NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Piràmide de Senusret I

La piràmide de Senusret I és un monument funerari construït pel faraó Senusret I a Lisht a l'extrem sud de la necròpolis, al costat oposat al seu pare Amenemhet I. Fou construïda amb blocs de pedra que van omplir els buits d'uns murs en creu, i està precedida per una capella al costat nord -que té algunes pintures- a la qual s'arriba per un camí pavimentat; a la capella, hi ha un altar d'alabastre i una falsa porta; uns canalons en forma de cap de lleó (similars als d'altres temples) servien per a conduir l'aigua de la teulada. A l'exterior, encara es veuen algunes de les plaques de pedra. El corredor interior des de la capella (decorat amb plaques de pedra i blocs de granit) portava a la cambra d'enterrament, però l'aigua al seu interior ha fet impossible d'excavar el lloc. Al costat, hi ha un altre túnel per a facilitar el transport de materials a la cambra d'enterrament, que fou presumiblement bloquejat, però d'alguna manera usat pels saquejadors de tombes; Maspero va trobar en aquest túnel rastres de la sala funerària, cosa que fa pensar que el robatori es va produir molt poc després de l'enterrament. El complex funerari té al centre un monument i està envoltat per dos murs, l'un interior de pedra i un altre exterior de rajoles. Entre els murs, hi ha nou petites piràmides per a la família reial de Senusret I. El temple funerari segueix els patrons dels models de l'antic Imperi i, encara que està molt destruït, es conserva millor que el del seu pare. Fora del complex, hi ha unes mastabes, entre aquestes destaquen: Mastaba d'Imhotep, el canceller i gran sacerdot d'Heliòpolis. Mastaba de Senwosretankh, gran sacerdot de Ptah, a uns 200 m al nord-est del mur del recinte, que conté relleus pintats i extractes dels texts de les piràmides; la cambra d'enterrament tenia un notable sarcòfag. Mastaba de l'intendent de vins Seheepibreankh. Mastaba de Mentuhotep, gran sacerdot d'Heliòpolis. També hi havia dues grans estàtues de Senusret I i deu estàtues en uns forats (trobades per Gautier el 1894) i altres construccions interessants com graners, cases d'oració i edificis de manteniment. S'hi han trobat nombrosos objectes, incloent-hi el forat enrajolat per a la barca sagrada. Fora del mur, hi havia nou piràmides secundàries per a les dones reials, és a dir, les vídues i filles del faraó. Set de les piràmides tenien el seu propi temple funerari i un mur en tot el tombant, i les altres dues, al nord, compartien un sol mur; només dos noms de les dones reials s'han pogut llegir: Neuru o Nofret (esposa i germana de Senusret) i Itayket o Itaksiet (segurament, filla del faraó). Una calçada oberta connectava el temple mortuori amb el de la vall, però la situació d'aquest no s'ha localitzat de moment. La calçada era decorada amb relleus, alguns dels quals encara es poden veure. Fou visitada el 1882 per Maspero, que va descobrir a qui pertanyia i va trobar diversos objectes amb el nom del faraó. La piràmide només es pot visitar amb un permís especial. Referències
Pyramid of Senusret I

The pyramid of Senusret I is an Egyptian pyramid built to be the burial place of the Pharaoh Senusret I. The pyramid was built during the Twelfth Dynasty of Egypt at el-Lisht, near the pyramid of his father, Amenemhat I. Its ancient name was Senusret Peter Tawi (Senusret beholds the two lands). The pyramid was 105 meters on each side with a height of 61.25 meters; the slope of the four faces was 49° 24'. The pyramid used a method of construction never before seen in an Egyptian pyramid; four stone walls radiated from the center built of rough-hewn blocks that decreased in size the higher their placement. The eight sections formed by these walls were then subdivided by three more walls, splitting the pyramid into 32 different units which were then filled with slabs of stone as well as debris. An exoskeleton of fine limestone then covered the structure. This new method of construction was not particularly efficient, however, and the completed pyramid suffered from stability problems. Unusually, clear evidence for the ramps used to construct the pyramid also remain. Complex Surrounding the actual structure was a comparatively large complex, which consisted of a mortuary temple, a rectangular structure with a courtyard in the center, and nine smaller pyramids for Senusret's queens. From the mortuary, a limestone causeway with carved statues set every 10 cubits ran to a public temple outside the perimeter wall of the compound. Little of this is visible today, however, because later Roman buildings were built over the complex. Excavations The pyramid has been severely damaged over time, and little of its limestone cladding remains. It now appears as little more than a hillock of stone. None of the excavations penetrated to the burial chamber due to high water levels, but much was learned about pyramid construction from the surrounding quarries, which contained one of the highest concentrations of ancient debris of any Egyptian archaeological site. Gautier and Jequier The pyramid was first explored by archaeologists Gautier and Jequier between 1894 and 1895. Many statues of Senusret I were found and are now at the Egyptian Museum in Cairo. Metropolitan Museum of Art From 1906 to 1943, the pyramid was excavated by a team from the Metropolitan Museum of Art headed initially by Albert Lythgoe, Arthur Mace and Ambrose Lansing. Dieter Arnold From 1984 to 1987, further excavation was carried out by Dieter Arnold. See also Egyptian pyramid construction techniques List of Egyptian pyramids List of megalithic sites References Sources Lehner, Mark (2008). The Complete Pyramids. New York: Thames & Hudson. ISBN 978-0-500-28547-3. Verner, Miroslav (2001). The Pyramids: The Mystery, Culture and Science of Egypt's Great Monuments. New York: Grove Press. ISBN 978-0-8021-1703-8.
Piramide di Sesostri I

Il complesso piramidale di Sesostri I venne edificato per la sepoltura di Sesostri I, sovrano egizio della XII dinastia, e situato a el-Lisht, poco a sud del complesso piramidale del padre e predecessore Amenemhat I. La piramide Il nome originale della piramide si poteva leggere "Senusret-peter-tawy", e significava "Sesostri contempla le Due Terre". Ha una base di 105 metri di lato e superava i 62 metri di altezza. L'angolazione delle quattro facce era di 49° 24'. La tecnica costruttiva impiegata era assolutamente inedita: quattro pareti di pietra, formate da grandi blocchi sbozzati che si riducono in dimensione andando verso il vertice della piramide, si dipartono radialmente dal nucleo. Questa struttura “stellata” formava quindi otto sezioni che venivano ulteriormente suddivise da altre tre mura, fino ad ottenere un totale di 32 celle vuote, poi colmate da frammenti litici e detriti. Una copertura di pregiata pietra calcarea, oggi quasi scomparsa, rivestiva infine l'intero edificio. Questa innovazione costruttiva non si rivelò, tuttavia, particolarmente riuscita, dato che dopo il suo completamento la piramide fu soggetta a problemi di stabilità. L'edificio si deteriorò seriamente nel corso dei secoli ed oggi appare come una collina di materiale litico. Edifici annessi Intorno alla piramide sorgeva un ampio complesso, rappresentato dalla piramide satellite, da un tempio funerario, una struttura rettangolare che racchiudeva un cortile, e nove piccole piramidi secondarie tutte intorno, destinate alle spose reali. Dalla piramide, una rampa fiancheggiata da statue posizionate ogni 10 cubiti, portava ad un tempio esterno alle mura perimetrali del complesso. Di ciò rimane assai poco oggi, dato che in epoca romana questa zona venne edificata. Campagne di scavo La piramide venne esplorata per la prima volta dagli archeologi J. Gautier e Gustave Jéquier tra il 1894 e il 1895. Una seconda campagna di scavi venne condotta tra il 1906 ed il 1943 da Albert Lythgoe, Arthur Mace e Ambrose Lansing, per conto del Metropolitan Museum of Art. Ulteriori indagini vennero infine effettuate da Dieter Arnold tra il 1984 ed il 1987. Non è ancora stato possibile accedere all'ipogeo in quanto allagato da acque sotterranee, ma sono state fornite molte utili informazioni sulla costruzione della piramide da un'enorme varietà di frammenti e detriti, ritrovati negli scavi circostanti. Galleria d'immagini Bibliografia Lehner, M., The Complete Pyramids, London: Thames and Hudson Ltd. (1997) ISBN 0-500-05084-8 Voci correlate Piramidi egizie Lista delle piramidi egizie Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su piramide di Sesostri I Collegamenti esterni (EN) La piramide di Sesostri I ad el-Lisht in Egitto
Piramide van Senoeseret I

De piramide van Senoeseret I is een piramide van Senoeseret I in Egypte. Hij was 61 m hoog en had een zijde van 101 meter. De piramide had een ander principe van bouwen. Er werd gewerkt volgens een kruisplan waarbij er muren uit kalksteen werden gezet. De ruimte tussen de muren werd opgevuld met puin, tichels en zand. Daarna werd de piramide bedekt met Toera-kalksteen. Deze manier van bouwen is zeer inefficiënt en de piramide lijkt vandaag niet meer dan een zandheuvel te zijn. De ingang van de piramide is in het noorden en werd in 1882 door Maspero ontdekt. Rond de piramide stonden twee muren en verschillende bijpiramiden voor de vrouwelijke leden van de familie. Er zijn resten van de dodentempel gevonden en ook nog delen van de processieweg. Zie ook Egyptische piramide
Piramida Senusereta I

Piramida Senusereta I – piramida pełniąca funkcję grobowca faraona Senusereta I, mieszcząca się w pobliżu współczesnej miejscowości Fajum. W XIX i XX wieku budowla była obiektem prac archeologicznych przeprowadzanych przez zespoły Gastona Maspero, Josepha Étienne’a Gautiera, Gustave’a Jéquiera, Alberta Lythgoe, Arthura Mace’a oraz Ambrose’a Lansinga. Architektura Piramida miała lekko pochylone ściany zewnętrzne, na szczycie zdobił ją wklęsły gzyms. Wejście do piramidy było pokryte granitem. Wewnątrz piramidy znajdowała się łaźnia oraz dziedziniec, połączony korytarzem z groblą, która prowadziła do niewielkiego budynku z suszonej cegły, przeznaczonego dla kapłanów. Dziedziniec, wykonany z wapienia, posiadał granitowy ołtarz i system odprowadzania wody deszczowej. Korytarz prowadził schodami do kaplicy, w której znajdowało się pięć wnęk; w jednej z nich stał wysoki na 2,7 metra pomnik faraona. W obrębie piramidy znajdowała się także druga kaplica. Wewnątrz grobowca znajdowało się przejście ozdobione posągami Senusereta I, które stały w głębokich niszach znajdujących się w odległości 10 łokci (ponad 5 m) od siebie. Zachowało się 8 posągów, stały się one częścią zbiorów nowojorskiego Metropolitan Museum of Art oraz Muzeum Egipskiego w Kairze. Przypisy
QV60

QV60 és la tomba de Nebettaui, la filla i Gran Esposa Reial de Ramsès II, pertanyent a la dinastia XIX. Està situada a la Vall de les Reines, a la ribera occidental del Nil, a Egipte. Champollion i Lepsius van fer referència a aquesta tomba, que posteriorment va ser excavada per Ernesto Schiaparelli, director del Museu Egipci de Torí. Lepsius la va descriure breument, classificant-la amb el número 6 de la seva llista. Descripció La tomba està composta per un vestíbul, una càmera lateral i una cambra funerària. Al mur esquerre de la primera càmera hi ha representats 41 jutges, cadascun amb una ploma al cap. Nebettaui apareix oferint una estàtua de Maat a una figura asseguda, el tocat de la qual està coronat amb dues plomes. A la segona cambra Nebettaui es mostra davant Horus i exhibeix els seus títols més importants: L'Osiris, Filla del rei, Gran Esposa Reial, Senyora de les Dues Terres i Senyora de l'Alt i Baix Egipte. En una de les escenes, Nebettaui llueix un tocat especial: una corona de voltor amb uraeus, coronada per un mode que sosté diverses flors. Aquest tocat específic va representar únicament les reines Nebettaui, Isis Ta-Hemdjert (tomba QV51, de l'època de Ramsès III-Ramsès IV), i la reina Tyti (tomba QV52, de la dinastia XX). Una versió anterior d'aquesta corona va ser usada per la princesa-reina Sitamón, la filla i esposa d'Amenofis III. Per tant, podria ser una referència a la seva similar posició (encara que la unió amb germanes o mig germanes era comuna entre els faraons, només Amenhotep III, Akenatón i Ramsès II van prendre també filles com a esposes). La tomba va ser transformada en una capella cristiana durant el període copte. Referències
QV60

QV60 is the tomb of Nebettawy, the daughter and Great Wife of Ramesses II, in Egypt's Valley of the Queens. It was mentioned by Champollion and Lepsius, and later excavated by Ernesto Schiaparelli (the director of the Egyptian Museum in Turin). Lepsius gives a short description of this tomb. In his list this is tomb number 6. The tomb This tomb was transformed into a chapel during the Coptic period. On the left wall of the first chamber 41 judges are depicted, each with a feather on their head. Nebettawy is shown offering a statue of Maat to a seated figure whose headdress is topped with two feathers. In the second chamber Nebettawy is shown before Horus and here she has the most elaborate titles: The Osiris, the King's Daughter, Great Royal Wife, Lady of the Two Lands, Mistress of Upper and Lower Egypt. In one of the scenes Nebettawy wears a rather special headdress: a vulture crown with uraeus, topped by a modius and supporting a number of flowers. This specific headdress is only attested for Queen Nebettawy, Queen Isis (QV51 - time of Ramesses III-Ramesses IV) and Queen Tyti (QV52 – 20th dynasty). An earlier version of this crown was worn by Princess-Queen Sitamun, the daughter-wife of Amenhotep III. References External links Theban Mapping Project Archived 2023-03-26 at the Wayback Machine – Plan of the tomb and other details.
QV60

QV60 es la tumba de Nebettaui, la hija y Gran Esposa Real de Ramsés II, perteneciente a la dinastía XIX. Está situada en el Valle de las Reinas, en la ribera occidental del Nilo, en Egipto. Champollion y Lepsius hicieron referencia a esta tumba, que posteriormente fue excavada por Ernesto Schiaparelli, director del Museo Egipcio de Turín. Lepsius la describió brevemente, clasificándola con el número 6 de su lista.​ Descripción La tumba está compuesta por un vestíbulo, una cámara lateral y una cámara funeraria. En el muro izquierdo de la primera cámara están representados 41 jueces, cada uno con una pluma en la cabeza. Nebettaui aparece ofreciendo una estatua de Maat a una figura sentada, cuyo tocado está coronado con dos plumas. En la segunda cámara Nebettaui se muestra ante Horus y exhibe sus títulos más importantes: La Osiris, Hija del rey, Gran Esposa Real, Señora de las Dos Tierras y Señora del Alto y Bajo Egipto.​​ En una de las escenas, Nebettaui luce un tocado especial: una corona de buitre con uraeus, coronada por un modio que sostiene diversas flores. Este tocado específico representó únicamente a las reinas Nebettaui, Isis Ta-Hemdjert (tumba QV51, de la época de Ramsés III-Ramsés IV), y a la reina Tyti (tumba QV52, de la dinastía XX).​ Una versión anterior de esta corona fue usada por la princesa-reina Sitamón, la hija y esposa de Amenofis III. Por lo tanto, podría ser una referencia a su similar posición (aunque la unión con hermanas o medio hermanas era común entre los faraones, solo Amenhotep III, Akenatón y Ramsés II tomaron también a hijas como esposas). La tumba fue transformada en una capilla cristiana durante el período copto. Véase también Ramsés II Valle de las Reinas Referencias
QV60

QV60 (Queens' Valley 60) è la sigla che identifica la tomba della regina della XIX dinastia, Nebettaui, figlia del faraone Ramses II e forse della regina Nefertari e in seguito Grande sposa reale, sita nella Valle delle Regine in Egitto. La tomba venne menzionata sia da Champollion che da Lepsius, che ne diede una breve descrizione in un suo resoconto di una campagna di scavi durata dal 1842 al 1845 dove la tomba viene identificata come "tomba numero 6", e fu poi esplorata da Ernesto Schiaparelli (direttore del Museo egizio di Torino). La tomba La tomba QV60, risalente al tredicesimo secolo a.C., è costituita da un corto corridoio, un vestibolo, una stanza laterale e la vera e propria stanza funeraria, la stanza principale. Sul muro sinistro della prima camera sono raffigurati 41 giudici, ognuno con una piuma sulla testa, e Nebettaui è raffigurata nell'atto di offrire una statua di Maat a una figura seduta avente un copricapo ornato da due piume. Nella seconda camera, invece, Nebettaui è raffigurata di fronte al dio Horus ed è qui che vengono scritti anche i diversi titoli della regina: "L'Osiride, Figlia del Re, Grande sposa reale, Signora delle Due Terre, Padrona dell'Alto e del Basso Egitto". In una delle scene Nebettaui indossa un copricapo piuttosto particolare: una corona a forma di avvoltoio, adornata con un ureo e sormontata da un modio con alla sommità un gran numero di fiori. Questo specifico copricapo è stato osservato solo in pochi altri casi, ossia nei ritratti della regina Iside Ta-Hemdjert presenti nella sua tomba, la QV51, e della regina Tyti, anche questi presenti nella tomba della sovrana, la QV52. Una precedente versione di questo tipo di corona era stata indossata dalla regina Sitamon, figlia e moglie del faraone Amenofi III. Durante il periodo copto la tomba fu utilizzata come cappella. Note
Tomba QV68

QV68 és la tomba de Meritamon, filla i Gran esposa reial de Ramsés II, de la dinastia XIX. Es troba a la Vall de les Reines, a la riba oest del Nil, a Egipte. Jean-François Champollion i Karl Richard Lepsius es referiren a aquesta tomba, i més tard l'excavà Ernesto Schiaparelli, director del Museu Egipci de Torí. Lepsius la descrigué breument, i la classificà al número 12 de la seua llista. Descripció La tomba es compon d'un vestíbul, una cambra lateral i una altra de funerària. La sala principal conté diverses escenes amb déus. Meritamon apareix davant Neit, Thot, Ra-Horakti i Hathor. Es mostra consagrant els cofres de Mehet davant d'Osiris i Hathor, que hi apareixen asseguts. Les inscripcions identifiquen la reina amb els títols d'"Osiris, Filla del rei, Gran esposa reial, Senyora de la Dues Terres, llarga vida a Meritamon". Se'n diu que «duu un cofre de roba, eternament; i el consagra tres vegades» (sic). Altres escenes mostren la difunta fent ofrenes a Khnum i oferint dos atuells a Ptah. Meritamon fou enterrada en un sarcòfag de granit roig que actualment es troba al Museu de Berlín (15274). Les inscripcions la identifiquen com la "(Filla del rei), Gran (esposa reial), Senyora de les Dues Terres, Meritamon, justificada"; i com a "Osiris, la Filla del rei i estimada per ell, Gran esposa reial, Senyora de les Dues Terres, Meritamon, justificada". Vegeu també Ramsès II Vall de les Reines Referències
QV68

QV68 is the tomb of Meritamen, the daughter and Great Wife of Ramesses II, in Egypt's Valley of the Queens. It was mentioned by Champollion and Lepsius, and later excavated by Ernesto Schiaparelli (the director of the Egyptian Museum in Turin). Lepsius gives a short description of this tomb. In his list this is tomb number 12. Tomb The main hall contains several scenes with deities. Meritamen appears before Neith, Thoth, Ra-Harakhti and Hathor. Meritamen is shown consecrating Mehet boxes before Osiris and Hathor, who are seated in a kiosk. The inscriptions identify the Queen as The Osiris, King's Daughter, Great Royal Wife, Lady of Both Lands, Merytamen, may she live. She is said to be "Bringing a box of clothing, eternally; consecrating the box of clothing three times" (sic). Further scenes show the deceased offering to Khnum, and offering two vases to Ptah. Meritamen was buried in a red granite sarcophagus which is now in the Berlin Museum (15274). The inscriptions identify her as The [King's Daughter], Great [Royal Wife], Lady of Both Lands, Merytamen, justified, and as The Osiris, King's Daughter beloved of him, Great Royal Wife, Lady of Both Lands, Merytamen, justified. References External links Theban Mapping Project Archived 2023-11-18 at the Wayback Machine – Plan of the tomb and other details.
QV68

QV68 es la tumba de Meritamón, la hija y Gran Esposa Real de Ramsés II, perteneciente a la dinastía XIX. Está emplazada en el Valle de las Reinas, en la ribera occidental del Nilo, en Egipto. Champollion y Lepsius hicieron referencia a esta tumba, que posteriormente fue excavada por Ernesto Schiaparelli, director del Museo Egipcio de Turín. Lepsius la describió brevemente, clasificándola con el número 12 de su lista.​ Descripción La tumba está compuesta por un vestíbulo, una cámara lateral y una cámara funeraria. La sala principal contiene varias escenas con deidades. Meritamón aparece ante Neit, Tot, Ra-Horajti y Hathor. Se muestra consagrando los cofres de Mehet ante Osiris y Hathor, que están sentados en un quiosco.​ Las inscripciones identifican a la reina con los títulos de "Osiris, Hija del rey, Gran Esposa Real, Señora de la Dos Tierras, larga vida a Meritamón". De ella se dice que «porta un cofre de ropa, eternamente; consagrando el cofre de ropa tres veces» (sic).​ Otras escenas muestran a la difunta haciendo ofrendas a Jnum y ofreciendo dos vasijas a Ptah.​ Meritamón fue enterrada en un sarcófago de granito rojo que actualmente se encuentra en el Museo de Berlín (15274).​ Las inscripciones la identifican como la "(Hija del rey), Gran (Esposa Real), Señora de las Dos Tierras, Meritamón, justificada"; y como "Osiris, la Hija del rey amada por él, Gran Esposa Real, Señora de las Dos Tierras, Meritamón, justificada".​ Véase también Ramsés II Valle de las Reinas Referencias
Királynék völgye 68

A Királynék völgye 68 (QV68) egy ókori egyiptomi sír a Királynék völgyében. Tulajdonosa a XIX. dinasztia idején élt Meritamon hercegnő-királyné, II. Ramszesz és Nofertari lánya. A sírt Champollion és Lepsius is említi, utóbbi 12-es számmal, és rövid leírást is ad róla. A feltárásra Ernesto Schiaparelli (a torinói Egyiptomi Múzeum igazgatója) vezetésével került sor. A sír nagyméretű, kialakításában hasonlít anyja, Nofertari (QV66), nagyanyja, Mut-Tuja (QV80) és nővére, Bintanath (QV71) sírjához. Egy lépcső vezet le a sírba, melynek nagy, egyoszlopos terméből nyílik a sírkamra. Az oszlopos terem két oldalán, valamint a lépcső mellett egy-egy mellékkamra, a sírkamra hátsó falán pedig egy további mellékkamra nyílik. A sírkamra falában falfülkéket alakítottak ki az ún. varázstéglák számára. A sírkamrában állt Meritamon vörösgránit szarkofágja, amely ma Berlinben található (15274). Ennek feliratai felsorolják az elhunyt címeit: „a király leánya, nagy királyi hitves, a Két Föld úrnője, Meritamon, az igaz hangú” és „az Ozirisz, a király szeretett leánya, nagy királyi hitves, a Két Föld úrnője, Meritamon, az igaz hangú.” (Oziriszként és igaz hangúként hagyományosan az elhunytakra utaltak.) A sír díszítése nem maradt fenn jó állapotban. A ránk maradt jelenetek istenek társaságában ábrázolják Meritamont, többek közt Neith, Thot, Ré-Harakhti, Hnum és Ptah előtt. Egy, az északi falon fennmaradt jelenetben színes ruhákkal teli ládát szentel fel Ozirisz és a Nyugat istennője, Hathor előtt. A nyugati falon Ízisz és Harsziésze, a keletin Ptah-Szokar-Ozirisz előtt látható az elhunyt. A díszítés eltér a QV60 (húga, Nebettaui sírja), a QV66 és a QV80 dekorációjától, melyben túlsúlyosak az írott szöveges részek (a Halottak Könyve fejezetei). Jegyzetek