NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Aeroportul Internațional St. Catherine

Aeroportul Internațional St. Catherine (IATA: SKV, ICAO: HESC) este un aeroport din Saint Catherine⁠(d), Janub Sina', Egipt ce deservește zona Janub Sina'. Aeroportul a fost tranzitat în decembrie 2022 de 26 de pasageri. Situat la o altitudine de 1.331 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
ТЕС Каїр-Північ

ТЕС Каїр-Північ – теплова електростанція в Єгипті, розташована у північній частині каїрської агломерації. Введена в експлуатацію у період з 2006 по 2008 роки, станція стала другою (після ТЕС Нубарія) в серії потужних парогазових ТЕС, будівництво яких розпочалось в Єгипті на початку 21 століття для подолання наростаючого енергодефіциту. Станція складається із двох блоків, кожен з яких має дві газові та одну парову турбіни, при цьому потужність всіх турбін однакова – по 250 МВт. На першому блоці встановлено газові турбіни японської компанії MHI типу M701F, на другому – компані General Electric типу 9001FA. Що стосується парових турбін, то вони виготовлені Hitachi та Alstom відповідно. Забір води охолодження відбувається з каналу Ісмаїлія. Станція передусім використовує природний газ, що надходить до столичного регіону по численним трубопроводам та розподіляється по каїрській агломерації за допомогою Каїрського газопровідного кільця. Примітки
Цитадела на Кайт бей

31.213, 29.8852 Цитаделата на Кайт бей (на арабски: قلعة قايتباي) е защитно укрепление от XV век, разположено на брега на Средиземно море върху останките на Александрийския фар в Александрия, Египет. Издигнато е от султан Ал-Ашраф Сейф ад-Дин Кайт бей през 1477 г. Местоположение Намира се на изток от най-северната част на остров Фарос, в устието на източното пристанище на Александрия. История Цитаделата е нареждана сред най-важните защитни крепости не само в Египет, но и по цялото Средиземноморско крайбрежие. Тя е представлявала важна част от укрепителната система на Александрия през XV век. Разположена е на входа на източното пристанище. Издигната е на мястото на Александрийския фар, който е сред седемте чудеса на Античния свят. Фарът продължава да функционира до арабското завоюване, когато няколко бедствия налагат промяна на формата му, но той продължава да действа. Възстановяването му започва по времето на Ахмед Ибн Тулун около 880 г. Земетресение от 11 век довежда до увреждане на 8-ъгълната му част. Основата на фара оцелява, но може да се използва само като наблюдателна кула. По-късно върху нея е построена малка джамия. През 14 век земетресение разрушава цялата конструкция. През 1480 г. султан Ал-Ашраф Кайт бей укрепява мястото като част от крайбрежните защитни сгради срещу турците, които заплашват Египет по онова време. Той построява крепост с джамия в нея. Цитаделата функционира по време на по-голямата част от мамелюкския и турския период, но след британските бомбардировки на Александрия от 1882 г. тя е изоставена. Външни препратки The Qaitbay Citadel In Alexandria Архив на оригинала от 2009-11-24 в Wayback Machine.
Citadelle de Qaitbay

La citadelle de Qaitbay (arabe : قلعة قايتباي) est une forteresse défensive du XVe siècle édifiée sur le site de l'ancien phare d'Alexandrie, en Égypte, sur la côte est du nord de l'île de Pharos. La construction débute en 1477 (an 882 du calendrier hégirien), sous l'impulsion du sultan Al-Ashraf Sayf al-Dîn Qa'it Bay, pour s'achever deux ans plus tard. Histoire La construction de la citadelle de Qaitbay remonte à l'ère médiévale. L'Égypte était alors sous la domination des mamelouks. L'été 1477, le sultan mamelouk burjites Al-Ashraf Qaitbay était en visite dans la ville d'Alexandrie. Accueilli chaleureusement par son peuple, il se dirigea soudain vers la baie de la ville pour contempler l'horizon. Face aux ruines de l'ancien phare de la cité, détruit près d'un siècle plus tôt par un violent tremblement de terre, le sultan Qaitbay ordonna à son architecte Qagmas Al-Eshaqy d'y bâtir un fort. Ce dernier devait être équipé d'une forte garnison capable de tenir face à une éventuelle attaque de l'Empire ottoman. La construction dura près de deux ans. Et la citadelle Qaitbay fût inaugurée en 1479. Lorsque l'Égypte tomba entre les mains des Turcs, la forteresse fût entretenue dans de bonnes conditions. Elle bénéficia même d'une grande rénovation vers le XIXe siècle, sous le règne de Muhammad Ali Pasha. En 1882, les Britanniques bombardèrent le pays et détruisirent au passage une importante partie de la citadelle. Plusieurs séries de restaurations s'ensuivirent. D'abord en 1904, au cours du règne du roi Farouk. Puis en 1952 par la troupe navale du pays qui voulait en faire un musée. Et enfin en 1984 par le Conseil suprême des Antiquités égyptiennes, à l'origine de son aspect actuel. Construction La citadelle était construite en calcaire et couvrait une superficie d'environ 17 550 m2. Un mur extérieur agrémenté de tours de défense entourait l'édifice. Un mur intérieur entoure la cour de la citadelle et comprend un certain nombre de pièces (presque 28 cellules), certaines servant de casernes et d'autres d'entrepôts. L'entrée de la citadelle donne sur la cour où se dresse la tour principale, au nord-ouest. Il s'agit d'une imposante forteresse carrée à trois étages. Ses quatre angles sont occupés par des tours semi-circulaires dotées de balcons en saillie, assurant la défense de la ville. Un réservoir situé près de la tour approvisionnait en eau les soldats et leurs chevaux. La citadelle de Qaitbay a attiré l'attention des souverains à travers les âges, en raison de sa situation stratégique. L'édifice a également été agrandi et a fait l'objet d'autres travaux de conservation en 2003. Notes et références Liens externes (en) « Qaitbay Citadel », sur imagesjourney.com Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’Égypte
Cidadela de Qaitbay

A Cidadela de Qaitbay (ou Forte de Qaitbay) (em árabe: قلعة قايتباي) é uma fortaleza construída no século XV localizada na costa do mar mediterrâneo, em Alexandria, no Egito. Foi construído por ordens do sultão Al-Ashraf Sayf al-Din Qa'it Bay em 1477 (ano 882 no calendário islâmico). A cidadela foi erguida no lado norte da ponta da Ilha do Farol, no porto leste da cidade. Galeria Referências Ligações externas Memphis Tours: Cidadela de Qaitbay (em português)
Кайт-Бей

Кайт-бей (араб. قايتباي‎) — крепостное сооружение XV века, расположенное на побережье Средиземного моря на руинах одного из семи чудес света — античного маяка в Александрии. История Крепость была заложена в 1477 году мамлюкским султаном аль-Ашрафом Кайт-беем. Считается, что крепость возникла на месте одного из Семи чудес древнего мира, Александрийского маяка, и даже более того — при строительстве были использованы остатки маяка. Цитадель Кайт-бей исторически играла роль важного форпоста в Средиземноморье, не раз она подвергалась захватам и сокрушительным разрушениям. На протяжении её существования Цитадель восстанавливали и достраивали. После утверждения османской власти в Египте Александрийскую цитадель Кайт-бей, как Каирскую, Саладина и ряд других крепостей, продолжали использовать по назначению. С ослаблением Турции Цитадель Кайт-бей потеряла своё военное значение. В 1798 году, во время вторжения французских Наполеоновских войск, она стала для них лёгкой добычей. С приходом к власти в 1805 году Мухаммеда Али Александрийская Цитадель была восстановлена и оснащена современным на тот момент оружием, в частности береговыми орудиями. Именно поэтому правление Мухаммеда Али стало новой «золотой эрой» для Цитадели. Во время восстания Ораби-паши (1879—1882) цитадель Кайт-бей подверглась атаке британских войск, в результате чего она была существенно повреждена. Цитадель оставалась полуразрушенной до начала восстановительных работ в 1904 году и последующей реставрации под покровительством короля Фарука, который желал превратить крепость в усадьбу для отдыха. После революции 1952 года Египетские военно-морские силы передали цитадель Кайт-бей в ведение местного Морского музея. С 1984 года, по инициативе Организации Египетских древностей, в Цитадели Кайт-бей проводились масштабные восстановительные работы. Литература Густерин П. В. «Кайт-Бей» — Александрийский кремль // Мир Музея. — 2011. — № 11. Ссылки Густерин П. В. «Кайт-Бей» — Александрийский кремль См. также Эль-Кусейр (крепость) Османо-мамлюкская война (1485—1491)
Цитадель Кайтбея (Александрія)

Цитадель Кайтбея в Александрії (араб. قلعة قايتباي; або Форт Кайтбея, англ. Fort of Qaitbay) — фортеця XV століття в єгипетському місті Александрії на Середземноморському узбережжі. Александрійська Цитадель Кайтбея розташована на східному боці північного мису острова Фарос біля середземноморського узбережжя міста Александрії. Історія Закладено 1477 року мамлюцьким султаном Аль-Ашрафом Саїфом аль-Діном Кайтбеєм. Вважається, що фортеця постала на місці одного із Семи чудес стародавнього світу — Александрійського маяка, навіть більше — при її зведенні було використано залишки маяка. Цитадель Кайтбея історично відігравала роль важливого форпосту в цілому Середземномор'ї, не раз вона зазнавала захоплень і нищівних руйнувань. Протягом існування Цитадель відновлювали і добудовували. Після утвердження османів у Єгипті, Александрійську цитадель Кайтбея, як і Каїрську Саладінову та низку інших фортець, продовжували використовувати за призначенням. З послабленням Османської імперії, Цитадель Кайтбея втрачає своє військове значення. В 1798 році під час вторгнення французьких Наполеонівських військ вона стає їхньою легкою здобиччю. З приходом до влади Мухаммеда Алі (1805) Александрійську Цитадель було відновлено й оснащено сучасним озброєнням, зокрема береговими гарматами. Са́ме тому́ доба Мухаммеда Алі стала новою «золотою ерою» для Цитаделі. Під час повстання Орабі-паші (1879—82) Цитадель Кайтбея зазнала обстрілу кораблями британського флоту, внаслідок чого її було істотно пошкоджено. Цитадель лишалась напівзруйнованою до початку відновлювальних робіт 1904 року й подальшої реставрації під покровительством короля Фарука, який бажав перетворити фортецю на садибу для відпочинку. По Революції 1952 року Єгипетські військово-морські війська передали Цитадель Кайтбея у відання місцевого Морського музею. Від 1984 року з ініціативи Організації Єгипетських старожитностей (англ. Egyptian Antiquities Organization) у Цитаделі Кайтбея здійснено масштабні відновлювальні роботи. У теперішній час усередині Цитаделі розміщено Александрійський морський музей. Галерея Джерела і посилання Цитадель Кайтбея (Александрія) на www.ask-aladdin.com (англ.)
ТЕС Сіді-Крір 1, 2

ТЕС Сіді-Крір 1, 2 — теплова електростанція на півночі Єгипту, що належить West Delta Electricity Production Company. Станція розташована на середземноморському узбережжі за 16 км на захід від другого за величиною міста країни Александрії, на косі, що відділяє озеро Mariout від моря. ТЕС обладнана двома паровими турбінами виробництва компанії Siemens потужністю по 320 МВт і, таким чином, стала однією з кількох класичних конденсаційних електростанцій, які спорудили в Єгипті у другій половині 1990-х років. Можливо відзначити, що за два роки на тій же площадці запустили ще два блоки (ТЕС Сіді-Крір 3, 4), проте їх зводили за схемою BOOT (build-own-operate-transfer, будуй-володій-експлуатуй-передай). Як наслідок, ТЕС Сіді-Крір 3, 4 до завершення визначеного схемою строку належить іншому власникові. У 2009—2010 роках станцію West Delta Electricity Production Company доповнили парогазовим блоком комбінованого циклу (блок 5), який складається з двох газових турбін японської компанії MHI типу M701F, що через котли-утилізатори живлять одну парову компанії Ansaldo. Кожна з трьох турбін має потужність 250 МВт. ТЕС здатна працювати на природному газі та нафтопродуктах. Основним паливом є газ, який подають на майданчик станції трубопроводом завдовжки 26 км та діаметром 600 мм від газорозподільчого вузла Амірія. При цьому введення в експлуатацію перших двох блоків фактично збіглося з початком роботи в александрійському регіоні Газопереробного заводу Західної пустелі, а запуск блоку 5 відбувся на тлі виході на максимальну продуктивність родовища Каср (наразі найбільшого в історії нафтогазовидобутку в Західній пустелі). Для охолодження використовується морська вода. Примітки
Каирски университет

Каирският университет е висше училище в гр. Гиза, Египет, непосредствено до метрополиса Кайро. Факултети В Каирския университет има факултети по право, медицина и други. История Университетът е основан на 21 декември 1908. Той е плод на усилията да се създаде национален център за свободна мисъл. Британските окупационни власти, предвождани от Лорд Кромър, са против създаването му, като се опасяват, че създаването му ще предизвика разногласия. Организацията „Мюсюлманско братство“ възниква в Каирския университет през 1928. Випускници Пред името на випускниците е поставена годината, през която те са завършили университета. ? – Баха Тахер (р. 1935), писател 1968 – Мохамад Сауд Алламия, посланик на Кувейт в България 1978 – Мохамад Морси, политик Външни препратки Сайт
Káhirská univerzita

Káhirská univerzita, v letech 1908 až 1940 Egyptská univerzita, v letech 1940-1952 Univerzita krále Fuada I., je univerzita v Egyptě. Její hlavní areál je v Gíze. Založena byla 21. prosince 1908. Sídlo měla v různých částech Káhiry, v současném hlavním areálu v Gíze vznikla první budova, Filozofické fakulty, v říjnu 1929. Jde o druhou nejstarší vysokoškolskou instituci v Egyptě, po univerzitě al-Azhar. V roce 1925 se stala státní institucí. V současné době má přibližně 155 000 studentů zapsaných na 22 fakultách. Studovali na ní tři laureáti Nobelovy ceny, Naguib Mahfouz ji získal za literaturu, Jásir Arafat a Mohamed El Baradei za mír. Podle žebříčku ARWU z roku 2014 jde o nejlepší univerzitu v Egyptě, 401-500. nejlepší celosvětově. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cairo University na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Káhirská univerzita na Wikimedia Commons Oficiální stránky univerzity
Sveučilište u Kairu

Sveučilište u Kairu (arapski: جامعة القاهرة, prethodno se zvalo Egipatsko sveučilište i Sveučilište Fuad) – najveće je egipatsko sveučilište, koje se nalazi u Gizi, 20 km od Kaira. Povijest Sveučilište je osnovano 21. prosinca 1908., kao rezultat napora, da se uspostavi nacionalno egipatsko obrazovno središte. Jedan od osnivača bio je egipatski kralj Fuad I., u vrijeme kada još nije postao vladar. I prije osnivanja ovog Sveučilišta, postajali su fakulteti u Egiptu. Sveučilište je nastalo po uzoru na europska civilna sveučilišta, za razliku od vjerskog egipatskog Sveučilišta Al-Azhar, te je postalo primjer modela sveučilišta za druga državna sveučilišta u regiji. Medicinski fakultet u sklopu Sveučilišta, također poznat kao Kasr Alaini (arapski: القصر العيني, Qasr-el-'Ayni), bio je jedan od prvih visokih medicinskih ustanova u Africi i na Bliskom istoku. Njegova prva zgrada dar je Alaini paše. Od tada je doživio veliku ekspanziju. Prvi predsjednik Sveučilišta u Kairu, tada poznatog kao Egipatsko sveučilište, bio je profesor Ahmed el-Sayed Lutfi. Na Sveučlištu danas ima oko 20 000 studenata. Tamo su se školovale mnoge poznate osobe poput bivšeg tajnika UN-a Butros Butros-Galija, iračkog diktatora Saddama Husseina, palestinskog političara Jasera Arafata i dr. Izvori Vanjske poveznice Službene stranice sveučilišta
Universiteit van Caïro

De Universiteit van Caïro (Arabisch: جامعة القاهرة; voorheen Egyptian University en later Fuʾad I University) is een universiteit in de Egyptische plaats Gizeh, een voorstad van de Egyptische hoofdstad Caïro. De universiteit is, na de Al-Azhar-universiteit, ook in Caïro, een van de grootste universiteiten van Afrika, met meer dan 150.000 studenten. Onder anderen Omar Sharif, Boutros Boutros-Ghali, Nawal el Saadawi en Mohammed el-Baradei studeerden aan de universiteit. Geschiedenis De universiteit werd ondanks het verzet van de Britse bezetter onder leiding van Lord Cromer op 21 december 1908 als een private universiteit opgericht onder de naam Egyptian University. In maart 1925 werd de Egyptian University per decreet door de Egyptische regering genationaliseerd. De universiteit verhuisde in 1928 naar de huidige locatie nadat het een stuk grond van de overheid kreeg. Twaalf jaar later werd de universiteit omgedoopt tot Fuʾad I University. Vervolgens onderging de universiteit begin jaren vijftig wederom een nieuwe naamswijziging: Fuʾad I University werd Cairo University. Ongeveer vijfenvijftig jaar later hield de Amerikaanse president Obama zijn speech A New Beginning op de universiteit tijdens een bezoek aan Egypte. Externe link Website van de universiteit
Uniwersytet Kairski

Uniwersytet Kairski (arab. ‏جامعة القاهرة‎, Dżamijjat al-Kahira) – państwowa uczelnia w stolicy Egiptu, Kairze. Nazwa Pierwotnie kairska uczelnia nosiła nazwę Uniwersytet Egipski, przemianowaną następnie na Uniwersytet Króla Fuada I. Po obaleniu monarchii i powołaniu do życia republiki w 1953 roku uzyskał obecną nazwę. Historia Uniwersytet Kairski rozpoczął oficjalnie swoją działalność 21 grudnia 1908 roku. Został założony jako przeciwwaga dla islamskiego uniwersytetu Al-Azhar i stał się wzorem dla innych, arabskich uczelni państwowych. Wydziały Wydział Nauk Ścisłych Wydział Rolnictwa Wydział Archeologii Wydział Nauk Humanistycznych Wydział Handlu Wydział Komputerów i Nauk Informatycznych Wydział Dar El-Ulum Wydział Dentystyczny Wydział Ekonomii i Nauk Politycznych Wydział Inżynierii Wydział Prawa Wydział Komunikacji Masowej Wydział Medycyny Wydział Farmacji Wydział Fizjoterapii Wydział Planowania Regionalnego i Miejskiego Wydział Medycyny Weterynaryjnej Znani absolwenci Jasir Arafat, Muhammad el-Baradei, Boutros Boutros-Ghali, Saddam Husajn, Taha Husajn, Nadżib Mahfuz, Omar Sharif, Szenuda III, Amjed Tanutoun Ajman az-Zawahiri. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona internetowa. cu.edu.eg. [zarchiwizowane z tego adresu (2011-01-24)]. (arab. • ang.)
Universidade do Cairo

A Universidade do Cairo (em árabe: جامعة القاهرة), anteriormente Universidade Egípcia e mais tarde Universidade Fuʾad) é um instituto de ensino superior situado em Gizé, no Egito. A universidade foi fundada em 21 de dezembro de 1908, como resultado de um esforço para estabelecer um centro nacional para o pensamento educacional. Vários colégios constituintes precederam a criação da universidade, incluindo a Faculdade de Engenharia (em árabe: كلية الهندسة) em 1816, que foi encerrada por Muhammad Said Paşa em 1854. A Universidade do Cairo foi fundada como uma universidade europeia, inspirada em ideais civis, em contraste com a universidade islâmica de al-Azhar, e tornou-se modelo para outras universidades estatais da região. A Universidade do Cairo inclui uma Faculdade de Direito e de uma Faculdade de Medicina. A Escola Médica, também conhecida como Kasr Alaini (em árabe: قصر العيني; romaniz.: Qasr-ul-'Ayni), foi uma das primeiras escolas médicas na África e no Médio Oriente. O seu primeiro prédio foi doado por Alaini Paşa. Desde então, sofreu ampla expansão, contando atualmente com 200 000 estudantes. Está classificada entre as 10 melhores universidades da África, ocupando a primeira posição. Faculdades e sucursais Faculdade de Economia e Ciência Política (FEPS) Faculdade de Direito Faculdade de Agricultura Faculdade de Comércio Faculdade de Informática e Informação Instituto de Estudos e Pesquisas Educacionais Faculdade de Engenharia Faculdade de comunicação de massa Faculdade de Medicina e arte Faculdade de Enfermagem Faculdade de Farmácia Faculdade de Fisioterapia Faculdade de Ciências Instituto de Pesquisa e Estudos Estatísticos Faculdade de Medicina Veterinária Instituto Nacional do Câncer Instituto Nacional Laser Referências Ver também Universidade Americana do Cairo Universidade de Almançora Universidade Alemã do Cairo Ligações externas Site Oficial da Universidade do Cairo Site das melhores universidades do Egito
Kairos universitet

Kairos universitet (arabiska: جامعة القاهرة, tidigare Egyptiska universitetet och senare Fauds universitet) räknas som det största universitet i Egypten och hela Afrika. Universitet etablerades först i Kairo men är sedan 1924 lokaliserat i Giza. Det grundades den 21 december 1908 som ett försök att etablera ett nationellt utbildningscenter. Flertalet andra utbildningsinstitutioner förekom innan Kairos universitet etablerades, bland annat Ingenjörshögskolan, som startades 1816 men stängdes ner 1854 av khediven av Egypten och Sudan, Said Pascha. Kairos universitet startades som ett statligt europeiskt-inspirerat universitet, i motsats till det religiösa Al-Azharuniversitetet, och blev därefter den inhemska modellen för grundandet av andra statliga universitet i regionen. Totalt inkluderas 14 akademiska fakulteter inom universitet, varar doktorand- och masterprogram erbjuds inom datavetenskap, medicin och biokemi. Bland de mest erkända fakulteterna finns juridik och medicin. Den medicinska fakulteten räknas som en av de första medicinska fakulteterna i Afrika och Mellanöstern. U.S. News & World Report rankade 2016 universitetet som det fjärde främsta i arabvärlden. Elever i urval Källor Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kairos universitet. Cairo University webbplats
Mons Porphyrites

Mons Porphyrites (today Gebel Dokhan) is the mountainous site of a group of ancient quarries in the Red Sea Hills of the Eastern Desert in Egypt. Under the Roman Empire, they were the only known source of the purple "imperial" variety of porphyry. They were exploited between the 1st and 5th centuries AD. The other imperial quarries in the Eastern Desert were Mons Claudianus, Mons Ophiates and Tiberiane. These four quarries were probably under a unified administration, since the same procurator metallorum is found in more than one. The quarries were discovered by Caius Cominus Leugas in AD 18. Their exploitation can be traced by hundreds of ostraca from not long after until the 430s. They were accessible only by means of a circuitous branch of the road between Caene on the Nile and the Roman fort on the Red Sea coast (today Abu Sha'ar). The small fort of Deir el-Atrash lies along the route. The actual quarries were spread out over 9 square kilometres (3.5 sq mi). There were five dispersed villages for workers and a central complex at Wadi Abu Ma'amel 630 metres (2,070 ft) above sea level. The highest quarries were at Rammius at 1,438 metres (4,718 ft). Quarried stone had to be dropped down slipways to the wadi below. The central complex had a workers' settlement, a fort, temples to Sarapis and Isis Megiste, a bath with a hypocaust and a cemetery. The temple of Isis can be dated to 113 and that of Sarapis to 117–119. There is evidence for blacksmithing in the workers' area. A second temple to Isis Myrionyma, dating to 137–138, lay on the other side of the wadi. The central complex had two wells and large cistern for water storage in the fort. The earliest settlement, where an inscription of Cominus Leugas is found, contains a temple to Pan. Several of the villages were only occupied into the 2nd century, but there are later tombstones, pottery and coins from the higher quarries. A tower at the central complex allowed for visual communication with even the most distant posts. Besides the main fort, there were also fortlets at Badia, Umm Sidri and Belia. Mons Porphyrites produced black porphyry as well as the imperial porphyry for which it is most famous. The latter was used in Rome and Constantinople for decorative purposes, especially in imperial sarcophagi. Notes Bibliography