NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ТЕС Асьют-Захід

ТЕС Асьют-Захід — теплова електростанція в центральній частині Єгипту, розташована на плато західного берегу Нілу біля міста Асьют. Для подолання дефіциту електроенергії з середини 2000-их років в Єгипті розгорнулося масштабне будівництво нових парогазових електростанцій. При цьому нерідко для якнайшвидшої видачі першої продукції спочатку вводили в дію газові турбіни з наступним їх доповненням паровою та створенням блоку комбінованого циклу. Саме так відбулось зі станцією Асьют-Захід, на якій у 2015—2016 роках запустили 8 газових турбін компанії General Electric типу PG9171E потужністю по 125 МВт. В подальшому їх планується доповнити паровими турбінами General Electric D200, які мають одиничну потужність 250 МВт та живитимуться через котли-утилізатори від чотирьох газових турбін кожна. Станція передусім розрахована на використання природного газу, що надходить по Газопроводу Верхнього Єгипту. Видача продукції відбувається про ЛЕП, яка працює під напругою 220 кВ. Варто відзначити, що запуск ТЕС Асьют-Захід дозволив вивести з експлуатації споруджену у 1960-х роках на східній околиці міста конденсаційну ТЕС Асьют, що мала три парові турбіни по 30 МВт, та почати будівництво на її майданчику нової потужної станції Примітки
ТЕС Валідія

ТЕС Валідія — теплова електростанція в Єгипті, розташована у центральній частині долини Нілу, на його лівому березі на північ від Асьюта. Стала однією з кількох класичних конденсаційних електростанцій, введених в експлуатацію у першій половині 1990-х років (разом з ТЕС Тальха, Даманхур та Каїр-Захід). Спершу в 1992-му тут ввели енергоблок потужністю 300 МВт з паровою турбіною японської компанії Toshiba. А за п'ять років його доповнили другим з такою ж потужністю, але турбіною виробництва італійської компанії Ansaldo. Розташована у віддаленні від офшорних центрів газовидобутку, ТЕС Валідія була розрахована на використання нафтопродуктів. Для охолодження використовується вода із Нілу. Примітки
ТЕС Суецька затока

ТЕС Суецька затока — теплова електростанція на північному сході Єгипту. Розташована на узбережжі Червоного моря біля порту Айн-Сохна (40 км на південний захід від Суецу). Споруджена на початку 2000-х років, стала однією з останніх класичних конденсаційних електростанцій Єгипту. Обладнана двома паровими турбінами виробництва компанії Toshiba потужністю по 341 МВт. Станція ділить виробничий майданчик зі спорудженою в середині 2010-х ТЕС Айн-Сохна. Проте на відміну від останньої, яка належить державній єгипетській компанії, будівництво ТЕС Суецька затока відбувалось за схемою BOOT (build-own-operate-transfer, будуй-володій-експлуатуй-передай). Приватним інвестором виступила французька компанія GDF Suez, а в 2006 році проект викупила малайзійська Tanjong. Для охолодження використовується морська вода. Як паливо станція споживає природний газ, що надходить по трубопровідному коридору Ель-Тіна – Айн-Сохна. Примітки
ТЕС Айн-Сохна

ТЕС Айн-Сохна — теплова електростанція на північному сході Єгипту. Розташована на узбережжі Червоного моря біля порту Айн-Сохна (40 км на південний захід від Суецу). В 2015 році тут ввели в експлуатацію два енергоблоки потужністю по 650 МВт з турбінами японської компанії Hitachi, споруджені з використанням технології суперкритичного парового циклу. Можливо відзначити, що ТЕС Айн-Сохна стала першою у серії подібних електростанцій, випередивши ТЕС Асьют, Каїр-Захід та Хелван-Південь. Як паливо станція споживає природний газ, що надходить по трубопровідному коридору Ель-Тіна – Айн-Сохна. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 500 кВ. Станція ділить виробничий майданчик зі спорудженою в 2002 році ТЕС Суецька затока. Проте будівництво останньої відбувалось за схемою BOOT (build-own-operate-transfer, будуй-володій-експлуатуй-передай), внаслідок чого вона належить приватному інвестору (а не державній компанії як ТЕС Айн-Сохна). Примітки
ТЕС Шарм-еш-Шейх

ТЕС Шарм-еш-Шейх — теплова електростанція на північному сході Єгипту, розташована у південній частині курортного міста Шарм-еш-Шейх. В 1975-му, ще до укладення остаточного мирного договору між Єгиптом та Ізраїлем, було досягнуто домовленостей про відновлення господарського використання Синайського півострова єгипетською стороною. В тому ж році на електростанції Шарм-еш-Шейх з'явилась перша газова турбіна. Зі зростанням енергоспоживання у цьому курортному регіоні ТЕС підсилювали, так що в підсумку до 1997-го (за іншими даними — 2003-го) на ній працювало дві турбіни Alstom типу PG5331P потужністю по 23,7 МВт (до середини 2010-х залишилась лише одна) та чотири General Electric типу MS5000. У 2016 році ТЕС значно підсилили за рахунок шести газових турбін виробництва компанії General Electric потужністю по 48 МВт. На відміну від більшості теплових електростанцій Єгипту, ТЕС Шарм-еш-Шейх була розрахована на використання нафтопродуктів. Втім, у другій половині 2000-х до регіону по трубопроводу Таба – Шарм-еш-Шейх подали природний газ. Примітки
ТЕС Хургада

ТЕС Хургада — теплова електростанція на червономорському узбережжі Єгипту, розташована у відомому курортному місті Хургада. У 1977 році для забезпечення району Хургади електроенергією на площадці станції встановили першу газову турбіну. Зі зростанням енергоспоживання ТЕС підсилювали, так що в підсумку до 2002-го на ній працювало шість турбін General Electric типу 5A2 (три потужністю по 23,7 МВт та три по 24,3 МВт). У 2016 році ТЕС значно підсилили за рахунок шести газових турбін виробництва тієї ж компанії General Electric потужністю по 48 МВт. На відміну від більшості теплових електростанцій Єгипту, ТЕС Хургада була розрахована на використання нафтопродуктів. Втім, у 2007 році до регіону по трубопроводу Рас-Шукейр – Хургада подали природний газ. Примітки
ТЕС ETHYDCO

ТЕС ETHYDCO — теплова електростанція в Єгипті, розташована у другому за величиною місті країни Александрії. В середині 2010-х років компанія Egyptian Ethylene and Derivatives Company (ETHYDCO) розгорнула будівництво великого комплексу з виробництва етилену та поліетилену. Первісно планувалось отримувати електроенергію від розташованого поруч нафтопереробного заводу, проте у 2014-му останній демонтував свою електростанцію через нерентабельність. Враховуючи обставини, в ETHYDCO вирішили спорудити власну ТЕС, яка б включала три газові турбіни виробництва компанії Siemens типу SGT-800 загальною потужністю 150 МВт. Надлишки електроенергії станція видаватиме в загальну мережу по ЛЕП, що працює під напругою 220 кВ. З метою якнайшвидшого запуску заводу в січні 2017-го на його площадці встановили тимчасову станцію із трьох турбін General Electric типу TM2500 загальною потужністю 60 МВт, орендовану у компанії APR Energy. А в липні того ж року відбувся урочистий запуск власної ТЕС, вартість якої становила 98 млн доларів США. В майбутньому можливе перетворення газотурбінної станції у парогазову комбінованого циклу. Примітки
ТЕС-СЕС Куреймат

ТЕС-СЕС Куреймат — теплова електростанція в Єгипті, розташована на східному березі Нілу за 75 км на південь від околиць Каїра. В 2011 році біля Куреймат ввели в експлуатацію парогазову станцію комбінованого циклу, обладнану газовою турбіною General Electric типу MS 6111 FA потужністю 73 МВт та паровою турбіною Siemens SST-900 потужністю 67 МВт. Її особливістю стало використання інтегрованої сонячної термальної станції. Розташовані на пілонах дзеркала останньої нагрівають теплоносій, що дозволяє подавати у встановлений після газової турбіни котел-утилізатор додаткову пару. Проведені після спорудження ТЕС заміри показали, що в денний період сонячна складова частина забезпечує генерацію 19,2 МВт. Примітки
Kraftwerk Burullus

Das Kraftwerk Burullus (bzw. El Burullus) ist ein GuD-Kraftwerk im Gouvernement Kafr asch-Schaich, Ägypten, das auf einer Landenge zwischen Mittelmeer und Burullus-See gelegen ist. Daten Mit einer installierten Leistung von 4,8 GW ist Burullus eines der drei leistungsstärksten Kraftwerke in Ägypten und in ganz Afrika (Stand Februar 2019); die beiden anderen sind Beni Suef und New Capital. Mit der Errichtung des Kraftwerks wurde im Oktober 2015 begonnen. Es wurde im Juli 2018 fertiggestellt. Das Kraftwerk ist im Besitz der Egyptian Electricity Holding Company. Kraftwerksblöcke Das Kraftwerk besteht aus vier Anlagen mit jeweils zwei Gasturbinen sowie einer nachgeschalteten Dampfturbine. An beide Gasturbinen ist jeweils ein Abhitzedampferzeuger angeschlossen; die Abhitzedampferzeuger versorgen dann die Dampfturbine. Die Gasturbinen des Typs SGT5-8000H und die Dampfturbinen des Typs SST-5000 wurden von Siemens geliefert. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Ägypten Weblinks El Burullus Power Plant - 2018. YouTube, 6. März 2018, abgerufen am 17. Februar 2019 (englisch). Egypt Megaproject. Siemens, abgerufen am 17. Februar 2019 (englisch). Einzelnachweise
Burullus Power Plant

The Burullus Power Plant (El Burullus Power Plant) is a natural gas-fired combined cycle power plant located in Sidi Salem, Kafr El Sheikh, Egypt, on an isthmus between Lake Burullus and the Mediterranean Sea. It is operated by Egyptian Electricity Holding Company. Construction of the plant started in October of 2015, and was completed by July of 2018. The Burullus Power Plant has an installed capacity of 4.8 GW, making it the most powerful power plant in Egypt along with Beni Suef Power Plant and New Capital Power Plant, which both have the same installed capacity. The power plant has four units, each with two gas turbines and a downstream steam turbine. A heat recovery steam generator is connected to each gas turbine and supplies the steam turbine. Siemens gas turbines of the SGT5-8000H type and steam turbines of the SST-5000 type are used in the plant. See also List of power stations in Egypt References External links
ТЕС Буруллус

ТЕС Буруллус — теплова електростанція в Єгипті, розташована за 70 км на схід від Александрії, на косі, що відділяє озеро Буруллус від Середземного моря. ТЕС Буруллус є однією з трьох надпотужних станцій (поряд з ТЕС Нова Столиця та Бені-Суейф), замовлених Єгиптом у компанії Siemens в 2015 році для подолання енергодефіциту в країні. Кожна з них має чотири енергоблоки, споруджені за технологією комбінованого парогазового циклу. Один блок складається із двох газових турбін SGT5-8000H потужністю по 400 МВт, які через котли-утилізатори живлять парову турбіну SST-5000 такої ж одиничної потужності. По завершенні будівництва зазначені ТЕС стали найбільшими не лише в Єгипті, але й у світі в категорії парогазових станцій. Газові турбіни, кожна з яких важить 890 тонн, постачив завод Siemens у берлінському районі Моабіт. Для доставки за призначенням спершу їх вантажили у річковому порту Berlin Westhafen на баржі, що прямують в один з глибоководних портів на північноморському узбережжі. Генератори SGen5-2000H (вага 756 тонн) та парові турбіни (вага 670 тонн) виробили на заводі концерну в Мюльгаймі-на-Рурі біля Дуйсбурга, звідки вони так само транспортувались по внутрішнім водним шляхам до морських портів. Надалі обладнання відправлялось в Єгипет з Роттердама, Гамбурга або Антверпена. Місцевими партнерами у будівництві станцій були компанії Orascom Construction та El-Sewedy Electric. Станція розрахована на споживання природного газу, проте дві турбіни SGT5-8000H мають змогу працювати і на нафтопродуктах. Природний газ для роботи станції надходить по трубопровідному коридору Ідку – Ель-Гаміль. Для охолодження на ТЕС Буруллус використовується морська вода. Видача продукції відбувається через ЛЕП, розраховану на напругу 500 кВ. У березні 2017 року в присутності Президента Єгипту та Федерального канцлера Німеччини відбулась офіційна церемонія, присвячена завершенню першої фази робіт на ТЕС Буруллус та Нова Столиця. Як зазвичай відбувається у випадках з парогазовими станціями, введення об'єктів починається із запуску газових турбін. Для концерну Siemens контракт на спорудження зазначених трьох ТЕС став найбільшим одиничним замовленням в історії та допоміг відтермінувати на кілька років скорочення персоналу, викликане зниженням попиту на традиційне енергетичне обладнання в умовах розвитку відновлюваної енергетики. Примітки
ТЕС Нова Столиця

ТЕС Нова Столиця — теплова електростанція в Єгипті, розташована на схід від Каїра на південній околиці Нової Столиці. ТЕС Нова Столиця є однією з трьох надпотужних станцій (поряд з ТЕС Буруллус та Бені-Суейф), замовлених Єгиптом у компанії Siemens в 2015 році для подолання енергодефіциту в країні. Кожна з них матиме чотири енергоблоки, споруджені за технологією комбінованого парогазового циклу. Один блок складатиметься з двох газових турбін SGT5-8000H потужністю по 400 МВт, які через котли-утилізатори живитимуть парову турбіну SST-5000 такої ж одиничної потужності. По завершенні будівництва зазначені ТЕС будуть найбільшими не лише в Єгипті, але й у світі в категорії парогазових станцій. Газові турбіни, кожна з яких важить 890 тонн, постачає завод Siemens у берлінському районі Моабіт. Для доставки за призначенням спершу їх вантажать у річковому порту Berlin Westhafen на баржі, що прямують в один з глибоководних портів на північноморському узбережжі. Генератори SGen5-2000H (вага 756 тонн) та парові турбіни (вага 670 тонн) виробляються на заводі концерну в Мюльгаймі-на-Рурі біля Дуйсбурга, звідки вони так само транспортуються по внутрішніх водних шляхах до морських портів. Надалі обладнання відправляється в Єгипет з Роттердама, Гамбурга або Антверпена. Місцевими партнерами у будівництві станцій виступили компанії Orascom Construction та Elsewedy Electric. Станція розрахована на споживання природного газу, проте дві турбіни SGT5-8000H мають змогу працювати і на нафтопродуктах. Блакитне паливо надходить від газопроводу Ель-Тіна – Нова Столиця – Дашур. Видача продукції відбувється через ЛЕП, розраховану на напругу 500 кВ. У березні 2017 року в присутності Президента Єгипту та Федерального канцлера Німеччини відбулась офіційна церемонія, присвячена завершенню першої фази робіт на ТЕС Буруллус та Нова Столиця. Як зазвичай відбувається у випадках з парогазовими станціями, введення об'єктів починається із запуску газових турбін. Для концерну Siemens контракт на спорудження зазначених трьох ТЕС став найбільшим одиничним замовленням в історії та допоміг відтермінувати на кілька років скорочення персоналу, викликане зниженням попиту на традиційне енергетичне обладнання в умовах розвитку відновлюваної енергетики. Примітки
ТЕС Бені-Суейф

ТЕС Бені-Суейф — теплова електростанція в Єгипті, розташована на правому березі Нілу, за два десятки кілометрів південніше від однойменного міста. ТЕС Бені-Суейф є однією з трьох надпотужних станцій (поряд з ТЕС Буруллус та Нова Столиця), замовлених Єгиптом у компанії Siemens в 2015 році для подолання енергодефіциту в країні. Кожна з них матиме чотири енергоблоки, споруджені за технологією комбінованого парогазового циклу. Один блок складатиметься з двох газових турбін SGT5-8000H потужністю по 400 МВт, які через котли-утилізатори живитимуть парову турбіну SST-5000 такої ж одиничної потужності. По завершенні будівництва зазначені ТЕС будуть найбільшими не лише в Єгипті, але й у світі в категорії парогазових станцій. Газові турбіни, кожна з яких важить 890 тонн, постачає завод Siemens у берлінському районі Моабіт. Для доставки за призначенням спершу їх вантажать у річковому порту Berlin Westhafen на баржі, що прямують в один з глибоководних портів на північноморському узбережжі. Генератори SGen5-2000H (вага 756 тонн) та парові турбіни (вага 670 тонн) виробляються на заводі концерну в Мюльгаймі-на-Рурі біля Дуйсбурга, звідки вони так само транспортуються по внутрішніх водних шляхах до морських портів. Надалі обладнання для ТЕС Бені-Суейф відправлялось з Роттердама, Гамбурга або Антверпена через Суецький канал до червономорського порту Адабія. Можливо також відзначити, що саме в Бені-Суейф здійснили перші відвантаження зазначені німецькі заводи, що дозволило здійснити на площадці станції запуск першої газової турбіни у листопаді 2016-го. Місцевими партнерами в будівництві станцій виступили компанії Orascom Construction та Elsewedy Electric. ТЕС Бені-Суейф передусім розрахована на використання природного газу, що надходить по Газопроводу Верхнього Єгипту. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 500 кВ. Для концерну Siemens контракт на спорудження зазначених трьох ТЕС став найбільшим одиничним замовленням в історії та допоміг відтермінувати на кілька років скорочення персоналу, викликане зниженням попиту на традиційне енергетичне обладнання в умовах розвитку відновлюваної енергетики. Примітки
ТЕС Хелван-Південь

ТЕС Хелван-Південь – теплова електростанція в Єгипті у центрально-північній частині країни. Майданчик для нової ТЕС обрали на правому березі Нілу у двох десятках кілометрів на північ від Бені-Суейф та 80 км на південь від околиць Каїру. Тут розташуються три однотипні енергоблоки потужністю по 650 МВт, споруджені з використанням технології суперкритичного парового циклу. Як паливо використовуватимуть природний газ та/або мазут. Видача продукції відбуватиметься по ЛЕП, розрахованій на напругу 500 кВ. Контракт на спорудження станції уклали у 2011-му, а завершення робіт заплановане на другу половину 2010-х років. Примітки
ТЕС Асьют

ТЕС Асьют — теплова електростанція у центральній частині Єгипту, розташована на західному березі Нілу в місті Асьют. У 1966—1967 роках на площадці станції ввели в експлуатацію три парові турбіни Brown Boveri & Cie потужністю по 30 МВт, розраховані на використання нафтопродуктів. Запуск у 2015 році ТЕС Асьют-Захід дозволив вивести їх з експлуатації, при цьому на майданчику старої станції розгорнулось будівництво нового енергоблоку (відомий як ТЕС Валідія) потужністю 650 МВт, для якого обрали технологію суперкритичного парового циклу. Його введення було заплановане на кінець 2019 року. ТЕС Валідія передусім розрахована на використання природного газу, що надходить по Газопроводу Верхнього Єгипту. Для видачі продукції з ТЕС Валідія запланували спорудити ЛЕП, розраховану на напругу 500 кВ. Примітки
Halawa House

The Halawa House or Agamy Beach House is a house located in Agami, Egypt that incorporates traditional Islamic and Egyptian prototypes. The project was completed in 1975 by Abdel-Wahed El-Wakil and was among the first recipients of the Aga Khan Award for Architecture in 1980. It is named after the project's client, Esmat Ahmed Halawa. The project was conceived as a method to bridge traditional forms and indigenous elements into a functional design for modern living. History Agami is a seaside resort near Alexandria. Most of the housing projects in the area were bungalows of a low standard of quality. Running water and electricity are available, but no sewage. As the area is generally populated by the Bedouins, who have limited knowledge of the construction trade. Over time, plot sizes have generally shrunk, leading to limits on privacy. Design and construction The house is built on a narrow plot of land, which is consistent with plot sizes in Agami. Although usually considered a disadvantage, the architect used the courtyard area as the focus of the house in order to maintain a level of privacy. The internal structure of the house is sparsely furnished in order to enhance a feeling of space within the narrow plot. The house is built from various materials, which re-enforce the theme of the bridging of the traditional and modern. These elements include reinforced concrete strip foundations, local limestone walls and red bricks for the arches. In addition to the courtyard and its fountain, the house has a loggia (a gallery or room with one or more open sides, especially one that forms part of a house and has one side open to the garden), a wind catch, alcoves, masonry benches and a belvedere (a summerhouse or open-sided gallery, commanding a fine view). The technology for the construction was low, with most of the workforce being local Bedouins. The only skilled labour on the project were the master mason, the plasterer and carpenter. Timeline and cost The project was initiated in 1972 and construction commenced in January 1974. The project was completed in April 1975 and first occupancy in July of the same year. The project encountered minor delays, due to labour issues and late deliveries of carpentry materials. The complete cost for labour and materials was US $29,000. References External links "Halawa House". Aga Khan Development Network. Retrieved 2019-09-04.
El-Lahoun

El-Lahoun (en arabe اللاهون al-Lāhūn, souvent écrit Illahoun) est un village d'Égypte dans le Fayoum, à mi-chemin du Bahr Yusuf (canal Joseph) et de la ville de Médinet el-Fayoum, à environ 90 km au sud du Caire. Durant le Moyen Empire, il y aurait peut-être eu un culte dédié au dieu chacal Anubis. La nécropole antique Environ trois kilomètres au nord d'el-Lahoun se trouve une ancienne nécropole du Moyen Empire, avec les restes de la pyramide de Sésostris II. Dans le complexe pyramidal, il a été retrouvé la tombe de la princesse Sathathoriounet dont les bijoux en or sont aujourd'hui exposés dans les musées du Caire et de New York. La ville de Sésostris La ville antique de Sésostris est un peu au nord d'el-Lahoun. Lors de sa découverte, Flinders Petrie a appelé ce lieu Kahun (Kahoun), mais ce terme repose sur une erreur d'audition de Petrie. La ville a été fondée durant le règne de Sésostris II, dans l'objectif d'héberger le personnel ouvrier en charge de la construction du site, puis du culte funéraire royal. Elle est située à 1,1km de la pyramide. Elle prenait une forme rectangulaire, de 392m de long et 246m de large, entourée par un mur de 3,25m d'épaisseur. La ville était divisée en deux quartiers : le premier, nommé Ḥtp-sn-wsrt-mȝ‘-ḫrw (Sésostris, juste de voix, est en paix), mesurait 290m de long et 246m de large. Et le deuxième, nommé Sḫm-sn-wsrt-mȝ‘-ḫrw (Sésostris, juste de voix, est puissant) mesurait 246m de long et 102m de large. Ces deux quartiers sont séparés par un mur, peut être car le second quartier a été rajouté plus tardivement à la ville. Il est possible que la ville comptait entre 5000 et 9000 habitants, ce que l'on estime grâce aux nombreux silos utilisés pour stocker des graines qui semblent avoir été redistribués aux travailleurs habitant dans la ville, ne possédant pas d'espaces de stockage dédiés dans leurs domiciles personnels. Près du temple de Sésostris II, sa pyramide située à l'est de la ville a servi de modèle, par exemple pour la construction de la pyramide de Hawara. Dans les ruines ont été découverts des papyri mathématiques, des textes littéraires et médicaux, ainsi que des actes de police, des lettres et des factures. Notes et références Voir aussi Papyrus d'El-Lahoun Bibliographie William Matthew Flinders Petrie, Illahun, Kahun and Gurob. 1889-90, Londres, année = 1891 ; Stephen Quirke, Lahun : A Town in Egypt 1800 BC, and the History of Its Landscape, Londres, Golden House Publications, 2005, 140 p. (ISBN 0-9550256-1-3) ; K. Szpakowska, Daily Life in Ancient Egypt : Recreating Lahun, Oxford, Malden, 2008 (ISBN 978-1-4051-1856-9). (en) Barry Kemp, Ancient Egypt: Anatomy of a Civilization, Routledge, 2018, 3e éd. (ISBN 978-0-415-82726-3). (en) Laura Hernando Folch, « Archaeological and spatial analysis of the Egyptian city of Lahun (Middle Kingdom, Fayum) », dans Arnau Lario Devesa, Arnau Lario Devesa, Joan Campmany Jiménez, Marc Marzo Pallàs, Oriol Morillas Samaniego, (Not) All Roads Lead to Rome, Oxford, Archaeopress Publishing, 2023 (ISBN 9781803275178), p. 38-53 Portail de l’Égypte antique