NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
KV32

KV32 (англ. Kings' Valley № 32) — древнеегипетская гробница в Долине царей, обнаруженная в 1898 году Виктором Лоре. На момент открытия имя владельца было неизвестным; сегодня им считается Тиаа — супруга Аменхотепа II и мать Тутмоса IV. Обнаружение Артур Вейгалл считал усыпальницу принадлежащей одному из членов семьи Тутмоса III, либо какому-то визирю, например Рехмиру, чья гробница (TT100) не содержала останков. После открытия гробницы Виктор Лоре не опубликовал о ней информацию. Только в 1902 году Бедекер сделал небольшое описание для Георга Штейндорфа. По его словам, досконально неисследованная гробница KV32 была царской усыпальницей XVIII династии. Как и в случае с KV33 о гробнице не составлялось документального описания, по этой причине, учёным неизвестно о возможных находках. KV32 в 2000—2001 годах исследовалась в проекте Базельского университета «MISR-Projektes: Mission Siptah-Ramses X». В процессе исследования гробницы KV32 археологами обнаружен ящик для каноп царицы Тиаа. Данная находка, может указывать на владельца усыпальницы. Архитектура В треугольной погребальной камере в центре стоит единственная опорная колонна, а к помещению примыкает небольшое дополнительное помещение. Гробница не окончена и не декорирована. Своей структурой напоминает KV21. При строительстве усыпальницы для фараона Саптаха (KV47) рабочие случайно наткнулись на KV32. См. также Список гробниц в долине царей Примечания Литература Бедекер, Карл: Ägypten: Handbuch für Reisende. (нем.) 5-е издание. Leipzig, 1902. Nicholas Reeves, Richard H. Wilkinson. The Complete Valley of the Kings: Tombs and Treasures of Egypt's Greatest Pharaohs. — Thames & Hudson, 2008. — 224 с. — ISBN 0500284032. Ссылки Theban Mapping Project: KV32 (на английском языке) Archäologie online.de: MISR: Mission Siptah — Ramses X. — Darstellung von Fragmenten des Kanopenkastens der Tiaa (Seite 2 Архивная копия от 10 января 2017 на Wayback Machine, 20 августа 2001. (нем.) Университет Базеля: MISR: Mission Siptah — Ramses X.: Das Grab der Königin Tiaa (KV 32) . Архивировано из оригинала 22 октября 2017 года.. (нем.)
Temple de Ramsès II a Abidos

El temple de Ramsès II a Abidos és un edifici del segle XIII. segle aC pel rei (faraó) Ramsès II (1303-1213 aC). El Temple del Milió d'Anys, un edifici de culte dedicat principalment a l'elevació divina del rei, va ser erigit a l'antiga ciutat egípcia d'Abidos (cap al 270 aC). Les ruïnes del temple es troben a la vora sud-oest de la moderna zona d'assentament d'Arabā el-Madfūna i a uns 270 metres al nord-oest del temple funerari de Seti I, el pare de Ramsès II. L'antic jaciment egipci d'Abidos es troba a la governació de Sauhaj, a uns 45 quilòmetres al sud-est del centre administratiu de Sohag i 90 Quilòmetres al nord-oest de Luxor. El temple de Ramsès II estava dedicat a la Tríada d'Abidèn, els déus Osiris, Isis i Horus, així com a alguns déus convidats i al culte reial. Fou el principal temple construït a la ciutat d'Abidos pel faraó Ramsès II. Es troba a menys d'un km del temple de Seti I, a tocar del llogaret de Beni Mansur. Fou construït en honor del faraó. Les portes són de granit rosa i negre, els pilars són de pedra calcària, i el santuari és d'alabastre; les parets eren de plaques de pedra i mesuraven únicament uns 2 metres d'altura. Fou dedicat a Osiris com a deïtat principal. S'accedia per dos pilons a una cambra de peristil rodejada per pilars (que no s'han conservat) i probablement estàtues d'Osiris; seguia el pòrtic en direcció sud-oest amb una capella a cada costat (una dedicada a Seti I i els seus ancestres divinitzats, i l'altre a Ramsès II i als nou principals déus) i al centre l'entrada a la sala hipòstila des de la qual es passava a una segona sala hipòstila, quedant a l'esquerra entrant les escales que anaven al sostre i a la dreta la sala de l'aparició, que tenia escenes de Ramsès II al llarg de la seva vida. La segona sala hipòstila tenia 8 columnes de pedra calcària i tres capelles a cada costat (tres dedicades als déus de Tebes i tres als d'Abidos, se suposa). La sala donava accés a tres santuaris: el central era el d'alabastre, dedicat a Osiris; els altres dos eren probablement dedicats a Isis i Horus; a les dues cantonades del temple, als costats dels santuaris, dues sales amb dos columnes cadascuna, probablement destinades a contenir estàtues. Referències
Tempel van Ramses II

De tempel van Ramses II in Abydos is een Huis van Miljoenen jaren, een tempel die de cultus van de koning in stand hield. Hij werd opgericht gedurende de regering van Ramses II. Geschiedenis van de tempel De dodentempel van Ramses II is niet lang gebouwd na de tempel van Seti. Hij ligt er overigens niet ver van; slechts 270 meter. Net zoals Seti I had Ramses II zowel een dodentempel in Thebe, het Ramesseum en een dodentempel in Abydos gebouwd. De tempel is goed bewaard, maar stukken ervan met koningslijsten erop zijn door de Franse consul verkocht aan het British Museum. Architectuur Het plan van de tempel is typerend voor de Egyptische tempels. De ingang wordt gevormd door een grote pyloon die uitgeeft op een binnenplein. Er zijn vier kamers voor de dodencultus van de farao die uitgeven op dat binnenplein. Het plein was omgeven met Osirispijlers, maar van de pyloon en het plein is slechts weinig over tegenwoordig. Na het plein komt men in het deel van de tempel dat voor de goden bestemd was. Er staan twee hypostyle zalen, waarbij de verste diende voor de offermalen. Helemaal achteraan bevindt zich het allerheiligste met kapellen voor Horus, Osiris en Isis. Er stond mogelijk ook nog een Osireion achter de tempel. Op de buitenkant van de tempel stonden taferelen van de slag van Kadesj Externe links De tempel op touregypt.net Bronnen en literatuur Arnold D., The encyclopedia of ancient Egyptian architecture, 2003 Kuhlmann K.P., Der tempel Ramses II. in Abydos, MDAIK, 35, 1979, p. 189-193 Murray M.A., the temple of Ramesses II at Abydos, Ancient Egypt, 1916, p. 121-138 Rijnsburger E., Abydos, the great healing temple of ancient Egypt, 2019
Fatimidenfriedhof (Assuan)

Der Fatimidenfriedhof im Osten von Assuan ist einer der bedeutendsten islamischen Friedhöfe in Ägypten und einer der ältesten muslimischen Friedhöfe weltweit. Er gehört seit 1979 als Teil der Stätte Nubische Denkmäler von Abu Simbel bis Philae zum UNESCO-Weltkulturerbe. Der Friedhof besteht aus zwei getrennten Bereichen und umfasste ursprünglich 80 Kuppelgräber, von denen jedoch nur noch 30 erhalten sind. Er geht auf das zweite Jahrhundert AH zurück und wurde bis zur Mamlukenzeit genutzt. Während der Fatimidenzeit (969–1171) wurde hier der erste Versuch unternommen, Kuppeln über Mausoleen in Ägypten zu errichten. Das Gebiet des ursprünglichen Friedhofs erstreckt sich über 2 km von Norden nach Süden und hat in bestimmten Bereichen eine ost-westliche Ausbreitung von ca. 500 m. Der eingezäunte Friedhof liegt auf einem kleinen Hügel hinter dem Nubischen Museum und ist durch ein Haupttor zugänglich, das 10 Minuten Fußweg von der Corniche entfernt an der Straße zum Flughafen liegt. Gräber Auf dem Friedhof befinden sich über 1000 Gräber aus verschiedenen Phasen der Fatimidenherrschaft. Die Gräber bestehen zumeist aus Lehmziegeln, teilweise auch aus gebrannten Ziegeln für Kuppeln und Bögen, und reichen von einfachen rechteckigen Anlagen bis hin zu aufwändigen Strukturen mit Kuppeln, Gewölben und Mihrabs. Die Außenwände der Gräber waren ursprünglich mit Kalkputz bedeckt, der heute jedoch größtenteils abgetragen ist. Ein charakteristisches Merkmal der Kuppelgräber sind die vorstehenden Hörner an den Winkeln des Tambours, der die Kuppel stützt. Die Gräber sind auch als einige der frühesten Beispiele von Muqarnastrompen bedeutend. Zu den wichtigsten Bauwerken gehören das Grab der 77 Walīs sowie die Maschhads (Mausoleen) von al-Scharif Hassan, al-Scharif Hedra, Abbasa Bnt Khadyj, al-Sada al-Ga'afara, Zainab bint al-Hanafyya und Sayyida Aamna auf dem Südfriedhof. Bei einigen Mausoleen handelt es sich wahrscheinlich um Scheingräber von Persönlichkeiten, die dem Propheten nahestanden, sowie von bekannten Scheichs, die anderswo in Ägypten bestattet wurden. Bei diesen Mausoleen finden noch heute unterschiedliche Rituale für Hilfesuchende und Fruchtbarkeitskulte für Brautpaare statt. In den Gräbern befanden sich einige Inschriften, die jedoch nach einem heftigen Regenguss Ende des 19. Jahrhunderts entfernt wurden. Die südliche Nekropole des Fatimidenfriedhofs wurde von 2006 bis 2014 von einem Forscherteam des Deutschen Archäologischen Instituts untersucht. Der derzeitige Anstieg des Grundwassers stellt eine große Gefahr für die alte Lehmziegelarchitektur dar. Literatur Philipp Speiser, Giorgio Nogara (Hrsg.): Die Nekropole der Fatimiden in Assuan: Bauforschung, Restaurierung und Site Management (= Sonderschriften des Deutschen Archäologischen Instituts, Abteilung Kairo. Band 46). Harrassowitz, Wiesbaden 2021, ISBN 978-3-447-11570-4. Weblinks Die frühislamische Nekropole von Assuan. Projekt des Deutschen Archäologischen Instituts. Fatimid Cemetery in Aswan in der Pleiades-Datenbank Einzelnachweise
Raʾs-at-Tīn-Palast

Der Raʾs-at-Tīn-Palast (arabisch قصر رأس التين, DMG Qaṣr Raʾs at-Tīn "Kap der Feigen") ist ein ehemaliger Königspalast an der Mittelmeerküste in Alexandria, der zwischen 1834 und 1848 auf Initiative von Muhammad ʿAlī Pascha erbaut wurde. Er zeigt deutlich die Einflüsse verschiedener Baustile. Im Verlauf der Zeit wurde er mehrfach umgebaut und erweitert. Daran beteiligt waren eine Reihe europäischer, meist italienischer Architekten und Ingenieure. Er wird bis heute als Regierungsgebäude genutzt und ist somit der älteste noch in Benutzung befindliche Palast Ägyptens. Weblinks Einzelnachweise
Palais de Ras el Tin

Le palais de Ras el Tin (en arabe قصر رأس التين , "Palais du Cap de Figue") est actuellement une résidence présidentielle égyptienne à Alexandrie, en Égypte. Histoire Donnant sur la mer Méditerranée, le palais est situé dans le quartier du même nom. C'est sur l'ordre de Méhémet Ali que ce palais fut bâti. Sa construction connut plusieurs phases. La première fut lancée dès 1811, mais ce palais à ses débuts était fort modeste. Le pacha Méhémet Ali souhaitait ainsi, à peine arrivé au pouvoir (1805), réinstaller Alexandrie comme ville majeure de l'Égypte en y établissant sa propre résidence d'été. Sa construction est relancée en 1834 et il faudra onze ans pour compléter la construction originale en 1845. Des travaux complémentaires et la construction de pavillons supplémentaires ont été réalisés jusqu'en 1847, quand il a été officiellement inauguré par le khédive Ismail, dans un style plus occidental, alors qu'il avait été conçu à l'origine dans un style turc par l'architecte italien Romerio et décoré par des constructeurs grecs. Le palais Ras el-Tin a la forme d'un grand château de la Renaissance italienne, avec des éléments architecturaux et d'ornementation de l'architecte italien Pietro Avoscani inspirés de cette époque. Ses grands jardins sont de style régulier. En 1924, le peintre italien Giuseppe Amisani, à l'apogée de sa carrière, est invité en Égypte pour exécuter des décorations à Ras al-Tin, par Fouad Ier. Il peint un portrait de Farouk, puis un petit enfant. Le palais vit aussi le départ du roi Farouk Ier lors de la révolution égyptienne de 1952 menée par Gamal Abdel Nasser et Mohammed Naguib. Le palais de Ras el Tin est aujourd'hui une résidence présidentielle secondaire. Notes et références Portail de l’Égypte Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Palazzo di Ra's al-Tin

Il palazzo di Ra's al-Tin o el-Tin (in arabo قصر رأس التين‎?, Qaṣr Raʾs al-Tīn), è un palazzo reale di Alessandria d'Egitto, affacciato lungo la costa mediterranea, che fa parte delle residenze ufficiali della Presidenza egiziana. Giuseppe Amisani fu chiamato dal Re d'Egitto per affrescare il palazzo Reale dal 1922 al 1925, trasformato a uso di Palazzo Reale e sede del Governo. Nel palazzo nacque la principessa Fawzia d'Egitto (1921-2013), mentre suo fratello Fārūq I d'Egitto da questo stesso luogo abdicò nel 1952. Storia Il palazzo di Ra'S al-Tin è il palazzo reale ottomano più antico ancora in uso. Venne costruito nel 1832 circa, per volere di Mehmet Ali Pascià. È costruito su un'ampia estensione di terreno ed è costruito in stile Fiorentino come Palazzo 'Abidin al Cairo. Bibliografia Egitto, Guide verdi d'Europa e del mondo, Milano, Touring Editore, 2011, ISBN 978-88-365-5028-9. Voci correlate Giuseppe Amisani Palazzo Montaza Palazzo di el-Orouba Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su palazzo di Ra's al-Tin
Palácio de Ras al-Tin

O palácio de Ras-Al-Tin ou Ras-el-Tin, localizado em Alexandria, Egito, detém uma excelente posição histórica, pois é um dos poucos edifícios que testemunharam o início da dinastia de Mehmet Ali. Um certo número de engenheiros estrangeiros, entre outros, Yezi Bek e seus assistentes La Vial e Sra. Le Veroige, foram contratados para a construção do palácio. A construção se iniciou em 1834 até que ela foi concluída em 1845. Todavia, trabalhos complementares e criação de novas alas continuaram até 1847 quando foi oficialmente inaugurado. Ras-el-Tin , que inicialmente tomou a forma de uma fortificação romana característica de vários pilares redondos e ornamentos italianos inspirados pelo Renascimento, é considerado o mais antigo entre os palácios existentes no Egito. Foi erguido em uma área de cerca de 17 mil metros quadrados cercado por um maravilhoso jardim. O palácio permaneceu, durante o reinado de diferentes reis, para ser utilizado como sede do governo, ao qual, se dirigiram durante o Verão. Diferentes governantes realizaram várias alterações no palácio, que foi totalmente reconstruído, pelo Rei Fouad I, para ser semelhante ao Palácio de Abdeen , no Cairo. Em 1924, o pintor italiano Giuseppe Amisani no auge de sua carreira, ele foi convidado para o Egito para executar decorações no Ras al-Tin, por Fuad I do Egipto. Lá, ele pintou um retrato de Farouk, então uma criança pequena. O palácio inclui uma piscina acompanha com um grande salão coberto com vidro. A piscina estava ligada ao palácio Ras Al-Teen por um longo passeio. Para chegar à piscina, por via terrestre, um jipe tinha de ser utilizado atravessem a onda quebra com grande dificuldade. O resto real casa construída perto da piscina consistiu de um dormitório, uma kitchenette totalmente equipada, bem como vários locais utilizados para o armazenamento de equipamento de pesca. Referências
Палац Рас Аль-Тін

Палац Рас-Ель-Тін (араб. قصر رأس التين Qaṣr Ras Al Tīn, буквально «Палац мису Фіг») — палац на узбережжі Середземного моря в Олександрії, Єгипет. Це одна з офіційних резиденцій Президента Єгипту. При династії Єгипту та Судану Мухаммеда Алі це був королівський палац. Палац Рас Ель Тінь — найстаріший королівський єгипетський палац, який досі використовується. Історія Палац розташований в кварталі Рас-ель-Тінь ​​в Олександрії, звідки відкривається вид на західну гавань міста. Він був побудований на мисі, який в античності був місцем острова Фарос. Палац має давню історичну асоціацію з єгипетськими роялті. Це один з небагатьох палаців Єгипту, який свідчить про започаткування тривалої династії Мухаммеда Алі Мухаммеда Алі-паші (рр. 1805—1848) на початку 19 століття. Мухаммед Алі замовив ряд закордонних архітекторів та інженерів на проектування та будівництво палацу. Будівельна діяльність розпочалася в 1834 році, для завершення оригінальної конструкції в 1845 році знадобилося одинадцять років. Додаткові роботи та спорудження додаткових крил тривали ще два роки до 1847 року, коли вона була офіційно відкрита. Побудований на підйомі над гавані і отриманий класичним портиком, палац є однією з ряду будівельних розробок в Олександрії, ініційованих Мухаммедом Алі. Кажуть, що традиція є місцем переговорів між Мухаммедом Алі та адміралом сером Чарльзом Нап'єром під час кризи Сходу 1840 року. Палац використовувався як королівська дачна династія Мухаммед Алі . Під час англо-єгипетської війни 1882 року в палаці розмістилася британська десантна партія на чолі з капітаном Джекі Фішером. Фішер описав це як «дуже розкішне, але маса бліх і бруду». База гідропланів була створена поруч із палацом в період панування Британії в Єгипті як частина англійської військово-морської бази в Олександрії. Після Єгипетської революції 1952 року передостанній монарх Єгипту та Судану, король Фарук, шукав притулку в палаці, щоб переховатись від переслідування. Палац Рас-Ель Тин знаходився прямо в гавані Олександрії під гарматами військових кораблів ВМС Єгипту, оскільки ВМС залишилися вірними йому. Тому він 25 липня змусив свою вірну суданську гвардію, будувати барикади навколо палацу. В той же день палац був оточений військами, які намагалися його штурмувати, після кількох годин боїв, Кафері зміг домовитись про припинення вогню. 26 липня 1952 року король Фарук підписав своє зречення в палаці і вийшов з палацу, щоб покинути Єгипет і піти в заслання. Використання Офіційно сад відкритий для публіки, але не сам палац. Рас-Ель-Тін використовується як військово-морська база в останні роки для проведення державних гостей та заходів. Громадського музею немає, на відміну від королівських садів палацу Монтаза та музею, також в Олександрії. Примітки
Mastaba de Ti

La mastaba de Ti és un dels més importants jaciments arqueològics de Saqqara. Fou descoberta l'any 1860 per Auguste Mariette. Ti (també transcrit «Ty») va ser un alt funcionari de la cort sota diversos faraons de la V dinastia d'Egipte, dels quals l'últim va ser Niuserre, a la fi del segle XXV aC i començament del segle XXIV aC. La seva funció era de «director dels perruquers de la Gran Casa», cosa que feia que fos una persona pròxima al sobirà. De la seva importància és testimoniatge la construcció d'una mastaba per a la seva tomba. Bibliografia François Auguste Ferdinand Mariette, Les mastabas de l'Ancien Empire, París, 1889. Emmanuel de Rougé, Œuvres diverses, vol. 6, París, 1918. Enllaços externs Web sobre la mastaba de Ti (anglès)
Mastaba of Ti

The Mastaba of Ti is one of the most important archaeological sites of Saqqara. The mastaba was discovered by Auguste Mariette in 1865. The mastaba contains two serdabs. The walls of the tomb show various scenes of everyday life. Ti (also spelled Ty) was a senior official and royal architect in the Fifth Dynasty who served under several kings. He oversaw the sun temples of Neferirkare and Niuserre. His wife was Neferhetepes. Gallery References External links Tombs of Ancient Egypt Archived 2024-03-22 at the Wayback Machine Virtual tour through the Tomb of Ty
Mastaba de Ti

La mastaba de Ti es uno de los más importantes yacimientos arqueológicos de Saqqara. Fue descubierta en 1865 por Auguste Mariette.​ Ti (también transcrito "Ty") fue un alto funcionario de la corte bajo varios faraones de la V dinastía de Egipto, de los que el último fue Niuserre, a finales del siglo XXV a. C. y comienzos del siglo XXIV a. C. Su función era "director de los peluqueros de la Gran Casa" (Jefe de los peluqueros de la corte), lo que le hacía estar próximo al soberano. De su importancia es testimonio la construcción de una gran mastaba para su tumba. Bibliografía François Auguste Ferdinand Mariette, Les mastabas de l’Ancien Empire, Paris, 1889 Emmanuel de Rougé, Œuvres diverses, vol. 6, Paris, 1918 Notas Enlaces externos Le mastaba de Ti en osiris.net
Mastaba de Ti

Le mastaba de Ti est l'un des plus riches du site archéologique de Saqqarah, découvert en 1860 par Auguste Mariette. Ti ou Ty, haut fonctionnaire de la cour sous la Ve dynastie, vécut sous les règnes de plusieurs rois, dont le dernier fut Niouserrê, à la fin du XXVe siècle, début du XXIVe siècle avant notre ère. Il occupait la fonction de Directeur des coiffeurs de la Grande Maison, ce qui faisait de lui un proche du souverain. Son mastaba, à Saqqarah, a été découvert en 1860 par Auguste Mariette. C’est l’un des plus riches de ce site archéologique. Bibliographie Auguste Mariette, Les mastabas de l’Ancien Empire, Paris, 1889 Emmanuel de Rougé, Œuvres diverses, vol. 6, Paris, 1918 (présentation en ligne) Liens externes Le mastaba de Ti sur le site « Osiris.net » Portail de l’Égypte antique
Пирамида на Джосер

Стъпаловидната пирамида на Джосер в Сакара е най-древната от съхранените каменни пирамиди. Построена е от Имхотеп за погребението на египетския фараон Джосер ок. 2650 пр.н.е. Това е първото каменно архитектурно съоръжение в света. Първоначалният замисъл на Имхотеп е да изгради обикновена правоъгълна мастаба. Различното при нея е материалът за строежа – каменни блокове, вместо обичайно използвания при тези строежи кирпич. В процеса на строителството Имхотеп решава върху първата каменна мастаба да надстрои още няколко, по-малки сгради и така погребалната мастаба на Джосер е видоизменена в първата стъпаловидна пирамида в историята на Древен Египет. Тази 6-степенна пирамида е с размери 125 на 115 м и височина приблизително 62 м. В днешно време е добре запазена, въпреки че през изминалите хилядолетия частично ерозира и така размерите ѝ в днешно време са 121 × 109 м, а височината е 61 м. Стилът и формата ѝ стават образец за подражание в процеса на развитие на каменното строителство не само в Древен Египет, но и в други региони на древния свят. Стъпаловидната пирамида на Джосер е предназначена за цялото семейство на владетеля. В пирамидата на Джосер за членовете на семейството му са приготвени 11 погребални камери в тунелите. Там са били погребани всички негови жени и деца, в това число е намерена мумия на дете на приблизително 8 годишна възраст. Източници Външни препратки Пирамида на Джосер панорамна снимка Архив на оригинала от 2014-03-16 в Wayback Machine.
Džozerova piramida

Stepeničasta piramida je grobnica faraona Džozera u nekropoli Sakari, sjeverozapadno od Memfisa. Izgradio ju je Imhotep, kraljev vezir i svećenik, te prvi poznati arhitekt i umjetnik u povijesti. Opis Ova egipatska piramida se sastoji od šest mastaba različite veličine sagrađenih jedna na drugoj što ukazuje da su bile očite revizije originalnog projekta. Nekad je stajala na visini od 62 m i bila prekrivena poliranim bijelim vapnencem. Smatra se jednom od najstarijih kamenih građevina. Piramida nalikuje stubištu, jer se po egipatskoj religiji faraonova duša trebala popeti na nebo kako bi se sjedinila s bogom Raom. Pogrebna je odaja načinjena od dobrog granita. Tijelo je ukradeno, a grobnica je opljačkana. Glavni istraživač ove piramide bio je Jean-Phillipe Lauer. Literatura Verner, Miroslav, The Pyramids - Their Archaeology and History, Atlantic Books, 2001., ISBN 1-84354-171-8