NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Királyok völgye 51

A Királyok völgye 51 (KV51) egy egyiptomi sír a Királyok völgye keleti völgyében, a délnyugati vádi nyugati ágában. Edward R. Ayrton fedezte fel 1906 januárjában. Tulajdonosa ismeretlen. Három mumifikált majmot, egy páviánt, egy íbiszt és három kacsát találtak benne; az egyik majom kék gyöngyökből fűzött nyakláncot viselt. Két közeli sírral, a KV50 és a KV52 sírokkal együtt állatsírok néven ismert; egy feltételezés szerint a közeli KV35 sírba temetett II. Amenhotep kedvenc állatait temették ide. A sírt már az ókorban kirabolták. Egyenes tengelyű, egy aknából és egy díszítetlen kamrából áll; 7,67 m hosszú, területe 17,86 m². Jelenleg törmelékkel teli, nem látogatható. A környéken 2009/10 telén végzett ásatások során XVIII. dinasztia korabeli festett kék cserepek, szerszámok, valamint hieratikus írással és rajzokkal ellátott osztrakonok kerültek elő a KV50, KV51, KV52 és KV53 sírok közelében; az osztrakonokon áldozatot bemutató királyné képe, valamint erotikus jelenetek és II. Ramszesz kartusai láthatóak. Források Reeves, N & Wilkinson, R.H. The Complete Valley of the Kings, 1996, Thames and Hudson, London. Siliotti, A. Guide to the Valley of the Kings and to the Theban Necropolises and Temples, 1996, A.A. Gaddis, Cairo. Külső hivatkozások Theban Mapping Project: KV51
KV51

KV51 (Kings' Valley 51) è la sigla che identifica una delle tombe della Valle dei Re in Egitto; sepoltura di animali. KV51 fa parte, con KV50 e KV52, di un gruppo noto anche come Tombe degli Animali. Al suo interno, infatti, Edward Russell Ayrton, nel 1906, rinvenne le mummie di tre scimmie, di un babbuino, di tre oche ed un ibis. La vicinanza con la KV35 di Amenhotep II ha fatto ipotizzare, ma nulla vale a suffragare tale ipotesi, che le tre tombe ospitassero gli animali preferiti del faraone. È stata sottoposta a furti in antico. Note Annotazioni Fonti Bibliografia (EN) Nicholas Reeves e Richard Wilkinson, The complete Valley of the Kings, New York, Thames & Hudson, 2000, ISBN 0-500-05080-5. Christian Jacq, La Valle dei Re, traduzione di Elena Dal Pra, O. Saggi, n. 553, Milano, Mondadori, 1998, ISBN 88-04-44270-0. Alessandro Bongioanni, Luxor e la Valle dei Re, Vercelli, White Star, 2004, ISBN 88-540-0109-0. Alberto Siliotti, La Valle dei Re, Vercelli, White Star, 2004, ISBN 88-540-0121-X. Alberto Siliotti, Guida alla Valle dei Re, ai templi e alle necropoli tebane, Vercelli, White Star, 2010, ISBN 978-88-540-1420-6. Erik Hornung, La Valle dei Re, traduzione di Umberto Gandini, ET Saggi, n. 1260, Torino, Einaudi, 2004, ISBN 88-06-17076-7. Alessandro Roccati, L'area tebana, Quaderni di Egittologia, n. 1, Roma, Aracne, 2005, ISBN 88-7999-611-8. Voci correlate Storia dell'antico Egitto Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su KV51 Collegamenti esterni (EN) Theban Mapping Project, su thebanmappingproject.com. URL consultato l'8 febbraio 2017 (archiviato dall'url originale il 5 dicembre 2006).
Graf DK 51

Graf DK 51 is een klein graf uit de Vallei der Koningen. Het graf werd ontdekt in januari 1906 door de jonge archeoloog Edward Russell Ayrton. Het graf bevat stoffelijke overschotten van gemummificeerde dieren. Mogelijk behoort DK 51 bij het naburige graf van Amenhotep II (DK 35). Overzichtskaart Externe link (en) Theban Mapping Project: KV51 - informatie over de tombe
KV51

A tumba KV51 (acrônimo de "King's Valley #51"), no Vale dos Reis, continha múmias de animais. Provavelmente animais de estimação de Amenófis II enterrado próximo, na KV35. A KV51 faz parte de um grupo de três tumbas, juntamente com a KV50 e a KV52, destinadas a animais mumificados como cachorros, gatos e macacos. Acredita-se que sejam animais de estimação de Amenófis II pela proximidade da tumba deste (KV35) com as tumbas dos animais. Mas esta teoria não pôde ser comprovada. A tumba foi saqueada na antiguidade. Ver também Lista das tumbas no Vale dos Reis Referências Ligações externas (em inglês) Theban Mapping Project: KV51 - Contém planta, arquitetura e imagens da tumba.
Dakka

Dakka o Pselkis fou una ciutat de Núbia, situada uns 15 kilòmetres al sud de la primera cascada del Nil, que el 24 aC fou conquerida pel romà Publi Petroni en resposta a un atac nubià a la regió d'Elefantina i Siene. En el tractat de pau, signat vers el 21 aC, fou retornada a la reina de Napata. Referències
Ad-Dakka

Ad-Dakka (arabisch الدكة, DMG ad-Dakka, auch el-Dakka, ägyptisch: Pselqet, griechisch: Pselchis) war ein Ort in Unternubien, der ca. 100 km südlich von Aswan lag. Geschichte Hier stand ein Thot-Tempel, der von dem meroitischen König Arqamani erbaut wurde, der hier zunächst eine kleine Kapelle errichtete. Die Kapelle wurde von den ägyptischen Königen Ptolemaios IV. und Ptolemaios VIII., sowie von den römischen Kaisern Augustus und Tiberius erweitert und zu einem richtigen Tempel ausgebaut. Der Tempel hatte zwei Sanktuarien, eines von Arqamani und ein weiteres, dahinterliegendes und von Augustus errichtetes. Beim Bau des Assuanstaudammes wurde der Tempel abgebaut und nach es-Sebua versetzt. Der Tempel steht seit 1979 auf der Weltkulturerbeliste der UNESCO. Nach dem Ort ist das Titularbistum „Pselchis“ der römisch-katholischen Kirche benannt. Der Tempel selbst wurde wahrscheinlich im 6. Jahrhundert in eine Kirche umgewandelt. Malereien von christlichen Heiligen wurden noch im 19. Jahrhundert von Reisenden beschrieben. Siehe auch Liste der römisch-katholischen Titularbistümer#P Literatur Dieter Arnold: Temples of the last Pharaohs. Oxford University Press, New York (NY) u. a. 1999, ISBN 0-19-512633-5, S. 179, Abbildung 128. Weblinks Craig Hildreth: The Temple of Dakka in Nubia. – Der Tempel von ad-Dakka (englisch) Auf: touregypt.net; zuletzt abgerufen am 31. Mai 2017. Einzelnachweise
Temple of Dakka

Ad-Dakka (Arab: الدكة, also el-Dakka, Egyptian: Pselqet, Greek: Pselchis) was a place in Lower Nubia. It is the site of the Greco-Roman Temple of Dakka, dedicated to Thoth, the god of wisdom in the ancient Egyptian pantheon. The temple was initially a small one-room shrine or chapel, first begun in the 3rd century BC by a Meroitic king named Arqamani (or Ergamenes II) in collaboration with Ptolemy IV who added an antechamber and a gate structure. Ptolemy IX "subsequently enlarged the temple by adding a pronaos with two rows of probably three columns." During the Roman period, the Emperors Augustus and Tiberius further enlarged the structure with "the addition, at the rear, of a second sanctuary as well as inner and outer enclosure walls with a large pylon. The sanctuary contained a granite naos." The Temple of Dakka was transformed into a temple fortress by the Romans and surrounded by a stone wall, 270 by 444 metres long, with an entrance along the Nile. A large dromos leads to the pylon, which formed the entrance to the temple. Each of the pylon's towers is decorated in high relief and bears numerous graffiti from visitors, mostly in Greek but some in Demotic and Meroitic script. There are reliefs of cows offered as gifts to the god Thoth carved into the naos of the Temple of Dakka. While the temple of Dakka was similar architecturally to the temple of Wadi es-Sebua, it lacked a front courtyard of sphinxes; however, its 12-metre-high pylon is in near perfect condition. A 55-metre-long processional approach ran from the temple's pylon to a cult terrace at the Nile. During the Christian period of Egypt, the facade of the pronaos was converted for use into a church, and Christian paintings were still visible here in the 20th century before the temple was enveloped by the Nile floods. In the 19th century these paintings were described as rather crude and already quite damaged representations of Christian saints. The temple of Dakka collapsed in 1908–1909 and was subsequently rebuilt by Alessandro Barsanti via Anastylosis. Relocation During the construction of the Aswan Dam in the 1960s, the temple was dismantled and moved to the site of New Wadi es-Sebua. In the process, the remaining Christian wall paintings were destroyed. At the time of the temple's removal, some reused stone blocks from Thutmose III, Seti I and Merneptah were discovered which originated from an earlier New Kingdom structure in or near Kubban. The temple's pylon is now separated from the remainder of the temple due to the missing enclosure walls of the open court. Reliefs See also List of ancient Egyptian sites, including sites of temples References
Dakkai templom

A dakkai templom egy görög-római kori ókori egyiptomi templom Alsó-Núbiában, ad-Dakkában (الدكة, ókori egyiptomi nevén Pszelket, görögül Pszelkhisz). A templom Thot tiszteletére épült, és eredetileg egyetlen helyiségből állt. Építését az i. e. 3. században kezdte meg Arkamani meroéi király IV. Ptolemaiosz egyiptomi uralkodóval együtt, aki előkamrát és kaput épített hozzá. Később IX. Ptolemaiosz bővítette pronaosszal, amelyben két sorban feltehetőleg három-három oszlop állt. A császárkorban Augustus és Tiberius tovább bővítették a templomot, hátul második szentélyt építettek hozzá, emellett fallal vették körül, melyhez nagy pülónt emeltetett. A szentélyben gránit naosz állt. A római korban erődtemplomként funkcionált, 270×444 méteres fal vette körül, bejárata a Nílusra nyílt. A pülónhoz széles dromosz (szobrokkal szegélyezett út) vezet. Magát a pülónt magasrelief díszíti, rajta számtalan, a látogatók által írt graffiti látható, nagyrészt görögül, de démotikus és meroéi írással is. A szentélyben a reliefek a Thotnak áldozott teheneket mutatják. A templom építészetileg hasonlít a Vádi esz-Szebua-i templomhoz, nincs szfinxekkel övezett előudvara; 12 méteres pülónja azonban közel tökéletes állapotban maradt fenn. A pülóntól 55 méteres felvonulóút vezet egy, a Nílusnál lévő kultuszteraszhoz. A kopt időszakban a pronaosz homlokzatát átalakították, hogy keresztény templomként használhassák az épületet; a festmények a 20. században még látszottak. A templom 1908–1909-ben összeomlott, Alessandro Barsanti építette újjá. Áthelyezése Az 1960-as években, az asszuáni gát építésekor a templomot darabokra bontották és áthelyezték Új Vádi esz-Szebuába. Az áthelyezés során újrahasznosított kőtömbök kerültek elő III. Thotmesz, I. Széthi és Merenptah nevével; ezek egy korábbi, újbirodalmi épületből eredhettek Kubban környékéről. A templom pülónja most külön áll az épület többi részétől, mert a nyitott templomudvart körülvevő fal már nincs meg. Ugyanide helyezték át a Vádi esz-Szebua-i templomokat és a maharrakai templomot is. Reliefek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Temple of Dakka című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Jegyzetek
Dakka (Egypte)

Ad-Dakka (Arabisch: الدكة, ook el-Dakka, Egyptisch: Pselqet, Grieks: Pselchis) was een plaats in Neder-Nubië. Het is vooral bekend door de tempel van Dakka, op een punt waar de goudroute doorliep. Ze ligt enkele kilometers ten zuiden van Dendera en reeds in de oudheid liet de Egyptische farao Amenemhat I hier een tempel bouwen. De huidige tempel is gebouwd door de Koesjitische koning Arqamani en Ptolemaeus IV. De tempel was noord-zuid gericht en opgericht voor de god Thot en Anoeket, een godin uit Neder-Nubië. Ze bestond uit drie delen: een pyloon, voorhof en de eigenlijke tempel. Het voorhof is verdwenen, maar de rest van het complex is goed bewaard. De tempel werd eveneens bedreigd door het water van de Nijl toen de Aswandam gebouwd werd. Hij werd in 1962 afgebroken door de Egyptische Oudheidkundige dienst en heropgebouwd in het ten zuiden gelegen Wadi es Seboea. Zie ook Egyptische tempel Oude Egypte Oud-Egyptische architectuur
Templo de Daca

Daca (em árabe: الدكة; romaniz.: ad-Dakka), Pselquete (em egípcio: Pselqet), Per Selquete (em egípcio: Preselket) ou Psélquis (em grego clássico: Pselkhis) é um templo egípcio da Baixa Núbia, 56 quilômetros ao sul de Assuã. Era dedicado a Tote, Sátis, Anúquis, Sélquis, entre outros. De início era uma capela de apenas um cômodo, cuja ereção foi iniciada no século III a.C. pelo rei cuxita Arcamani e dedicada a Tote, Hapi, Ísis, Osíris e Arensenúfis. Foi feito sobre obras do Reino Médio (2055–1650 a.C.), como uma dedicada pelo faraó Amenemés I (r. 1985–1955 a.C.), por estar situado em frente do forte de Cubã da XII dinastia (1985–1795 a.C.) que protegia o acesso às famosas minas de ouro em Uádi Alaqui. Outras pedras utilizadas no templo são de obras da XVIII dinastia (1550–1295 a.C.) do Reino Novo (1550–1069 a.C.) dos faraós Tutemés II (r. 1492–1479 a.C.), Tutemés III (r. 1479–1425 a.C.), Hatexepsute (r. 1473–1458 a.C.) e Seti I (r. 1294–1279 a.C.). As reformas cuxitas devem ter ocorrido no momento que o faraó do Reino Ptolemaico (332–30 a.C.) recuou de Dodecasqueno, região onde o templo foi erigido. Quando os Ptolomeus voltaram à Baixa Núbia, a inscrição com o título genérico de faraó (per-aa) foi comumente feita em Daca e outros sítios, talvez pela rápida sucessão no período ptolemaico tardio e a incapacidade dos pedreiros de acompanhar isso. Há também inscrições gregas de Ptolomeu II (r. 285–246 a.C.) e Ptolomeu III (r. 246–221 a.C.). Sob Ptolomeu IV (r. 221–205 a.C.), foi adicionada uma antecâmara e estrutura com portões e Ptolomeu IV ampliou-o com uma pronau com duas fileiras de três colunas. Na Época Romana (30 a.C.–395 d.C.), imperadores Augusto (r. 27 a.C.–14 d.C.) e Tibério (r. 14–37) o ampliaram com um segundo santuário, nos fundos do complexo, e muros internos e externos com grande pilone. O santuário continha ainda uma nau de granito. Foi transformado num fortaleza-templo pelos romanos, e cercada por uma muralha de pedra de 270 por 444 metros, com uma entrada ao longo do Nilo. Um grande dromo leva ao pilone que formava a entrada do templo e cada uma das torres do pilone são decoradas com altos-relevos e trazem diversos grafites de visitantes, sobretudo grego, mas alguns nas escritas demótica e meroítica. Há relevos de vacas, oferecidas a Tote, entalhadas na nau. Um longo caminho de 55 metros, para procissões, se estendia do pilone até um terraço à beira do Nilo. No período cristão, a fachada do pronau foi convertida em igreja, e pinturas de temas cristãs cobriam as esculturas. O templo ruiu em 1908-1909, e foi reconstruído depois pelo arquiteto e egiptólogo italiano Alessandro Barsanti. Com a construção da represa de Assuã, na década de 1960, foi desmontado e transferido para a localidade de Nova Uádi Sebua, a cerca de 40 quilômetros a norte, entre 1962 e 1968. Referências Bibliografia
Tanta University

Tanta University (Arabic: جامعة طنطا) is an Egyptian university in the city of Tanta, Gharbia, Egypt. The university is under the direct scientific supervision of the Ministry of Higher Education. Founded in 1962 as a branch from the University of Alexandria. At the time the university was founded, it contained the faculty of Medicine only and then it became an independent university named University of the Middle Delta in 1972. The university had at that time Medicine, Science, Agriculture and Education faculties. The university's name was changed into Tanta University in 1973. The 2023 classification, as this year it advanced 54 places from last year and came in the 1328th place globally among the 2000 participating international universities. The university also advanced to the eighth place locally instead of the tenth place, among the 20 Egyptian universities participating in this classification. Faculties Faculty of Medicine (1962) Faculty of Science (1977) Faculty of Education in Tanta (1977) Faculty of Agriculture in Kafr ash Shaykh (1977) Faculty of Engineering (1977) Faculty of Law (1981) High Institute of Nursing (1982) Faculty of Veterinary Medicine (1982) Faculty of Agriculture in Tanta (1992) Faculty of Physical Education (1994) Faculty of Dentistry (1977) Faculty of Pharmacy Faculty of Arts (1975) Faculty of Computer and Informatics (2019) Faculty of Commerce The University's branch in Kafr ash Shaykh The university's branch in Kafr ash Shaykh was constituted in 1983. It has Education, Agriculture, Specific Education, Veterinary Medicine, Commerce, Engineering and Arts faculties. In 2006, Kafr ash Shaykh branch separated from the Tanta university to become an independent university under the name of Kafr ash Shaykh University in Kafr ash Shaykh city and it now has Education, Agriculture, Specific Education, Veterinary Medicine, Commerce, Engineering, Physical Education and Arts faculties. Number of students Notable alumni Eman Ghoneim Nabil Farouk Ahmad Khaled Tawfeq El Sayed El Quseir Bassem Amin See also List of Islamic educational institutions Education in Egypt Egyptian universities List of Egyptian universities Abdel Aziz Elbadry Portfolio References External links Official website
Universiteit van Tanta

De Universiteit van Tanta (Engels: Tanta University, Arabisch: جامعة طنطا) is een universiteit in Tanta, Egyptische Nijldelta, die Bachelor- en Masterstudies en PhD-programma's aanbiedt. Volgens de ranking van Webometrics is het de tiende universiteit van Egypte en staat ze op plek 41 in Afrika, op plek 42 in de Arabische wereld en wereldwijd op plek 3093. Geschiedenis De universiteit is opgericht in 1962 als tak van de Universiteit van Alexandrië met alleen de Faculteit Geneeskunde. In 1972 werd het een zelfstandige universiteit onder de naam University of the Middle Delta. Tegen die tijd was het aantal faculteiten uitgebreid tot vier. In 1973 werd de naam veranderd in Universiteit van Tanta. Faculteiten De Universiteit van Tanta heeft de volgende faculteiten: Faculteit Natuurwetenschappen Faculteit Educatie Faculteit Landbouwwetenschappen Faculteit Techniek Faculteit Rechtsgeleerdheid Instituut voor Verpleegkunde Faculteit Diergeneeskunde Faculteit Lichamelijke Opvoeding Faculteit Tandheelkunde Faculteit Farmacie Faculteit Kunst en Cultuur Campus in Kafr el Sheikh Naast een campus had de Universiteit van Tanta ook een campus in Kafr el Sheikh, die daar sinds 1983 zat. Op die campus zaten (delen van) de Faculteiten Educatie, Landbouwwetenschappen, Specifieke Educatie, Diergeneeskunde, Handel, Techniek en Kunst en Cultuur. In 2006 scheidde deze campus zich af en ging verder als de Universiteit van Kafr el Sheikh. Een aantal faculteiten is toen ook volledig opgegaan in deze nieuwe universiteit. Alumni De Universiteit van Tanta heeft de volgende bekende alumni: Eman Ghoneim, geomorfoloog Nabil Farouk (1956), schrijver Ahmad Khaled Tawfeq (1962), schrijver, studeerde geneeskunde
Temple de Maarraca

El temple de Maarraca (en àrab: المحرقة, lit. 'al-Maḥarraqa') es troba a la Baixa Núbia, a uns 120 quilòmetres al sud d'Assuan, a la frontera sud de l'Imperi romà a Egipte. El 23 abans de la nostra era, uns anys després de la conquista d'Egipte el 30 ae, els cuixites del Regne de Mèroe atacaren l'àrea de la primera cascada del Nil. Gai Petroni derrotà l'exèrcit nubi i posà una guarnició de 400 soldats a Ibrim. S'establí una frontera permanent entre Mèroe i Egipte a Hierasicamin (actual Maarraca). Temple de Serapis i Isis El temple, dedicat als déus egipcis Isis i Serapis, es va traslladar a mitjans 1960 a causa de la resclosa d'Assuan. El temple no pot ser atribuït pas amb seguretat al regnat de cap emperador, mai no fou totalment conclòs ni inscrit, però com se sap que la construcció de temples a Núbia va declinar després d'August (r. 27 ae–14), es podria datar del seu regnat. L'única part conclosa "era una illa de 13,56 m x 15,69 m cercada en tres costats per columnes". Presenta una escala espiral sinuosa en un costat de l'illa, que en duia a la teulada. Se'n feu el trasllat el 1961 amb supervisió del Servei Egipci d'Antiguitats. Es va reconstruir al costat del Temple de Dakka el 1966, a la Nova Uádi Sebua, que es troba a 4 quilòmetres de la localització original de Uadi Sebua. Segons Christine Hobson: "una mica al nord d'Amada ara són els temples de Uádi Sebua (construïts per Ramsés II), Dakka i Maarraca." Referències
Temple de Maharraqa

Le temple de Maharraqa est un temple situé en Nubie, à environ cent-vingt kilomètres au sud d'Assouan. Après plusieurs années de contrôle de l'Empire romain sur l'Égypte, en 30 avant notre ère, les Koushites du royaume de Méroé ont lancé des raids sur la zone de la première cataracte en 23 avant notre ère. Le préfet romain en Égypte, Publius Petronius, vainc les raids méroïtiques et positionne ses troupes à la frontière sud de sa région, près de Qasr Ibrim. Après plusieurs négociations, la frontière entre le royaume de Méroé et l'Égypte romaine est fixée et le temple de Maharraqa devient la frontière la plus éloignée de l'Égypte romaine. Description Le temple était consacré au dieu Sarapis et à la déesse Isis. Bien qu'il s'agisse d'un temple de l'Égypte romaine, il n'est pas possible, en l'absence de toute inscription, d'attribuer sa construction au règne d'un empereur romain donné, d'autant plus que le temple n'a pas été achevé. Il est cependant probable que le temple ait été édifié à l'époque de l'empereur Auguste. La seule partie terminée est une cour de 15,69 mètres de long pour 13,56 mètres de large. Le temple est entouré de colonnes sur trois côtés. Le sanctuaire proprement dit n'a pas été construit ; de même, l'entrée du temple n'a pas reçu de pylône. Le temple de Maharraqa est caractérisé par un escalier en colimaçon montant jusqu'à son toit ; c'est le seul escalier en colimaçon trouvé dans un temple nubien[réf. souhaitée]. Processus de déplacement Le site du temple était menacé par l’inondation après la construction du haut barrage d'Assouan, menant à son démantèlement en 1961 par le ministère égyptien des Antiquités, avant de le réinstaller ailleurs en 1966. Le nouveau site est situé à côté du temple de Dakka à Seboua, à quatre kilomètres à l'ouest du site original du Ouadi es-Seboua. Galerie Notes et références Bibliographie (en) Stephen Quirke et Alan Jeffrey Spenser, The British Museum Book of Ancient Egypt, Thames & Hudson, 1994. (en) Dieter Arnold, Nigel C. Strudwick et Sabine Gardiner, The Encyclopaedia of Ancient Egyptian Architecture, I.B. Tauris Publishers, 2003 (en) Dieter Arnold, Temples of the Last Pharaohs, Oxford University Press, 1999 (en) John R. Baines et Jaromir Málek, Atlas of Ancient Egypt, New York, Facts on File Publications, 1982 Lien externe Portail de l’Égypte antique Portail de la Rome antique