NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Serabit el-Hadim

Serabit el-Hadim (arabsko سرابيط الخادم‎ [saraːˈbiːtˤ alˈχaːdɪm]) je kraj na jugozahodnem Sinajskem polotoku, Egipt, kjer so v antiki, predvsem Egipčani, kopali turkiz. Prva arheološka izkopavanja je opravil Flinders Petrie, ki je odkril tabor starodavnih rudarjev in tempelj boginje Hator, ki je bila zaščitnica puščavskih regij Egipta. Arheološke najdbe V Serabit el-Hadimu so odkrili trideset vklesanih grafitov, ki osvetljujejo zgodovino črkovne pisave. V rudnikih turkiza so delali vojni ujetniki iz jugozahodne Azije, ki so govorili verjetno severozahodni semitski jezik, kot je kanaanski, ki je bil prednik feničanskega in hebrejskega jezika. Po sto let dolgih preučevanjih prvega poročila Flindersa Petrieja so se raziskovalci strinjali s prevodom fraze, ki jo je leta 1916 razvozlal Alan Gardiner: לבעלת [l b'lt] (gospa) (baʿlat (gospa) je ženska oblika imena semitskega boga Baala), čeprav ji je običajno sledila beseda m'hb (ljubljena). Izraz bi se zato lahko bral "ljubljena gospa". Napis je na videz podoben egipčanski hieratski pisavi, manj dodelani obliki hieroglifov. V 1950. in 1960. letih je bila pogosta razlaga, da se je kanaanska pisava razvila iz hieratske in da so napisi semitski. Zastoj v dešifriranju napisov je vnesel dvom v te predpostavke, zato je prepoznavanje hieratičnih prototipov ostalo špekulativno. Romanus Francois Butin z Ameriške katoliške univerze je objavil več člankov o odkritjih odprav v Serabit leta 1927 in 1930. Njegov članek "Serabitski napisi: II. Dešifriranje n pomembnost napisov" vsebuje eno od prvih podrobnih študij, nekaj deset črno belih fotografij, risbe in tri nove napise (#355-368). Ta članek in članek iz leta 1932 vsebujeta tudi analizo proto-sinajskih napisov, ki so jih odkrile prejšnje odprave ne to najdišče. Povezava z goro Sinaj Lina Eckenstein je v svoji knjigi Zgodovina Sinaja teoretizirala, da je bil Serabit el-Hadim svetopisemska gora Sinaj, kjer je Mojzes dobil deset zapovedi, Hatorin tempelj pa naj bi bil zlato tele, ki so ga Hebrejci zgradili v Mojzesovi odsotnosti. Sklici Viri
Gilf Kabír

Gilf Kabír (arabsky جلف كبير‎, v překladu Velká bariéra) je náhorní plošina, která se nachází v jižní části Libyjské pouště v jihozápadní části Egypta v guvernorátu al-Vádí al-Gadíd. Geografická charakteristika Plošina o rozloze asi 7 700 km² se nachází 700 km na západ od egyptského Asuánu a asi 300 km jihovýchodně od libyjské oázy Kufra. Její výška se pohybuje od 800 do 1 100 metrů nad mořem, čímž převyšuje okolní poušť o 200 až 400 metrů. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gilf Kabír na Wikimedia Commons
Meseta de Gilf Kebir

Gilf Kebir (en árabe: جلف كبير‎, también transcrito como Gilf al-Kebir o Jilf al Kabir) es una meseta en la gobernación de Nuevo Valle del rincón suroeste de Egipto,​ y al sureste de Libia. Su nombre se traduce como "la Gran Barrera". Esta meseta de composición de arenisca de unos 7.770 km², de aproximadamente el tamaño de Puerto Rico, se eleva a 300 metros del suelo sobre el desierto Líbico. El nombre de Gilf Kebir le fue dado a la meseta por el príncipe Kamal el Dine Hussein en 1925, ya que no tenía un nombre local. Es conocido por su belleza natural, la lejanía, el interés geológico y los acantilados con pinturas rupestres, pictogramas y petroglifos​ que representan una época anterior de abundante vida animal y la presencia humana. Petroglifos Gilf Kebir es conocido por sus petroglifos prehistóricos neolíticos como: * Grabados rupestres en la parte superior del uadi Hamra. Magharet el Kantara, en el sur de Gilf Kebir, que solo contiene un yacimiento conocido de arte rupestre, una cueva descubierta por Shaw en 1936. Uadi Sura, en el suroeste de Gilf Kebir: la "Cueva de los Nadadores", descubierta por el conde húngaro László Almásy (novela de El Paciente Inglés), además de muchas otras pinturas en las cercanías. En enero de 2003, las expediciones a Zerzura y Jacopo Foggini descubrieron de forma independiente un nuevo e importante yacimiento de arte rupestre en Gilf Kebir occidental (cueva de Foggini-Mestekawi). La mitad noroccidental de Gilf Kebir, aparte de uadi Sura, sólo cuenta con unos pocos grabados dispersos, de una datación aparentemente muy antigua. Karkur Talh y Karkur Murr: los principales valles orientales del Uweinat contienen una de las concentraciones más ricas de arte rupestre de todo el Sáhara. Uweinat occidental: los abrigos bajo los enormes peñascos de granito del Uweinat occidental contienen numerosas pinturas, incluidos los famosos yacimientos de Ain Doua. Yebel Arkanu, Yebel Kissu y la colina de Yerguehda, los macizos de granito de menor tamaño que rodean Uweinat tienen muchos yacimientos más pequeños. Se ha descubierto que el arte rupestre sahariano se parece al de los valles del Nilo. La zona sahariana fue más húmeda hasta mediados del Holoceno o alrededor del 4000 a. C., cuando el monzón se retiró hacia el sur, obligando a los humanos a emigrar. Algunos se retiraron hacia el este, al valle del Nilo, llevando consigo sus creencias e influyendo en el arte egipcio.​​ Véase también Geografía de Egipto Geografía de Libia Cueva de los Nadadores Cráter de Kebira Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Meseta de Gilf Kebir.
Gilf Kebir

A Gilf Kebir vagy Gilf el-Kebir (arab: جلف كبير) egy fennsík, amely Egyiptom délnyugati sarkában és Líbia délkeleti részén húzódó sivatagi terület. A Líbiai-sivatag középső részén húzódó hegyvidékes terület kiterjedése kb. 15 770 km², melynek nagyobb része Egyiptom területén fekszik. Kőzetanyaga többnyire homokkő és bazalt. Nagyobb része mintegy 300 méterrel emelkedik a környező sivatag fölé. Legmagasabb része kb. 1080 méter. Két fő részből áll: Abu Ras-fennsík északnyugaton Kamal el-Din-fennsík délkeleten Az észak-déli irányban 200 km hosszan elnyúló, helyenként 100 km-nél is szélesebb fennsík peremeit számos vádi tagolja. Az északnyugati részben fekvő egyik vádiban, a Vádi Szúra területén fedezte fel 1933-ban az Almásy László vezette expedíció a történelem előtti időkből való híres sziklarajzokat. Azóta a Gilf Kebir számos pontján találtak hasonló, újkőkorszaki rajzokat. Ezen rajzok is bizonyítják, hogy az egykori emberek a mainál jóval kedvezőbb körülmények között éltek itt. A valamikori nedvesebb időszakban gazdag növényzet, állatvilág és szarvasmarhát terelő emberek éltek a területen. Különböző kőeszközöket találtak ebből a korból. A plató hírnevéhez hozzájárult a részben itt játszódó Az angol beteg (1992) című regény is, melyből kilenc Oscar-díjjal jutalmazott film készült. Vádik A Gilf Kebirben húzódó vádik: Jegyzetek Források Panoráma: Egyiptom, 1978 Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Gilf el-Kebir című német Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Dżilf al-Kabir

Hadabat al-Dżilf al-Kabir (arab. جلف كبير; Haḑabat Jilf al-Kabīr, Wielka Zapora) – płaskowyż o powierzchni ok. 7700 km² w południowo-zachodniej części Egiptu. Wznosi się na wys. 700–1000 m. Bardzo uboga pustynna roślinność. Teren ten jest prawie całkowicie niezamieszkany. Zbudowany jest z wapienia i piaskowca. Płaskowyż jest prawie przecięty na pół przełęczą Akaba. Odnaleziono tu w 2001 roku wrak bombowca RAFu, a w 1991 roku ciężarówkę z amunicją i inne pojazdy z czasów II wojny światowej (m.in. w Wadi Wassa). Prehistoryczne rysunki naskalne odkryto m.in. w Wadi Sura, Wadi Abd-Malik, Wadi Talh. W Wadi Faragh stoi pomnik księcia Kamela ad-Dina, znajdują się tu słynne jaskinie: jaskinia Mestakawi-Foggini i jaskinia Szawa z malowidłami i wizerunkami wyrytymi w skale. We wschodniej części Hadabat al-Dżilf al-Kabir leży Wadi Hamra z czerwonymi wydmami. W Wadi al-Bacht i Wadi Dajjiq odkryto pozostałości prehistorycznych osad. Znajdują się tu Kratery Claytona odkryte w 1931 roku, koło bliźniaczych gór Piotr i Paweł. Do sławy płaskowyżu przyczyniła się powieść Michaela Ondaatje Angielski pacjent. Podczas II wojny światowej na płaskowyżu działała Pustynna Grupa Dalekiego Zwiadu. Od lat 60. XX w. tradycję badań tych terenów kontynuowały ekspedycje brytyjskie, belgijsko-libijskie, francuskie, amerykańskie i amerykańsko-egipskie. W Wadi Samanijat Adżras znajduje się opuszczone lądowisko. W rejon płaskowyżu organizowane są wycieczki głównie z Luksoru. We wrześniu 2008 roku porwano grupę 11 zagranicznych turystów (5 Niemców, 5 Włochów, 1 Rumun). Po ok. 10 dniach turyści zostali uwolnieni. W 2007 roku władze egipskie utworzyły Park Narodowy Dżilf al-Kabir, w skład którego wchodzi płaskowyż oraz przyległe tereny masywu górskiego Dżabal al-Uwajnat i pustyni Wielkie Morze Piasku. Sięga on do granic z Libią i Sudanem. Zajmuje powierzchnię 48 533 km², czyli około 5% powierzchni kraju i jest największym obszarem chronionym w Egipcie. Zobacz też krater Kabira Obszary ochrony przyrody w Egipcie Przypisy Linki zewnętrzne The Gilf Kebir, Part I. Tour Egypt. [dostęp 2017-02-07]. (ang.). The Gilf Kebir, Part II. Tour Egypt. [dostęp 2017-02-07]. (ang.).
Hadabat al-Jilf al-Kabir

Hadabat al-Jilf al-Kabir är en platå i Egypten. Den ligger i guvernementet al-Wadi al-Jadid, i den sydvästra delen av landet, 900 km sydväst om huvudstaden Kairo. Arean är 7 700 kvadratkilometer. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hadabat al-Jilf al-Kabir.
KV58

KV58, acrònim de l'anglès King's Valley, és una tomba egípcia de l'anomenada Vall dels Reis, situada a la riba oest del riu Nil, a l'altura de la moderna ciutat de Luxor. És un dels sepulcres que coneguts i més imprecisament datats de tota la necròpolis tebana. Va ser descoberta en 1909 per Ernest Harold Jones, finançat per Théodore Monroe Davis, que va començar immediatament les primeres excavacions. Aquesta tomba també és coneguda com la tomba del carro. Alguns especialistes pensen que era l'amagatall per l'aixovar funerari d'Ay, penúltim faraó de la dinastia XVIII, que va ser enterrat en la tomba KV23. Com la KV54, és un pou d'embalsamament al qual es va traslladar part de l'aixovar d'Ay després del saqueig de la seva tomba. Consta d'un pou d'entrada i d'un petit passadís que porta a una càmera. La tomba no té cap decoració i s'estén sobre una longitud total de set metres. A la cambra, Jones va trobar gran quantitat de botons i adornaments d'or, probablement pertanyent a l'arnès d'un carro, que porta els noms de Tutankamon i Ay. Bibliografia Reeves, N. & Wilkinson, R. Tot sobre la Vall dels Reis. Edicions Destino, Barcelona, 1998. ISBN 84-233-2958-5. Enllaços externs Theban Mapping Project: KV58 Arxivat 2008-09-27 a Wayback Machine.: Inclou descripcions, imatges i plànols de la tomba.
KV58

KV58 ist die Bezeichnung eines altägyptischen Grabmals im Tal der Könige, das bisher keiner Person zugeordnet werden konnte. Eine exakte Datierung ist unsicher. Aufgrund seiner Lage und der Fundstücke wird das Grab in die 18. Dynastie des Neuen Reiches datiert. Es ist auch als sogenanntes Chariot Tomb („Streitwagengrab“) bekannt. Entdeckung und Ausgrabungen Das Grab wurde im Januar 1909 durch E. Harold Jones entdeckt, der für Theodore M. Davis grub. Davis schrieb das Grab in seiner Publikation allerdings Edward R. Ayrton mit dem Entdeckungsjahr 1907 zu. Die Ausgrabungen wurden 1909 vollständig von Jones durchgeführt. Lage und Architektur KV58 befindet sich in der Nähe von Haremhabs Grab und wird aufgrund seiner Lage und Bauweise als „Satellitengrab“ von KV57 betrachtet. Das Grab besteht aus zwei absteigenden Gängen (A und B). Die sich anschließende und einzige Kammer ist undekoriert und hat eine Größe von 19,66 m². Das Gesamtvolumen der Anlage umfasst 48,86 m³. Der Eingangsschaft ist heute mit Schutt verfüllt und blockiert den Eingang zur Kammer. Funde Jones fand die verschiedenen Objekte nach ca. zwei Metern im Schutt des Ganges und in der Kammer. Keines der in KV58 gefundenen Objekte weist auf die hier ursprünglich bestattete Person hin. Lediglich eine unbeschriftete Uschebtifigur aus Kalzit könnte einer Bestattung zugeordnet werden. Die übrigen Funde waren kleine Stücke von zusammen geknüllten oder zusammen gerollten Goldfolien, die möglicherweise von einem Streitwagengeschirr stammten, drei Knöpfe aus Kalzit, 18 vergoldete Uräen aus Bronze und Möbelfragmente aus der 28. Dynastie. Bedeutung der Funde Der Katalog von Davis führt insgesamt 15 verschiedene Goldfolienfragmente mit unterschiedlichen Motiven auf: Gefesselte Feinde, Streitwagenmotive mit König oder florale Ornamente. Einige der Stücke tragen ausschließlich die Namen Ejes oder Tutanchamuns in Kartuschen zusammen mit dessen Großer königlichen Gemahlin Anchesenamun. Auf einer Goldfolie (Ägyptisches Museum Kairo: JE 57438) werden Tutanchamun, Anchesenamun und Eje zusammen genannt, wobei Ejes Name in diesem Fall nicht in einer Kartusche geschrieben ist. Diese kleine Szene zeigt in der Mitte den amtierenden König beim Erschlagen eines Feindes, links und rechts von ihm Anchesenamun und Eje. Nicholas Reeves äußerte die Vermutung, dass diese Gegenstände aus WV23 stammen, dem Grab Ejes, und dass KV58 auf eine Wiederbestattung dieses Königs in der Nähe von KV57 hindeutet. Ferner besteht ihm zufolge die Möglichkeit, dass das Grab als Versteck für Mumien genutzt wurde. Siehe auch Liste der Gräber im Tal der Könige Literatur Theodore M. Davis, Gaston Maspero, George Darressy: The tombs of Harmhabi and Touatânkhamanou. Duckworth, London 2001, ISBN 0-7156-3072-5. Nicholas Reeves, Richard H. Wilkinson: Das Tal der Könige. Geheimnisvolles Totenreich der Pharaonen. Econ, München 1997. ISBN 3-8289-0739-3, S. 129 und 186. C. N. Reeves: Valley of the Kings. The decline of a royal necropolis. Routledge, New York 1990, ISBN 0-7103-0368-8, S. 72–75. Weblinks Theban Mapping Project: KV58 (englisch) Einzelnachweise
KV58

La KV58 es una tumba situada en el Valle de los Reyes, en la necrópolis tebana, frente a Luxor, en la ribera occidental del Nilo. Fue descubierta en 1909 por Ernest Harold Jones, financiado por Théodore Monroe Davis, que comenzó inmediatamente las primeras excavaciones (aunque de manera errónea asignó a Edward Russell Ayrton el descubrimiento en 1907). Esta tumba también es conocida como la tumba del carro. Algunos especialistas piensan que era el escondrijo para el ajuar funerario de Ay, penúltimo faraón de la dinastía XVIII, que fue enterrado en la tumba WV23. Como la KV54, es un pozo de embalsamamiento al que se trasladó parte del ajuar de Ay tras el saqueo de su tumba. Consta de un pozo de entrada y de un pequeño pasillo que lleva a una cámara. La tumba no posee ninguna decoración y se extiende sobre una longitud total de siete metros. En la cámara, Jones encontró gran cantidad de botones y un adorno de oro, probablemente perteneciente al arnés de un carro, que lleva los nombres de Tutankamón y Ay. Bibliografía Reeves, Nicholas y Wilkinson, Richard H. Todo sobre el valle de los Reyes. Destino. 1998. ISBN 8423329585. Siliotti, Alberto. El Valle de los Reyes: Y los templos y necrópolis de Tebas. 1997. Martínez Roca. ISBN 842702200X. Enlaces externos Planos y detalles de la tumba.(en inglés) Plano de situación
KV58

KV58 est un tombeau situé dans la vallée des Rois, dans la nécropole thébaine sur la rive ouest du Nil face à Louxor en Égypte. Découverte et fouilles La tombe a été découverte en janvier 1909 par Ernest Harold Jones (pour le compte de Theodore Monroe Davis, qui a de manière erronée attribué à Edward Russell Ayrton la découverte en 1907). Les fouilles furent entièrement menées par Jones en 1909. Cette tombe, dont le propriétaire est inconnu, est aussi appelée « Tombeau au chariot ». Emplacement et architecture KV58 se trouve à proximité de la tombe d'Horemheb et, de par son emplacement et sa construction, est considérée comme une « tombe satellite » de KV57. La tombe se compose de deux passages descendants (A et B). La chambre attenante, unique en son genre, est non décorée et mesure 19,66 m2. Le tombeau s'étend sur une longueur totale de sept mètres tandis que son volume total est de 48,86 m3. Le puits d'entrée est aujourd'hui comblé par des gravats, bloquant l'accès à la chambre. Découvertes Jones a trouvé les différents objets à environ deux mètres de profondeur dans les gravats du passage et dans la chambre. Aucun des objets découverts n'indique la personne qui y fut initialement enterrée. Seule une figure d'ouchebti en calcite non inscrite a pu être attribuée à l'inhumation. Les autres découvertes comprenaient de petits morceaux de feuilles d'or froissées ou roulées, provenant probablement de harnais de char, trois boutons en calcite, 18 uræus en bronze doré et des fragments de mobilier de la XVIIIe dynastie. Importance des découvertes Le catalogue de Davis répertorie un total de 15 fragments de feuilles d'or différents présentant divers motifs : ennemis liés, motifs de char avec un roi ou ornements floraux. Certaines pièces portent les noms de Toutânkhamon et d'Aÿ dans des cartouches, ainsi que celui de la grande épouse royale de Toutânkhamon, Ânkhésenamon. Sur une feuille d'or, Toutânkhamon, Ânkhésenamon et Aÿ sont nommés ensemble, bien que le nom d'Aÿ ne soit pas inscrit dans un cartouche dans ce cas. Cette petite scène montre le roi régnant tuant un ennemi au centre, avec Ânkhésenamon et Aÿ à sa gauche et à sa droite. Nicholas Reeves a suggéré que ces objets proviennent de WV23, la tombe d'Aÿ, et que KV58 indique une réinhumation de ce roi près de KV57. Il a également suggéré que la tombe servait de cachette pour les momies. Notes et références Notes Références Bibliographie (en) Carl Nicholas Reeves et Richard H. Wilkinson, The Complete Valley of the Kings: Tombs and Treasures of Egypt's Greatest Pharaohs, Londres, Thames & Hudson, 1996 (ISBN 978-0-500-28403-2) ; (en) Alberto Siliotti, Guide to the Valley of the Kings and to the Theban Necropolises and Temples, Le Caire, A.A. Gaddis, 1996. Liens externes (en) « KV58 », sur Theban Mapping Project Portail de l’Égypte antique Portail de l’archéologie
Királyok völgye 58

A Királyok völgye 58 (KV58) egy egyiptomi sír a Királyok völgye keleti völgyében. Egyenes tengelyű, egy bejárati aknából és egy díszítetlen kamrából álló sír, területe 23,67 m². A XVIII. dinasztia idején épült, lehetséges, hogy a KV57 sír függelékeként. A sírból pár gomb és egy felirat nélküli kalcit usébti mellett Tutanhamon és Ay nevét viselő aranyfólia darabjai kerültek elő, melyek valószínűleg egy kocsi hámjának részét képezték, emiatt a sírt a kocsis sírként is ismerik. Úgy tűnik, raktárnak használták Ay temetkezési kellékeinek tárolásához, melyek eredetileg a fáraó sírjában, a KV23-ban voltak, és a fáraó esetleges újratemetése vagy sírrablás következtében kerültek el onnan. A sírt Ernest Harold Jones fedezte fel és tárta fel 1909-ben. Az akna jelenleg törmelékkel teli, így a kamrába nem lehet bejutni. Források Reeves, N & Wilkinson, R.H. The Complete Valley of the Kings, 1996, Thames and Hudson, London Siliotti, A. Guide to the Valley of the Kings and to the Theban Necropolises and Temples, 1996, A.A. Gaddis, Cairo Külső hivatkozások Theban Mapping Project: KV58
KV58

KV58 (Kings' Valley 58) è la sigla che identifica una delle tombe della Valle dei Re in Egitto; non nota la destinazione. Scoperta da Ernest Harold Jones, per conto di Theodore Davis, nel 1909 è costituita da un pozzo di accesso e un'unica camera e sembra essere in qualche modo connessa, forse come deposito di materiali, alla vicina KV57 di Horemheb È anche nota come Tomba del Carro poiché al suo interno vennero rinvenute lamine d’oro verosimilmente provenienti dai finimenti di un carro recanti i nomi di Tutankhamon ed Ay. Sulla presenza di tali finimenti, oltre la possibile attinenza con la KV57, si ritiene che possa essere stata usata come deposito secondario dei materiali funerari di Ay, originariamente sepolto nella KV23, in previsione di una sua possibile traslazione nella KV57 poi usata per Horemheb. Un'altra possibile destinazione sarebbe quella che si sia trattato di materiale abbandonato dopo un furto nella KV23 di Ay. Note Annotazioni Fonti Bibliografia (EN) Nicholas Reeves e Richard Wilkinson, The complete Valley of the Kings, New York, Thames & Hudson, 2000, ISBN 0-500-05080-5. Christian Jacq, La Valle dei Re, traduzione di Elena Dal Pra, O. Saggi, n. 553, Milano, Mondadori, 1998, ISBN 88-04-44270-0. Alessandro Bongioanni, Luxor e la Valle dei Re, Vercelli, White Star, 2004, ISBN 88-540-0109-0. Alberto Siliotti, La Valle dei Re, Vercelli, White Star, 2004, ISBN 88-540-0121-X. Alberto Siliotti, Guida alla Valle dei Re, ai templi e alle necropoli tebane, Vercelli, White Star, 2010, ISBN 978-88-540-1420-6. Erik Hornung, La Valle dei Re, traduzione di Umberto Gandini, ET Saggi, n. 1260, Torino, Einaudi, 2004, ISBN 88-06-17076-7. Alessandro Roccati, L'area tebana, Quaderni di Egittologia, n. 1, Roma, Aracne, 2005, ISBN 88-7999-611-8. Voci correlate Storia dell'antico Egitto Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su KV58 Collegamenti esterni (EN) Theban Mapping Project, su thebanmappingproject.com. URL consultato il 1º febbraio 2017 (archiviato dall'url originale il 5 dicembre 2006).
Graf DK 58

Graf DK 58 is een klein graf uit de Vallei der Koningen. Het graf werd ontdekt in januari 1909 door Harold Jones. Het staat bekend onder de naam Wagengraf, en het bevat enkele overblijfselen van het graf van farao Eje (WV 23). Overzichtskaart Externe link (en) Theban Mapping Project: KV58 - informatie over de tombe
KV58

A tumba KV58 (acrônimo de "King's Valley #58"), no Vale dos Reis, é conhecida como A Tumba da Biga e consiste em depósitos vindos da tumba de Ay (WV23). Ela foi descoberta e escavada em 1909 por Ernest Harold Jones. Não se sabe ao certo em que data esta tumba foi construída, embora alguns associam-na como depenências da KV57. Ela parece ter sido usada como depósito secundário para abrigar equipamentos funerários pertencentes a Ay, o quê talvez tenha sido colocado originalmente na KV23. Alguns teorizam que os materiais colocados aqui indicam que Ay foi reenterrado em algum lugar próximo desta. Outros afirmam que os materis foram abandonados aqui por ladrões que os roubaram da KV23. Entretanto ainda não há nenhuma certeza. Ver também Lista das tumbas no Vale dos Reis Referências Reeves, N & Wilkinson, R.H. The Complete Valley of the Kings, 1996, Thames and Hudson, London. Siliotti, A. Guide to the Valley of the Kings and to the Theban Necropolises and Temples, 1996, A.A. Gaddis, Cairo. Ligações externas (em inglês) Theban Mapping Project: KV58 - Contém descrições, imagens e arquitetura da tumba.
Sehel

Sehel (àrab: جزيرة سهيل, jazīrat Suhayl; àrab egipci: جزيرة سهيل, gaziret Sehēl) és una illa a poca distància al sud d'Assuan, de similar estructura a l'illa Elefantina, on el riu (la primera cascada, de fet uns ràpids) ha format roques en forma d'escultures. Fou utilitzada com a pedrera de granit. Els habitants de l'illa dedicaven el seu culte a la dea Anuket. A les roques hi ha inscripcions de l'Imperi Nou i una dotzena de posteriors (període ptolemaic), repartits en dos turons de roca, a l'est el de Bibi Togug i a l'oest d'Hussein Togug. La gravació més coneguda és l'estela de la fam, del temps de Djeser, quan després de pujades de poca importància la fam amenaçava el país i es feren pregàries als déus (els tres déus principals de la regió Knum, Satet i Anuket), el culte dels quals havia disminuït, i després d'això la pujada del riu de l'any següent ja fou bona.
Seheil

Seheil je malý ostrov nacházející se v Egyptě na řece Nil. Dříve byl součástí starověké Núbie. Nacházel se zde žulový lom, který byl využíván v éře starověkého Egypta. Dnes jsou na ostrově archeologická naleziště, přičemž hlavní památkou je chrám zasvěcený bohyni Nilu Anuket. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Seheil na Wikimedia Commons