NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pirâmide de Teti

Pirâmide de Teti é uma pirâmide situada em Sacará, no Egito. É historicamente a segunda pirâmide conhecida que contém textos de pirâmide. As escavações revelaram uma pirâmide satélite, duas pirâmides de rainhas acompanhadas por estruturas de culto e um templo funerário. A pirâmide foi aberta por Gaston Maspero, em 1882, e o complexo foi explorado durante várias campanhas entre 1907 e 1965. A preservação da estrutura é muito pobre e agora ela se assemelha a uma pequena colina. Abaixo do solo, no entanto, as câmaras e corredores estão muito bem preservados. Complexo funerário O complexo funerário de Teti segue um modelo criado durante o reinado de Tanquerés, cujo arranjo é herdada dos complexos funerários de Abusir. Um templo no vale, agora perdido, provavelmente foi destruído na antiguidade devido ao local de um templo do Império Antigo dedicado a Anúbis ter sido construído lá. Um templo funerário mais conhecido e revelado por James Edward Quibell em 1906, está ligado ao templo do vale por uma ponte. O complexo de Teti também é comparável em muitos aspectos ao de Unas, que é o seu antecessor imediato. o templo de Teti tem um plano um pouco especial, no entanto, devido a um desvio da pista que, tradicionalmente, deveria estar localizada no eixo do templo, mas aqui é movida para sul.[carece de fontes?] Notas Referências Ligações externas Media relacionados com Pirâmide de Teti no Wikimedia Commons
Tetis pyramid

Tetis pyramid är en pyramid belägen i Sakkara, Egypten. Den uppfördes omkring 2355-2343 f.Kr. tillägnad farao Teti under den 6:e dynastin i det gamla riket. Pyramiden, som öppnades för första gången 29 maj 1881 av Gaston Maspero, var en gång 52 meter hög och hade en basyta som mätte 79 x 79 meter. Pyramidens ovanjordiska delar är nu i mycket liten utsträckning bevarade och de liknar mest en liten kulle. Gångar och rum under markytan är däremot bevarade i gott skick. Se även Lista över pyramider i Egypten
Old Cataract Hotel

The Old Cataract Hotel is a historic British colonial-era hotel located on the banks of the River Nile in Aswan, Egypt. Built by Thomas Cook, it opened in 1900 as the Cataract Hotel. In 1961, the hotel was expanded with a new tower wing. History The Cataract Hotel was built in 1899 by Thomas Cook to house European travelers to Assouan (as Aswan was then known). It opened on January 8, 1900. The 120-room, two-story hotel was so successful that a third story was added in 1902, with 100 additional rooms, along with a dining room, designed by architect Henri Favarger. Its guests have included Tsar Nicholas II, Winston Churchill, Howard Carter, Margaret Thatcher, Jimmy Carter, François Mitterrand, Princess Diana, Queen Noor and Agatha Christie, who set portions of her novel Death on the Nile at the hotel. The 1978 film of the novel was shot at the hotel. A new modern tower wing was built in 1961. It was known as the New Cataract Hotel and operated as a budget wing of the hotel for many years, while the original wing was eventually renamed the Old Cataract Hotel. In 1973 United States Secretary of State Dr Henry Kissinger and his aides stayed in the New Cataract Hotel during the negotiations to end the Yom Kippur War. In the 1990s, the French Accor hotel company assumed management of both the Old Cataract and the New Cataract, placing them first in their Pullman Hotels division, and then in their Sofitel division. Both wings of the hotel were closed from 2008 to 2011 for a complete restoration, during which the 1961 New Cataract tower was combined with the historic Old Cataract wing into one hotel. The Old Cataract wing, which previously had 131 rooms and eight suites, was renamed the Palace Wing, and rebuilt to house 76 rooms and 45 suites. The New Cataract wing, which previously had 144 rooms, was renamed the Nile Wing, rebuilt with 62 rooms including 37 suites, all with a balcony with a river view. The hotel reopened on October 18, 2011, as the Sofitel Legend Old Cataract Aswan. Egypt's CBC used the Old Cataract as the primary filming location for its musalsal adaptation of the popular Spanish series Gran Hotel in 2016. In 20 December 2023, Icon Company, a subsidiary of Talaat Moustafa Group, acquired 51% of Legacy Hotels Company, which owns the hotel. Mandarin Oriental assumed management of the hotel on May 1, 2026. The historic wing remains open, while the tower wing is under renovation. The hotel will be renamed Mandarin Oriental Old Cataract, Aswan in July 2027, at the completion of the renovations. Gallery See also Hotels portal References External links Old Cataract Hotel official website
Old Cataract Hotel

El Sofitel Legend Old Cataract Aswan Hotel, comúnmente conocido como Old Cataract Hotel, es un histórico complejo hotelero de lujo de 5 estrellas de la era colonial británica ubicado a orillas del río Nilo en Asuán, Egipto. Historia El Hotel Cataract fue construido en 1899 por Thomas Cook​ para albergar a los viajeros europeos que iban a Asuán. En él se han alojado invitados como el zar Nicolás II, Winston Churchill, Howard Carter, Margaret Thatcher, Jimmy Carter, François Mitterrand, la princesa Diana, la reina Noor y Agatha Christie, que ambientó parte de su novela Muerte en el Nilo en este hotel. La película de 1978 de la novela fue filmada en el hotel. El comedor fue añadido en 1902. Su arquitecto fue H. Favarger. En 1961 se construyó una nueva ala-torre moderna. Se conocía como New Cataract Hotel y funcionó como un zona económica del hotel durante muchos años, mientras que el ala original finalmente pasó a llamarse Old Cataract Hotel. En 1973, el Secretario de Estado de los Estados Unidos, Henry Kissinger, y sus ayudantes se hospedaron en el New Cataract Hotel durante las negociaciones para poner fin a la guerra de Yom Kippur .​ En la década de 1990, la compañía hotelera francesa Accor asumió la gestión del Old Cataract y el New Cataract, ubicándolos primero en su filial Pullman Hotels y luego en su filial Sofitel.​ Ambas alas del hotel estuvieron cerradas de 2008 a 2011 para una restauración completa, durante la cual la torre New Cataract de 1961 se combinó con el ala histórica Old Cataract en un solo hotel.​ El Old Cataract, que anteriormente tenía 131 habitaciones y ocho suites, pasó a llamarse Palace Wing y se reconstruyó para albergar 76 habitaciones y 45 suites. El New Cataract, que anteriormente tenía 144 habitaciones, pasó a llamarse Nile Wing, reconstruida con 62 habitaciones, incluidas 37 suites, todas con balcón con vista al río.​ El hotel reabrió el 18 de octubre de 2011 como Sofitel Legend Old Cataract Aswan Hotel.​ El canal de televisión egipcio Capital Broadcasting Center usó el Old Cataract como el lugar de rodaje principal de la Grand Hotel en 2016, adaptación de la popular serie española.​ Galería de imágenes Referencias Enlaces externos Sofitel Legend Old Cataract Aswan
Old Cataract

L'hôtel Old Cataract est un palace situé à Assouan, en Égypte. Construit à partir de 1899, il est détenu par Sofitel, filiale du groupe Accor. Fermé début 2008 pour des travaux de rénovation prévus pour durer deux ans, il doit, à sa réouverture, rejoindre les rangs des hôtels classés Sofitel Legend. Le Old Cataract est principalement connu du grand public pour avoir été l'un des lieux de tournage de l'adaptation cinématographique du roman d'Agatha Christie, Mort sur le Nil, en 1978. Ses jardins en terrasse offrent une très belle vue sur le Nil. Histoire L'hôtel est une commande de Thomas Cook, qui ne le verra pourtant jamais réalisé, étant décédé avant sa construction. Les travaux commencent en 1899 et finissent trois ans plus tard. En 1902 a lieu l'inauguration, à laquelle assiste Winston Churchill, qui y a une suite attitrée (la 1101) De deux étages, avec une façade couleur caramel, l'hôtel accueille un jardin luxuriant. Une annexe contemporaine, le Nile, est construite dans les années 1960 ; elle accueille le bar Yassmin. De nombreuses personnalités y ont séjourné, comme le roi d'Arabie saoudite Fayçal, le roi d'Égypte Farouk, Louis Mountbatten, Antoine de Saint-Exupéry, André Malraux, François Mitterrand, Diana Spencer, la reine d'Espagne Sophie ou encore Philippe de Rothschild, qui qualifie le lieu de « merveille d'hôtel ». L'Aga Khan III y passe sa nuit de noces avec son épouse Yvette Labrousse et y réserve une suite tous les hivers ; cette dernière y fait déposer chaque jour une rose rouge dans une flûte de cristal jusqu'à sa mort, en 2000. La romancière britannique Agatha Christie y vient plusieurs fois. Lors de sa première visite, elle note : « Cet hôtel regorge à présent de personnages notoires. Bientôt, on en parlera dans les gazettes. Des beautés mondaines, des écrivains à la mode ». Dans la suite 1201, au deuxième étage, elle rédige en 1935 quelques chapitres de Mort sur le Nil. Des scènes de l'adaptation cinématographique de 1978 y sont tournées. Violaine Vanoyeke y séjourne régulièrement dès les années 1989 et y a écrit nombre de ses livres, dans lesquels elle évoque longuement le Old Cataract, notamment dans L'Égypte vue par Violaine Vanoyeke. L'hôtel ferme entre 2008 et 2011 pour rénovation. Il est réaménagé par l'architecte d'intérieur Sybille de Margerie. La série Secret of the Nile y est tournée en 2016. Notes et références Lien externe Portail du tourisme Portail de l’Égypte
KV36

KV36, acrònim de l'anglès King's Valley, és una tomba egípcia de l'anomenada Vall dels Reis, situada a la riba oest del riu Nil, a l'altura de la moderna ciutat de Luxor. Va estar ocupada per Maiherperi, fill de la mainadera i favorita reial, que va morir amb vint anys. Gran part de l'equipament funerari es va trobar gairebé intacte, tot i que va ser robat, probablement en el període ramèssida. Les urnes que contenien oli es van deixar oberts. Algunes de les joies, articles de metall portàtils i roba van ser robats. Posteriorment es va tornar a tancar la tomba i es va reordenar la cambra funerària a correcuita. És una tomba poc investigada. Va ser trobada en molt bones condicions. S'hi va trobar, entre altres objectes, braçalets, fletxes, gots decorats i dos collarets per a gossos un dels quals tenia escrit el nom del ca: Tantanouet. Referències
KV36

KV36 es una tumba egipcia descubierta en 1898 por Victor Loret en el llamado Valle de los Reyes. Aunque fue encontrada en muy buenas condiciones, fue una tumba poco investigada porque al poco se descubrió la KV 46, con las momias y el ajuar intactos de Yuya y Tuya, suegros del faraón Amenhotep III. Dentro de ella se encontraron, entre otros objetos, brazaletes, el equipo completo de arquero con un carcaj, arco y flechas, vasos y platillos decorados, dos collares para perros uno de los cuales tenía escrito el nombre del can: Tantanouet, los vasos canopes, un ejemplar de El Libro de los Muertos que es uno de los más bellos encontrados y, al fondo, un doble sarcófago de madera preciosa pintada, intactos, al igual que la momia que guardaban en su interior con su máscara funeraria que correspondía a Maiherpri, un noble nubio criado en la Corte de Thutmose IV, de quien fue porta-abanico, un cargo muy valorado que luego sería uno de los concedidos a los virreyes de Nubia. Este joven guerrero y cazador, como bien muestra su ajuar, fue probablemente una especie de guardaespaldas y consejero del soberano tan apreciado, que el rey le concedió una sepultura en tan privilegiado lugar. Su momia intacta no mostraba ningún traumatismo o herida e indica que murió con veintitrés o veinticuatro años. Un par de años después del hallazgo Howard Carter descubrió en un hueco junto a la entrada de la tumba un cofrecillo pintado de amarillo con el nombre del joven escrito en azul. Contenía varios taparrabos de cuero de gacela, propios de los guerreros y cazadores nubios y que hasta entonces solo se conocían por su representación en figuras pintadas en frescos y papiros.​ Referencias Enlaces externos Theban mapping project KV36 (en inglés) "La Vallee Des Rois - KV36 (en francés)
KV41

KV41 (Kings' Valley 41) è la sigla che identifica una delle tombe della Valle dei Re in Egitto; titolarietà non nota. Scoperta e scavata nel 1899 da Victor Loret, la KV41 venne scavata nel 1991 dall'Institut français d'archéologie orientale in collaborazione con la facoltà di archeologia dell’Università del Cairo. Si tratta architettonicamente di un unico pozzo, peraltro rozzo e incompleto, senza camere laterali. L’egittologa Elizabeth Thomas suggerì che si trattasse della sepoltura della regina Tetisheri, Grande sposa reale del re Senekhtenra Ahmose, della XVII dinastia. Se così fosse, tuttavia, si tratterebbe della prima tomba di una regina scavata nella Valle. Al suo interno non sono state rinvenute suppellettili, né altro che valgano a dimostrare che la tomba sia mai stata usata. Note Annotazioni Fonti Bibliografia (EN) Nicholas Reeves e Richard Wilkinson, The complete Valley of the Kings, New York, Thames & Hudson, 2000, ISBN 0-500-05080-5. Christian Jacq, La Valle dei Re, traduzione di Elena Dal Pra, O. Saggi, n. 553, Milano, Mondadori, 1998, ISBN 88-04-44270-0. Alessandro Bongioanni, Luxor e la Valle dei Re, Vercelli, White Star, 2004, ISBN 88-540-0109-0. Alberto Siliotti, La Valle dei Re, Vercelli, White Star, 2004, ISBN 88-540-0121-X. Alberto Siliotti, Guida alla Valle dei Re, ai templi e alle necropoli tebane, Vercelli, White Star, 2010, ISBN 978-88-540-1420-6. Erik Hornung, La Valle dei Re, traduzione di Umberto Gandini, ET Saggi, n. 1260, Torino, Einaudi, 2004, ISBN 88-06-17076-7. Alessandro Roccati, L'area tebana, Quaderni di Egittologia, n. 1, Roma, Aracne, 2005, ISBN 88-7999-611-8. Voci correlate Storia dell'antico Egitto Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su KV36-KV41 Collegamenti esterni (EN) Theban Mapping Project, su thebanmappingproject.com. URL consultato il 23 febbraio 2006 (archiviato dall'url originale il 5 dicembre 2006).
KV36

A KV36, no Vale dos Reis em Egito, foi utilizada para o enterro do nobre Maierperi da décima oitava dinastia . Redescoberta por Victor Loret em março de 1899, a tumba foi encontrada por estar substancialmente inalterada. Porém, ela ficou por muito tempo sem ser propriamente divulgada e não é tão conhecida como outras tumbas do vale. Entre os itens recuperados estavam duas coleiras de cachorro, uma com a inscrição do dono do cão, Tantanouet, e um papiro com uma cópia do Livro dos Mortos. Referências Reeves, N & Wilkinson, R.H. The Complete Valley of the Kings, 1996, Thames and Hudson, London. Siliotti, A. Guide to the Valley of the Kings and to the Theban Necropolises and Temples, 1996, A.A. Gaddis, Cairo. Christian Orsenigo: La tomba di Maiherperi (KV 36), In: La Valle dei Re Riscoperta, I giornali di scavo Vitor Loret (1898-1899) e altri inediti, Mailand 2004, S. 271-281 (with English translation by Stephen Quirke) Rice, Michael (1999). Who's Who in Ancient Egypt. Routledge. Ligações externas KV36 (em inglês) no Theban Mapping Project
New Delta Wastewater Treatment Plant

The New Delta Wastewater Treatment Plant (Arabic: محطة الدلتا الجديدة لمعالجة المياه) is a wastewater treatment plant in El Dabaa, Matrouh Governorate, Egypt. It is the world's largest wastewater treatment plant. History The construction of the plant was completed in June 2023. The construction lasted for 24 months. Architecture The plant was designed by Elnabarawy Consulting architectural firm. The plant spans over an area of 32 hectares. Technical specifications The plant has a water processing capacity of 7.5 million m3 per day. It is the world's largest wastewater treatment plant. Finance The plant was constructed at a cost of US$522 million. See also Water supply and sanitation in Egypt List of largest wastewater treatment plants References
Station d'épuration des eaux usées New Delta

La station d'épuration des eaux usées de New Delta ( arabe : محطة الدلتا الجديدة لمعالجة المياه) est une station d'épuration des eaux usées située à El Dabaa, dans le gouvernorat de Matrouh, en Égypte. Il s’agit de la plus grande station d’épuration des eaux usées au monde. Histoire La construction de l'usine a été achevée en juin 2023. La construction a duré au total 24 mois. Architecture La station d'épuration a été conçue par le cabinet d'architectes Elnabarawy Consulting. L'usine s'étend sur 32 hectares. Spécifications techniques L'usine a une capacité de traitement des eaux usées s'élevant à 7,5 millions de mètres cubes par jour. Il s'agit à ce jour de la plus grande station d'épuration des eaux usées au monde. Aspect financier La construction de l'usine a nécessité un coût d'investissement de 522 millions de dollars américains. Voir aussi Égypte Liste des plus grandes stations d'épuration des eaux usées Boues d'épuration Épuration des eaux Références Portail de l'assainissement Portail de l’eau Portail de l’Égypte
Голям сфинкс в Гиза

Сфинксът в Гиза е голяма статуя на сфинкс, която се намира на платото край Гиза в Египет, на западния бряг на река Нил, близо до съвременния Кайро. Дължината на фигурата е 73 метра, височината – 20 метра. Лицето е широко шест метра и е от издялан варовик. Сфинксът символизира фараона на Древен Египет като въплъщение на бога на слънцето, затова гледа на изток. Хиляди сфинксове били построени, най-известният от които е този в Гиза. В гръцките митове Сфинксът е крилато чудовище с тяло на лъв, но с глава и гърди на жена. В легендата на Едип – Сфинксът задавал гатанки и убивал тези, които не можели да отговорят. „Какво върви на четири крака на сутринта, на два по обяд и на три вечерта?“ Едип отговорил вярно: „Човекът върви на четири крака като бебе, върви изправен след това и използва бастун на старини.“ Чувайки този отговор, Сфинксът полудял, наръгал се и се самоубил. Източници
Sfinxen i Giza

Sfinxen är en skulptur i kolossalformat, som föreställer en farao med lejonkropp, i Giza, sydväst om Kairo i Egypten. Historik Det är inte möjligt att närmare åldersbestämma sfinxen, men egyptologer menar att den byggdes för 4 500 år sedan, omkring 2700–2600 före Kristus, samtidigt som pyramiderna i Giza. Egyptologerna hävdar att den byggdes av den dåvarande faraon, Chefren, eftersom statyer av Chefren har tydliga likheter med Sfinxen. Sfinxens syfte tros ha varit att vakta vägen till farao Chefrens pyramid som är den mellersta av de tre stora pyramiderna i området. Det påstås ibland att Napoleon I:s soldater förstörde näsan på sfinxen genom att skjuta på den. Detta motsägs emellertid av teckningar från 1700-talet och även senmedeltida redogörelser. Andra historiker menar att den förstördes långt tidigare av turkiska soldater. Den arabiske 1400-talshistorikern al-Maqrizi hävdar att den religiöse fanatikern Muhammad Sa’im al-Dahr på 1370-talet förstörde näsan efter att ha sett traktens vidskepliga bönder offra till sfinxen. Byggnader från det gamla Egypten är fulla av sfinxer, men de förekommer alltid parvis. Därför uppkommer frågan: Var är den andra? På en egyptisk papyrusrulle kan man läsa att det finns en sfinx på andra sidan Nilen med ansiktet vänt mot den andra. Denna andra sfinx nämns också i skrifter från 1000- till 1200-talet, där den beskrivs vara i mycket dåligt skick. En teori är att befolkningen i området använde materialet i sfinxen till att bygga nya hus efter en jordbävning. Nilen var vid den här tiden också på väg att flytta sitt lopp mot öster och har förmodligen översvämmat och förstört statyn. Sannolikheten att hitta några rester från den andra sfinxen bedöms som mycket små. Sfinxen hade ursprungligen ett långt flätat skägg gjort av kalksten och utseendemässigt likt sådant som normalt var reserverat för faraonerna. Fragment av skägget finns att beskåda på British Museum i London. Spekulativa teorier Sfinxen har fascinerat egyptologer och historiker, liksom konstnärer, författare och forskare inom andra ämnen. Många mer eller mindre fantasifulla teorier om sfinxens uppkomst, symbolik och användningsområde har framlagts. Exempel på teorier är bland andra författaren och mystikern John Wests teori från 1990 där man tolkar tecken på vattenerosion i klippan som bevis för att den höggs ut av stenhuggare som ett lejon för 10 000 år sedan, när Egypten var savann, och att Farao Chefren senare högg om ansiktet till sitt eget. Sfinxens roll kan ha varit att fungera som en markör för vårdagjämningen under Lejonets tidsålder, då solen går upp i lejonets stjärnbild.[källa behövs] Dock vet vi ingenting om vilka namn man hade på stjärnbilderna för så länge sedan. Det finns inte heller några spår av stenåldersegyptiernas tankevärld eller monument som tyder på att denna teori skulle stämma. Än mer fantasifulla hypoteser är att sfinxen och pyramiderna skapats av utomjordiska besökare, eller att egyptierna hade hjälp av mytiska högteknologiska civilisationer på jorden, som Atlantis eller Mu.[källa behövs] Källor Noter Externa länkar Egyptiska turisbyrån om Sfinxen Wikimedia Commons har media som rör Sfinxen i Giza.
Archangel Michael's Coptic Orthodox Cathedral

Archangel Michael's Coptic Orthodox Cathedral is a Coptic church located in Aswan, Egypt. It is the second largest Coptic Orthodox cathedral in Egypt. The church is dedicated to Archangel Michael. The church was consecrated in 2006. See also Media related to Saint Michael's Coptic Orthodox Cathedral in Aswan at Wikimedia Commons List of Coptic Orthodox churches in Egypt References
Didymoi

Didymoi (Greek: Δίδυμοι, 'twins') was a Roman fortlet (praesidium) in Egypt that lay along the road from Koptos to Berenike in the Eastern Desert. It corresponds to the site of Khasm al-Minayh in modern Egypt. It was named after its twin protector gods, Castor and Pollux. The fortlet was founded by Lucius Julius Ursus in the ninth year of the Emperor Vespasian, corresponding to AD 76–77. It was built around a well. Construction was overseen by Trebonius Valens, prefect of Berenike. The garrison consisted of a few dozen cavalry and infantry charged with securing the highway. It was commanded by a curator responsible to the prefect of Berenike. In the late first century, Didymoi was garrisoned by Thracian cavalry. In the early third century, there were Palmyrene soldiers, including archers, stationed there. The fortlet remained occupied until the middle of the fourth century. Archaeologists have found and published over 400 texts from Didymoi, the majority on ostraca, but also inscribed objects, epigraphy, graffiti and papyri. The texts are mostly in Greek, but also in Latin. Four Palmyrene soldiers left a bilingual inscription in Greek and Palmyrene Aramaic. There is a collection of nine published Latin ostraca from the hand of a certain Thracian soldier named Cutus, which may contain traces of the Thracian language. See also Deir el-Atrash Notes Bibliography External links Didymoi ostraka