Koptská Káhira

Koptská Káhira (arabsky القاهرة القبطية, al-Qāhira al-Qibṭiyya) je koptská čtvrť a část Staré Káhiry, která zahrnuje Babylonskou pevnost pocházející z raného římského období, Koptské muzeum, Visící kostel, řecký kostel sv. Jiří a řadu dalších. V křesťanské tradici se věří, že Svatá rodina navštívila tuto oblast a pobývala na místě církve svatých Sergie a Baccha (Abu Serga). Koptská Káhira byla křesťanskou pevností jak před islámskou érou, tak během ní, protože většina zdejších kostelů byla postavena po muslimském dobytí Egypta v 7. století. Historie Starověká a římská doba Důkazy o osídlení pocházejí už ze 6. století před naším letopočtem, kdy Peršané postavili pevnost na Nilu severně od Memfisu. Peršané také postavili kanál od Nilu (na Fustatu) k Rudému moři. Perské osady se nazývaly Babylónem, což připomínalo starobylé město u Eufratu, a nabyly na významu, zatímco nedaleké město Memphis se zmenšilo, stejně jako Heliopolis. Rané křesťanství a římské pronásledování Dle křesťanské tradice Svatá rodina navštívila oblast během útěku do Egypta, kdy hledala útočiště před Herodem. Kromě toho se tvrdí, že se křesťanství začalo šířit v Egyptě, když sv. Marek dorazil do Alexandrie, čímž se stal prvním patriarchou, ačkoli křesťanství zůstalo během vlády Římanů v ilegalitě. Když se místní obyvatelstvo začalo organizovat k povstání, Římané, uznávající strategický význam regionu, převzali pevnost a přemístili ji nedaleko jako Babylonskou pevnost. Trajan znovu otevřel kanál do Rudého moře, což přispělo k rozvoji obchodu. Během prvních tří století křesťanského letopočtu se podstatná část egyptské populace od pohanských kultů obrátila ke křesťanství. Byli však pronásledováni některými římskými císaři, zejména Diokleciánem kolem roku 300 n. l.. Koptská církev se později oddělila od římské a byzantské. Během vlády Arcadia (395–408) bylo ve staré Káhiře postaveno několik kostelů. Muslimská invaze a rané muslimské vlády Když muslimští Arabové v 7. století dobyli Egypt, založili mimo hradby Babylonské pevnosti nové město Fustat. To se stalo administrativním hlavním městem Egypta a nahradilo Alexandrii v úloze jeho nejdůležitějšího města. V prvních letech arabské vlády bylo koptům dovoleno postavit několik kostelů v rámci staré pevnosti. Některé z nejstarších kostelů v Káhiře, kostel svaté Barbory a kostel svatých Sergie a Bacha, jsou datovány do této doby, ke konci 7. nebo počátku 8. století. V raném období muslimské vlády mohli být v oblasti přítomní také židé. Tradiční zpráva tvrdí, že synagoga Ben Ezra byla přestavěna z kostela prodaného Židům koptskou komunitou v roce 882, aby zaplatila hold požadovaný egyptským guvernérem Ahmadem Ibn Tulunem. Tento příběh není moderními vědci obecně akceptován jako doslovný. Dokumenty v káhirské Genize poskytují důkazy o možné židovské přítomnosti již v 6. století, ačkoli současná budova je výsledkem rekonstrukce v 90. letech 19. století. Fatimské a pozdější období V období vlády Fátimovců byl koptský patriarchát přesunut z Alexandrie do Fustatu kvůli požadavkům fatimského velkovezíra Badra al-Jamaliho, který si přál, aby koptský papež zůstal v blízkosti hlavního města. Nové sídlo patriarchátu se stal kostel Panny Marie, nyní známý jako Visící kostel, a kostel svatého Merkuria nacházející se v krátké vzdálenosti severně od staré pevnosti. Tyto dva kostely sloužily jako rezidence koptského papeže a jako místa zasvěcení nových papežů a jiných důležitých náboženských událostí. V 14. století se sídlo přestěhovalo do kostela Panny Marie v Harat Zuwayle, v té době centrální Káhiry. S pádem Fatimovců a vzestupem dynastie Ayyubidů v 12. století, se muslimské úřady staly méně tolerantní a otevřené vůči křesťanům a stavba jakýchkoliv nových kostelů byla přísně zakázána. Přesto koptské umění a literatura stále prosperovaly. V tomto období řada evropských cestovatelů navštívila starou Káhiru a napsala popisy staré pevnosti a jejích kostelů. Vnitřek kostelů byl zdoben novým mobiliářem a uměleckými díly, včetně vysoce zpracovaných dřevěných oltářových desek, které jsou v některých kostelích dodnes k vidění. V průběhu 17. století za vlády Osmanské říše se znovu oživil náboženský život . Obnovy a rekonstrukce kostelů pokračovaly ve významném měřítku. Kromě stavební činnosti vzkvétal patronát umění a velké množství dnešních chrámových ikon pochází z 18. a 19. století. V pozdním 19. století však mnoho kostelů trpělo zanedbáváním. Situace se částečně zlepšila díky Comité de Conservation des Monuments de l'Art Arabe, agentuře založené v roce 1881 pro obnovu a zachování historických památek v Káhiře. Od roku 1897 byl Výboru poskytnut rozpočet na ochranu koptských památek, zejména s pomocí finančního prostředku koptského patriarchátu. Dalším aspektem tohoto úsilí o zachování bylo otevření Koptského muzea v roce 1910 pro sbírky koptského umění, relevantní artefakty z archeologických vykopávek a dekorativní architektonické prvky z kostelů a domů po celé zemi. Nyní je zde umístěna nejvýznamnější světová sbírka koptského umění. Kostely Koptská Káhira je dodnes převážně křesťanskou oblastí, která obsahuje mnoho historicky důležitých kostelů: Kostel svaté Marie (Haret Elroum) Kostel svatého Merkuria Kostel svatých Sergia a Bakcha (Abu Serga) – Byl vybudován zřejmě na přelomu 7. a 8. století za působení koptského hierarchy Jana III. (677–686 v úřadu). Místní tradice spojuje vznik kostela s místem pobytu Svaté rodiny, a to konkrétně v prostoru současné chrámové krypty. Visutý kostel (al-Muʿallaqa) – považovaný za nejstarší káhirský kostel spolu s předchozím - vystavěn na zbytcích věží původní Babylonské pevnosti, od toho se odvozuje jeho název Kostel Panny Marie (Babylon El-Darag) Kostel svaté Barbory Kostel svatého Menase Ženský klášter a kostel sv. Jiří Monastýr a kostel sv. Jiří (řecký pravoslavný) Chrám Panny Marie v Zejtúnu Katedrála svatého Marka – hlavní svatostánek Koptské ortodoxní církve Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Coptic Cairo na anglické Wikipedii.