NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Musée de la Nubie

Le musée de la Nubie (Nubia Museum en anglais) à Assouan recueille les vestiges d'une civilisation dont les terres ont été englouties par le lac Nasser. Historique Mis en chantier à la suite d'un appel lancé par l'UNESCO à la communauté internationale le 3 mars 1982, et inauguré en 1997, le musée ne se limite pas à l'exposition de vestiges antiques, mais veut également témoigner de la Nubie moderne. Le musée est destiné à devenir le plus important centre d'études scientifiques de la civilisation nubienne, de l'Antiquité jusqu'à l'époque moderne. Une grande partie de l'exposition se trouve à l'extérieur, dans le grand jardin de 43 000 m2 qui entoure le musée proprement dit de 7 000 m2 (occupation au sol). Le musée a été conçu par l'architecte égyptien Mahmoud El Hakim. Architecture Situé au sommet d'une colline rocheuse, dans une zone historique où se trouvent des carrières de l'Antiquité égyptienne, le bâtiment, relativement bas, est à deux niveaux. Le toit et les façades de l'édifice sont en pierre locale. Le parti-pris architectural exploite de manière fonctionnelle la voûte cintrée en chaînette, élément distinctif de l'architecture nubienne depuis les temps préhistoriques : on la retrouve notamment au porche de l'entrée principale et aux lucarnes qui laissent entrer la lumière du soleil à travers un vitrage thermo-isolant. Collections L'établissement, consacré à l'histoire de la région depuis les temps préhistoriques jusqu'à la construction du haut barrage d'Assouan, présente des collections archéologiques - objets et documents - allant jusqu'à la période islamique, ainsi que des matériels d'intérêt ethnographique. Des gravures préhistoriques et des éléments d'architecture détachés de leur support originel sont également exposés. La présentation des objets illustre les thèmes suivants : l'environnement nubien et ses origines ; la préhistoire ; la phase archaïque nubienne ; l'époque des pyramides ; le Moyen Empire et la phase intermédiaire nubienne ; le royaume de Nubie et la période des Hyksôs (XVIe siècle avant notre ère) ; le Nouvel Empire ; la Nubie sous domination égyptienne ; la XXVe dynastie, dite éthiopienne ; l'occupation méroïtique de la Nubie inférieure ; le crépuscule du paganisme ; les souverains de Ballana et Qustul (Ve et VIe siècles) ; Nubie chrétienne et Nubie islamique (1500-1800). Le musée est doté d'un laboratoire de restauration équipé d'un matériel de pointe et d'une bibliothèque consacrée à l'histoire de la Nubie et à la campagne de Nubie. Un espace d'exposition en plein air permet de présenter les pièces archéologiques de grande taille ; on y voit en outre une caverne avec un zoo préhistorique et un village nubien reconstitué autour d'un petit lac et d'un cours d'eau. Bibliographie Musée de la Nubie : guide du musée édité par le ministère égyptien de la Culture Liens externes (en) Site officiel Notes et références Portail des musées Portail de l’archéologie Portail de l’Égypte antique Portail de l’Égypte
Museo nubiano

Il museo internazionale della Nubia, o museo nubiano, è un museo situato ad Assuan, su un'area di 50 000 metri quadrati, 7000 dei quali formano l'edificio, mentre il resto si trova nel giardino del museo. Descrizione L'edificio è composto da tre piani di esposizione e soggiorno, oltre ad una biblioteca e ad un centro informazioni. La maggior parte del museo è occupato da pezzi monumentali, che presentano le fasi di sviluppo della cultura e della civiltà nubiana. Tremila reperti archeologici risalgono a varie epoche: ere geologiche, i faraoni, l'impero romano, copti ed Islamici. La mostra gratuita comprende 90 pezzi monumentali rari, mentre le sale interne contengono 50 pezzi inestimabili risalenti alla preistoria, 503 di epoca faraonica, 52 di età copta, 103 islamica, 140 del periodo nubiano, oltre a 360 pezzi di Assuan. Presso il Museo è stato ricostruito il "Circolo calendariale" di Nabta Playa. Il museo fu completato con un costo di 75 milioni di sterline egiziane (8 milioni di euro al cambio del 2012), e fu inaugurato il 23 novembre 1997. Locazione geografica Il museo fu costruito sulle pendici di una collina, il che ha permesso la ricostruzione del Nilo dalla sorgente in Etiopia e Sudan all'Egitto, ed è circondato da alcuni dei principali giardini botanici dell'Egitto. Amministrazione Il capo direttore del museo nubiano è Ossama A.W Abd El Maguid. 'Ossama Hassoun' è un egittologo e membro dell'ICOM Saving Egyptian Culture Program. Note Bibliografia 1982: Nubia Museum, Architectural and Exhibition Program, EAO-UNESCO, Unpublished report. 1997: Gaballa, Ali Gaballa, Nubia Museum, (Cairo: Ministry of Culture, The Higher Council of Antiquities, Museum Sector, Save Nubia Fund). 1998: Kaper, Olaf E. The New Nubia Museum of Aswan (http://www.assemblage.group.shef.ac.uk/4/4nubia.html. 2005: Abdel Wareth Abdel Meguid, O. “The Nubia Museum and Community”, Museum International, (Paris: UNESCO, May,), 225-226. 2000: Marino Giuseppe, De Simone, Costanza, Nubia Submerged: Through their Eyes with their Own Words. Cairo: Agenzia Italiana. (in cooperazione con Giuseppe Marino) (90 pp.). 2009: De Simone, Costanza, “The Documentation Center on Nubia at the Nubia Museum of Aswan”. Egyptian and Egyptological Documents, Archives (Università di Milano. Pontetremoli, Milano), 173-178. 2015: De Simone, Costanza, Nubia and Nubians: The ‘Museumization’ of a Culture. Saarbrücken, Germania: Lambert Academic Publishing (305 pp.). Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo nubiano Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su nubianmuseum.com.
Нубийский музей (Асуан)

Нубийский музей (араб. متحف النوبة‎, англ. Nubian Museum) — музей истории и культуры Нубии в городе Асуан, (Верхний Египет). Общие сведения Музей расположен на окраине Асуана, в южной его части, и занимает площадь 50 тысяч м², из которых на выставочные залы, библиотеку, учебные помещения и прочее приходится 7 тысяч м². Остальную площадь занимает зелёный парк вокруг здания. Руководителем музея с момента его основания является известный учёный-египтолог, профессор Оссама Абд эль Маджид. Экспонаты В музей передана часть экспонатов Каирского египетского музея. Экспозиция Нубийского музея показывает историю Нубии с первобытных времён до наших дней. Также в экспозиции представлены археологические находки, сделанные на Элефантине и в окрестностях Асуана. Собрание музея насчитывает более 3 тысяч экспонатов, разделённых на 5 отделов: доисторический, древнеегипетский и нубийский, античный и римский, коптский и исламский. В выставочных залах наиболее многочисленны собрания египетских (503 предмета) и нубийских (140 предметов) древностей. Здесь среди прочих редкостей представлены относящиеся к I—IV векам и изготовленные из драгоценных металлов и камней короны нубийских правителей, а также золотые предметы обихода и украшения, полученные при раскопках в усыпальницах фараонов Нового царства на территории Верхнего Египта. Обилие богатых находок указывает также на то важное значение, которое играла Нубия в древности как связующее звено в торговых и иных отношениях между Древним Египтом — с одной стороны, и районами нынешних Эфиопии и Сомали — с другой. См. также Список музеев и коллекций египетских древностей
Нубијски музеј

Нубијски музеј (званично Међународни музеј Нубије) археолошки је музеј смештен у Асуану, Горњи Египат. Изграђен је према пројекту архитекте Махмуда Ел-Хакима са процењеним трошковима изградње од 75 милиона египатских фунти (приближно 22 милиона долара у то време). Посвећен нубијској култури и цивилизацији, свечано је отворен 23. новембра 1997, и додељена му је награда Ага Кан за архитектуру 2001. године. Грађевина Нубијски музеј простире се на површини од 50.000 квадратних метара, од чега 7.000 заузима зграда, док је остатак покривен баштама и другим јавним просторима. Зграда има три спрата намењена за излагање и смештај артефаката, поред библиотеке и информативног центра. Највећи део музеја заузимају монументални комади који одражавају фазе развоја нубијске културе и цивилизације. Садржај музеја Три хиљаде комада египатских старина које представљају различита доба; регистрована су геолошко, фараонско, римско, коптско и исламско доба. Отворена изложба укључује 90 ретких монументалних комада, док унутрашње сале садрже 50 непроцењивих предмета који датирају из праисторијских времена, 503 комада припадају фараонском периоду, 52 коптској ери, 103 исламском добу, 140 нубијском периоду, поред 360 комада који одражавају историју Асуана. Локација Музеј је саграђен на стрмој литици, што му омогућава да прикаже свеобухватан приказ реке Нил од њеног извора у Етиопији и Судану до Египта. Зграда је окружена природном ботаничком баштом која садржи велику разноликост египатске флоре. Администрација Генерални директор Музеја Нубије од самог отварања био је др Осама А.В Абделмегид (познат као "Осама Хасун"). Египтолог је и члан Међународног савета музеја (ИЦОМ) Програм спашавања египатске културе. Референце Види још Нубија Нубијци Нубијске пирамиде Нубијска династија Литература 1982: Nubia Museum, Architectural and Exhibition Program, EAO-UNESCO, Unpublished report. 1997: Gaballa, Ali Gaballa, Nubia Museum, (Cairo: Ministry of Culture, The Higher Council of Antiquities, Museum Sector, Save Nubia Fund). 1998: Kaper, Olaf E. The New Nubia Museum of Aswan (http://www.assemblage.group.shef.ac.uk/4/4nubia.html. 2005: Abdel Wareth Abdel Meguid, O. “The Nubia Museum and Community”, Museum International, (Paris: UNESCO, May,), 225–226. 2000: Marino Giuseppe, De Simone, Costanza, Nubia Submerged: Through their Eyes with their Own Words. Cairo: Agenzia Italiana. (in cooperazione con Giuseppe Marino) (90 pp.). 2009: De Simone, Costanza, “The Documentation Center on Nubia at the Nubia Museum of Aswan”. Egyptian and Egyptological Documents, Archives (Università di Milano. Pontetremoli, Milano), 173–178. 2015: De Simone, Costanza, Nubia and Nubians: The ‘Museumization’ of a Culture. Saarbrücken, Germania: Lambert Academic Publishing (305 pp.). Спољашње везе An upper Aswan museum, the Nubian Museum. From EgyptSites.
Нубійський музей (Асуан)

Нубійський музей (араб. متحف النوبة, англ. Nubian Museum) — музей археології та історії історичної Нубії та культури нубійців у єгипетському місті Асуані. Розташований на околиці Асуана, у його південній частині, й обіймає величезну площу — 50 000 м², з яких власне на виставкові зали, бібліотеку, навчальні приміщення тощо припадає 7 тисяч м². Решту площі музейного комплексу займає чудовий пишний парк довкола центральної будівлі музею. Керівником музею від моменту його заснування є відомий вчений-єгиптолог д-р Оссама Абд ель Маджид. Історія Сучасний Нубійський музей в Асуані являє собою чудовий приклад злагодженої співпраці єгипетського уряду й міжнародної культурної організації ЮНЕСКО. Ще 1959 року єгипетська влада звернулася до широкої світової громадськості з закликом допомогти у збереженні пам'яток Верхнього Єгипту, зокрема нубійської культури. В результаті був створений міжнародний комітет зі збирання коштів, однак зусилля країн-партнерів були фактично марними до підключення 1975 року ЮНЕСКО до справи збереження нубійських пам'яток. Від лютого 1981 року відбулася низка симпозіумів під егідою ЮНЕСКО, присвячена нубійській тематиці й, знову ж таки, пошуку грошей на відкриття музею, який включив би пам'ятки нубійської культури. Фактично вперше і лише раз за історію існування цієї міжнародної організації вона опікувалася проблемою організації місцевого музею, розпочавши з цією метою міжнародну кампанію. Нарешті започатковано 4 лютого 1986. Відтоді він став значним культурним осередком регіону й країни, керівництву й співробіникам закладу фактично вдалося вивести здобутки нубійської цивілізації на міжнародний рівень, зробивши їх доступними для огляду широкої громадськості. Фонди та експозиція Експозиція Нубійського музею показує історію Нубії від первісної доби і до сучасності. Також в експозиції представлені археологічні знахідки, зроблені на Елефантині та в околицях Асуана. Крім того, музейне зібрання було поповнено за рахунок експонатів, спеціально переданих із Каїрського єгипетського музею. Колекція Нубійського музею налічує понад 3 тисячі предметів, розподілених за 5-ма відділами: доісторичний, давньоєгипетський та нубійський, античний і римський, коптський та ісламський. У виставкових залах найчисельнішими є зібрання єгипетських (503 експоната) і нубійських (140 експонатів) старожитностей. Тут серед іншого представлені раритети, що відносяться до I—IV століть, зокрема корони нубійських правителів, виготовлені з дорогоцінних металів, золоті прикраси й рідкісні предмети побуту, виявлені в ході розкопок в усипальницях фараонів Нового царства на території Верхнього Єгипту. Чисельність коштовних знахідок вказує також і на те важливе значення, яке Нубія відігравала за давнини, будучи сполучною ланкою у торговельних та інших відносинах між Стародавнім Єгиптом — з одного боку, та районами сучасних Ефіопії та Сомалі — з іншого. Галерея Див. також Єгиптологія Археологія Музей Імхотепа Джерела і посилання Нубійський музей на www.touregypt.net (англ.) Нубійський музей в Асуані на www.egyptsites.wordpress.com Примітки
Ариш

Ариш, някъде Ел Ариш (на арабски: العريش Ал ʿАриш) е град в Североизточен Египет, административен център и най-голям град (с население от 114 900 жители (2002)) на област (мухафаза) Северен Синай. Разположен е в северната част на Синайския полуостров, на брега на Средиземно море, на 344 км североизточно от Кайро. В града са разположени някой от факултетите на Университета на Суецкия канал. Ел Ариш е от големите уади, в който се получават води от широк район в Синай, което е причина за характерните внезапни наводнения. История Днешният град се въздига покрай бедуинско селище разположено близо до Риноколура – египетски военен пост от времето на династията на Птолемеите. През Средновековието, преминаващите поклонници погрешно разпознават мястото като споменавания в Библията Суккот. Ариш, буквално от арабски език означава „палмов орех“. Източници
Al-Arix

Arix o Al-Arīx o El-Arix (en àrab العريش, al-ʿArīx) és una ciutat d'Egipte, capital de la Governació del Sinaí del Nord. L'any 2002 tenia 114.900 habitants. Està situada a la costa mediterrània de la península del Sinaí, a mig camí entre el canal de Suez i la frontera israeliana al nord de Gaza, però propera a la franja de Gaza. El seu nom vol dir "Cabanes de palma" (que en hebreu es diu Sukkot, però no correspon a la bíblica Sukkot). Rep el nom del uadi al-Arish que recull les aigües de part del Sinaí (el nord i el centre). A la ciutat hi ha algunes facultats de la Universitat del Canal de Suez. A la vora de la ciutat hi ha un aeroport internacional. Una autopista va entre el canal (Al-Kantara) i la frontera de Gaza. La via fèrria està en reparació. Projectes d'irrigació preveuen l'establiment al Sinaí de tres milions de persones. Història La ciutat va sorgir d'un establiment beduí prop de la vila ptolemaica de Rhinocolura o Rhinocorura. Tot i el seu interès arqueològic no s'ha fet cap excavació a la zona. Ja en temps dels romans d'Orient s'anomenava Laris. El rei Balduí I de Jerusalem va morir en aquesta ciutat el 1118. Governada pels mamelucs va passar als otomans el 1517, que el 1560 hi van construir algunes fortificacions. La fortalesa fou assetjada pels francesos durant 11 dies i conquerida el 19 de febrer de 1799. La van abandonar l'any següent en virtut del tractat d'Al-Arish pel que els francesos evacuaven Egipte. A la Primera Guerra Mundial la fortalesa fou destruïda per un bombardeig britànic. El 1956 breument, i del 1967 al 1979, fou ocupada per Israel. Fou retornada a Egipte pel tractat de pau signat per Anwar el-Sadat i més endavant esdevingué un destí turístic Referències Mapa de ciutats i temples egipcis: Unimaps Campanyes militars al Sinaí: Campanya de Palestina i el Sinaí Michael Oren - 6 Days of War,(Oxford, 2002), ISBN 0-19-515174-7, pp. 65, 72, 91, 154, 160, 168, 175, 180, 181, 192, 202, 209, 211, 212, 214, 216, 220, 256, 263-265, 267-268, 270, 309. Enllaços externs Falling Rain Genomics, Inc. - Al-Arish, Egipte
Aríš

Al-Aríš či el-Aríš (arabsky العريش‎) je hlavní a největší město egyptského guvernorátu Severní Sinaj, ležící na středomořském pobřeží Sinajského poloostrova, přibližně 344 kilometrů severovýchodně od Káhiry. Město je turistickým letoviskem a nachází se v něm přístav a řada luxusních hotelů. K roku 2006 zde žilo 100 447 obyvatel. Od šestidenní války v roce 1967 až do uzavření egyptsko-izraelské mírové smlouvy v roce 1979 bylo město okupováno Izraelem. Ve městě sídlí některé fakulty Suez Canal University. Přibližně šest kilometrů jižně od centra, tedy směrem do vnitrozemí, leží mezinárodní letiště el-Aríš. Geografie Aríš se nachází v severní části Sinajského poloostrova asi 50 km od hraničního přechodu Rafah s pásmem Gazy. Klima je zde již zcela pouštní a srážky minimální. Zemědělství je možné díky tomu, že Aríš leží u ústí Vádí el-Aríš do Středozemního moře. Vádí el-Aríš odvádí občasné srážky z poloviny Sinajského poloostrova. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Arish na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Aríš na Wikimedia Commons
Al-Arish

Al-Arish, (arabisk: العريش) er en by i Egypten på Sinaihalvøen cirka 150 km øst for Port Said. Byen er administrativ hovedstad for guvernementet Sina ash-Shamaliyya. Den er inddelt i fire distrikter, kismer, med i alt 141.595 indbyggere (2006), hvoraf 138.195 bor i selve byen. Byen var besat af israelsk militær mellem 1967 og 1979. Efter genforeningen med Egypten er byen blevet et knudepunkt for landesvejstrafikken og handelen mellem de to lande. I byen ligger der et arkæologisk museum. Henvisninger Eksterne kilder
El Arish

El Arish (en árabe: العريش) es la ciudad más poblada y la capital de la gobernación egipcia del Sinaí del Norte. Se ubica en la costa mediterránea de la península del Sinaí, 344 kilómetros al nordeste de El Cairo. La ciudad se sitúa junto al uadi epónimo, que recibe las aguas del norte y centro del Sinaí. Su población es de 164.830 habitantes (2012).​ Historia La ciudad creció en torno a un asentamiento beduino cercano al antiguo puesto avanzado de Rinocolura, durante la dinastía Ptolemaica. Localizado a medio camino entre Israel y Egipto, El Arish tiene gran interés arqueológico pero, asombrosamente, no se ha realizado ningún proyecto arqueológico importante en él o en su vecindad. En la Edad Media, los peregrinos mal interpretaron el sitio como el Sukkot de la Biblia. Arish significa “chozas de palma” que corresponden en árabe al Sukkot hebreo. En el Imperio otomano fueron construidas nuevas fortalezas en el lugar, en 1560. Durante las Guerras Napoleónicas, los franceses sitiaron la fortaleza que cayó después de once días, el 19 de febrero de 1799. La fortaleza fue destruida por los bombarderos británicos durante la Primera Guerra Mundial en diciembre de 1916. El Arish estuvo un tiempo bajo administración israelí en 1956 y otra vez desde 1967 hasta 1979, cuando se firmó el tratado de paz israelo-egipcio. Después de volver a soberanía egipcia se ha convertido en un centro para el comercio y de tránsito entre los dos países. Es un destino turístico cada vez más popular. Clima Transporte La ciudad dispone del aeropuerto internacional del El Arish. Se espera que la construcción del tren de alta velocidad de la costa norte en Egipto (Sinaí del norte) sea acabado antes de 2008, comunicando Qantara, que está en el canal de Suez (al oeste), con la frontera de la franja de Gaza, pasando por El Arish. La línea ferroviaria de El Cairo está también en reconstrucción y alcanzó recientemente la “zona de Ser y Qawarir”, al oeste de El Arish. Esta ruta era antes parte del ferrocarril de Palestina, construido durante la Primera Guerra Mundial para comunicar Egipto con Turquía. El ferrocarril fue cortado durante la época de la formación de Israel. Los planificadores del gobierno egipcio consideran a Sinaí del Norte como un futuro destino para redistribuir a la densa población del delta, y se espera que con el transporte y los proyectos de irrigación, tres millones de egipcios se asienten en Sinaí del Norte. Turismo El Arish se distingue por sus playas de agua azul clara, los extensos palmerales de su costa, y su arena blanca suave. Tiene un puerto de yates, y muchos hoteles de lujo. Véase también Gobernaciones de Egipto Campaña del Sinaí y Palestina Wadi el Arish Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre El Arish. (en inglés) Mapa Mapa Archivado el 27 de septiembre de 2007 en Wayback Machine.
El-Arich

El-Arich (en arabe Al 'Arish, العريش) est la capitale du gouvernorat égyptien du Sinaï Nord. Sa population était de 114 900 habitants en 2002, ce qui en fait la ville la plus peuplée du Sinaï. El Arich reçoit les crues du cours d'eau Wadi el-Arish. C'est aujourd'hui une station balnéaire située sur la côte méditerranéenne de la péninsule du Sinaï, à 344 kilomètres du Caire. El-Arich possède un aéroport, l'aéroport El-Arish International (code AITA : AAC). L'Université du Canal de Suez y assure des enseignements. Histoire La ville se situe à proximité de la localité ptolémaïque de Rhinocolura, et fut parfois identifiée à tort au Moyen Âge avec le site biblique de Soukkot, car arich est l'équivalent arabe du mot hébreu soukkot (cabanes). Le 2 avril 1118, Baudouin Ier, le premier roi de Jérusalem des Croisés, de retour d'une campagne contre l'Égypte, y meurt. Elle est prise et fortifiée par les Ottomans en 1560. Pendant la campagne d'Égypte de Bonaparte, assiégée par les forces françaises, elle tombe 11 jours après le 19 février 1799. La forteresse est reprise le 30 décembre 1799. Une convention y est signée le 24 janvier 1800 sur l'évacuation de l'Égypte par les troupes françaises, non respectée. Théodor Herzl propose El Arish, et Chypre, comme une des implantations possibles, si le Sultan ou le Kaiser continuent à refuser une implantation en Palestine. Joseph Chamberlain finit par l'accepter en 1903, mais l'accord n'est pas appliqué. Le fort est plus tard détruit par les bombardements britanniques pendant la Première Guerre mondiale durant la campagne du Sinaï et de la Palestine alors que l'armée ottomane tentait d'arriver au canal de Suez. La gare d'El-Arich était située sur la ligne de chemin de fer, au départ militaire, partant d’el Qantara et rejoignant Haïfa. Cette ligne a fait partie des chemins de fer de Palestine de 1920 à 1948. El-Arich passe brièvement sous administration israélienne en 1956, puis entre 1967 et 1979, date à laquelle elle est rétrocédée à l'Égypte. Selon l'historien israélien Aryeh Yitzhaki, pendant la Guerre des Six Jours, dans la région d'El-Arish, une unité d'élite des forces israéliennes aurait exécuté 300 soldats égyptiens ou palestiniens de l'Armée de libération de la Palestine qui avaient jeté leurs armes. En novembre 2001, le mensuel Le Monde diplomatique publie un article de l'écrivain et journaliste néo-zélandais Nicky Hager (en), affirmant que l'attaque connue sous le nom de l'incident de l'USS Liberty pourrait avoir eu pour objectif « d’empêcher la collecte d’informations sur ces crimes de guerre. » La zone est depuis un certain temps un important point de passage commercial entre les deux pays, et une destination touristique appréciée, malgré les attentats qui y ont eu lieu le 26 avril 2006 et le 24 novembre 2017. Références Liens externes Portail de l’Égypte
El-Arís

El-Arís (arabul: العريش ) város Északkelet-Egyiptomban, a Földközi-tenger partján. Az Észak-Sínai kormányzóság központja. Innen 50–60 km-re található a rafahi határátkelő a Gázai övezetbe. Tengerparti üdülőhely, fehér homokos parttal és pálmaligetekkel. Az elmúlt években a szervkereskedelem egyik közel-keleti központjaként került a hírekbe. A város nemzetközi forgalmú repülőtérrel rendelkezik. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Al-Arisch című német Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Szabó R. Jenő: Egyiptom, 1979