Temple de Merenptah

El temple de Merenptah fou un temple mortuori de la zona de necròpolis de l'oest de Luxor, modelat segons el Ramesseum, per Merenptah, fill i faraó successor de Ramsès II, que va governar al final del segle xiii aC. Es van trobar moltes peces del temple, inclosa una part de l'estela d'Israel. El temple fou construir amb pedres d'altres temples, com el temple d'Amenhotep III, la figura del qual apareix en molta decoració del temple. Descripció El temple es troba a la mateixa zona que els altres temples funeraris de la necròpolis tebana, a uns quatre-cents metres al sud del Ramesseum i a uns set-cents metres al nord del temple funerari de Ramsès III. El temple de Merneptah es troba a la cantonada nord-oest del temple funerari d'Amenhotep III, envaint el seu recinte. De fet, el temple de Merneptah va ser construït gairebé completament amb pedres extretes del temple d'Amenhotep III. Com la majoria dels altres temples funeraris del Nou Regne de Tebes occidental, el temple de Merneptah estava situat al llarg de la ruta processional del Bell Festival de la Vall. L'alineació i la concentració d'aquests edificis suggereixen que es van construir al llarg d'un canal o branca del Nil que des de llavors ha desaparegut. El complex funerari mesura aproximadament 120 metres de llargada i 100 metres d'amplada. La part principal, construïda en pedra (calcària i gres), segueix un pla relativament clàssic: un primer piló s'obre a un primer pati, seguit d'un segon piló que dóna accés a un altre pati. Des del segon pati, s'entra a l'interior del temple, que consta de dues sales hipòstiles successives i finalment el santuari. La resta del temple va ser construït amb maons de tàpia i consistia en un palau i diverses habitacions d'emmagatzematge i servei. Història El temple es va construir en uns cinc anys, cap al 1210 aC. La seva finalitat era assegurar el culte del faraó Merneptah després de la seva mort i garantir la immortalitat de la seva ànima. Els treballadors van utilitzar materials nous per a la construcció, però també van reutilitzar àmpliament els del temple funerari proper d'Amenhotep III. Tot i que es va construir només uns 150 anys abans, el temple funerari d'Amenhotep III ja estava en gran part en ruïnes durant el regnat de Merneptah, probablement com a conseqüència d'un important terratrèmol. Els treballadors de Merneptah van desmantellar metòdicament el temple d'Amenhotep III. Els materials reutilitzats incloïen tant pedres de l'estructura del temple com maons utilitzats en annexos i murs de tancament. També es van reutilitzar esteles i estàtues. Aquests elements es van reelaborar, amb blocs de pedra arrebossats i gravats de nou, mentre que els revers de les esteles es van inscriure amb nous textos. Es desconeix el període exacte de la destrucció del temple, però és anterior a la dinastia ptolemaica, ja que el temple es va utilitzar com a pedrera de pedra calcària durant aquell període. Alguns blocs del temple de Merneptah es van reutilitzar en la construcció del temple funerari de Ramsès III a la dinastia següent. A més, alguns relats de batalles de Ramsès III contra els Pobles del Mar, gravats a les parets del seu temple, poden ser còpies de textos que originalment decoraven el temple funerari de Merneptah. Referències Bibliografia Jollois, Jean-Baptiste Prosper; de Villiers du Terrage, Édouard. «Description générale de Thèbes». A: Description de l'Égypte (en francès). Paris: Imprimerie impériale, 1809. Petrie, Flinders. Six Temples at Thebes 1896. London: William Clowes Ltd., 1897. Jaritz, Horst; Bickel, Susanne «Une porte monumentale d’Amenhotep III: Second rapport préliminaire sur les blocs réemployés dans le temple de Merenptah à Gourna» (en francès). Bulletin de l'Institut Français d'Archéologie Orientale. Institut Français d'Archéologie Orientale [Cairo], vol. 94, 1994, p. 277-285. Strudwick, Nigel C.; Strudwick, Helen. Thebes in Egypt: A Guide to the Tombs and Temples of Ancient Luxor. New-York: Cornell University Press, 1999. ISBN 9780801436932. Sourouzian, Hourig «Recherches aux temples thébains d'Aménophis III (Kôm el-Hetan) et de Merenptah à Thèbes» (en francès). Comptes rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. Académie des Inscriptions et Belles-Lettres [Paris], vol. 144, 3, 2000, p. 1021–1038. DOI: 10.3406/crai.2000.16181. Wilkinson, Richard H. The Complete Temples of Egypt. London: Thames & Hudson, 2000. ISBN 9780500051009. Drews, Robert «Medinet Habu: Oxcarts, Ships, and Migration Theories». Journal of Near Eastern Studies, vol. 59, 3, 2000, p. 161–190. Arnold, Andreas; Zehnder, Konrad; Küng, Andreas «Deterioration and conservation of monumental stones with polychrome relief decoration in Upper Egypt: The archaeological remains of the Temple of Merenptah». Zeitschrift für Kunsttechnologie und Konservierung. Eidgenössische Technische Hochschule Zürich [Zurich], 2002. DOI: 10.3929/ethz-a-004708016. «La résurrection « suisse » du temple mortuaire de Merenptah» (en francès). [Geneva], 06-04-2002. Goedicke, Hans «Remarks on the "Israel-Stela"». Wiener Zeitschrift für die Kunde des Morgenlandes, vol. 94, 2004, p. 53-72. Brand, Peter «Reuse and Restoration». UCLA Encyclopedia of Egyptology, 2010. Ullmann, Martina. «The Temples of Millions of Years at Western Thebes». A: The Oxford Handbook of the Valley of the Kings. Oxford: Oxford University Press, 2015, p. 417–432. DOI 10.1093/oxfordhb/9780199931637.013.45. ISBN 9780199931637. Toonen, Willem H.J.; Graham, Angus; Pennington, Benjamin T.; Hunter, Morag A.; Strutt, Kristian D.; Barker, Dominic S.; Masson-Berghoff, Aurélia; Emery, Virginia L. «Holocene fluvial history of the Nile’s west bank at ancient Thebes, Luxor, Egypt, and its relation with cultural dynamics and basin-wide hydroclimatic variability». Geoarchaeology, vol. 33, 3, 2018, p. 273–290. DOI: 10.1002/gea.21631. Toonen, Willem H.J.; Graham, Angus; Masson-Berghoff, Aurélia; Peeters, J.; Winkels, T.G.; Pennington, Benjamin T.; Hunter, Morag A.; Strutt, Kristian D.; Barker, Dominic S. «Amenhotep III's Mansion of Millions of Years in Thebes (Luxor, Egypt): Submergence of high grounds by river floods and Nile sediments». Journal of Archaeological Science: Reports, vol. 25, 2019, p. 195–205. DOI: 10.1016/j.jasrep.2019.03.003.