Abú Simbel

Abú Simbel (arabsky أبو سنبل‎ nebo أبو سمبل‎) je archeologická lokalita na území historické Núbie, dnes v jižním Egyptě, na západním břehu Násirova jezera, asi 290 km jižně od Asuánu. Nacházejí se zde dva starověké egyptské chrámy vytesané do skalního masivu ve 13. století př. n. l. v době vlády třetího panovníka 19. dynastie Ramesse II. Ve své době byly určeny nejen k provozování kultu významných egyptských bohů, ale i samotného krále a jeho oblíbené manželky královny Nefertari. Postupem času se přestaly využívat a Velký chrám byl nakonec z větší části pokryt písečnou dunou. Ke znovuobjevení došlo až na počátku 19. století. Na své nynější místo byly přeneseny v letech 1963–1968 v rámci mezinárodní akce UNESCO na záchranu památek Núbie před zatopením budovanou Asuánskou přehradou. V roce 1979 byly zapsány na Seznam světového dědictví UNESCO jako součást Núbijských monumentů mezi Abú Simbelem a Philae nacházejících se poblíž Asuánu. Jsou jedním z nejnavštěvovanějších turistických cílů v Egyptě. Popis Velký chrám Velký chrám neboli Chrám Ramesseho oblíbeného Amonem (Per Ramessu merej Amon) byl zasvěcen bohům Reovi, Ptahovi a bohu-faraonu Ramessemu II. Chrám má východozápadní orientaci, přičemž zadní svatyni se sedícími sochami bohů osvětlují paprsky vycházejícího slunce pouze dvakrát do roka, v době jarní a podzimní rovnodennosti (22. února a 22. října). Ke vstupu do chrámu vede široká rampa a jeho průčelí tvoří čtyři až 22 m vysoké sochy Ramesse II. sedícího na trůnu. Každá socha má své jméno: (zleva) Slunce vládců, Vládce Obou zemí, Miláček Amona a Miláček Atuma. U jejich nohou jsou vytesány podobizny dalších členů královské rodiny: jeho hlavní manželky Nefertari Meritmut, královny matky Mut-Tuj, nejstarších dvou synů a jeho prvních šesti dcer. Severně od soch stála svatyně Slunce, jižně malý chrám Zrození. Nad vstupem do chrámu je do skály vytesána socha boha Ré-Harachteje (boha slunce Re po splynutí s Horem). Po obou stranách sochy je reliéf panovníka obětujícího bohu. Na horním okraji průčelí je pás s 22 sochami sedících paviánů. Průčelí je vysoké 33 m a široké 38m. Na jižním konci je ve skále vytesána Svatební stéla, která popisuje Ramessův sňatek s chetitskou princeznou ve 34. roce jeho vlády. Uvnitř chrámu se vstupuje do Velké pilířové síně s osmi pilíři ve dvou řadách. Na stěnách dominují polychromované reliéfy s vyobrazením vojenských tažení Ramesse II., včetně bitvy u Kadeše. Menší scény zobrazují panovníkovo setkávání s různými bohy, kterým přináší oběti. Následuje Malá pilířová síň se čtyřmi pilíři. Dlouhou osu chrámu ukončuje zadní svatyně se sochami sedících bohů, jimž byl chrám zasvěcen. Malý chrám Malý chrám byl zasvěcen bohyni Hathor a faraónově manželce královně Nefertari. Rovněž jeho průčelí tvoří sochy vysoké až 10 m, v tomto případě jde o čtyři zpodobnění Ramesse II. a dvě Nefertari. Jedná se o jeden z mála případů v egyptském umění, kdy sochy krále a jeho manželky mají stejnou velikost. Tradičně stály sochy královen vedle soch faraona, ale sahaly mu pouze do výše kolen. Vchod ústí do síně se šesti pilíři, pokračuje příčnou síní a končí svatyní. Podobně jako Velký chrám je i Malý chrám orientován východozápadně. Je hluboký 21 m a je vytesán ve skále. Jeho výzdoba je náboženská, hlavním motivem je královský manželský pár ve společnosti egyptských bohů. Svatyně vytesaná do skály a dvě boční komory jsou propojeny s příčnou předsíní a jsou zarovnány s osou chrámu. Historie objevu Švýcarský cestovatel Johann Ludwig Burckhardt v roce 1813 na svém putování po Núbii navštívil lokalitu Abú Simbelu, kde stál na břehu Nilu krásný starověký chrám (Malý chrám). V jeho sousedství přitom objevil části velkých soch vyčnívajících z písku na úbočí pahorku. Předpokládal, že na tomto místě může být další stavba. Po svém návratu do Káhiry o tom informoval amatérského archeologa Giovanniho Battistu Belzoniho, který v roce 1817 odjel do Abú Simbelu s přesvědčením, že najde poklad. Začal postupně odhrabávat navátý písek z okolí soch a objevil horní část vchodu. 1. srpna 1817 pronikl do interiéru Velkého chrámu. V následujících letech byla stavba postupně očištěna od písku a započal vědecký výzkum obou chrámů v lokalitě Abú Simbel. Anglický politik a sběratel starožitností William John Bankes zde v roce 1819 objevil hieroglyfické nápisy a kartuše na odkrytých sochách, podle nichž Jean-François Champollion později identifikoval jméno Ramesse II., stavitele chrámu. Sám Champollion navštívil Abú Simbel v roce 1829 v rámci francouzsko-toskánské expedice s cílem shromáždit data, která by ověřila správnost jeho hieroglyfického systému. Během svého pobytu expedice okopírovala všechny chrámové reliéfy a nápisy. Další výpravy do Abú Simbelu vedl v roce 1830 Robert Hay a v roce 1844 Karl Richard Lepsius. Ve 2. polovině 19. století začala být vedle kreseb a skic pořizována i fotografická dokumentace. Začátkem roku 1893 musela být odstraněna část převislých skal nad Velkým chrámem, jejichž případné zřícení ohrožovalo sochy na průčelí. Odstraněná skála byla použita k vybudování dvou zdí v čele prohlubně mezi oběma chrámy, aby se zabránilo hromadění dalšího naplaveného písku, který by znovu zasypal Velký chrám, a k vybudování tvrdého kamenného svahu. Fasáda Velkého chrámu byla od písku zcela očištěna až v roce 1909, kdy podle projektu Alessandra Barsantiho byla před chrámy vytvořena široká plošina, kterou držela na místě opěrná zeď podél břehu řeky. Z plošiny bylo směrem k řece instalováno nové schodiště. Během těchto prací byla podél terasy před kolosy objevena řada soch, střídající postavu faraona a boha Ré-Harachteje. Byla také nalezena dříve neznámá malá budova, nyní známá jako kaple Re-Harachteje. Přesun chrámů Přípravy na relokaci a záchranu chrámů v Abú Simbelu před stoupajícími vodami Nilu kvůli plánované Velké asuánské přehradě započaly v roce 1959. Šlo především o vyhlášení mezinárodní dárcovské kampaně a vytvoření plánů přesunu. Po zvážení několika variant bylo v roce 1963 rozhodnuto, že oba chrámy budou rozřezány a přesunuty asi o 200 metrů na západ do uměle vytvořených pahorků na břehu budoucí přehrady. Samotný přesun pak probíhal v letech 1964 až 1968 a stál 42 milionů USD (o tuto částku se zasloužily především egyptská vláda a organizace UNESCO). Podílely se na něm stavební firmy z pěti zemí (Německo, Švédsko, Itálie, Francie, Egypt). Oba chrámy musely být rozřezány na 1042 velkých bloků o váze až 30 tun (v průměru měly 20 tun), očíslovány, převezeny na novou lokaci o 65 metrů výše a tam po restaurování znovu sestaveny. Na stavbě pracovalo kolem 1 700 dělníků a 200 odborníků. Slavnostní otevření se konalo 22. září 1968. Mnohými je tento přesun dosud považován za největší počin archeologického inženýrství v historii. Perličkou místních průvodců je upozorňování na chybu, ke které došlo při sestavování chrámu Ramesse II. Sluneční paprsek, který prochází jeho částí, dnes ukazuje rovnodennost s rozdílem jednoho dne oproti původní stavbě. Vzhledem k rozsahu celého projektu jde ovšem o chybu zcela nepatrnou. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Abú Sumbul (archeologická lokalita) na slovenské Wikipedii a Abu Simbel na anglické Wikipedii. Literatura STROUHAL, Eugen; STEHLÍK, Bohumil. Sedmkrát do Núbie. Praha: Vyšehrad, 1989. Dostupné online. ISBN 80-7021-005-2. S. 188–201. Související články Seznam světového dědictví v arabských státech Núbijské památky Johann Ludwig Burckhardt Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Abú Simbel na Wikimedia Commons Abu-Sambul v Riegrově slovníku naučném na Wikizdrojích Nubian Monuments from Abu Simbel to Philae (UNESCO) (anglicky) Fotografie Abu Simbel od M. Sullivana zoom.iprima.cz/Abú Simbel