się tam szpital dla rannych żołnierzy z Indii i Karaibów. Nieopodal Brighton urządzono miejsce rytualnej kremacji i pochówku dla zmarłych w szpitalu hinduistów i sikhów. Obecnie budynek stanowi muzeum, istnieje także możliwość wynajmowania go na konferencje i przyjęcia. Linki zewnętrzne Strona oficjalna muzeum działającego w Royal Pavilion
Royal Pavilion

O Royal Pavilion ("Pavilhão Real") é uma antiga residência real localizada em Brighton, Inglaterra. Foi construída em estilo indo-sarraceno (estilo predominante na Índia no século XIX) como refúgo à beira-mar para o então Príncipe Regente, futuro Jorge IV do Reino Unido, sendo muitas vezes referida como Brighton Pavilion. História O Príncipe Regente, que mais tarde se tornaria o rei Jorge IV, visitou Brighton pela primeira vez no ano de 1783, pois o seu médico recomendava a água do mar para o tratamento de sua gota. Em 1786 areendou uma casa de lavoura na zona de Old Steine, Brighton. Estando longe da Corte Real, em Londres, o Pavilion também era um local discreto para o Principe gozar a ligação com o sua companheira de longo tempo, Mrs. Maria Anne Fitzherbert. O Principe desejara desposá-la, e poderá tê-lo feito secretamente; de qualquer forma isso era ilegal devido à sua Religião Católica. Henry Holland foi rapidamente encarregado de ampliar o edificio. O Príncipe também comprou terrenos em volta da propriedade, nos quais foram construídos, em 1803, uma grande escola de equitação e estábulos em estilo indiano, desenhados por William Porden. Entre 1815 e 1822, John Nash redesenhou o palácio, sendo o resultado dos seus trabalhos o que se pode ver na actualidade. O palácio destaca-se particularmente na região de Brighton, tendo uma aparência muito indiana no seu exterior. De qualquer forma, o fantástico desenho interior, primeiramente da forma de Frederick Crace e Robert Jones, é pesadamente influenciado pelas modas chinesa e indiana (com elementos arquitectónicos mogóis e islâmicos). Foi um primeiro exemplo de exotismo, que era uma alternativa ao gosto mais clássico do estilo regência. Compra pela cidade de Brighton Depois da morte do Jorge em 1830, o seu sucessor Guilherme IV também permaneceu no Pavilion durante as suas visitas a Brighton. de qualquer forma, depois da última visita da Rainha Vitória a Brighton, em 1845, o governo planeou vender o palácio e os terrenos. O Brighton Commissioners e o Brighton Vestry peticionaram com sucesso o governo a vender o Pavilion à cidade por 53 000 libras, em 1849. Uso actual Durante a Primeira Guerra Mundial, o Pavilion foi usado como hospital para os feridos da Índia e das Índias Ocidentais. O Royal Pavilion encontra-se actualmente aberto ao público e também está disponível para fins educacionais, banquetes e casamentos. As taxas de admissão são reduzidas para os residentes locais durante o inverno. Durante o inverno, o Royal Pavilion se torna ainda um ponto turístico com a adição do rinque de patinação no gelo. Os visitantes podem desfrutar de uma experiência única ao patinar defronte aos arcos do pavilhão, cercados pela arquitetura deslumbrante e pela atmosfera festiva proporcionada pelas luzes e música ambiente. É uma atividade popular para famílias, casais e amigos, provenientes da cidade de Brighton & Hove e arredores. Ligações externas Website oficial do Royal Pavilion https://web.archive.org/web/20060419072404/http://www.brighton-dome.org.uk/venues/
Королевский павильон

«Королевский павильон» (англ. Royal Pavilion) в Брайтоне (Великобритания) — бывшая приморская резиденция королей Великобритании, памятник архитектуры «индо-сарацинского стиля», или стиля «пикчуреск». История Принц Уэльский, будущий король Георг IV, впервые посетил брайтонский курорт в 1783 году, а с 1786 года обосновался там в арендованном доме — как по совету врача, так и ради частных встреч со своей возлюбленной, Мэри-Энн Фитцгерберт. В конце XVIII — XIX века на земле, выкупленной Георгом, архитекторы Генри Холланд и Уильям Порден выстроили первый Павильон. В 1815—1822 годах архитектор Джон Нэш полностью перестроил Павильон в «индо-сарацинском стиле». Внутреннее убранство было выполнено смешанным из индийских, мавританских и китайских мотивов (шинуазри), типичных для колониального стиля периода регентства принца Георга. В этой экзотической постройке эклектика и следование модному тогда сарацинскому, или мавританскому, стилю, соединялись с конструктивными новациями технического века. Огромный луковичный купол с необычными по форме окнами сделан на чугунном каркасе с облицовкой медными листами. Декор интерьеров, в основном по рисункам английского художника, декоратора интерьеров Фредерика Крейса, был также создан из кованного и литого металла, с окраской маслом «под старину». Такое причудливое соединение в духе историзма художественного мышления получило в Англии наименование стиля «пикчуреск» (англ. picturesque — живописный). После смерти короля Георга IV в 1830 году Павильоном пользовался король Вильгельм IV. Его наследница, королева Виктория, посетила Брайтон лишь один раз, в 1845 году, и пожелала избавиться от ненужного дворца. В 1849 году Павильон приобретён городом Брайтоном. Во время Второй мировой войны здесь размещался военный госпиталь; после реставрации 1980-х годов в Павильоне работает музей, а по особым случаям его залы сдаются в аренду под свадьбы и прочие торжества. Галерея Примечания В культуре В фильме «Ричард III» 1995 года Павильон изображён стоящим на берегу моря; в действительности, Павильон и набережную разделяют три городских квартала. См. также Осборн-хаус — летняя резиденция английских монархов с 1840-х годов. Ссылки Сайт музея (англ.)
Royal Pavilion

Royal Pavilion (även: Brighton Pavilion) är en tidigare kunglig bostad i Brighton i Storbritannien. Den uppfördes under tidigt 1800-tal. Det var Prince George av Wales, sedermera Georg IV av Storbritannien, som lät uppföra Royal Pavilion och bidrog till den popularitet och befolkningsökning Brighton genomgick från att ha varit en liten fiskestad på några tusen invånare till 50 000 invånare på 1800-talet. Bostaden är känd för sin orientaliskinspirerade inredning som bland annat inkluderar bambutrappa i både riktig bambu och bambuimitation. Prince George var inte alltid uppskattad av den engelska befolkningen så en tunnel byggdes från huvudbyggnaden till stallet, en tunnel som än idag är intakt men inte öppen för allmänheten. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Royal Pavilion. Skånskaslott.se/slottsblogg Royal Pavillions officiella webbplats
Королівський павільйон

«Королі́вський павільйо́н» (англ. Royal Pavillion) — палац, колишня приморська резиденція британських королів у курортному місті Брайтон на півдні Англії (Велика Британія), що в теперішній час використовується як музей; пам'ятка архітектури 1810-х років будівництва в східному («індо-сарацинському») стилі. Принц-регент, майбутній король Георг IV, уперше відвідав брайтонський курорт у 1783 році, а від 1786 року зупинявся там у орендованому будинку — як для поліпшення здоров'я за порадами лікарів, так і з особистими цілями — для зустрічей з коханкою Мері-Енн Фітцгерберт. Вже на самому кінці XVIII — на початку XIX ст.ст. на землях, викуплених королем, архітектори Генрі Холланд і Вільям Порден побудували перший Павільйон. У 1815—22 британський архітектор Джон Неш цілком перебудував цей перший Павільйон, надавши йому обрисів розкішного східного палацу. Інтер'єр було обставлено з використанням індо-мавританських мотивів, типових у декорі колоніального стилю доби Регентства. Однак зберігаються відомості, що якість виконання королівського замовлення навряд чи відповідала високому статусу замовника — вже за 10 років Павільйон пережив перший капітальний ремонт. Після смерті Георга IV у 1830 році Павільйон використовував король Вільгельм IV. Його наступниця, королева Вікторія, відвідала Брайтон лише одного разу, а в 1845 році взагалі наказала позбавитись «непотрібного» палацу. Відтак, у 1849 році Королівський Павільйон було викуплено містом Брайтоном. Під час Другої світової війни в палаці розміщувався військовий шпиталь. У 1980-х роках Королівський павільйон знову пережив реставраційні роботи. І в теперішній час у Павільйоні діє музей, а з особливих подій, як то весілля знаменитостей або інші урочистості, зали палацу здаються в оренду. Примітки Посилання Офіційний сайт музею (англ.)
John Hansard Gallery

The John Hansard Gallery is a contemporary visual art gallery and part of the University of Southampton. History The John Hansard Building was originally located in building 50 in the University of Southampton building coding scheme. It is named after benefactor John Hansard, a member of the family which originated the daily reports of proceedings in the Houses of Parliament. It was built in 1959 and was originally designed to house a tidal model of the Solent. The architect was Ronald Sims. The building was converted to gallery use in 1979–1980. Relocation In 2018, the gallery moved to a new location in the centre of Southampton, opposite Guildhall Square, as part of a new arts complex. The new gallery opened on 12 May. The new building was designed by CZWG, while the interior was designed by Glenn Howells. Exhibitions Previous exhibitions have included Panacea, an artist's collaboration between Michael Pinsky and Walker & Bromwich; There Where You Are Not by Alec Finlay, Jeremy Millar, and Guy Moreton; Familiars by Hamad Butt; Lines in the Sand by Joan Jonas; 20 Million Mexicans Can't be Wrong with Francis Alÿs and Santiago Sierra; and Voices in the Gallery by Sarah Hayden, Christopher Robert Jones, and Liza Sylvestre. From 11 February to 31 March 2012, the gallery hosted an art exhibition of new cutting-edge 3d technology by designer David Cotterrell. Cotterrell is an installation artist and launched this new exhibition entitled Monsters of the Id. using a new 3d technique of creating art work. This interprets his experiences through image manipulation, staging, CGI, 3D scanning, 3D printing and new projection techniques. The opening exhibition in the new building consisted of works by Gerhard Richter, followed by Time after Time, curated by Stephen Foster, gallery director, with works by artists shown in Foster's previous exhibitions including John Latham, Caroline Bergvall, Charlotte Posenenske and Hamad Butt. Exhibitions from 1979 - 2016 were made available online at A project aggregating and dispersing artwork collections and artwork titles from John Hansard Gallery UK References External links John Hansard Gallery - official site John Hansard Gallery - open data service webpage Open data John Hansard Gallery - RDF Description from the University of Southampton
Londonski Tower

Londonski toranj, poznat i pod svojim engleskim imenom Tower of London, srednjovjekovna je tvrđava koja čini jednu od središnjih gradskih točaka i nalazi se na istočnom rubu povijesnog središta Londona uz samu sjevernu obalu rijeke Temze. Pod tim imenom se često misli na središnju četverokutnu građevinu (White Tower). Središnji dio Londonskog tornja, Bijelu tvrđavu (White Tower) izgradio je engleski kralj Vilim Osvajač 1078. godine, primarno sa zadaćom obrambene utvrde koja je trebala štititi normanske osvajače Engleske od vanjskih osvajača ali i od stanovništva Londona. Izgrađena je od kamena uvezenog iz Francuske na temelju nacrta i pod nadzorom Francuza Gundulfa, biskupa Rochestera. U 12. stoljeću engleski kralj Rikard I. Lavljeg Srca dao je tvrđavu opasati obrambenim zidom i jarkom, a jarak je potpuno završio i učinio svrsishodnim kralj Henrik III. koji je ujedno tvrđavu, izgradnjom pratećih zgrada, učinio tada najvećom kraljevskom palačom i rezidencijom. Gradnju cjelokupnog kompleksa završio je engleski kralj Edvard I. u 13. stoljeću. No, Londonski toranj je mnogo poznatiji po svojoj funkciji zatvora, mučilišta i gubilišta za visokopozicionirane kraljevske zatvorenike i protivnike od kojih su većina bile značajne osobe engleske povijesti, kao na primjer: engleski kralj Henrik VI. i njegova supruga Margareta, brat kralja Eduarda IV. George, kralj Eduard V. i njegov brat Rikard, druga supruga kralja Henrika VIII. Ana Boleyn i njena sestra Jane, peta supruga Henrika VIII. Katarina Howard, kraljica Jane Grey i mnogi drugi. Londonski toranj je do sredine 20. stoljeća služio u vojne svrhe i kao zatvor za pojedine važne zatvorenike. Zanimljivost je da je jedan od posljednjih zatvorenika Londonskog tornja bio i nacistički dužnosnik Rudolf Hess koji je u svibnju 1941. ovdje bio zatvoren četiri dana. Danas se u Tornju čuva kruna kraljice Elizabete II. te kraljevski dragulji. Toranj osigurava elitna grupa čuvara (osnovanih 1485.) tzv. Yeomen Wardera ili Beefeatera (koji su svoj drugi i popularniji naziv dobili po tome što su tijekom prošlosti, u doba kada je to bila rijetkost, bili hranjeni kvalitetnim (goveđim) mesom). Danas ti čuvari, osim poslova čuvanja samog zdanja obavljaju i poslove turističkih vodiča. U rujnu 2007., prvi puta u povijesti te službe, kao čuvarica bila je zaposlena i jedna žena. Još se jedan kuriozitet veže uz Toranj, a to su gavrani koji su se smjestili u tvrđavi i tu su već stoljećima. Trenutno ih je osam i svaki od njih ima svoje ime. U samom narodu izraz "biti poslan u Toranj" značilo je biti uhićen i zatvoren. Popis slavnih zatočenika Vanjske poveznice Službena stranica Arhivirana inačica izvorne stranice od 28. veljače 2011. (Wayback Machine)
Tower of London

Tower of London (czasem The Tower lub Londyńska Tower, oficjalna nazwa His Majesty’s Royal Palace and Fortress the Tower of London, czyli Pałac i Twierdza Jego Królewskiej Mości) – budowla obronna i pałacowa monarchów Anglii, chociaż ostatni z władców Anglii, który z niej korzystał, to Jakub I (1566–1625). Wzniesiona została w 1078 roku dla Wilhelma Zdobywcy. Charakterystyka Tower of London było więzieniem, z którego podobno nie było ucieczki, ponieważ wejście było zaraz nad wodą – podpływano łódkami i tam prowadzono więźniów do celi. Więziono tu m.in. króla Anglii Henryka IV, królową Annę Boleyn, Thomasa More’a, Thomasa Cromwella, królową Jane Grey, Katarzynę Grey (która urodziła tam 2 synów), żeglarza Waltera Raleigha, a w 1941 roku Rudolfa Hessa. W swej historii budynek był fortecą, więzieniem, pałacem, a nawet służył jako zoo. Budowla (łącznie z Bramą Zdrajców) pilnowana jest przez charakterystycznie ubranych strażników, nazywanych Yeomen Warders, a popularnie beefeaterami (ang. beefeater – zjadacz wołowiny). W twierdzy są dziś przechowywane liczne zbroje, broń, klejnoty i insygnia koronacyjne (królewski pierścień i jabłko oraz berło z krzyżem i największym na świecie brylantem Cullinanem I, a także koronę brytyjską zdobioną drugim co do wielkości na świecie brylantem Cullinanem II). Twierdza Tower jest do dziś zamieszkana. Jej społeczność tworzą strażnicy Yeomen Warders wraz z rodzinami, naczelnik twierdzy (ang. Resident Governor), urzędnicy oraz kapelan i lekarz. Symbolem Tower of London są kruki. Popularna legenda głosi, że dopóki na wieżach Tower będą żyły kruki, tak długo trwać będzie imperium brytyjskie. Legenda ta powstała w epoce wiktoriańskiej, nie wcześniej niż z końcem XIX w. Wiadomo jednak, że kruki mieszkają w wieżach zamku co najmniej od czasów panowania Karola II w XVII w. Zadaniem jednego ze strażników Tower (ang. Ravenmaster) jest opieka nad krukami i ich dożywianie. Inna wersja legendy mówi, że gdy wszystkie sześć kruków opuści kiedyś twierdzę, Londyn zginie. Aby tak się nie stało, podcięto im skrzydła i są pilnie strzeżone. Tower of London to popularna atrakcja turystyczna Londynu, położona nad północnym brzegiem Tamizy, otoczona kilkoma rzędami murów i dawnym korytem fosy, w którym obecnie rośnie trawa. Wysokość budowli sięga 30 metrów, a grubość murów wynosi 3,6 metra. Centralną część warowni stanowi White Tower, czyli Biała Wieża wzniesiona w XII wieku. Ważny jest też skarbiec Jewel House, w którym przechowywane są klejnoty i kosztowności królewskie. Galeria Zobacz też Zammitello Palace Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona Tower of London (ang.) Tower of London. Krwawa twierdza
Лондонска Кула

Лондонска Кула (енгл. Tower of London) или Бела Кула (енгл. White Tower) или колоквијално Тауер је средњовековна тврђава која чини једну од средишњих градских тачака и налази се на источном рубу историјског средишта Лондона уз саму северну обалу реке Темзе. Под тим именом се често идентификује средишња четвороугаона грађевина у средишту (Бела Кула), но она представља и комплекс грађевина опасаних одбрамбеним зидом и јарком. Лондонски Тауер се од 1988. налази на списку светске баштине Унеско. Средишњи дио Лондонског Тауера, Белу Кулу изградио је енглески краљ Виљем Освајач 1078. године, примарно са задатком одбрамбене тврђаве која је требало да штити норманске освајаче Енглеске од спољних освајача али и од становништва Лондона. Изграђена је од камена увезеног из Француске на темељу нацрта и под надзором Француза Гундулфа, бискупа од Рочестера. У 12. веку енглески краљ Ричард I Лавље Срце наредио је да се тврђава опаше одбрамбеним зидом и јарком, а јарак је потпуно завршио и учинио сврсисходним краљ Хенри III који је уједно тврђаву, изградњом пратећих зграда, учинио тада највећом краљевском палатом и резиденцијом. Градњу целокупног комплекса завршио је енглески краљ Едвард I у 13. веку. Но, Лондонски Тауер је много познатији по својој функцији затвора, мучилишта и губилишта за високопозициониране краљевске затворенике и противнике од којих су већина биле значајне особе енглеске историје, као на пример: енглески краљ Хенри VI и његова супруга Маргарета Анжујска, брат краља Едварда IV Џорџ, краљ Едвард V и његов брат Ричард, друга супруга краља Хенрија VIII Ана Болен и њена снаха Џејн, пета супруга Хенрија VIII Катарина Хауард, краљица Џејн Греј и многи други. Лондонски Тауер је до средине 20. века служио у војне сврхе и као затвор за поједине важне затворенике. Занимљивост је да је један од последњих затвореника Лондонског Тауера био и нацистички функционер Рудолф Хес који је у мају 1941. провео четири дана затворен у кули. Данас се у Лондонском Тауеру чува круна краља Чарлса III и краљевски драгуљи. Лондонски Тауер обезбеђује елитна група чувара (основаних 1485) тзв. Yeomen Warders или Beefeaters (који су свој други и популарнији назив добили по томе што су током прошлости, у доба када је то била реткост, били храњени квалитетним месом). Данас ти чувари, осим послова чувања самог здања обављају и послове туристичких водича. Још један куриозитет се везује уз Лондонски Тауер, а то су гаврани који су се сместили у тврђави и ту су већ вековима. Тренутно их је осам и сваки од њих има своје име. У самом народу значење реченице „бити послан у Тауер“ значило је бити ухапшен и затворен. Референце Спољашње везе