NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santuário de El Quinche

O Santuário de Nossa Senhora de El Quinche, também conhecido como Basílica de El Quinche, é uma igreja localizada na paróquia de El Quinche, na província de Pichincha, Equador. É famosa por abrigar a Virgem de El Quinche, uma importante devoção mariana durante a Real Audiência de Quito, que continua até os dias atuais. A imagem atrai um grande número de devotos que fazem a peregrinação anual a El Quinche vindos de diferentes partes do país. Características da Basílica O Santuário está localizado na paróquia de mesmo nome, nos arredores de Quito, a cerca de 45 quilômetros da cidade. Também fica muito perto do equador e a 2.664 metros acima do nível do mar. Além disso, o sítio fica próximo à bacia superior do rio Esmeraldas, que deságua no Vale Interandino. Sua população original era composta pelas culturas Cara, Tababundo, Tocachi e Malchinguí. Após o terremoto de 1859 que afetou a paróquia e o subsequente de 1868, o antigo Santuário teve que ser reconstruído. Isso ocorreu no início do Predefinição:SigloXX , quando a igreja foi construída em sua forma atual. Uma das pessoas que mais se dedicou ao estudo desse complexo arquitetônico foi Alfonso Cevallos Romero, que publicou “Arte, Desenho e Arquitetura no Equador, a obra do Padre Brüning 1899-1938”. Nela, ele descreveu o processo, levando em consideração o trabalho de Jacinto Pankieri na criação dos planos básicos durante os anos de 1904 e 1905. Ele usou a Basílica de Santa Maria Maior em Roma como referência. Sua construção começou formalmente em 2 de fevereiro de 1905, e em 1912 o Arcebispo de Quito, Federico González Suárez, conversou com o Padre Brüning para nomeá-lo diretor do projeto. Isso levou à demolição da antiga igreja e ao início das obras, que foram finalmente concluídas em 1928. Mais tarde, em 1940, o pintor Luis Ruiz decorou o interior do Santuário. Posteriormente, em 1987, outro terremoto atingiu a região, danificando a estrutura, e sua reconstrução foi concluída um ano depois. Referências
Flughafen Cuenca

Der Flughafen Cuenca Mariscal Lamar (spanisch: Aeropuerto Mariscal Lamar; IATA-Code: CUE, ICAO-Code: SECU) ist der Flughafen der ecuadorianischen Provinzhauptstadt Cuenca. Er ist der drittwichtigste Flughafen in Ecuador und von Quito aus in 35 Minuten sowie von Guayaquil in 20 Minuten mit dem Flugzeug erreichbar. Die Verbindungen werden von den Fluggesellschaften LATAM Airlines Ecuador, Aeroregional und Avianca Ecuador betrieben. Der Flughafen verfügt über ein Terminal, das von 5000 auf 7400 m² ausgebaut und im September 2008 eröffnet wurde. Die Erweiterung am Flughafen kosteten 1,2 Millionen US-Dollar. Zwischenfälle Am 17. Juli 1946 flog eine Curtiss C-46D der ecuadorianischen ANDESA (Luftfahrzeugkennzeichen HC-SCA) beim Durchstartversuch nach einem missglückten Anflug auf den Flughafen Cuenca 1,6 Kilometer hinter dem Flughafen in einen Hügel. Die aus Guayaquil kommende Maschine wurde von zwei angeheuerten US-amerikanischen Piloten geflogen. Alle 30 Insassen, 3 Besatzungsmitglieder und 27 Passagiere, wurden getötet. Am 3. Juni 1970 überrollte eine Vickers Viscount 745D der ecuadorianischen SAETA (HC-ART) bei der Landung auf dem Flughafen Cuenca das Landebahnende und wurde irreparabel beschädigt. Personen kamen nicht zu Schaden. Am 4. September 1977 wurde eine Vickers Viscount 764D der SAN Ecuador (HC-BCL) etwa 40 Kilometer nördlich des Zielflughafens Cuenca in die Berge geflogen. Das Flugzeug war nach Sichtflugregeln unterwegs, wurde aber trotzdem in Wolken geflogen. Bei diesem CFIT (Controlled flight into terrain) wurden alle 33 Insassen, vier Besatzungsmitglieder und 29 Passagiere, getötet. Am 29. Dezember 1977 wurde erneut eine Vickers Viscount 764D der SAN Ecuador (HC-BEM) in der Nähe des Zielflughafens Cuenca in einen Hügel geflogen. Durch diesem weiteren CFIT (Controlled flight into terrain) der SAN Ecuador innerhalb von drei Monaten wurden alle 24 Insassen, vier Besatzungsmitglieder und 20 Passagiere getötet. Auch hierbei war das Flugzeug wieder nach Sichtflugregeln unterwegs, wurde aber trotzdem in Wolken geflogen. Am 8. Oktober 1982 geriet eine Vickers Viscount 828 der SAN Ecuador (HC-ATV) bei der Landung auf dem Flughafen Cuenca von der Landebahn ab. Dabei brach das rechte Hauptfahrwerk im weichen Boden ein, die gesamte rechte Flugzeugseite wurde schwer beschädigt. Alle Insassen überlebten. Das Flugzeug wurde irreparabel beschädigt. Am 11. Juli 1983 streifte eine Boeing 737-200 der TAME Ecuador (HC-BIG) im Landeanflug auf den Flughafen Cuenca einen Gebirgskamm und stürzte 1,5 Kilometer vor der Landebahn in hügeliges Gelände. Alle 119 Personen an Bord kamen ums Leben. Berichten zufolge verfügte der Kapitän nicht über eine zureichende Flugkompetenz für diesen Flug (siehe auch TAME-Ecuador-Flug 173). Weblinks Flughafendaten im Aviation Safety Network (englisch) Einzelnachweise
Mariscal Lamar International Airport

Mariscal Lamar International Airport (Spanish: Aeropuerto Internacional Mariscal Lamar) (IATA: CUE, ICAO: SECU) is a high elevation airport serving Cuenca, the capital of the Azuay Province in Ecuador. It is named after the Peruvian military leader and politician José de la Mar, a native of Cuenca. Facilities Since 2002 the Instrument landing system (ILS) for the airport has been fully operational. The airport is in a high elevation basin within the Ecuadorian Andes, with mountainous terrain in all quadrants. Despite improvements, the location of the airport in the middle of the city is a major handicap, as the runway is only barely long enough for large planes landing at this altitude. This has resulted in accidents involving planes running off the end of the runway, and a restriction on flights in wet weather during much of 2016. The airport has completed a runway resurfacing to improve traction in wet weather. Airlines and destinations Incidents On 20 October 1971, a Vickers Viscount of SAETA was hijacked by six people. It landed at Cuenca Airport. On 8 October 1982, Vickers Viscount HC-ATV of SAN Ecuador was damaged beyond economic repair. On 11 July 1983, a Boeing 737 operating a TAME flight from Quito to Cuenca, crashed killing all 117 on board on final approach to the airport. On 28 April 2016, an Embraer E190, operating a TAME flight from Quito to Cuenca, slid off the end of the runway. No injuries or deaths were reported, but flight operations were limited afterwards as the Dirección General de Aviación Civil de Ecuador prohibited aircraft from landing if the runway was wet. This led to runway resurfacing work, completed in late 2016. See also Transport in Ecuador List of airports in Ecuador References External links OurAirports - Mariscal Lamar Archived 2017-05-05 at the Wayback Machine SkyVector - Cuenca "Current weather for Cuenca". NOAA/NWS. Accident history for Cuenca at Aviation Safety Network Official site of the airport
Aéroport Mariscal Lamar de Cuenca

L'aéroport international Mariscal Lamar (espagnol : Aeropuerto Internacional Mariscal Lamar) (code IATA : CUE • code OACI : SECU) est un aéroport desservant la ville de Cuenca, une ville dans la province d'Azuay, en Équateur. Situation Compagnies aériennes et destinations Édité le 28/04/2019 Actualisé le 12/12/2023 Notes et références Liens externes Site officiel Portail de l’aéronautique Portail de l’Équateur
Aeroportul Internațional Mariscal Lamar

Aeroportul Internațional Mariscal Lamar (IATA: CUE, ICAO: SECU) este un aeroport din Ecuador ce deservește zona Cuenca, Ecuador. Aeroportul a fost tranzitat în 2018 de 179.384 de pasageri. A fost numit după José de La Mar⁠(d). Situat la o altitudine de 2.531 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Cuenca / Mariscal Lamar

Cuenca / Mariscal Lamar är en flygplats i Ecuador. Den ligger i den södra delen av landet, 300 km söder om huvudstaden Quito. Cuenca / Mariscal Lamar ligger 2 531 meter över havet. Terrängen runt Cuenca / Mariscal Lamar är huvudsakligen kuperad, men den allra närmaste omgivningen är platt. Runt Cuenca / Mariscal Lamar är det ganska tätbefolkat, med 248 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Cuenca, 2,5 km sydväst om Cuenca / Mariscal Lamar. Omgivningarna runt Cuenca / Mariscal Lamar är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Kommentarer Källor
Iglesia de Todos Santos (Cuenca)

La Iglesia de Todos los Santos es una iglesia católica ubicada en la ciudad de Cuenca, al sur del Ecuador. Historia Ermita del Ushnu El lugar en donde hoy se encuentra el templo de Todos Santos, existió una ermita que llevaba el nombre de Ushnu o Usno. A partir de la fundación española de la ciudad, se levantó una capilla dedicada a San Marcos. Cuando empezaron las ocupaciones españolas en Cuenca se celebraron las primeras misas católicas en la ciudad en este mismo templo.​ Llegada de las Oblatas a la capilla A mediados del siglo XIX, se había creado la parroquia eclesiástica de Todos Santos, y con ello se levantó el cuerpo actual de la iglesia, y por ello también el nuevo nombre "de Todos Los Santos". En 1895 el obispo de la época, Miguel León, dona la nueva capilla y los terrenos de los alrededores a las religiosas Oblatas para que adecenten el templo y oficien misas, entre otros actos de piedad, para el barrio y construyan su casa conventual. Desde aquella fecha las oblatas se dedicaron por completo a la redecoración del templo y construcción del convento, dirigidas por la Madre Virginia Urigüen. Se logró construir el complejo de Todos Santos incluyendo el templo, la escuela y el convento y se financió en su mayoría con las herencias que recibieron las hermanas Urigüen e Iñiguez, más las mingas, el trabajo colectivo de quienes vivían en el barrio y las limosnas de los fieles. El 25 de marzo de 1924 se inauguran las obras con la colocación de la figura del Sagrado Corazón de Jesús en lo más alto de la torre de la fachada. Al templo se lo apreciaba casi tal y como se la aprecia en la actualidad, y se inauguró con una misa oficiada por el Padre Matovelle y la bendición por parte del obispo Daniel Hermida.​ Estructura El templo en la actualidad, a pesar de los años, continua con sus características principales de su origen. En el interior del templo se puede apreciar una bella pintura mural en columnas, muros y el altar mayor. El cielo raso está elaborado de latón, y fue traído por Matovelle desde Francia. En el altar destacan las imágenes del Corazón de Jesús y Corazón de María, además de San José. Tres puntos a destacar de esta iglesia es la existencia de 2 estatuas de ángeles gigantes de los cuales Julio Matovelle era devoto, un lienzo que muestra a la ciudad de Cuenca y un ángel donado por Gil Ramírez Dávalos, entre otras imágenes y figuras de devoción.​ Estas dos últimas figuras actualmente permanecen en la reserva del convento. Se considera a este templo una de las edificaciones más antiguas y hermosas de la ciudad, siendo uno de los símbolos de Cuenca por su amplia visibilidad. Referencias
ГЕС Delsitanisagua

ГЕС Delsitanisagua – гідроелектростанція на південному сході Еквадору. Використовує ресурс із річки Самора, правої твірної Сант’яго, котра в свою чергу є лівою притокою річки Мараньйон (ліва твірна Амазонки). В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 34 метра та довжиною 135 метрів, котра утримує невелике водосховище з об’ємом 420 тис м3. Звідси ресурс спрямовується до прокладеного під лівобережним гірським масивом дериваційного тунелю довжиною 8 км з діаметром 4,1 метра, який переходить у напірний водовід з діаметром 3,3 метра. В системі також працює вирівнювальний резервуар висотою 70 метрів з діаметром від 8 до 15 метрів. Наземний машинний зал обладнали трьома турбінами типу Пелтон потужністю по 60 МВт, котрі використовують чистий напір у 504 метра та повинні забезпечувати виробництво 1411 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 138 кВ. Примітки
ГЕС Мандуріаку

ГЕС Мандуріаку — гідроелектростанція на півночі Еквадору. Використовує ресурс із річки Гвайллабамба, яка дренує західний схил Анд та є правим витоком річки Есмеральдас (басейн Тихого океану). У межах проєкту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою від тальвегу 41 метр (від підошви фундаменту — 61 метр), довжиною 371 метр та шириною по гребеню 8 метрів, яка потребувала 230 тис. м3 матеріалу. Вона утримує водосховище з об'ємом 10,3 млн м3, у якому припустиме коливання рівня поверхні в операційному режимі між позначками 489,4 та 492,5 метра НРМ (під час повені до 492,7 метра НРМ). Через водоводи довжиною по 50 метрів з діаметром 4,5 метра ресурс подається до пригреблевого машинного залу. Тут встановили дві турбіни типу Каплан потужністю по 32,5 МВт, котрі використовують чистий напір у 33,7 метра та забезпечують виробництво 398 млн кВт·год електроенергії на рік. Примітки
Río Jubones

Der Río Jubones ist ein etwa 90 km langer Zufluss des Pazifischen Ozeans im Südwesten von Ecuador. Flusslauf Der Río Jubones entsteht in der Cordillera Occidental am Zusammenfluss von Río León und Río Rircay. Er fließt in westlicher Richtung durch das Gebirge. Dabei bildet er auf einer Strecke von 15 Kilometern die Provinzgrenze zwischen Azuay (im Norden) und Loja (im Süden) sowie im Anschluss auf einer Strecke von 25 Kilometern die Provinzgrenze zwischen Azuay (im Norden) und El Oro (im Süden). Die Fernstraße E59 folgt dem Flusslauf. Der Río Jubones verlässt das Bergland und erreicht die Küstenebene. Bei Flusskilometer 29 passiert der Fluss die südlich gelegene Stadt Pasaje. Anschließend wendet sich der Río Jubones nach Nordwesten. Bei Flusskilometer 17 kreuzt die Fernstraße E25 den Fluss. Schließlich erreicht dieser den Golf von Guayaquil, wo er ein kleines Flussdelta ausbildet. Hydrologie Der Río Jubones entwässert ein Areal von 4054 km². Der mittlere Abfluss beträgt 59 m³/s. Wasserkraftnutzung Talsperre Minas-San Francisco 71 km oberhalb der Mündung wurde zwischen 2012 und 2019 ein Staudamm () errichtet. Die Gewichtsstaumauer besitzt eine Höhe von 65,4 m. Der Speicherraum beträgt 14 Millionen m³. Ein 13,9 km langer Tunnel (4,75 m Ø), ein 68 m hohes Wasserschloss (16 m Ø) sowie eine anschließende 530 m lange Druckleitung (3,77 m Ø) führen das Wasser einem Kavernenkraftwerk ( 3 vertikale Pelton-Turbinen zu je 91,6 MW, 65 m³/s Ausbauwassermenge, 510 m Fallhöhe, 1290 GWh/Jahr) zu. Das Wasser wird vom Kraftwerk über einen 1,6 km langen Stollen (5 m Ø) zurück in den Fluss geführt. Das Projekt wurde von der Regierung direkt an die chinesische Firma Harvin Electric vergeben. Wasserkraftwerk La Unión Es gibt Planungen für ein weiter flussabwärts gelegenes Wasserkraftwerk, das La-Unión-Kraftwerk. Ein 12,19 km langer Tunnel (4,8 m Ø), ein 97 m hohes Wasserschloss (15 m Ø) sowie eine anschließende 847 m lange Druckleitung (4,8 m Ø) würden das Wasser dem oberirdisch gelegenen Kraftwerk (2 Francis-Turbinen, 65 m³/s Ausbauwassermenge, 170 m Fallhöhe, 94 MW, 400 GWh/Jahr) zuführen. Unterhalb des Kraftwerks soll ein Abflusskanal das Wasser wieder in den Fluss zurückleiten. Weblinks Einzelnachweise
ГЕС Мінас-Сан-Франциско

ГЕС Мінас-Сан-Франциско — гідроелектростанція на південному заході Еквадору. Використовує ресурс із річки Джубонес, яка дренує західний схил Анд та впадає до південної частини затоки Гуаякіль (Тихий океан). В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 54 метра, на час спорудження якої воду відвели за допомогою тунелю довжиною 0,3 км з діаметром 8 метрів. Гребля утримує водосховище з об’ємом 14,4 млн м3 (корисний об’єм 6,1 млн м3) та припустимим коливанням рівня під час операційної діяльності між позначками 783 та 793 метра НРМ. Зі сховища через правобережний гірський масив прокладено дериваційний тунель довжиною 13,9 км, виконаний в діаметрах 4,5 та 4,8 метра. По завершені він переходить у напірну шахту глибиною 456 метрів з діаметром 3,8 метра, за якою розташована коротка – 110 метрів – горизонтальна високонапірна ділянка. В системі також працює вирівнювальний резервуар висотою 68 метрів. Основне обладнання станції становлять три турбіни типу Пелтон потужністю по 91,7 МВт, які використовують напір у 474 метра та забезпечують виробництво 1290 млн кВт-год електроенергії на рік. Примітки
ГЕС Пауте-Моліно

ГЕС Пауте-Моліно – гідроелектростанція на південному сході Еквадору. Знаходячись між ГЕС Мазар (вище по течії) та ГЕС Сопладора, входить до складу каскаду на річці Пауте, лівій притоці річки Намангоза, котра в свою чергу є лівою твірною Сант’яго (ліва притока річки Мараньйон – лівої твірної Амазонки). В межах проекту річку перекрили бетонною арково-гравітаційною греблею Амалуза висотою 170 метрів та довжиною 420 метрів, яка потребувала 1180 тис м3 матеріалу. На час її спорудження воду відвели за допомогою тунелю довжиною 0,6 км діаметром 12 метрів. Гребля утримує водосховище з об’ємом 120 млн м3 (корисний об’єм 100 млн м3), в якому припустиме коливання рівня між позначками 1935 та 1991 метр НРМ. Зі сховища вода транспортується по дериваційному тунелю довжиною 6,1 км з діаметром 5 метрів. На завершальному етапі прокладено два напірні водоводи діаметрами по 3,75 метра, крім того, в системі наявні два вирівнювальні резервуари з діаметрами по 7 метрів та висотою 170 метрів (для черги АВ) та 130 метрів (для черги С). Споруджений у підземному виконанні машинний зал має розміри 123х23 метра при висоті 42 метра, а доступ до нього відбувається по тунелю довжиною 0,2 км з перетином 7х7,5 метра. Тут встановили десять турбін типу Пелтон – п'ять потужністю по 100 МВт (черга АВ) та ще п’ять з показником 115 МВт (черга С). Вони використовують напір у 650/657 метрів (черга АВ/черга С) та забезпечують виробництво 4,9 млрд кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода повертається до річки по двом відвідним тунелям довжиною 0,4 км кожен. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованим на роботу під напругою 230 кВ та 138 кВ. Примітки
ГЕС Пукара-Пісаямбо

ГЕС Пукара-Пісаямбо – гідроелектростанція на сході Еквадору. Використовує ресурс із озера Пісаямбо, яке дренується річкою Кутучі, лівою притокою Пастаси, котра в свою чергу є лівою притокою річки Мараньйон (ліва твірна Амазонки). В межах проекту природне озеро Пісаямбо перетворили на водосховище, для чого на виході з нього Кутучі звели земляну греблю висотою 41 метр. В результаті був створений резервуар з площею поверхні 8 км2 та об’ємом 100,7 млн м3 (корисний об’єм 90 млн м3), в якому припустиме коливання рівня між позначками 3541 та 3565 метрів НРМ. Окрім власного стоку (річки Ель-Ронкадор, Ель-Мілін та Ель-Тамбо) до озера перекидається додатковий ресурс, захоплений на ліво- та правобережжі Кутучі із річок Талатаг, Quillopaccha та Агуалонгопунго, для чого прокладено ряд тунелів та каналів загальною довжиною біля 4,5 км. Зі сховища по лівобережжю Кутучі прямує головний дериваційний тунель довжиною 5,5 км з діаметром 2,6 метра, який переходить у напірний водовід довжиною 0,7 км зі спадаючим діаметром від 2,2 до 1,9 метра. В системі також працює вирівнювальний резервуар висотою 117 метрів з діаметром 5 метрів. Підземний машинний зал має розміри 50х12 метрів при висоті 25 метрів, а доступ до нього здійснюється через тунель довжиною 0,23 км. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Пелтон потужністю по 36,5 МВт, які забезпечують виробництво 230 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 138 кВ. Примітки
ГЕС Сан-Франциско (Еквадор)

ГЕС Сан-Франциско – гідроелектростанція на сході Еквадору. Знаходячись після ГЕС Агоян, становить нижній ступінь каскаду на річці Пастаси, котра в свою чергу є лівою притокою річки Мараньйон (ліва твірна Амазонки). Відпрацьована станцією Агоян вода одразу спрямовується у дериваційний тунель довжиною 11,2 км, виконаний в діаметрах 7,5 та 7 метрів. Він переходить у напірний водовід довжиною 0,3 км з початковим діаметром 5,7 метра, який включає напірну шахту висотою 171 метр та на завершальному етапі розгалужується на два короткі водоводи з діаметрами по 3,5 метра. В системі також діє вирівнювальний резервуар висотою 68 метрів з діаметром 32 метра. Споруджений у підземному виконанні машинний зал має розміри 76х19 метрів при висоті 42 метра. Тут встановили дві дві турбіни типу Френсіс потужністю по 115 МВт (загальна номінальна потужність станції рахується на рівні 212 МВт), які працюють при напорі у 213 метрів. Відпрацьована вода спершу потрапляє у нижню балансувальну камеру розмірами 24х8х24 метра, після чого відводиться до річки по тунелю довжиною 0,23 км з діаметром 6,4 метра. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
Tarapoa Airport

Tarapoa Airport (Spanish: Aeropuerto Tarapoa) (IATA: TPC, ICAO: SETR) is an airport serving Tarapoa, a town in the Sucumbíos Province of Ecuador. The runway length does not include 88 metres (289 ft) overruns at each end of the runway. The Tarapoa non-directional beacon (Ident: TRP) is located 0.5 nautical miles (0.93 km) off the approach threshold of Runway 30. See also Ecuador portal Aviation portal Transport in Ecuador List of airports in Ecuador References External links OpenStreetMap - Tarapoa OurAirports - Tarapoa SkyVector - Tarapoa Accident history for Tarapoa Airport at Aviation Safety Network "Current weather for Tarapoa Airport". NOAA/NWS.
Aeroportul Tarapoa

Aeroportul Tarapoa (IATA: TPC, ICAO: SETR) este un aeroport din Sucumbíos⁠(d), Ecuador ce deservește zona Tarapoa (parroquia)⁠(d)[[Tarapoa (parroquia) (place and urban parish of Sucumbíos Province, Ecuador)|​]]. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 230 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Tarapoa Airport

Tarapoa Airport är en flygplats i Ecuador. Den ligger i provinsen Sucumbíos, i den nordöstra delen av landet, 240 km öster om huvudstaden Quito. Tarapoa Airport ligger 230 meter över havet. Terrängen runt Tarapoa Airport är huvudsakligen platt. Tarapoa Airport ligger nere i en dal. Runt Tarapoa Airport är det mycket glesbefolkat, med 4 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Tarapoa, 0,38 km norr om Tarapoa Airport. I omgivningarna runt Tarapoa Airport växer i huvudsak städsegrön lövskog. Kommentarer Källor
Illa Sin Nombre

L'illa Sin Nombre és un petit illot que es troba a les illes Galápagos, a l'oceà Pacífic, entre les illes Pinzón i Santa Cruz. S'hi practica el submarinisme. Té una superfície de tan sols 7,5 hectàrees i una línia de costa de 0,56 kilòmetres. El 1996 va ser objecte d'una polèmica a la premsa quan una revista estatunidenca informà sobre la seva suposada venda. El govern equatorià inicià una investigació que va concloure que l'anunci feia referència a una petita parcel·la d'una altra illa i va aclarir que cap illa podia ser venuda pel fet de formar part d'un Parc Nacional. Referències
Isla Sin Nombre

La Isla Sin Nombre​ es un islote del grupo de las Islas Galápagos, un parque nacional y provincia de Ecuador. La isla es sobre todo utilizada para actividades como el buceo. Posee una superficie de 7,5 hectáreas (0,07 kilómetros cuadrados), una línea costera de 0,56 kilómetros y está a 16,6 kilómetros del centro de las Islas.​ En 1996 la Isla Sin nombre fue objeto de una polémica en la prensa debido a la publicación en una revista estadounidense de un supuesto aviso de venta de la isla. El gobierno ecuatoriano de inmediato expresó su preocupación e inició una investigación que concluyó en declarar que el aviso se refería a una parcela pequeña en otra isla, y aclaró que ninguna isla puede ser vendida debido al estatus de parque nacional que abarca casi todo el archipiélago incluyendo la totalidad de la isla en cuestión.​ Véase también Geografía de Ecuador Geografía de América del Sur Referencias Enlaces externos Mapa de localización