Radcliffe Camera

Radcliffe Camera (i folkmun känd som "Rad Cam" eller "The Camera"; från latinets camera, som betyder 'rum') är en rund byggnad på Radcliffe Square vid Oxfords universitet i Oxford, England, ritad av arkitekten James Gibbs i barockstil. Radcliffe Camera uppfördes 1737–1749 för att hysa Radcliffe Science Library, vilket flyttades till Oxford University Museum 1861. Byggnaden uppkallades efter läkaren John Radcliffe, som testamenterat sin egendom och 40 000 pund vid sin död 1714 till Radcliffestiftelsen som finansierade uppförandet av biblioteksbyggnaden. Den ligger söder om Old Bodleian, norr om Church of St Mary the Virgin, och mellan Brasenose College i väster och All Souls College i öster. Radcliffe Cameras cirkularitet, dess läge i hjärtat av Oxford och dess separation från andra byggnader gör den till universitetets centrum och därför ingår den nästan alltid i visuella representationer av universitetet. Den monumentala rotundaeffekten uppnås genom en plan med två koncentriska cylindrar och en rusticerad sockel. Den inre cylindern har en kupol. Det var ursprungligen en öppen vestibul, men öppningarna har nu glasats eller fyllts igen för att ge ytterligare en läsesal. Fram till 1810 rymde biblioteket böcker inom ett brett spektrum av ämnen, men under George Williams uppdaterades det från ett tillstånd av försummelse och fokuserade till naturvetenskaperna, även om Radcliffe Library år 1850 fortfarande låg efter Bodleian. Vid denna tidpunkt ordnade bibliotekarien Henry Wentworth Acland så att Radcliffe Library-byggnaden slogs samman med universitetet och att bibliotekets samling flyttades, slutligen till det nybyggda Radcliffe Science Library, en pliktdepådel av Bodleian Libraries; byggnaden blev känd som Radcliffe Camera och användes som läsesal Bodleian Library, som den är ansluten till via en tunnel och ett underjordiskt bokmagasin. Historia Bakgrund John Radcliffe (ca 1650–1714) studerade vid University College från tretton års ålder och blev fellow vid Lincoln College vid arton års ålder. I en framgångsrik medicinsk karriär inkluderade hans patienter William III och drottning Anne. Han byggde upp en stor förmögenhet och dog barnlös. Han är begravd i St Mary's Church, Oxford. Det var känt att han avsåg att bygga ett bibliotek i Oxford minst två år före sin död 1714. Man trodde att den nya byggnaden skulle vara en tillbyggnad västerut från Selden End av Bodleian Library. Francis Atterbury, dekan vid Christ Church, beskriver i december 1712 planer på ett 90 fots rum på platsen för grannkollegiet Exeter College, och att nedre våningen skulle bli bibliotek för Exeter College och övervåningen Radcliffes bibliotek. Radcliffe ägnade 100 pund om året åt att inreda sin planerade biblioteksbyggnad med böcker. Ritningarna togs fram av Nicholas Hawksmoor och finns nu på Ashmolean Museum. År 1714 hade dock Radcliffe bosatt sig på en annan plats för sitt nya bibliotek, söder om det befintliga Bodleian. William Pittis, Radcliffes första biograf, tillskriver förändringen till överdrivna krav från rektorn och fellows vid Exeter College. Planer Radcliffe avled den 1 november 1714.] Hans testamente, som bekräftades den 8 december, föreskrev byggandet av ett nytt bibliotek på den nya platsen och löd: Och att mina testamentsexekutorer ska betala fyrtio tusen pund under en tioårsperiod, genom årliga betalningar på fyra tusen pund, den första betalningen som påbörjas och göras efter mina två systrars bortgång för byggandet av ett bibliotek i Oxford och köpet av husen mellan St Maries och skolorna i Catstreet där jag avser att biblioteket ska byggas, och när nämnda bibliotek är byggt ger jag hundrafemtio pund per år för alltid till dess biblioteksansvarige för tillfället och hundra pund per år och år för alltid för att köpa böcker till samma bibliotek. Testamentet gav också 100 pund per år för att underhålla det nya biblioteket, men först efter att 30 år hade gått sedan hans död. Biblioteksansvarig skulle väljas av flera inflytelserika personer: ärkebiskopen av Canterbury, Lord Chancellor, kanslern för University of Oxford, biskopen av London och biskopen av Winchester, inrikesministern och utrikesministern, Lord Chief Justice of the King's Bench och Lord Chief Justice of the Common Pleas och Master of the Rolls. Den första betalningen skulle göras efter att Radcliffes två systrar Hannah Redshaw och Millicent Radcliffe var döda. Den senare levde till 1736, även om det verkar som att mycket förberedande arbete gjordes mellan Redshaws död 1716 och Millicent Radcliffe 1736 för att förvärva platsen för biblioteket. Ett antal hyreshus mot Catte Street, byggda ända fram till skolorna, några trädgårdar, Brasenose College uthus och Black Hall upptog den plats som krävdes för biblioteket. Flera college blev involverade i utvecklingen av platsen. Ett extra problem var att Brasenose krävde lika mycket mark vid High Street i utbyte mot marken de ombads avstå från. Som en följd var förvaltarna tvungna att förhandla med husens ägare och hyresgäster. Radcliffe Camera Act 1720, var en lag från Storbritanniens parlament som gjorde det möjligt för alla företag inom universitetet att sälja mark för att bygga ett bibliotek. Förhandlingarna om Catte Street tog över tjugo år, med de sista betalningarna till Oriel College, Magdalen College och universitetshögskolorna 1737. Radcliffe hade satt fyra män i ansvar för sitt gods: William Bromley, tidigare talman i underhuset; Sir George Beaumont, Lord av amiralitetet; Antony Keck, bankir; och Thomas Sclater Bacon, en advokat. Det verkar ha varit vissa svårigheter att få den nödvändiga majoriteten att gå med på att arbeta före 1736, då de fyra delades mellan Bromley och Beaumont och Bacon och Keck var emot dem. Därför gjorde Bromley planer på att arbetet skulle påbörjas inte långt efter 1720, men de genomfördes aldrig. Den tidiga starten skulle finansieras av det höga aktiepriset på investeringarna i South Sea Company, som visade sig vara alltför optimistiskt. Det var därför år 1720 som valet av arkitekt först övervägdes – Christopher Wren, John Vanbrugh, Thomas Archer, James Thornhill, John James, Nicholas Hawksmoor och James Gibbs kom alla på tal. När förvaltarna började överväga byggprojektet hade dock deras möjligheter minskat: Wren hade avlidit 1723, Vanbrugh 1724 och Thornhill 1734. År 1734 bjöds Hawksmoor och Gibbs in att lämna in ritningar. En modell, som tros följa Hawksmoors specifikationer, tillverkades 1734 och presenterades för universitetet. Modellen togs emot väl och det verkar ha varit först i och med Hawksmoors död 1736 som ledde till att styrelsen utsåg Gibbs till arkitekt för projektet. Gibbs fick en lön på £100 per år "för att ha lett och övervakat byggandet av Radcliffe Library samt för att rita alla planer som behövs för att slutföra det arbetet och för att korrespondera med byggarna, samt för att gå ner fyra gånger varje år för att se byggnaden". Den 4 mars 1737 gav förvaltarna Gibbs i uppdrag tillsammans med Francis Smith från Warwick och William Townesend från Oxford att 'förbereda för att bygga biblioteket'. En tidig uppsättning ritningar graverades och tryck levererades till stadens och universitetets viktigaste medlemmar, utan tvekan för att säkerställa att deras motstånd snabbt hanterades. Särskilt universitetet verkar ha påverkat styrelsens plan, även om biblioteket inte skulle ingå i den. Ett andra set gjordes ett år senare. En tredje uppsättning tryck, som representerar de slutgiltiga planerna, trycktes om av Gibbs i hans Bibliotheca Radcliviana från 1747. Byggandet Den 17 maj 1737 lades grundstenen. Fyra dagar tidigare hade förvaltarna beslutat om en inskription som skulle graveras in på en kopparplåt. Var stenen eller plåten befinner sig är okänt, även om man tror att kopparplåten prydde en del av väggen som togs bort för att skapa dörröppningen 1863. Inskriptionen löd: Quod Felix Faustumque sit Academiae Oxoniensi Die XVI. Kalendarum Junii Anno MDCCXXXVII Carolo Comite de Arran Cancellario Staphano Niblett S.T.P. Vice-Cancellario Thoma Paget et Iohanne Land A.M. Procuratoribus Plaudenti undique Togata Gente Honorabilis Admodum Dnus Dnus Carolus Noel Somerset Honorabilis Iohannes Verney Gualterus Wagstaff Bagot Baronettus Edwardus Harley et Armigeri Edwardus Smith Radclivii Munificentissimi Testamenti Curatores P.P. Jacobo Gibbs Architecto Framstegen med byggnaden och de anställda hantverkarna beskrivs både i Trust Notes Books och Building Book, som kompletterar information som Gibbs gav i sin Bibliotheca Radcliviana. Ett utdrag lyder: Mr William Townesend från Oxford och mr William Smith från Warwick anställdes som murare; Mr John Philipps som snickare och snickare; Mr George Devall ska bli rörmokare; Mr Townsend junior ska bli stenhuggare; Mr Linel från Long-acre i London, till träsnidare; Mr Artari, en italienare, som utformare av sniderier; Mr Michael Rysbrack skulle bli skulptör, för att hugga Doktorns figur i marmor; och Mr Blockley till låssmed. Francis Smith, Williams far, valdes till en av murarna, men dog 1738 och efterträddes av sin son nära byggets början. År 1739 efterträdde John Townesend också sin far efter dennes död. Arbetsförvaltare för större delen av byggnationen var Thomas Jersey, som fick 40 pund per år. Han ersattes 1745 av George Shakespeare och kort därefter av William Robinson. Bygget gick smidigt fram till februari 1741, med undantag för ett kort avbrott i senare delen av 1740 då hotet om smittkoppor stoppade arbetet. Det var i februari 1741 som det verkar ha uppstått antingen ett missförstånd eller en ändring i planen kring vad kupolen skulle byggas av. Den hade delvis färdigställts i sten, till ett värde av över 700 pund, när allt arbete omedelbart stoppades. Förvaltarna hotade att ta ärendet till Court of Chancery om Townesend och Smith drev sitt krav på £700 för att täcka stenhuggarnas räkningar. Förvaltarna fullföljde inte hotet och betalade till slut notan. En del av stenkupolen togs bort och kupolen återvanns med timmer och bly. 41 ton Derbyshire-bly användes på taket. Händelsen tog över ett år att helt lösa. Kupolen var färdigställd i mars 1743. År 1742 eller 1743, när den yttre byggnadsställningen höll på att tas bort (endast arbete på kupolen och räcket återstod), omkom två män i en olycka. Förvaltarna godkände utbetalningen av £20 som skulle fonderas för familjen till en av de döda männen och undersökte omständigheterna kring olyckan och de skadade männen. Interiörarbetet påbörjades när huvudbyggnaden var färdig. John Phillips arbetade som snickare för bibliotekets golv, fönster och bokhyllor. Joseph Artari valdes till projektets putsare och anställde Charles Stanley och Thomas Toberts att assistera. I mars 1745 ingrep förvaltarna för att säkerställa att inget arbete pågick i skenet av levande ljus när biblioteket närmade sig färdigställande. Ett porträtt av Radcliffe skickades till John Michael Rysbrack, som fick i uppdrag att skapa en sex fot hög marmorstaty av bibliotekets välgörare. Den invigdes av Townesend och Smith. Ansvar för järnarbetet för portarna till bibliotekets sju yttre bågar tilldelades Robert Bakewell från Derby. Hans ursprungliga uppskattning visade sig dock vara för låg, vilket Gibbs förklarade som ett resultat av det franska kriget. Det kostade till slut £364. Förvaltarens möte den 13 mars 1746 visar att det återstående arbetet bestod av beläggning av biblioteket både invändigt och utvändigt, trappräcket samt lås, gångjärn och bultar till bokhyllorna. Byggnadens exteriör var färdigställd 1747 och byggnaden helt färdigställd 1748. En bibliotekarie utsågs, liksom en vaktmästare. Före Radcliffes död ansågs Bodleians bibibliotekarie Thomas Hearne allmänt vara Radcliffes val som hans nya bibliotekarie. Han utsågs dock inte och posten förblev vakant. År 1737 kontaktade en annan underbibliotekarie, Francis Wise, flera inflytelserika personer (inklusive hertigen av Newcastle) för att hjälpa honom att säkra tjänsten. Men redan 1741 hade han blivit djupt trött på den konkurrens han mötte, särskilt från Richard Green, Radcliffes systersonson. Tjänsten gick dock inte till Green: Wise utsågs till posten med en majoritet på en år 1748. Den första vaktmästaren var Pudsey Mussendine, som fick en lön på £20 per år och en kåpa i Radcliffes färger med sitt vapen inskrivet. Invigningsceremonin försenades med ungefär ett år på grund av oroligheter i Oxford. Den ägde slutligen rum den 13 april 1749. Arbetet med exteriören fortsatte efter bibliotekets invigning. År 1750 byggdes en del av marken om mellan Camera och St Mary's Church med att ta bort en skiljevägg, jämna ut marken och lägga ut stenar. Detta kostade totalt £158 och 17 shilling, varav 100 pund kom från stiftelsen och resten från universitetet. Det gamla Convocation House reparerades 1759 till en kostnad av £144. År 1751 gick förvaltarna också med på att bygga tjugo obelisker för att hålla upp gaslampor, vilket universitetet gick med på att underhålla. Endast 14 uppfördes faktiskt och 1755 ersatte förvaltarna universitetet för kostnaderna för att underhålla dem fram till dess och tog på sig själva ansvaret för de £100 per år som Radcliffe lämnade för bibliotekets underhåll. Till exempel tändes de 1758–59 under 89 nätter till en kostnad av £23, 6 shilling och 1 pence. Historia som ett oberoende bibliotek Bibliotekets samling växte bara långsamt. Den första boken som placerades i biblioteket identifierades enligt en samtida berättelse som Thomas Cartes A General History of England. Den första donationen var omkring 50 000 pamfletter från en mr Bartholomew vid University College, som senare skänktes till Bodleian Library 1794. Det första större köpet var böcker till ett värde av £45 från en säljare i Newport 1751, även om de förvarades i privat ägo fram till 1755. År 1754 mottog biblioteket ett antal böcker från James Gibbs dödsbo, mestadels om arkitektur. Ett antal klassiska böcker och historieböcker genom testamentet från Richard Frewin, Camden Professor i antik historia, samt juridiska böcker av Charles Viner, grundaren av Vinerian Professorship of Common Law, lades också till bibliotekets samlingar. Tidiga inköp inkluderade även inköp av James Frasers manuskript till ett värde av £500, samt de av George Sale för £157, båda rörande Mellanöstern – det första på rekommendation av Thomas Hunt, professor i arabiska. Texterna verkar ha lidit av dålig vård efter att de förvärvats. Ytterligare tre samlingar köptes innan Wise dog 1767. Även i detta tidiga skede verkar förvaltarna ha samarbetat med Bodleian för att undvika duplicering. Biblioteket blev snabbt känt som 'det medicinska biblioteket'. Trots namnet varierade förvärven under de första sextio åren, men från 1811 begränsades antaget till vetenskapliga verk. Under första halvan av 1800-talet omfattade samlingarna mynt, marmor, kandelabrar, byster, gipsavgjutningar och statyer. Dessa samlingar har sedan flyttats till mer specifikt lämpliga platser. Ett arkivrum skapades 1753 för att förvara samlingsdokumenten rörande Radcliffes testamente och de samlade lagfarterna för marken där biblioteket hade byggts. Trots regelbundna inspektioner visade det sig 1817 att flera handlingar hade försämrats helt. Även om förvaltarna inte trodde att de särskilda förlorade dokumenten sannolikt skulle orsaka många framtida problem, flyttades de återstående manuskripten till huvudbiblioteket för att förhindra ytterligare skador. I andra avseenden präglades Wises tid endast av hans dåliga (och försämrade) hälsa och de dåliga relationer med universitetet. Universitetsmedlemmarna förväntade sig att bli antagna och rektorn gjorde klart för Wise att han ansåg att biblioteket var en del av universitetet och därmed under hans övergripande kontroll. Wise höll inte med, utan hotade vid ett tillfälle att låsa biblioteket och hänvisa alla som inte lydde till domstol. Rektorn tog detta som en oprovocerad förolämpning och övervägde att föra in i universitetets stadgar, om de inte redan fanns, sådana stadgar som skulle tvinga den åldrande Wise att ta itu med sina plikter, från vilka han nu regelbundet var frånvarande. Fem år före hans faktiska död 1767 publicerades en satirisk dödsannons i Londons tidningar som meddelade Wises "djupt beklagade" död; "[hans död] orsakad av en våldsam förkylning, orsakad av för nära närvaro vid sina respektive ämbeten". Under de sista åren var Wise så sjuk att han inte längre kunde gå till biblioteket. Vid hans död skänktes hans myntsamling till biblioteket. Han ersattes av Benjamin Kennicott som tjänstgjorde som bibliotekarie fram till sin död 1783. Hans bibliotekariekarriär innebar inköp av fler arabiska, hebreiska och persiska verk, vilket var Kennicotts ämne. Trots flera reparationsåtgärder fortsatte byggnaden att förfalla, medan Kennicott försjönk i sina akademiska studier. Kommentarer vid hans död noterade att samlingen var "så långt ifrån att vara 'en av de första samlingarna i universum', att den till och med är obehörig och ovärderlig i jämförelse, inte bara med Bodley-samlingen, utan kanske även med andra i Oxford." Kennicotts efterträdare Thomas Hornsby gjorde inget för att förbättra situationen utan ägnade mycket tid åt sin andra tjänst som Radcliffe Observer. Det finns inga uppgifter om att några böcker köptes före hans död 1810. Det fanns dock en kontroversiell donation av en serie marmorstatyer, där en förvaltare utsågs och finansierades (tillsammans med kostnaden för att säkra statyerna) av Sir Roger Newdigate. Det accepterades slutligen, men inte utan motstånd från Hornsby som ansåg att det skulle distrahera från bibliotekets akademiska syfte och blockera läsarnas ljus. Vid Newdigates död hade statyerna inte köpts och hans testamentsexekutorer ökade motståndet. Donationen omvärderades och avslogs slutligen. Under de sista åren av sin tjänstgöring ombads Hornsby att tillhandahålla en katalog, men inget sådant dokument sammanställdes före hans död. Till Hornsbys efterträdare valdes George Williams. Det var under hans tid som "en ny era grydde" för Radcliffe Library. Williams, läkare vid Radcliffe Infirmary och professor i botanik, antog en metod som hade föreslagits några år tidigare för att fylla bibliotekets hyllor inte med en allmän samling verk, utan snarare med specifikt vetenskapliga böcker. Stora summor spenderades från medel som samlats in under tidigare år: 2000 pund 1814 och omkring 500 pund årligen under de följande åren. Doktor Abraham Robertson ombads att donera en kopia av Radcliffe Observatorys arkiv varje år i utbyte mot att få låna vissa böcker. År 1814 höll biblioteket en bankett för den besökande prinsregenten. Biblioteket tog också emot ett antal marmorbyster och en samling på 1 000 marmorexemplar. Bibliotekets område inhägnades med räcken 1827 till en kostnad av £1 310, även om fastställandet av den exakta omfattningen av förvaltarens samlingar krävde noggrann undersökning och en tidigare förbisedd överföring genomfördes. Vid Williams död 1834 gav styrelsen ett aldrig tidigare skådat tackuttalande; det gav eko i en rapport i The Gentleman's Magazine som löd: "I genomförandet av dessa stora nationella såväl som akademiska syften fann förvaltarna i Dr. Williams omfattande läsning ett gott minne... exakt omdöme, omfattande syn och filosofiskt sinne, de talanger och prestationer som krävdes för att säkerställa en framgångsrik genomförande av deras design". Williams efterträddes av John Kidd, Regius Professor i medicin. Gasuppvärmning och belysning infördes i biblioteket, en tredje anställd (en assistent) anställdes med en årslön på £25, och försäkring tecknades mot brandrisk – £10 000 för att täcka byggnaderna och ytterligare £10 000 för böckerna. År 1835 publicerades slutligen bibliotekets katalog, för vilken Kidd fick £100 i bonus. Han lyckades dock inte trots tre försök att få till stånd en löneökning. Boksamlingen fortsatte att växa, med kravet från Kidd att tillhandahålla ett memorandum om böcker som tillkom varje år till biblioteket och de första riktiga bokhyllorna installerades. En besöksbok skapades för att skilja studenter och akademiker från "de som besöker biblioteket av ren nyfikenhet". I övrigt var bibliotekets liv obemärkt under resten av Kidds tjänstgöring, som slutade med hans död 1851. Henry Wentworth Acland efterträdde Kidd som bibliotekarie. Han gjorde flera strukturella förändringar, skapade ett läsrum, förbättrade belysning och värme samt lade till ett varmvattensystem. Ännu viktigare, med tanke på de 200 pund som skulle spenderas årligen på böcker, vilket Acland ansåg otillräckligt, lade han fram ett detaljerat förslag om att föra biblioteket under universitetets ledning. År 1856 lade han fram sin plan för styrelsen, vid vilken tidpunkt biblioteket innehöll mellan 14 000 och 15 000 volymer: "[Jag fruktar] att biblioteket kommer att sakna något standardverk av referensverk [eller] den vanliga vetenskapliga litteraturen... [Samtidigt] det antas av besökare... att den stora samlingen vetenskapliga arbeten i Oxford finns i Radcliffe Library... Bodleian Library är mycket rikare på vetenskapliga transaktioner och tidskrifter; den tar emot, eller bör ta emot, utan kostnad alla brittiska böcker... Radcliffe Library måste anses vara, och kommer att förbli, av mycket mindre allmän nytta än vad som allmänt antas." Radcliffe Library-byggnaden skulle bli en läsesal, och samlingen flyttades till det nya 'Museum Library' som byggdes (nuvarande Radcliffe Science Library). Planen accepterades av båda parter och den 23 oktober 1861 överlämnades nycklarna till Radcliffe Library-byggnaden till Bodleys bibliotekarie. Det tog ytterligare fyra år att slutföra allt. Radcliffe Library-byggnaden blev därmed Radcliffe Camera eftersom biblioteket slutade vara helt självständigt. Styrelsen behöll äganderätten till byggnaden, som slutligen överfördes till universitetet 1927. Senare historia som en del av universitetet Mellan 1909 och 1912 byggdes ett underjordiskt bokmagasin med två våningar under bibliotekets norra gräsmatta med en tunnel som förband den med Bodleian, osynligt förbindande de två biblioteksbyggnaderna, något som Henry Acland föreställde sig 1861. Det kallades "Radder" i 1930-talets slang men kallades senare "the Radcliffe Link" eller "the Link". Det renoverades till läsrum, färdigställda 2011, och är nu känd som "Gladstone Link", eller vardagligt "Glink". Efter att biblioteket som sådant flyttade ut togs Radcliffe Camera i bruk som ytterligare läsesalar i Bodleian Library. Interiören i den övre läsesalen rymmer en sex fot hög marmorstaty av John Radcliffe, snidad av John Michael Rysbrack. Byggnaden rymmer nu böcker från samlingarna i engelska, historia och teologi, mestadels sekundärkällor på läslistor för grund- och forskarstuderande. Det finns plats för omkring 600 000 böcker i rum under Radcliffe Square. Radcliffe Camera har varit platsen för flera studentledda protester. I november 2010 var byggnaden ockuperad av studenter i över tjugofyra timmar, som en del av en bredare nationell protest mot föreslagna förändringar i universitetsfinansieringen och betydande höjningar av terminsavgifterna. I oktober 2023 sprayades byggnaden med orange färg i en protest från Just Stop Oil mot Oxfords universitets kopplingar till fossilbränsleföretag som Ineos. Arkitektur Byggnaden är det tidigaste exemplet i England på ett cirkulärt bibliotek. Den är byggd i tre huvudetapper utvändigt och två våningar invändigt, där den övre har ett galleri. Bottenplan är kraftigt rusticerad och har en serie av åtta frontonförsedda utskott som alternerar med nischer. Den centrala ytan är indelad i fack av korintiska kolonner som bär upp den sammanhängande entablementet. De pedimenterade fönstren står ovanför mezzaninöppningarna och speglar interiörens arrangemang. Översta planet är en lanterninkupol på en åttakantig trumma, med en balustradprydd parapet med vaser. Byggnaden använde lokal sten från Headington och Burford, som då bekläddes med kvadermur. Domen och kupolen är täckta med bly. Inuti var de ursprungliga väggarna och kupolen limfärgade men dessa togs senare bort, vilket avslöjade att dekorationerna var uthuggna i sten. Endast kupolens dekorativa arbete är av gips. Ursprungligen var källaren en öppen bågformad arkad med ett välvt stentak, med Radcliffes vapensköld i mitten. Arkadvalven var utrustade med järngaller: tre av dem var portar som stängdes på natten och som gav tillgång till biblioteket via en stor trappa. År 1863, när byggnaden hade blivit en läsesal, blev valven glasade och en ny ingång skapades på norra sidan istället för ett cirkulärt fönster, med stentrappor som ledde upp till ingången. Området runt biblioteket var ursprungligen delvis stenlagt, delvis kullerstensbelagt och delvis gruset. År 1751 placerades stenstolpar och obelisker med lampor krönta runt omkretsen. Alla utom de tre vid infarten till Brasenose Lane togs bort omkring 1827 när gräsmattorna anlades och järnräcken installerades. Mottagande Verket The Present State of the Universities från 1744 av Thomas Salmon beskrev det nya Radcliffe Library som "den mest magnifika byggnaden i Oxford... Jag finner många som anser att han avsåg att bevara sitt minne genom det, och därför ge det namnet 'Radcliffes mausoleum'". Detta bekräftades av The Gentleman and the Lady's Pocket Companion for Oxford (1747) som sade att "den mest magnifika byggnaden i Oxford är det nya offentliga biblioteket". År 1773 var dock Edward Tatham inte lika berömmande: "Författaren... kan inte låta bli att uttrycka sitt ogillande av situationen i Radclivianska biblioteket. Oavsett vilken förtjänst denna byggnad speglar på arkitekten och prakt på universitetet, så förstör den definitivt områdets regelbundenhet och fångar upp sikten från varje byggnad i den." Han ansåg att norrsidan på Broad Street, söder om trädgårdarna vid Trinity College, var en mer lämplig plats och att den valda platsen till stor del lämnades öppen "eftersom vi i allmänhet förklarar att områdena i en stad ska vara fria, öppna och utan hinder". Gibbs sade senare om förvaltarna: "Jag har aldrig sett en stiftelse som uppfylldes med större enighet, integritet och uppriktighet, under hela den tid jag hade äran att tjäna er, från läggningen av den första stenen i detta tyg till dess färdigställande." Samtida fann stor ironi i att ikonoklasten Radcliffe, som föraktade bokkunskap, skulle testamentera en betydande summa för grundandet av Radcliffe Library. Sir Samuel Garth skämtade att donationen var "ungefär lika logisk som om en eunuck skulle grunda en seralj". Se även Radcliffe Observatory Radcliffe Science Library Radcliffe Square Radcliffe Quadrangle Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Radcliffe Camera, 28 april 2026. Noter Tryckta källor Salter, H. E.; Lobel, Mary D., reds (1954). ”The Radcliffe Camera”. A History of the County of Oxford: The University of Oxford. "3". London: Victoria County History. Gillam, S. G. (1958) (på engelska). The Building Accounts of the Radcliffe Camera. Clarendon Press for the Oxford Historical Society. OCLC 470603538. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Radcliffe Camera. Kartor för Radcliffe Camera Photograph and short history from OxfordCityGuide.com Britain Express information Photos of Radcliffe Camera through different seasons Images of Radcliffe Camera 360° Panorama showing Radcliffe Camera and University Church at dusk