Universitat d'al-Azhar

La Universitat d'al-Azhar (àrab: جامعة الأزهر, Jāmiʿat al-Azhar) és una universitat pública del Caire, Egipte. Associada a la mesquita d'al-Azhar, situada al Caire Històric, és la universitat més antiga d'Egipte que atorga títols i és reconeguda com la universitat més prestigiosa per a l'estudi de l'islam, juntament amb la Universitat Zituna de Tunis i la Universitat al-Qarawiyyin de Fes, al Marroc. A més de l'educació superior, Al-Azhar supervisa una xarxa nacional d'escoles amb aproximadament dos milions d'alumnes. Història Els inicis sota els fatimites Al-Azhar és una de les relíquies de la dinastia fatimita xiïta ismaelita, que afirmava baixar de Fàtima, filla de Mahoma i esposa d’Alí, gendre i cosí de Mahoma. Fàtima era anomenada al-Zahra (la lluminosa), i la institució va ser nomenada/batejada en honor seu. Va ser fundada com a mesquita pel comandant fatimita Jàwhar as-Siqil·lí per ordre del califa i imam Al-Mu'izz li-Din Allah quan va fundar la ciutat del Caire. Es va començar (probablement un dissabte) a Jumada al-Awwal l'any 359 AH (març/abril 970 dC). La seva construcció es va completar el 9 del Ramadà de l'any 361 AH (24 de juny de 972 dC). Tant el califa al-Aziz com el califa Al-Hàkim van afegir-hi instal·lacions. Va ser reparada, renovada i ampliada per al-Mustansir Billah i Al-Hàfidh. Els califes fatimites sempre van animar els erudits i juristes a tenir els seus cercles d'estudi i reunions en aquesta mesquita i, per tant, es va convertir en una madrassa que es pot considerar la institució més antiga d'aquest tipus que encara funciona. La mesquita impartia ensenyaments sobre una varietat de temes impartits per diversos erudits. Segons Syed Farid Alatas, aquestes matèries incloïen el dret i la jurisprudència islàmics, la gramàtica àrab, l'astronomia islàmica, la filosofia islàmica i la lògica. Sota els fatimites, Al-Azhar també va promoure notablement l'islam xiïta. Saladí Al segle XII, després del derrocament de la dinastia fatimita ismaïlita, Saladí (el fundador de la dinastia sunnita aiúbida) va convertir Al-Azhar en un centre d'aprenentatge sunnita xafiita. Per tant, va fer vendre tots els tresors del palau, inclosos els llibres, durant un període de deu anys. Molts van ser cremats, llançats al Nil o llançats a un gran munt, que va ser cobert de sorra, de manera que es va formar un turó de llibres real i els soldats solien solejar les seves sabates amb les enquadernacions fines. El nombre de llibres que es diu que es van desfer varia de 120.000 a 2.000.000. Abd-el-latif va impartir conferències sobre medicina islàmica a Al-Azhar, mentre que segons la llegenda el filòsof jueu Maimònides va impartir conferències sobre medicina i astronomia allà durant l'època de Saladí, tot i que cap prova històrica ho ha corroborat. Saladí va introduir el sistema universitari a Egipte, que també es va adoptar a Al-Azhar. Segons aquest sistema, la universitat era una institució independent dins del recinte de la mesquita, amb les seves pròpies aules, dormitoris i una biblioteca. Mamelucs Sota els mamelucs, Al-Azhar va guanyar influència i prestigi. Els mamelucs van establir salaris per als instructors i estipendis per als estudiants i van donar a la institució una dotació. Es va construir una universitat a la institució el 1340, fora de la mesquita. A finals del segle xv, els edificis van ser renovats i es van construir nous dormitoris per als estudiants. Durant aquest temps, el Caire tenia 70 institucions més d'aprenentatge islàmic, però Al-Azhar va atreure molts erudits a causa del seu prestigi. Ibn Khaldun va ensenyar a Al-Azhar a partir del 1383. Durant aquesta època, els textos eren escassos i gran part de l'aprenentatge es produïa mitjançant la memorització de les classes i els apunts dels seus professors per part dels estudiants. Els nois joves cecs es van matricular a Al-Azhar amb l'esperança que finalment poguessin guanyar-se la vida com a professors. Otomans Durant el període otomà, el prestigi i la influència d'Al-Azhar van créixer fins al punt de fer-se la institució preeminent per a l'aprenentatge islàmic al món musulmà sunnita. Durant aquest temps, es va establir el Shaykh Al-Azhar, un càrrec atorgat al principal erudit de la institució; abans d'això, el cap de la institució no era necessàriament un erudit. El 1748, el paixà otomà va intentar que Al-Azhar ensenyés astronomia i matemàtiques, amb poc èxit. Durant aquell temps no hi havia un sistema de graus acadèmics, sinó que el shaykh (professor) determinava si l'estudiant estava prou format per entrar a professor (ijazah). La durada mitjana dels estudis era de 6 anys. Malgrat la manca de burocràcia, la formació va seguir sent rigorosa i prolongada. Els estudiants estaven organitzats de manera informal en riwaq (una mena de fraternitat) organitzades segons la seva nacionalitat i la branca de la llei islàmica que estudiaven. Cada riwaq estava supervisat per un professor. Un rector, generalment un professor sènior, supervisava les finances. Postotomà A mitjans del segle xix, al-Azhar havia superat Istanbul i era considerada la capital de l'expertesa jurídica sunnita; un centre de poder principal al món islàmic; i una rival de Damasc, la Meca i Bagdad. Quan es va establir el Regne d'Egipte el 1923, la signatura de la constitució de la nova nació es va retardar a causa de la insistència del rei Fuad I que Al-Azhar i altres institucions religioses havien d'estar subjectes a ell i no al parlament egipci. L'edició de l’Alcorà del rei Fuad I va ser publicada per primera vegada el 10 de juliol de 1924 per un comitè de la Universitat d'Al-Azhar Entre els membres destacats del comitè hi havia l'erudit islàmic Muhammad b. 'Ali al-Husayni al-Haddad. Entre els erudits/acadèmics occidentals destacats que treballaven a Egipte en aquell moment hi ha Bergsträsser i Jeffery. Deixant de banda les diferències metodològiques, l'especulació al·ludeix a un esperit de cooperació. Bergsträsser va quedar sens dubte impressionat amb l'obra. El març de 1924, Abdülmecit II havia estat deposat com a califa, nominalment el líder religiós i polític suprem de tots els musulmans sunnites de tot el món. El Gran Xeic d'al-Azhar va repudiar l'abolició i va formar part d'una crida/anomena d'Al-Azhar per a una conferència islàmica. La conferència del califat sense èxit es va celebrar sota la presidència del Gran Canceller d'Azhar el 1926 , però ningú va aconseguir un consens per a la candidatura a tot el món islàmic. Entre els candidats proposats per al califat hi havia el rei Fuad. Modernització La periodista pakistanesa pionera Zaib-un-Nissa Hamidullah es va convertir en la primera dona a dirigir-se a la universitat el 1955. El 1961, Al-Azhar va ser restablerta com a universitat sota el govern del segon president d'Egipte, Gamal Abdel Nasser, quan s'hi van afegir per primera vegada una àmplia gamma de facultats seculars, com ara negocis, economia, ciències, farmàcia, medicina, enginyeria i agricultura. I es va obrir una facultat d'estudis islàmics per a dones. Abans d'aquesta data, l’Enciclopèdia de l'islam classifica Al-Azhar de diverses maneres com a madrassa, centre d'educació superior i, des del segle xix, universitat religiosa, però no com a universitat en el sentit complet, referint-se al procés de transició modern com de madrassa a universitat. Altres fonts acadèmiques també es refereixen a al-Azhar com una madrassa en temps premoderns abans de la seva transformació en universitat. També es va afegir una facultat de dones islàmiques el mateix any. Els darrers anys El 1996, més de 4.000 instituts d'ensenyament a Egipte estaven afiliats a la universitat. Des que va assumir el càrrec el 2014, el president egipci Abdelfatah al-Sisi ha demanat a les institucions religioses, inclòs Al-Azhar, que reformin el discurs religiós en un esforç per contrarestar les ideologies extremistes que van sorgir arran dels aixecaments de la Primavera Àrab. L'agost de 2021, quaranta-tres clergues d'Al-Azhar destinats a l'Afganistan des del 2009 en virtut d'un acord amb el Ministeri d'Educació afganès van ser evacuats després de la presa de Kabul pels talibans. Classificació En el Rànquing de Shangai de 2021 estava classificada entre la 901 i la 1000 del mon. Referències Bibliografia Witte, Griff «At al-Azhar Mosque, struggle over Islam roils a revered Egyptian institution». The Washington Post, 03-03-2012. Dodge, Bayard. Middle East Institute. Al-Azhar: A Millennium of Muslim Learning, 1961. Ardıç, Nurullah. Routledge. Islam and the Politics of Secularism: The Caliphate and Middle Eastern Modernization in the Early 20th Century, 2012. ISBN 978-0-415-67166-8. Pankhurst, Reza. Oxford University Press. The Inevitable Caliphate?: A History of the Struggle for Global Islamic Union, 1924 to the Present, 12 April 2013. ISBN 978-0-19-025732-3. Özcan, Azmi. BRILL. Pan-Islamism: Indian Muslims, the Ottomans and Britain, 1877–1924, 1997. ISBN 90-04-10632-4. Witte, Griff «At al-Azhar Mosque, struggle over Islam roils a revered Egyptian institution». The Washington Post, 03-03-2012. Qubain, Fahim Issa. Arno Press. Education and Science in the Arab World, 1979, p. 62. ISBN 978-0-405-10622-4. Skovgaard-Petersen, Jakob. Brill. Defining Islam for the Egyptian State: Muftis and Fatwas of the Dār al-Iftā, 1997, p. 186. ISBN 978-90-04-10947-6. al-Azhar University: university, Cairo, Egypt(Subscription), in Encyclopædia Britannica Online, by The Editors of Encyclopædia Britannica, Laura Etheredge, Neha Parwani and Emily Rodriguez Vegeu també Educació a Egipte