Egypten

Egypten (arabiska: مصر, Miṣr eller Máṣr; koptiska: Kīmi; fornegyptiska: Kemet), formellt Arabrepubliken Egypten (arabiska: جمهورية مصر العربية, Ǧumhuriyat Misr al-ˁArabiyah), är en republik i östra Nordafrika, vid Medelhavet och Röda havet. Sinaihalvön bildar en landväg in i Sydvästasien och Egypten har därför landområden i två kontinenter och är ett transkontinentalt land och stormakt i Afrika, Medelhavsområdet, Mellanöstern och den muslimska världen. Egypten gränsar till Medelhavet i norr, Gazaremsan och Israel i nordost, Röda havet i öst, Sudan i söder och Libyen i väster. Egypten är det folkrikaste landet i Arabvärlden och ett av de folkrikaste länderna i Afrika och Mellanöstern. Den stora majoriteten bor nära Nilen på ett cirka 40 000 km² stort område där den enda odlingsmarken finns. Stora delar av Saharaöknen är glest befolkad. Ungefär hälften av Egyptens invånare bor i städer, de flesta spridda över tätbefolkade orter som Kairo, Alexandria och andra större städer i Nildeltat. Egyptens ekonomi är en av de mest diversifierade i Mellanöstern, med sektorer inom exempelvis turism, jordbruk, industri och service på nästan lika produktionsnivåer. Historia Vid floden Nilen utvecklades en av världshistoriens första civilisationer. Ett enat kungadöme, inkorporerande både nildeltat och nildalen, uppstod mot slutet av 3000-talet f.Kr och en rad dynastier styrde sedan Egypten under följande tre årtusenden. De tidsperioder då landet var enat och självständigt kallas för tidigdynastisk/arkaisk tid (cirka 3100–2707 f.Kr.), Gamla riket (2707–2170 f.Kr.), Mellersta riket (2046–1793 f.Kr.), Nya riket (1550–1070 f.Kr.) samt Saitisk tid (cirka 664-525 f.Kr.). Den Saitiska dynastin avsattes av Persien 525 f.Kr. och Egypten styrdes, med undantag av några årtionden av självständighet, därifrån fram till 332 f.Kr. då grekerna (Ptolemaiska dynastin) övertog herraväldet, senare följda av Rom från 30 f.Kr. (se även Bysantinska riket). Egypten var ett av de första länderna kristendomen spreds till. Den kristna befolkningen, som kallas kopter, är numera en etnisk minoritet i landet. På 600-talet införde araberna islam och det arabiska språket, och styrde under sexhundra år. En lokal militär grupp, mamlukerna, tog kontrollen vid 1250 och hade ett fortsatt starkt inflytande även efter Osmanska rikets erövring av Egypten 1517. Under 1800-talet gjorde sig Egypten självständigt från osmanska riket. Efter färdigställandet av Suezkanalen 1869 blev landet viktigt för förbindelsen mellan Europa och Asien, men var också djupt skuldsatt. Storbritannien ockuperade Egypten för att skydda sina investeringar i kanalen, men formellt var landet självständigt till 1914, då Egypten blev ett brittiskt protektorat. Den 28 februari 1922 blev Egypten självständigt och 1936 drog Storbritannien tillbaka en del av sina trupper. Det var dock först efter andra världskriget som det tidigare starka brittiska inflytandet kraftigt minskade. 1953 blev Egypten republik. Egypten inledde mot slutet av 1950-talet förstatligandet av jordbruk och industri under ledning av landets president Gamal Abdel Nasser, tillhörande det panarabiska partiet Arabiska socialistiska unionen. Detta understöddes kraftigt av Sovjetunionen genom teknisk och ekonomisk hjälp. Under åren 1958-1961 utgjorde landet Förenade arabrepubliken tillsammans med Syrien, men Syrien lämnade sedan denna union. 1967 nådde Nasser nära absolut makt över landet genom att bli såväl premiärminister som partichef, förutom den tidigare posten som president. Nasser avled 1970 och 1972 utvisades all sovjetisk militär personal från Egypten, och de sovjetiska baserna ställdes under egyptisk kontroll. Efter Jom kippur-kriget 1973 mot Israel kom landet efterhand att orientera sig alltmer mot USA. Anwar Sadat såg till att Egypten blev det första arabland som undertecknade ett fredsavtal med Israel. Detta ledde till kritik från andra arabländer och Sadat mördades 1981. Han efterträddes av vicepresidenten Hosni Mubarak. Landets tidigare president Hosni Mubarak lämnade den 11 februari 2011 över makten till militären efter omfattande folkliga protester och demonstrationer under den arabiska våren. Protesterna krävde hundratals civila liv och tusentals personer skadades. Som en effekt av protesterna hölls det första demokratiska presidentvalet i maj och juni 2012. Muslimska brödraskapets kandidat Muhammad Mursi blev valets segrare och militärens man, symbolen för den gamla regimen, Ahmed Shafiq fick se sig besegrad. Motståndare till Mursi var rädda att strikta islamiska lagar skulle införas men det Muslimska brödraskapet stödde Mursi och han satt därför kvar vid makten. I november 2012 proklamerade Mursi att han ämnade att göra sina lagar omöjliga att utmana genom en ny temporär förändring av Egyptens dåvarande konstitution. Massiva våldsamma protester utbröt efter tillkännagivandet men Mursi vägrade att stoppa sitt förslag. Militärkuppen 2013 I juni 2013, efter ett år av Mursis styre, protesterade miljontals demonstranter mot hans regering och dess strävan att införa ett striktare auktoritärt och religiöst styre. Demonstrationerna ledde slutligen till att militären avsatte Muhammed Mursi och militärchefen Abd al-Fattah al-Sisi såg till att det Muslimska brödraskapet och dess anhängare sattes i husarrest. Omvärlden reagerade mycket blandat på kuppen. De allra flesta västländerna har beskrivit händelsen som en kupp medan andra, mer positivt inställda, har beskrivit händelsen som en revolution. I samband med kuppen genomfördes militära attacker mot Muslimska brödraskapets anhängare som ledde till minst 1400 människors död och runt 14 000 fängslade personer. Senare styrde han upp landet och tillsatte en tillfällig regering. En ny konstitution accepterades i en folkomröstning i januari 2014 som reglerar parlamentets och presidentens makt. Därefter avgick Sisi som militärchef för att kunna ställa upp som presidentkandidat i det nya valet 2014. Valet hölls i maj med en oppositionell politiker som motkandidat. Sisi var favorit och valet resulterade i en enorm seger för honom med över 93% av rösterna. Han tillträdde sitt ämbete den 8 juni 2014. I september 2018 dömdes 75 personer till döden och över 600 till fängelse för inblandning i de blodiga protesterna 2013. Bland de dömda fanns flera högt uppsatta ledare inom Muslimska brödraskapet. Geografi Landets södra delar benämns som Övre Egypten och dessa norra delar benämns som Nedre Egypten; namnen baserade på den riktning som vattnet strömmar i Nilen. Större städer i landet inkluderar Kairo, som tillsammans med angränsande Giza, är ett av världens största storstadsområden; Alexandria, en av världens äldsta städer, Assuan, Asyut, al-Mahalla al-Kubra, Luxor, Port Said, Shubra al-Khayma, Suez, Zagazig och al-Minya. Saharaöknens nordöstra del heter Libyska öknen och på andra sidan bergskedjan där den slutar finns Egyptens Västra öknen som kallades "röda landet" i forntida Egypten och skyddade landet från hot från väst. Den Västra öknens stora befolkade oaser är Bahariya, Dakhla, Farafra, Fayoum, Kharga och Siwa. De omges alla av mindre byar. På Sinaihalvön och i öknen väster om Röda havets kust finns också mindre oaser. Topografi Huvuddelen (mer än 90 %) av Egyptens yta är en steril ökenplatå. Landets livsnerv är den bördiga Nildalen, jordens största flodoas, som sträcker sig från Sudan i söder cirka 1 500 km norrut till Medelhavet. Nilen har skurit ned en trång dal (cirka 5–15 km bred), som närmast havet vidgar sig till ett stort delta. Landet kring flodens övre lopp i söder kallas sedan gammalt Övre Egypten och deltalandet Nedre Egypten. Söder om Kairo breder öknar ut sig på båda sidor om Nilen. Libyska öknen i väster genomdras av djupa sänkor (bl.a. Qattarasänkan, 134 m u.h.) med oaser och avloppslösa saltsjöar. Arabiska öknen öster om Nilen är en klippöken med uttorkade floddalar (wadis) och höga randberg längs kusten mot Röda havet. Högst når massiven på Sinaihalvön (drygt 2 600 m ö.h.). Större delen av landet har extremt torrt ökenklimat med heta, torra somrar och milda vintrar. Kustlandet i norr har medelhavsklimat. Klimat Det förekommer regelbundna torrperioder. Sandstormar är vanliga, speciellt under våren med en het sandstorm som kallas khamsin. Naturskydd Egypten har många miljöproblem. Jordbruksmark försvinner dels på grund av sand som blåser in från Sahara, dels på grund av att städerna breder ut sig. Nedanför Assuandammen ökar jordens salthalt markant. Den enda permanenta färskvattenkällan är Nilen, så i övriga landet är tillgången på vatten mycket begränsad. Oljeföroreningar och andra vattenföroreningar hotar korallreven, stränderna och det marina djurlivet. Egypten har skrivit på, men inte ratificerat Kyotoprotokollet om klimatförändringar.[källa behövs] [när?] Jordbävningar är ovanliga men förekommer, i modern tid är jordbävningen i Kairo 1992 den mest uppmärksammade, landet drabbas också av översvämningar och jordskred. Styre och politik Konstitution och styre Egypten är sedan år 1953 en republik. Konstitutionen, som antogs efter en folkomröstning år 2014, är mer sekulariserad än den tidigare, men är fortfarande knuten till sharialagstiftning genom paragraf 2 där det framkommer att "principerna för sharialagstiftningen är den huvudsakliga källan till lagen". Egyptens president är statschef och överbefälhavare. Denne utser premiärminister, vicepresident och regering. Presidenten lägger också lagförslag och förslag till statsbudget och har rätt att utlysa undantagstillstånd. Presidenten väljs, efter en grundlagsändring år 2019, för sex år. Egyptiska parlamentet består av 596 ledamöter. Av dessa väljs 448 ledamöter i direkt val och 120 ledamöter väljs genom ett system med partilistor. 28 av ledamöterna utses av presidenten. Egyptiska representanthuset upplöstes år 2014. Parlamentet har begränsad makt, men har möjlighet att avsätta presidenten. Administrativ indelning Historiskt delades Egypten i sepat/nomoi, idag är Egypten indelat i 27 guvernement (muhafazat). De flesta guvernementen har en befolkningstäthet på mer än 1 000 invånare per km², medan de tre största har en befolkningstäthet på under 2 invånare per km². Guvernementen är i sin tur indelade i mindre administrativa enheter som kallas kism och markaz, med vidare uppdelningar i städer, byar och smådistrikt. Försvar Egypten har ett samarbete med Nato genom Mediterranean Dialogue, MD, sedan år 1995. Detta är ett forum för att skapa goda relationer i regionen och skapa en stabil säkerhetssituation. Förutom Natomedlemmarna deltar även Israel, Mauretanien, Marocko, Tunisien samt Jordanien och Algeriet i samtalen. Egypten har även den amerikanska statusen Major non-Nato ally, vilket bland annat ger Egypten möjlighet att köpa amerikanskt försvarsmateriel samt samarbeta med USA i säkerhetsrelaterade frågor. Ekonomi och infrastruktur Egypten är ett kontrastrikt utvecklingsland, både ett överbefolkat jordbruksland och en modern industristat. Ekonomin är den näst största i Afrika och rankas som 42:a i världen år 2025. Landet är en viktig tillväxtmarknad med medlemskap i organisationer som Afrikanska unionen, Arabförbundet och Brics. Näringslivet socialiserades efter 1952, och har sedan 1970-talet öppnats mot en friare marknadsekonomi. Men produktiviteten är låg och arbetslösheten skapar oerhörda sociala problem. Nilens årliga översvämningar och bördiga flodslam var sedan forntiden en förutsättning för jordbruket. Det sysselsätter nästan halva befolkningen, trots att bara några procent av landets yta är odlingsbar. De främsta källorna av hårdvaluta är turism, Suezkanalen, pengar hemskickade av egyptier som arbetar utomlands samt export av olja och gas. En dålig växelkurs sedan 1998 har inneburit ett ökat tryck på landets valuta, det egyptiska pundet. Under 1990-talet utvecklades Egyptens makroekonomi på ett positivt sätt under ledning av IMF. Inflationen dämpades, budgetunderskottet minskade och mer investeringar i landet av utländskt kapital gjordes. Den egyptiska ekonomin har utvecklats betydligt sedan tidigt 2000-tal, med tydlig övergång till ett marknadsorienterat system genom finans- och penningpolitiska reformer, privatiseringar och incitament för utländska investeringar. Dessa åtgärder har bidragit till makroekonomisk stabilitet och förbättrade arbetslöshets- och fattigdomsnivåer. Internationell handel är en viktig komponent i Egyptens ekonomi och utgör 40% av BNP enligt Världsbanken. Landet har strävat efter bredare ekonomisk integration med omvärlden genom frihandelsavtal, inklusive Associeringsavtalet mellan EU och Egypten och AfCFTA. Egyptens export har ökat betydligt under de senaste åren, och regeringen siktar på att höja dem till $145 miljarder till 2030. Egypten är också bland världens fem största mottagare av remitteringar, vilket har mer än fördubblats under det senaste decenniet, från $17,1 miljarder under räkenskapsåret 2015/2016 till rekordnivån $36,5 miljarder under 2024/2025, enligt data från egyptiska centralbanken. Näringsliv Industri Egypten har Afrikas största tillverkningssektor, som står för cirka 22% av kontinentens totala tillverkningsvärde. Under landets ekonomiska utvecklingsvision Egypt Vision 2030 har landet satsat på industriområden och frizoner för att främja industrialisering och tillverkning. Industribasen inkluderar kemikalier, elektronik, stål, fordon, läkemedel och textil. Kemisk industri, en av de största, omfattar plast, gummi, tvättmedel, gödsel och glas. Textilindustrin är också en hörnsten i ekonomin och står för cirka 12% av exportintäkterna, med 2,5 miljoner anställda. Den täcker hela produktionskedjan från bomullsodling till färdiga plagg och är internationellt erkänd för sin bomullskvalitet. Egypten är också Afrikas ledande stålproducent och rankas 20:e globalt. I samband med landets utvecklingsvision har regeringen formulerat flera statliga program för utvecklingen av industrisektorn, däribland Egypt Makes Electronics som har lockat fabriker från Vivo, Infinix, Oppo, Xiaomi, Nokia, Electrolux, Samsung, Hisense, Beko och Haier, och etablerat Egypten som ett regionalt centrum för elektronik- och vitvaruproduktion. Ett annat sådant program är Nationella strategin för fordonsindustrins utveckling 2024–2030 som har satt som mål att producera 500 000 fordon/år i landet till 2030, i partnerskap med lokala aktörer, som Nasr, Ghabbour och MCV. Bank, detaljhandel och IT Landets detaljhandelsmarknad, inklusive köpcentrum, stormarknader, närbutiker och e-handelsplattformar, värderades 2020 till omkring 200 miljarder dollar. Livsmedels- och dagligvaruhandeln domineras fortfarande av traditionella familjeägda butiker och marknader, även om kedjor av stormarknader och närbutiker växte i både antal och popularitet mellan 2015 och 2020. Stormarknader och lågprisbutiker hade de högsta tillväxttalen under denna period, 153 % respektive 162 %, och stod tillsammans för 26 % av branschens omsättning. Regeringen spelar en central roll inom telekommunikation genom sitt majoritetsägande av Telecom Egypt. Mellan 2019 och 2022 ökade antalet mobila internetabonnemang med 77,9 %, från 39 miljoner till 69,4 miljoner, och i december 2023 hade landet totalt 106,2 miljoner mobilabonnemang. Internetanvändningen nådde 72,2 % i början av 2024, motsvarande 82 miljoner användare. Sedan 2022 har Egypten även de snabbaste internethastigheterna i Afrika. Egyptiska banker är bland de största och mest dynamiska i regionen. Landets fintech-sektor har vuxit 550% sedan 2020 och omfattar nu 177 startups, vilket placerar Egypten på tionde plats bland tillväxtmarknader. Banksektorn domineras av fyra statliga affärsbanker, National Bank of Egypt, Banque Misr, Banque du Caire och Bank of Alexandria, som tillsammans står för omkring 55 % av de totala banktillgångarna. Commercial International Bank är landets största privata bank och den tredje största totalt. Jordbruk Flodvattnet har sedan äldsta tid reglerats med dammar och bevattningskanaler. I början av 1900-talet uppfördes Assuandammen vid Nilens första vattenfall (katarakt) i södra Egypten. En andra damm (Höga dammen) invigdes 1960 och skapade världens största vattenreservoar, Nassersjön (cirka 5 000 km2). Det var ett viktigt steg i landets modernisering, men samtidigt ett gigantiskt ingrepp i naturen. Egyptens jordbrukssektor är fortfarande viktig för ekonomin, även om dess andel av BNP och sysselsättning har minskat över tid. Landet producerar stora mängder vete, majs, sockerör, frukt, grönsaker, foder och ris, men är fortfarande beroende av import av vete och majs, främst från Ukraina och Ryssland, trots skördeökningar sedan 1970. Detta beror på hög inhemsk efterfrågan, driven av subventioner och en kulturell preferens för bröd, samt begränsad åkermark och ett fokus på exportgrödor. 2024 exporterade Egypten jordbruksvaror för 4,1 miljarder dollar och förädlade jordbruksprodukter för cirka 6,1 miljarder dollar. Landet har uppnått självförsörjning i flera viktiga jordbruksprodukter, inklusive grönsaker, frukt, fjäderfä, mejeriprodukter, ägg och ris, och närmar sig full självförsörjning i socker och fisk, med produktion på cirka 90 % av behovet. Självförsörjningsgraden är lägre för rött kött (60 %), spannmål (58 %), vegetabiliska oljeväxter (35 %) och oljor (26 %), vilket gör att Egypten är beroende av import för cirka 45 % av den inhemska livsmedelsförsörjningen. Turism Turistnäringen och Röda havets riviera sysselsätter cirka 12 % av Egyptens arbetskraft. De största turistorterna utöver Kairo är Sharm el-Sheikh (Sinaihalvön), Hurghada (Röda havet), Luxor och Assuan (Nildalen). År 2024 besökte 15,7 miljoner turister landet, upp från 14,9 miljoner 2023. Denna tillväxt, driven av insatser för att förbättra säkerheten och turistupplevelsen, speglar en stark återhämtning efter pandemins nedgång 2020. Intäkterna från turismen steg också och nådde 14,1 miljarder dollar. Infrastruktur Energi, el och råvaror Egyptens elsektor har gått från full statlig kontroll till en mer diversifierad energimix som omfattar naturgas, förnybar energi och kärnkraft, med växande medverkan från den privata sektorn. Fossila bränslen dominerar fortfarande och stod för 88 % av elproduktionen 2023, medan vattenkraft stod för 7 % och vind- och solkraft tillsammans för 5 %, upp från 1 % år 2015. Egypten är fortsatt Afrikas största producent av gaseldad el och stod för 45 % av kontinentens totala produktion 2022, även om landets koldioxidutsläpp per capita fortfarande ligger under det globala genomsnittet. Landet bygger för närvarande sitt första kärnkraftverk, El Dabaa kärnkraftverk, beläget i den norra kustregionen. Egyptens oljeproduktion är koncentrerad till Västra öknen, Suezbukten och Nildeltat, med en topp på cirka 941 000 fat per dag 1993, innan den sjönk till 630 000 fat per dag 2008. Denna nedgång gjorde landet till nettoimportör av olja. Naturgas har sedan dess blivit central för ekonomin, med stora investeringar från utländska företag. Zohr-gasfältet, upptäckt av Eni 2015, är Medelhavets största, med cirka 30 biljoner kubikfot gas. Produktionen startade 2017 och nådde 2,7 miljarder kubikfot per dag 2019, vilket förbättrade energiförsörjningen. Egypt har betydande mineralresurser, inklusive guld, koppar, järnmalm, fosfat, uran, tantal, mangan, krom, kol, zink, bly, tenn samt svarta sandmineraler som ilmenit, zirkon, rutil och magnetit. Landet producerar även industriella material som granit, marmor, kalksten, vit sand, kaolin och fältspat. Guldbrytningen har expanderat snabbt efter investeringsreformer och utforskning av AngloGold Ashanti och Alexander Nubia International. Sukarigruvan är huvudverksamheten, och sektorn förväntas stå för 5–6 % av BNP 2030. Export av guld fördubblades till 2,17 miljarder dollar 2024, och Egypten siktar på att bli en av världens tio största exportörer senast 2027. Transport Nilen är sedan gammalt den stora trafikpulsådern, men sjöfarten på floden minskar. Landets transportnätverk är främst koncentrerat kring Kairo, längs Nilen där befolkningen är tätast. Landets 4800 kilometers järnvägsnät drivs av statliga organisationen, Egyptiska nationella järnvägarna, och huvudlinjen går från Alexandria till Aswan. 2021 startade Egypten ett projekt för $4,5 miljarder för att koppla Ain Sokhna, Mersa Matruh och Alexandria med höghastighetståg, som senare utvidgades med rutter mellan Kairo och Aswan samt Luxor till Hurghada och Safaga. Kairos tunnelbanenätverk består av tre linjer, med en fjärde under konstruktion och planer på ytterligare utbyggnader. Två monorail-linjer byggs också i staden, samt ett nytt tunnelbanesystem i Alexandria.Egypten har också genomfört ett omfattande vägprojekt, Nationella vägprojektet, vilket har ökat huvudvägnätets längd med nästan 30%, från 23 500 km 2014 till 30 500 km 2024. Nya motorvägar har byggts och tusentals kilometer vägar har uppgraderats, vilket lett till att landet stigit från plats 118 år 2015 till plats 18 år 2024 i Road Quality Index. Suezkanalen, en konstgjord vattenväg på havsnivå, förbinder Medelhavet med Röda havet och möjliggör direkt sjöfart mellan Europa och Asien utan att behöva runda Afrika. År 2023 genererade den rekordhöga intäkter på 9,4 miljarder dollar för Egypten. Kanalen öppnades i november 1869. Expansionerna som färdigställdes 2015 ökade kanalens dagliga kapacitet från 49 till 97 fartyg, vilket minskade genomfartstiderna och stärkte den globala maritima handeln. Befolkning Omkring 95 procent av invånarna lever i den smala Nildalen och i floddeltat (ett av jordens tätast befolkade områden, cirka 1 000 inv./km2). Den ytterst snabba folkökningen (en fördubbling på en dryg generation) har skapat allvarliga ekonomiska och sociala problem. I växande antal drar landsbygdsborna till storstäderna som växer ohämmat. Demografi Urbanisering Den genomsnittliga befolkningstätheten är cirka 80 invånare per kvadratkilometer. Eftersom det mesta av landet består av obeboeliga ökenområden är befolkningstätheten på många platser över 1 550 per kvadratkilometer. Nildalen och Nildeltat hör till världens mest tätbefolkade områden. Cirka två tredjedelar av befolkningen är inklämd i deltat (inklusive Kairo), där befolkningstätheten är mycket hög. Ökenområdena och Sinaihalvön, som tillsammans utgör 96 % av Egyptens totala areal, har som jämförelse endast 1 % av befolkningen. Fellāherna, de fattiga bönder som traditionellt har utgjort en majoritet av folket, lever främst i små lerhus som är grupperade tillsammans i koncentrerade byar. Med hopp om ett bättre liv emigrerade många av Fellaherna till grannländerna, i synnerhet Libyen, och tog andra arbeten. Den urbana befolkningen ökar snabbt och cirka 43 % av egyptierna levde i städer år 2015. I synnerhet drar städerna i deltat till sig invandrare från den fattiga, överbefolkade landsbygden i övre Egypten. Huvudstaden Kairo, med cirka 7,1 miljoner invånare i själva staden (2010), och uppskattningsvis ytterligare 10 miljoner i storstadsområdet (vilket inkluderar Giza, med cirka 2,9 miljoner invånare 2006, och Shubra al-Khayma, med cirka 1 miljon invånare), är en av världens största städer och Afrikas folkrikaste storstadsområde. En annan storstad är Alexandria med cirka 4,4 miljoner invånare (2010). På senare år har ett antal nya städer i etablerats öknen i ett försök att lindra de stora städerna i nedre Nildalen, särskilt Kairo och Alexandria. Dessa städer planeras rymma totalt 6,4 miljoner invånare. Etniciteter Etniska egyptier utgör den klart största etniska gruppen i landet och står för 99,7 % av den totala befolkningen. Etniska minoriteter omfattar abazer, turkar, greker, beduinska stammar i de östra öknarna och på Sinaihalvön, de berbertalande siwis i Siwaoasen, samt nubiska grupper söderut längs Nilen. Det finns även nomadiska beja-samhällen i landets sydöstligaste hörn, och flera dom-klaner, främst i Nildeltat och Fayoum, som gradvis assimileras i takt med ökande urbanisering. År 2000 uppgavs att många egyptier blivit gästarbetare i andra arabländer. Egypten är värdland för en migrantbefolkning på över 9 miljoner människor, motsvarande 8,7 % av landets totala befolkning, enligt International Organization for Migration. Dessa migranter kommer från 133 länder, där de största grupperna är sudaneser (4 miljoner), syrier (1,5 miljoner), yemeniter (1 miljon) och libyer (1 miljon), vilka tillsammans utgör 80 % av alla internationella migranter i Egypten. Migranterna utgjordes av en blandning av lagliga migranter, flyktingar, asylsökande och irreguljära migranter. Majoriteten av dessa var bosatta i städerna Kairo, Giza, Alexandria och Damietta. Migranternas ursprungsländer reflekterade de pågående politiska kriserna i Mellanöstern och Nordafrika. Språk Officiellt språk är arabiska. Nästan hela befolkningen talar dialekter av det egyptisk-arabiska talspråket. Kairodialekten utgör en slags nationell talspråksstandard och är även den talspråksvariant som är mest känd i den arabisktalande världen. Ett utmärkande drag är språkets uttal av /dj/ (mjukt j-ljud) i standardarabiska som /g/ (hårt g-ljud). Vissa oasbyar i de västra ökenområdena har en berberspråktalande befolkning. Enligt The World Factbook förstår utbildade egyptier i allmänhet engelska eller franska. Före arabernas ankomst på 600-talet talade egyptierna koptiska som härstammar från fornegyptiska (det blev senare enbart kyrkospråk). Efter arabernas erövring av Egypten på 600-talet blev arabiskan efter hand huvudspråk. Religion Religiös tillhörighet: muslimer (mestadels sunni) utgör cirka 90 %, medan kristna beräknas uppgå till cirka 10 % (2015). Kopterna kristnades på 100-talet e.Kr. och deras kyrka kom att inta en mycket självständig ställning. Alexandria var en tid kristenhetens centrum. I vår tid utgör kopterna cirka 7 procent (av landets 10 procent kristna) och bor i högre koncentration i Övre Egypten (södra). Islam vann insteg efter arabernas intåg på 600-talet. I dag bekänner sig cirka 90 % av invånarna till islam (flertalet är sunnimuslimer). Kristna kopter, Egyptens största religiösa minoritet, behöver särskilda tillstånd för att få bygga kyrkor eller att genomföra reparationer. I praktiken kan tillstånden dröja tiotals år eller aldrig beviljas. Motsvarande finns inte för moskéer. Sociala förhållanden Jämställdhet mellan könen i Egypten är i stort sett på samma nivå som övriga länder i närområdet till exempel Tunisien, Marocko, Algeriet, Libanon och Jordanien. Däremot skiljer det sig markant mellan den konservativa landsbygden i söder med storstäder som Kairo, Alexandria och Port Said i landets norra delar. Det finns inga hinder för kvinnor att utbilda sig, jobba, röra sig fritt i samhället eller köra bil. Kvinnor diskrimineras dock ändå i Egypten på olika sätt liksom i andra länder i regionen. Unicef rapporterade 2010 att 91 % av alla kvinnor i landet har utsatts för könsstympning. Landets befolkning var år 2017 i majoriteten positiva till könsstympningen då två tredjedelar av föräldrarna tar beslutet om stympningen i samråd. I juni 2025 meddelade ministern för social solidaritet att andelen flickor i åldern 15 till 17 år som genomgått könsstympning hade sjunkit till 37 procent 2021, jämfört med 61 procent 2014. Det offentliga stödet för könsstympning har också minskat, där andelen kvinnor som godkänner praktiken gick från 75 procent år 2000 till 30 procent 2021. Ny lagstiftning, informationskampanjer och striktare rättstillämpning har bidragit till denna minskning. År 2016 höjdes straffen för att utföra ingreppet, med fängelsestraff på upp till 15 år för utövare och upp till 3 år för vårdnadshavare som möjliggör proceduren. Kvinnor har också, till skillnad från männen, begränsade möjligheter att begära skilsmässa. Misshandel i hemmet är en av få lagliga grunder för en kvinna att få skilja sig, men den kräver ofta att hon har vittnen som kan styrka hennes uppgifter. En studie genomförd av Egyptiska centret för kvinnors rättigheter (egyptisk arabiska: المركز المصري لحقوق المرأة, El-Markaz el-Maṣrī li-Ḥu’ū’ el-Mar’a) fann att mer än 80 % av landets kvinnor hade utsatts för sexuella trakasserier och att majoriteten av dessa offer bar slöja. En sociolog ifrån Amerikanska universitetet i Kairo hävdade att problemet är djupt rotat i det egyptiska samhället i en mix av konservatism som ökat sedan slutet av 60-talet och gamla patriarkala attityder. Hälften av makar svarade i en studie publicerad av UN Women år 2017 att de använt våld mot sina hustrur. Våld mot kvinnor i relationer har bred acceptans då svaren i samma studie indikerade att 70% av män och kvinnor ansåg att hustrur ska tolerera våld i hemmet för att hålla ihop familjen. Enigt en stuide gjord av UN Women har 91,5% av egyptiska kvinnor sexuellt fysiskt trakasserats på allmän plats. Egyptiska män anger kvinnors provokativa klädsel som ursäkt för sitt beteende. Kvinnor i relationer kan misshandlas av sin partner efter att de blivit offentligt trakasserade av samma anledning. Även publikationer av det statliga departementet lade skulden för sexuella trakasserier på offren. En annan studie gjord av UN Women år 2017 svarade 60% av män att de sexuellt trakasserat en kvinna. Fler kvinnor än män anser att kvinnor som trakasseras får skylla sig själva. Hälsa Mödradödligheten uppgick år 2015 till 33 dödsfall per 100 000 födslar, medan spädbarnsdödligheten år 2016 låg på 197 dödsfall per 10 000 levande födslar. Utbildning och forskning Landet har satsat stora resurser på skolor och högre utbildning, men systemet sviktar under trycket av befolkningsexplosionen. De skolpliktiga barnen går i sexårig grundskola och skolgången är gratis. 70% av dessa barn fortsätter till högre nivåer. Al-Azharuniversitetet är världens näst äldsta universitet. I en studie av UN Women rapporterade 80% av män i Egypten att de blivit slagna av sina lärare. Läskunnigheten hos personer 15 år och äldre år 2015 var 73,8 %, varav 82,2 % hos män och 64,4 % hos kvinnor. Övriga befolkningsdata Den senaste folkräkningen hölls den 21 november 2006 och då uppgick den faktiskt befintliga befolkningen i Egypten (de facto) till 72 798 031 invånare, varav 37 219 056 män och 35 578 975 kvinnor. Folkräkningar hade tidigare hållits 1996, 1986, 1976, 1966 och 1960. Invånartalet i Egypten uppskattades i juli 2018 av The World Factbook till 99 413 317 invånare, av Förenta nationerna (befolkning den 1 juli 2016) till 93 384 000, Internationella valutafonden till 92 275 000 invånare (för år 2017) samt Världsbanken (juli 2016) till 95 688 681 invånare. Landets befolkningsstatistik sköts av Centralbyrån för allmän mobilisering och statistik (egyptisk arabiska: الجهاز المركزي للتعبئة العامة والإحصاء, El-Gihāz el-Markazī lel-Ta‘bi’a el-‘Āmma wel-Eḥṣā’). Kultur Massmedia Press och förlag Egypten har 17 dagstidningar med en samlad upplaga på cirka 3,3 miljoner. Pressen är väl utbyggd, och Kairo är ett centrum för utgivning av tidningar, tidskrifter och böcker i Mellanöstern. Organiseringen av pressen och styrningen av tidningarna är reglerad i lag, men systemet liberaliserades något genom en presslag från 1980. Den egyptiska pressen domineras av fyra stora förlagshus som konkurrerar med varandra. Den mest kända tidningen är den halvofficiella Al-Ahram, som grundades 1875 och har en upplaga på cirka 900 000. Förutom den dagliga versionen på arabiska ges två veckoversioner ut på främmande språk, franska (Al-Ahram Hebdo) och engelska (Al-Ahram Weekly). De största tidningarna ges ut på arabiska, men det finns också dagstidningar på bland annat franska, grekiska, armeniska och engelska. Radio och television Det statliga radio- och tv-bolaget, Egyptian Radio and TV Union (ERTU), har en omfattande verksamhet med regionala och rikstäckande radiokanaler samt sändningar på ett flertal språk. Tv sänds i två rikstäckande kanaler, förutom regionala sändningar. 1998 startade också sändningar från Nilesat, den första satelliten som ägs av en enskild arabisk stat; sändningarna når hela den arabiska världen och delar av Europa och Afrika. Konstarter Efter att Egypten arabiserades på 600-talet blev landet ett islamiskt kulturcentrum (Kairo) med betydande litteratur och konst. Efter en nedgång under turktiden skedde en kulturell renässans från 1800-talets slut, och i vår tid har egyptisk litteratur gjort sig känd långt utanför arabvärlden. Litteratur Från det forntida Egypten finns en omfattande och mångskiftande litteratur bevarad: religiös litteratur, vishetslitteratur, hymner, berättelser, sagor, myter, biografier, brev och kärlekslyrik. Den äldsta litteraturen härstammar från Gamla riket (omkring 3000 f.Kr.–2155 f.Kr.) och är skriven på egyptiska. Från 300-talet e.Kr. gick egyptierna över till att använda koptiska som skriftspråk. Koptiskan är det sista stadiet i det egyptiska språkets utveckling och används som liturgiskt språk av Koptisk-ortodoxa kyrkan. De flesta texter på koptiska är således av religiös art; bland de tidigaste verken på koptiska märks bibelöversättningar, psalmer och liturgier. Sedan araberna år 641 erövrade Egypten kom arabiska att användas mer och mer i landet, och trängde allt eftersom undan koptiskan som landets språk. Under det arabisk-islamiska riket blev Egyptens kultur arabiserad och islamiserad, och inte minst den säregna arabiska poesiformen togs upp av lokala poeter. Sagosamlingen Tusen och en natt fick sin slutliga form i egyptisk miljö mellan 1100- och 1300-talen. Romansen om sultanen Baibars från mamluktiden är också en känd och omtyckt folkdiktning. Arabisk litteratur upplevde en verklig renässans mot slutet av 1800-talet, och egyptiska författare har varit ledande i utvecklingen av den moderna arabiska litteraturen. Som den första riktiga arabiska romanen räknas ofta Zaynab (1913) av egyptiern Muhammad Husayn Haykal, och bland andra tongivande egyptiska 1900-talsförfattare kan nämnas Taha Hussein, Tawfiq al-Hakim, Abd al-Rahman al-Sharqawi, Abd al-Hakim Qasim, Yousuf Idris, Mahmud Taymur och Sonallah Ibrahim. Den största egyptiska författaren under 1900-talet är emellertid Naguib Mahfouz (1911–2006) som 1988 blev den första arabiskspråkiga författaren som tilldelades Nobelpriset i litteratur. Arkitektur Monument i Egypten som Gizaplatån och sfinxen byggdes av dess forntida civilisation. Dess antika ruiner, som de i Memfis, Thebe, Karnak och Konungarnas dal utanför Luxor, är betydande centrum för arkeologiska studier. Idrott Internationella rankningar Se även Forntidens Egypten Antikens Egypten National Museum of Egyptian Civilization Egyptens nya huvudstad Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Egypten. CIA World Fact Book, Egypten Egypten i Gapminder World