NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Katedra Zwiastowania w Aleksandrii

Katedra Zwiastowania – prawosławna katedra w Aleksandrii, główna świątynia Prawosławnego Patriarchatu Aleksandryjskiego. Katedrę zbudowano w XIX w., konsekracja miała miejsce w 1856. Znaczna część elementów budowlanych i wyposażenia świątyni pochodzi spoza Egiptu – ikony z Konstantynopola, okna z Paryża, zegar (znajdujący się na fasadzie budowli) – z Londynu (wykonany przez Fredericka Denta), natomiast żyrandole – z Rosji. Katedra jest miejscem intronizacji prawosławnych patriarchów aleksandryjskich. W 2006 świątynia była remontowana. Galeria Przypisy
KV30

KV30, acrònim de l'anglès King's Valley, és una tomba egípcia de l'anomenada Vall dels Reis, situada a la riba oest del riu Nil, a l'altura de la moderna ciutat de Luxor. No se sap qui va ser el destinatari d'aquest sepulcre, ja que no s'han trobat restes de cap nom, ni decoració que en desvetlli la seva identitat. Així i tot, sembla clar que la construcció d'aquest enterrament data de la dinastia XVIII. Situació KV30 es troba a la part sud de la Vall, a quaranta metres de l'entrada de KV32. Una mica més a prop hi ha les entrades de les petites KV31 i KV40, mentre que la tomba real més propera resulta ser KV47, encara que la seva entrada està situada més de 90° en sentit antihorari. Encara que estan molt separades entre si, aquest sepulcre guarda moltes semblances amb KV27, tant en la seva estranya planta amb nombroses habitacions al voltant d'una única càmera, com en la seva datació, entorn dels regnats de Tuthmosis IV o Amenhotep III. Tots dos enterraments semblen ser miniatures d'altres tombes col·lectives de més envergadura, com KV12 o el seu màxim exponent, l'enorme KV5. No obstant això, KV30 difereix de KV27 en la seva planta irregular i en la seva aparença descurada. El lloc està només parcialment excavat, les parets no estan en absolut perfilades i les estades són tot menys rectangulars, tot el contrari de l'altra tomba. Així i tot, KV30 presenta la novetat d'afegir, entre la petita entrada i l'habitació central un corredor lleugerament torçat respecte a un suposat eix recte. Annexes a la càmera trobem a més quatre habitacions: dos a l'esquerra, una de front i una altra a la dreta, aquesta amb una columna, segons entrem en el lloc. Totes elles, igual que la resta de la tomba, no tenen decoració, i la seva estructura ha resultat molt danyada amb el pas del temps. Enllaços externs Theban Mapping Project: KV30 Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine.: Inclou descripcions, imatges i plànols de la tomba.
KV30

Das altägyptische Grabmal KV30 im Tal der Könige (Osttal) wurde 1817 von Giovanni Battista Belzoni entdeckt, der für Earl Belmore grub. Das Grab trägt deshalb auch die Bezeichnung „Earl Belmore’s Grab“. Der Grabinhaber ist unbekannt. Erforschung und Publikation Nach der Entdeckung 1817 besuchten 1825 James Burton und 1898 Victor Loret das Grab und erstellten Abbildungen davon. Eine Publikation zu den Arbeiten im Grab wurde nicht veröffentlicht. Die Ägyptologin Elizabeth Thomas untersuchte das Grab ebenfalls und beschrieb dieses kurz. 2009 arbeitete ein Team des Ägyptologischen Seminars der Universität Basel im Rahmen des University of Basel Kings' Valley Project unter anderem in KV30. Dabei konnte eine erste fotografische Dokumentation des Grabes erstellt werden. Eine Auswertung der Funde ist für die folgende Grabungssaison geplant. Nach Beendigung der Arbeiten im Grab wurde es wieder verschlossen. Lage und Architektur KV30 liegt im südwestlichen Wadi des Tals der Könige und befindet sich ca. 40 m nördlich von KV32. Vom Entwurf her ähnelt das Grab KV5, aber ebenso KV12 und KV27. Es hat eine Gesamtlänge von 42,06 m und besteht aus einem Schaft, einem Korridor, der in Kammer endet. Vom Korridor gehen drei weitere Seitenkammern ab. Untersuchungen zeigten eine gute Qualität des Felsens, in den es gearbeitet wurde. Der Felsen selbst ist nur roh bearbeitet und das Grab weist keine Dekorationen auf. James Burton entdeckte jedoch bei seiner Arbeit im Grab eine Markierung aus roten Schriftzeichen, die er für Steinmetzzeichen hielt. Den Untersuchungen im Jahr 2009 zufolge handelt es sich bei dem Graffito aus roter Tinte nicht um das eines Steinmetzes. Funde Elizabeth Thomas entdeckte eine Tonscherbe, die bisher der einzige dokumentierte Fund des Grabes war. Das Objekt ist der 18. Dynastie zuzuordnen. Unsicher ist, ob der von Earl Belmore dem Britischen Museum geschenkte Sarkophag (EA 39), der ebenfalls in die 18. Dynastie datiert, aus diesem Grab oder KV31 stammt. Das Grabungsteam des Ägyptologischen Seminars der Universität Basel, unter der Leitung von Susanne Bickel, fand bei seinen Arbeiten im Schutt weitere Objekte, unter anderem Töpferwaren, Überreste von Holz und Schilf, ein Fragment aus polychromen Glas und Teile von hölzernen Sarkophagen. Siehe auch Liste der Gräber im Tal der Könige Literatur Nicholas Reeves, Richard H. Wilkinson: Das Tal der Könige. Geheimnisvolles Totenreich der Pharaonen. Bechtermünz, Augsburg 2000, ISBN 3-8289-0739-3, S. 109. Weblinks Universität Basel: Preliminary Report on the Work Performed During the Season 2009 (englisch) Einzelnachweise
Királyok völgye 30

A Királyok völgye 30 (KV30) egy egyiptomi sír a Királyok völgye keleti völgyében, a délnyugati vádi déli ágában. XVIII. dinasztia korabeli, tulajdonosa ismeretlen, valószínűleg nem királyi sírnak készült. Giovanni Battista Belzoni fedezte fel 1817-ben. Az ásatást Belmore 2. grófja finanszírozta, a sír ezért Lord Belmore sírjaként is ismert. A sír egyenes tengelyű, hossza 42,06 m, területe 105,12 m². Jó minőségű sziklába vájták, de durva kialakítású. A bejárati aknából folyosó nyílik, majd ebből egy hosszúkás kamra, melyből balra két, szemben és jobbra egy-egy mellékkamra nyílik. Ez a szokatlan, több mellékkamrás alaprajz a KV12, KV27 és a jóval nagyobb KV5 sírok alaprajzára emlékeztet. A sírról nem sokat tudni, de lehet, hogy innen vagy a KV31-ből származnak azok a korabeli antropoid szarkofágok, amelyeket Belzoni ugyanebben az évben talált, és ma a British Museumban találhatóak. Jegyzetek Források Reeves, Nicholas & Wilkinson, Richard H.: The Complete Valley of the Kings, 1996, Thames and Hudson, London. Siliotti, Alberto: Guide to the Valley of the Kings and to the Theban Necropolises and Temples, 1996, A.A. Gaddis, Cairo. További információk Theban Mapping Project: KV30
KV30

KV30 (Kings' Valley 30) è la sigla che identifica una delle tombe della Valle dei Re in Egitto; titolare sconosciuto. Inusuale la planimetria: da un pozzo verticale di accesso, si passa nella camera funeraria di forma geometrica non regolare e, da questa, si accede a quattro altri locali. Sia pure in piccolo, la struttura planimetrica ricorda quelle delle tombe KV5, KV12 e KV27. Scoperta e scavata da Giovanni Battista Belzoni nel 1817, per conto del II conte di Belmore, venne mappata e rilevata da James Burton nel 1825 e nel 1898 da Victor Loret; al suo interno vennero rinvenuti solo frammenti di vasellame risalenti alla XVIII dinastia. Scavi sistematici della KV30 sono stati eseguiti solo nel 2010-2015, nell’ambito del The University of Basel King’s Valley Project (trad. Progetto Valle dei Re dell’Università di Basilea) . I detriti riempivano i corridoi fino a circa 50 cm dal soffitto; al loro interno vennero rinvenuti frammenti di vasellame (verosimilmente quelli segnalati da Burton nel 1825). A circa 1,80 m di altezza, sopra la porta che, al fondo del pozzo, dà accesso alle camere, è stato rinvenuto un graffito in inchiostro rosso i cui caratteri geroglifici potrebbero corrispondere al prenome Neb-Kheperu-Ra di Tutankhamon. Pochi resti di legno, cartonnage, sarcofago e vasellame rinvenuti tra i detriti, non consentono di datare con certezza la tomba, comunque assegnata alla XVIII dinastia e verosimilmente al regno di Amenhotep III , che venne usata almeno una volta. Note Annotazioni Fonti Bibliografia (EN) Nicholas Reeves e Richard Wilkinson, The complete Valley of the Kings, New York, Thames & Hudson, 2000, ISBN 0-500-05080-5. Christian Jacq, La Valle dei Re, traduzione di Elena Dal Pra, O. Saggi, n. 553, Milano, Mondadori, 1998, ISBN 88-04-44270-0. Alessandro Bongioanni, Luxor e la Valle dei Re, Vercelli, White Star, 2004, ISBN 88-540-0109-0. Alberto Siliotti, La Valle dei Re, Vercelli, White Star, 2004, ISBN 88-540-0121-X. Alberto Siliotti, Guida alla Valle dei Re, ai templi e alle necropoli tebane, Vercelli, White Star, 2010, ISBN 978-88-540-1420-6. Erik Hornung, La Valle dei Re, traduzione di Umberto Gandini, ET Saggi, n. 1260, Torino, Einaudi, 2004, ISBN 88-06-17076-7. Alessandro Roccati, L'area tebana, Quaderni di Egittologia, n. 1, Roma, Aracne, 2005, ISBN 88-7999-611-8. Voci correlate Storia dell'antico Egitto Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su KV30 Collegamenti esterni (EN) Theban Mapping Project, su thebanmappingproject.com. URL consultato il 3 febbraio 2017 (archiviato dall'url originale il 5 dicembre 2006). https://web.archive.org/web/20170204170942/https://www.hindawi.com/journals/bmri/2015/530362/ https://web.archive.org/web/20170802212209/https://aegyptologie.unibas.ch/forschung/projekte/university-of-basel-kings-valley-project/
Graf DK 30

Graf DK 30 is een graf uit de Vallei der Koningen. Het graf werd ontdekt door Giovanni Battista Belzoni in 1817, maar werd later door Victor Loret onderzocht en beschreven. Het staat bekend als de Lord Belmoretombe. Het in onduidelijk waartoe de tombe diende of voor wie ze werd gebouwd. Overzichtskaart Externe link (en) Theban Mapping Project: KV30 - informatie over de tombe
KV30

A KV30, no Vale dos Reis em Egito, é uma tumba que foi descoberta por Giovanni Belzoni em 1817, trabalhando numa comissão do Conde Belmore. Assim, essa tumba também ficou conhecida como A tumba do Lord Belmore. Nada se sabe sobre o(s) coupante(s) original(is) da tumba. Os únicos objetos encontrados na tumba foram vasos e um sarcófago de arenito que foi doado ao Museu Britânico. Referências Reeves, N & Wilkinson, R.H. The Complete Valley of the Kings, 1996, Thames and Hudson, London. Siliotti, A. Guide to the Valley of the Kings and to the Theban Necropolises and Temples, 1996, A.A. Gaddis, Cairo. Ligações externas «Theban Mapping Project: KV30» (em inglês) - Contém descrições, imagens e arquitetura da tumba.
Sidi Yaqut Al-Arsh Mosque

The Sidi Yaqut Al-Arsh Mosque (Arabic: مسجد سيدي ياقوت العرش, romanized: Masjid Sīdī Yāqūt al-ʻarsh) is a mosque, located in the Anfoushi neighbourhood of Alexandria, on the north coast of Egypt. It is named after Yaqut Al Arsh, an imam who lived in Alexandria during the 13th century. The mosque is located adjacent to both the Al-Busiri Mosque and the Abu al-Abbas al-Mursi Mosque, and all three mosques face the same central sahn. History After Yaqut's death in 1331 CE, he was buried next to the mosque of his teacher and father-in-law, the famous Abu al-Abbas al-Mursi, and next to what then used to be the zawiya of Al-Busiri (another disciple of Abu al-Abbas). In 1934, King Fouad I ordered the construction of a 3,200-square-metre (34,000 sq ft) sahn for an expanded Abu al-Abbas Mosque, a new mosque built on the site of Busiri's zawiya, and a new mosque built on Yaqut's tomb. All the buildings of the area were extensively renovated and built by Mario Rossi, an Italian architect, who was involved in planning the design and decor of the mosques until the completion of the entire project in 1943. In 2023, as part of a larger campaign to renovate the historic mosques in the area, the mosque underwent extensive repair works. Construction The mosque's entrance door is large and decorated with carved motifs. Inside, the mosque's ceiling rests on six octagonal mosaic columns with decorative bases and topped with Arabic-style capitals. There are three doors on the northern side of the mosque's sahn. The middle door leads to the shrine, a square niche made of precious wood. The niche is located in the center of the room and contains the tomb of Yaqut al-Arsh. See also Islam in Egypt List of mosques in Alexandria List of mosques in Egypt References External links Media related to Sidi Yaqut al-Arshi Mosque at Wikimedia Commons
Gelbe Linie (Gazastreifen)

Die Gelbe Linie im Gazastreifen bezeichnet die im Rahmen der Waffenruhe vom Oktober 2025 gezogene Demarkationslinie, hinter die sich israelische Truppen zunächst zurückzogen. Sie wird mit gelben Betonblöcken markiert. Sie teilt im November 2025 den Gazastreifen ungefähr in zwei Hälften. Weblinks Gazastreifen: Eine gelbe Linie wird für die Bevölkerung zur Gefahr. In: Ärzte ohne Grenzen, 21. April 2026. Thielko Grieß: Gelbe Linie egal. Israel besetzt Gaza immer weiter. In: Deutschlandfunk, 29. Mai 2026. Steffi Hentschke: Besatzung des Gazastreifens: Die gelbe Linie nimmt Gestalt an. In: Die Zeit, 25. Oktober 2025. Einzelnachweise
Vallée des Trois Puits

La vallée des Trois Puits est un ouadi situé au nord de la vallée des Reines dans la nécropole thébaine, à l'ouest de l'actuelle ville de Louxor. Histoire La vallée a été nommée ainsi car elle est composée de trois tombes à puits (QV89, QV90 et QV91). Douze autres petites tombes de la XVIIIe dynastie sont également présentes dans la vallée. La vallée a été fouillée par Georges Daressy en 1895, puis par une équipe italienne en 1903-1905 menée par Ernesto Schiaparelli, puis par Bernard Bruyère en 1945-1947, puis par le Theban Mapping Project en 1981 et enfin par une mission américano-égyptienne du Getty Conservation Institute et du Conseil suprême des Antiquités égyptiennes. L'une des trois tombes à puits, d'après les rapports de Daressy, était déjà ouverte et contenait du matériel de la XXVe ou de la XXVIe dynastie découvert par Georges Daressy en 1895 ; cependant, l'imprécision des rapports de fouilles ne permet pas de savoir quelle tombe contenait ce matériel. Tombes Les tombes, identifiées avec les lettres QV comme celles de la vallée des Reines car la vallée des Trois Puits est considérée comme une annexe, sont les suivantes : Notes et références Articles connexes Thèbes Nécropole thébaine Portail de l’Égypte antique Portail de l’archéologie
Vallée de la Corde

La vallée de la Corde, ou Ouadi Habl en égyptien moderne, est un ouadi situé au nord de la vallée des Reines dans la nécropole thébaine, à l'ouest de l'actuelle ville de Louxor. Histoire La vallée a été nommée ainsi par les visiteurs européens du fait qu'une longue corde pendait le long d'une falaise voisine. C'est une petite vallée située au nord de la vallée des Reines, et qui en était une annexe tout comme la vallée des Trois Puits. Elle a été utilisée comme nécropole au début de la XVIIIe dynastie. La vallée a été fouillée par une équipe italienne en 1903-1905 menée par Ernesto Schiaparelli, puis en 1959-1960 par une équipe américaine menée par Elizabeth Thomas, par le Theban Mapping Project en 1981, par une mission franco-égyptienne dans les années 1990 et enfin par une mission américano-égyptienne du Getty Conservation Institute et du Conseil suprême des Antiquités égyptiennes. Tombes Les tombes, identifiées avec les lettres QV comme celles de la vallée des Reines car la vallée des Trois Puits est considérée comme une annexe, sont les suivantes : Notes et références Articles connexes Thèbes Nécropole thébaine Portail de l’Égypte antique Portail de l’archéologie
Temple d'Amenhotep II

El temple d'Amenhotep II és un temple situat just al nord del Ramesseum, al grup de necròpolis de l'oest de Luxor. Construcció Fou construït pel faraó Amenhotep II.Va ser excavada a la roca verge de la Vall dels Reis i va quedar emplaçada al fons d'un wadi que desemboca al centre de la Vall; lluny, per tant, del sepulcre del pare d'Amenhotep, Tutmosis III. Estructura El traçat de la tomba d'Amenhotep II, amb el seu eix principal trencat, segueix el model de la sepultura de Tutmosis III, com també la seva decoració mural, que té com a principal motiu el Llibre d'Amduat, el viatge nocturn del déu sol Ra. Certes «faltes d'ortografia» i llacunes del text d'Amenhotep II es repeteixen en la tomba del seu pare, el que demostra que les dues inscripcions van procedir d'un únic papir original que, deteriorat en alguns punts, va fer que el pintor s'equivoqués. El sarcòfag d'Amenhotep es va col·locar a la cambra funerària, en un sòl rebaixat que forma una cripta. Allà va localitzar la mòmia del faraó en 1898 l'arqueòleg Victor Loret, el descobridor de la tomba KV35, com se l'anomena. No obstant això, la troballa de la mòmia del titular del sepulcre no és el que fa que el descobriment de Loret sigui considerat com un dels més importants de la Vall dels Reis. En la seva exploració, l'arqueòleg francès va descobrir, en una estada a la dreta de la cambra funerària, tres mòmies destapades, col·locades una al costat de l'altra; d'una d'elles avui sabem que correspon a la reina Tiy. Excavacions modernes El temple funerari va ser excavat a la fi de segle xix per l'arqueòleg britànic Flinders Petrie (1853-1942), els resultats els va publicar a Six Temples at Thebes, (1896). L'any 1997, el Centre d'Egiptologia Francesco Ballerini, fundat el 1993 per l'egiptòleg italià Angelo Sesana, va iniciar un projecte arqueològic en el Temple de Milions d'Anys -com l'anomenaven els antics egipcis-. Les investigacions realitzades en els últims anys han confirmat que a l'àrea en la qual es va aixecar el temple durant la dinastia XVIII, a l'inici de l'Imperi Nou, un dels períodes de màxima esplendor de l'Egipte faraònic, es localitzava antigament una necròpoli que datava entre l'Imperi Mitjà i el Segon Període Intermedi. Una nova necròpolis es va establir al Tercer Període Intermedi, és a dir, després de l'Imperi Nou. Referències
KV17

KV17, der er beliggende i Egyptens Kongernes dal og som også er kendt under navnene "Belzoni´s grav", "Graven af Apis" og "Graven af Psammis, søn af Nechois", er graven af Seti I fra det nittende dynasti. Graven er en af de bedst dekorerede grave i dalen, men er dog lukket for offentligheden pga. skader. Graven blev fundet af Giovanni Battista Belzoni d. 16. oktober 1817. Da Belzoni første gang trådte ind i graven, fandt han vægmalerierne i næsten perfekt stand, hvor malingen stadig så frisk ud, og hvor nogle af kunstnernes maling og pensler stadig lå på gulvet. Graven er den længste grav i dalen, med hele 136 meter, den indeholder meget velbevarede relieffer i alle sine elleve afdelinger og side værelser. En af de bagerste værelser af dekoreret med den såkaldte "den åbne mund" ritual, hvilket betyder at spise og fordøjningssystemet virkede, hvilket er en vigtig detalje når faraoen skulle indtræde ind i efterlivet. Sarkofagen står i dag på Sir John Soane's Museum i London. En meget lang, og stadig ikke fuld undersøgt tunnel, fører ind under bjergsiden fra under den lokalition hvor sarkofaget stod. KV17 blev hårdt skadet da Jean-François Champollion, oversætteren af Rosetta stenen, fysisk fjernede to dekorerede vægge under hans 1828-29 ekspedition. Væggene kan i dag ses som kollektion i Louvre og det arkæologiske museum i Firenze. Graven blev kendt som "Graven af Apis", fordi da Belzoni fandt graven, fandt man en mumificeret tyr i et af side værelserne til nedgravningshallen. En række af væggene i graven er brudt sammen eller flækket på grund af udgravninger i slutningen af 50'erne og begyndelsen af 60'erne førte til betydelige ændringer i fugt-niveauet i de omgivende bjergarter. Beliggenhed Kilder & Eksterne henvisninger Reeves, N & Wilkinson, R.H. The Complete Valley of the Kings, 1996, Thames and Hudson, London. Siliotti, A. Guide to the Valley of the Kings and to the Theban Necropolises and Temples, 1996, A.A. Gaddis, Cairo. Belzoni, Giovanni Narratives of the operations and recent discoveries in Egypt and Nubia:..., 1820
Graf DK 17

Graf DK 17 is het graf van Seti I en wordt vaak beschouwd als een van de mooiste graven in de Vallei der Koningen. Het is sinds 1991 wegens instortingsgevaar gesloten voor het publiek. Het graf werd in oktober 1817 ontdekt door Giovanni Battista Belzoni en wordt daarom ook vaak het graf van Belzoni genoemd. Belzoni beschouwde het als het graf van Psammetichus, maar in 1828 werd het door Champollion herkend als dat van Seti I. De mummie van Seti I werd in 1881 gevonden in de cache in Deir el-Bahari. De graftombe is ongeveer 120 m lang en heeft een heel uiteenlopende structuur. Via verschillende gangen en voorkamers bereikt men uiteindelijk de eigenlijke grafkamer. Daar stond een lege sarcofaag van albast die door John Soane naar Londen werd meegenomen. De sarcofaag staat daar nu nog in het Sir John Soane's Museum. De sarcophaag is bijna 3 meter lang en versierd met gravures uit het Boek der Poorten. Het graf is vooral beroemd om zijn grafdecoraties: in de grafzaal zijn schitterende hoogreliëfs te zien met astronomische tekeningen. Verder zijn er nog tekeningen in de zijvertrekken, in de zogenaamde zaal met schilderingen en de zaal met vier pilaren. Overzichtskaart Zie ook Oud-Egyptische architectuur Externe link (en) Theban Mapping Project: KV17 - informatie over de tombe
KV17

A KV17, localizada no Vale dos Reis em Egito, é a tumba do Faraó Seti I da décima nona dinastia. É uma das mais bem decoradas tumbas do Vale, mas atualmente encontra-se quase sempre fechada ao público por causa dos danos. Foi descoberta por Giovanni Battista Belzoni em 16 de Outubro de 1817. A mais comprida tumba do Vale, com 136 metros, e contém as mais bem preservadas relíquias em todas as suas onze câmaras e salas anexas. Uma das câmaras do fundo é decorada com o ritual de abertura de boca do livro dos mortos, uma magia que afirma que os órgãos de comer e beber do morto irão funcionar devidamente. Como acreditava-se na necessidade desses órgãos na "vida do além", esse ritual tinha era bastante importante. O sarcófago da tumba encontra-se atualmente no museu Soane em Londres. Há ainda no KV17 um túnel longo não completamente explorado que penetra na montanha a partir do local aonde se situava o sarcófago, no túmulo da câmara. O KV17 foi muito danificado quando Jean-François Champollion, tradutor da Pedra de Rosetta e o decifrador dos hieróglifos, removeu duas grandes seções de paredes com imagens espelhadas durante sua expedição em 1828-29. As cenas estão agora no museu do Louvre e no museu de Florença. A tumba veio a ser conhecida como a "tumba de Apis" quando Giovanni Battista Belzoni encontrou na tumba um touro, símbolo da força no Antigo Egito, mumificado em um quarto anexo à sala funerária. Galería Ver também Lista das tumbas no Vale dos Reis Seti I XIX dinastia egípcia Referências Este artigo é a tradução do artigo equivalente da Wikipédia em inglês, que se baseou nas seguintes fontes: Bibliografia Reeves, N & Wilkinson, R.H. The Complete Valley of the Kings, 1996, Thames and Hudson, London. Siliotti, A. Guide to the Valley of the Kings and to the Theban Necropolises and Temples, 1996, A.A. Gaddis, Cairo. Belzoni, Giovanni Narratives of the operations and recent discoveries in Egypt and Nubia:…, 1820 Ligações externas «Theban Mapping Project: KV17» (em inglês). - Contém descrição, imagens e arquitetura da tumba. «A descoberta da tumba de Seti I por Belzoni» (em inglês)
KV17

KV17 i Konungarnas dal utanför Luxor i Egypten var begravningsplats för farao Seti I under Egyptens nittonde dynasti. Gravkammaren är uthuggen i bergssidan längs sydöstra grenen av wadin i dalen, och är den längsta och djupaste av gravarna i Konungarnas dal. KV7 har även använts som temporär lagringsplats för andra kungliga mumier såsom Ramses I och Ramses II. KV17 hittades 1817 Referenser Noter
Aeroporto di El Kharga

L'Aeroporto di El Kharga (in arabo الخارجة،، قسم الواحات الخارجة،‎?) (ICAO: HEKG - IATA: UVL) è un aeroporto nazionale egiziano a circa 5 km a nord est della città di El Kharga. Da questo aeroporto operano regolarmente voli le seguenti compagnie aeree: Egyptair (con destinazione Il Cairo) e Petroleum Air Services (con voli stagionali sempre con destinazione Il Cairo). Note Voci correlate Aeroporti in Egitto Trasporti in Egitto Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto di El Kharga