NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Riocentro Sur

Riocentro Sur es un centro comercial ubicado en Guayaquil, Ecuador. El complejo es propiedad del Grupo El Rosado, y fue inaugurado el 30 de julio de 2004.​ El centro comercial ocupa un área de 35.000 metros cuadrados y cuenta con más de 100 locales comerciales, patio de comidas y diez salas de cine de la cadena Supercines,​ incluyendo lo que al momento de su inauguración era la pantalla de cine más grande de las Américas.​ El costo de construcción del complejo superó los 15 millones de dólares.​​ En un estudio realizado por Ipsa Group en 2011, se determinó que era el cuarto centro comercial más visitado de la ciudad con un 11% de afluencia, superado por Mall del Sol, Mall del Sur y San Marino Shopping.​ Sin embargo, en la actualidad el CityMall ocupa el tercer lugar entre los centros comerciales más visitados.​ Locales y tiendas Algunas tiendas del centro comercial son: Patio de comidas y restaurantes KFC Menestras del Negro Tenedor de oro Mayflower Chilis Carl's Jr. Tiendas de ropa y zapatos Marathon Sports Payless ShoeSource Entretenimiento Supercines Mundijuegos HomeTown Gym Hipermarket Mi Comisariato Ferrisariato Rio Store Tecnología y electrodomésticos Almacenes La Ganga Advance Computer Zone Claro Agencias y establecimientos bancarios Banco Pichincha Banco Guayaquil Banco del Pacífico Western Union Véase también Guayaquil Centros comerciales de Ecuador Referencias
Teatro Centro Cívico Eloy Alfaro

El Teatro Centro Cívico Eloy Alfaro está ubicado en el Parque Forestal de Guayaquil, Ecuador. Su construcción se inició en el quinto gobierno de José María Velasco Ibarra en 1970 y fue habilitado en 1990 en el gobierno de Rodrigo Borja, aún sin estar terminado. En 1980 el Municipio de Guayaquil le entrega en comodato por 90 años al Banco Central del Ecuador la obra. En 2001 el Banco Central decidió cambiarle el nombre a «Plaza de Artes y Oficios» y realizando presentaciones artísticas a los alrededores del teatro, dentro del Parque Forestal, debido a que aún no se encontraba listo. Sin embargo esto duro muy poco y la obra pasó por varios atrasos por los cambios de administración y las prioridades a la regeneración urbana en zonas céntricas de la ciudad. Finalmente en 2009 fue inaugurado y su nombre sustituido por el de «Teatro Centro Cívico Eloy Alfaro». Desde 2009 es la sede oficial de la Orquesta Sinfónica de Guayaquil.​ El Teatro Centro Cívico Eloy Alfaro ha acogido una serie de televisión llamada Ecuador tiene Talento Referencias El teatro del Centro Cívico inconcluso, tras 36 años El Teatro Centro Cívico se reinaugura hoy con concierto Dos sesiones solemnes (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Unidad Educativa San José

La Unidad Educativa Fiscomisional San José es una institución pública de educación primaria y secundaria católica de la ciudad de Tena. Es colegio más antiguo de la Región Amazónica del Ecuador; ya que es fiscomisional significa que es dirigida por una persona con ayuda del gobierno nacional. Lema El lema de la Unidad Educativa Fiscomisional San José es la locución española Ciencia y Virtud, se origina de los métodos pedagógicos utilizados por los misioneros, mediante los cuales imparten conocimientos científicos y valores humanos. Este lema está plasmado en el escudo del plantel. Historia y ubicación En 1922, llega a la Región Amazónica del Ecuador, la Misión Josefina, que trasladó la sede del Vicariato Apostólico de Napo a la ciudad de Tena; por lo cual, la población fue creciendo rápidamente. Más tarde, se crearon escuelas en conjunto con las misioneras Doroteas. El 10 de octubre de 1947, el Monseñor Maximiliano Spliller, fundó el Colegio San José(nombrado así en honor a San José, patrono de los Josefinos de Murialdo), para dar clases a un pequeño grupo de estudiantes que deseaban continuar sus estudios. Al inicio, casi todos los maestros eran sacerdotes, pero con el paso del tiempo, se consiguió muchos docentes. Tiempo después, se dividió al colegio en dos secciones: masculina y femenina. En ese entonces tenía su sede en dos edificios de la Misión Josefina de Tena en el "Barrio Central". En 1999, por la gran cantidad de alumnos se inician los trámites para pedir al Gobierno, la construcción de nuevas instalaciones. En 2003, empieza la construcción de las actuales instalaciones,​ que fueron inauguradas en 2007. Al trasladarse de sede, la Misión Josefina dejó de influir en la institución, y en el 2008 la administración pasó a manos del gobierno nacional, Desde 2008, la institución cuenta con Bachillerato Internacional,​ siendo una de las 20 primeras en el país, autorizadas para impartirlo. En el 2012, para cumplir la Ley de Educación, cambia su nombre de Colegio Fiscomisional San José a Unidad Educativa Fiscomisional San José y en el año lectivo 2013-2014 se fusiona con la Escuela Fiscal San Antonio, sumándose todos los profesores y alumnos a la institución. Actualmente, la institución cuenta con su sede al extremo oriental de la ciudad, posee más de 1500 estudiantes, desde 1° de EGB hasta 3° de BGU, distribuidos en 3 bloques de primaria, 3 bloques de aulas para secundaria, además cuenta con un bloque administrativo con biblioteca, un coliseo, una cancha de ecuavóley, otra de fútbol con cubierta y otra de césped sintético. Véase también Tena Provincia de Napo Bachillerato Internacional Referencias
Zona de Planificación 4 de Ecuador

Regió Pacífico La Región Pacífico o Zona 4 de Planificación es una de las nueve zonas de planificación en que se organiza el Ecuador y está conformada por las actuales provincias de Manabí y Santo Domingo de los Tsáchilas.​​ Por el Decreto Ejecutivo n.º 357, publicado en el Registro Oficial n.º 205, del 2 de junio de 2010, se crearon las zonas de planificación, y en el Registro Oficial n.º 290, del 28 de mayo de 2012, se publicó la correspondiente norma de creación de los distritos y circuitos de planificación. Planificación de la Zona 4 La Zona 4 de Planificación está conformada por 15 distritos y 155 circuitos de planificación. Provincia de Manabí (12 distritos de planificación y 22 cantones) Provincia de Santo Domingo de los Tsáchilas (3 distritos de planificación y 2 cantones) 23-D-01: cantón Santo Domingo (solo en parte: las parroquias rurales de San José de Alluriquín,Luz de América, El Esfuerzo y Santa María del Toachi, así como las parroquias urbanas de Río Verde,Santo Domingo, Zaracay, Río Toachi y Chiguilpe). 23-D-02: cantón Santo Domingo (solo en parte: las parroquias rurales de San Jacinto del Búa,Valle Hermoso y Puerto Limón, así como las parroquias urbanas de Abraham Calazacón y Bombolí). 23-D-03: cantón La Concordia (íntegro). Nota: Los códigos de los distritos y circuitos de planificación constan de estos elementos: "número de provincia+D+número de distrito[+C+número de circuito]". Referencias Enlaces externos Subsecretarías Zonales
Parque El Ejido

Parque El Ejido är en park i Ecuador. Den ligger i provinsen Pichincha, i den centrala delen av landet, i huvudstaden Quito. Parque El Ejido ligger 2 801 meter över havet. Terrängen runt Parque El Ejido är kuperad åt sydost, men åt nordväst är den bergig. Runt Parque El Ejido är det tätbefolkat, med 591 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Quito, 3,7 km sydväst om Parque El Ejido. Runt Parque El Ejido är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor
Paute-Mazar-Talsperre

Die Paute-Mazar-Talsperre ist eine Talsperre im Westen Ecuadors. Die Talsperre befindet sich an der Grenze der beiden Provinzen Azuay und Cañar. Sie staut den Fluss Río Paute oberhalb der Mündung des Río Mazar. Die Konzession auf 50 Jahre wurde 2003 der Compañía de Generacion Hidroelectrica de Hidropaute S. A. übertragen. Talsperre Der CFR-Staudamm ist 165 m hoch (Gründungshöhe: 183 m), 310 m lang und hat ein Schüttvolumen von 6,6 Millionen Kubikmetern. Baubeginn war im Jahr 2004, im Jahr 2010 folgte die Eröffnung. Neben der Energieerzeugung hat die Paute-Mazar-Talsperre die Aufgabe, Sedimente aus dem abstrom gelegenen Amaluza-Stausee fernzuhalten. Außerdem soll die Paute-Mazar-Talsperre dafür sorgen, dass die Wasserkraftwerke unterhalb der Amaluza-Talsperre gleichmäßiger mit Wasser versorgt werden. Wasserkraftwerk Paute Mazar Das Wasserkraftwerk Paute Mazar () befindet sich am Fuße des Staudamms. Es wurde im Dezember 2010 in Betrieb genommen. Das Kraftwerk besitzt zwei Francis-Turbinen mit einer Leistung von jeweils 97 MW. Diese erzeugen im Jahr durchschnittlich 820 GWh. Weblinks Bauzeichnungen auf S. 33–35 Mazar hydroelectric project, Ecuador Einzelnachweise
Mazar Dam

The Mazar Dam is a concrete-face rock-fill dam on the Paute River Cañar Province, Ecuador. The purpose of the dam is hydroelectric power generation and it is located directly upstream of the Paute Dam as part of the Amaluza-Molino project. The dam's power station has an installed capacity of 170 megawatts (230,000 hp). Construction on the dam began in 2004; the generators were commissioned in 2010 and the remaining works were completed in 2011. The power generation consists of two turbines of 90 MW, fed by a 384m power tunnel and a 60m high vertical shaft leading into the powerhouse. The powerhouse is 64 m long, 20 m wide and 39 m high, and houses two Francis-type turbines. References
Zapora Mazar

Zapora Mazar – zapora wodna i elektrownia wodna przepływowa na rzece Paute, w prowincji Cañar w Ekwadorze, zbudowana w latach 2005–2011 w celu uniknięcia ryzyka wystąpienia konieczności racjonowania energii w regionie. Zapora ma wysokość 183 metrów. Wzniesiono ją z betonu. Historia Rzeka Paute położona jest na górzystym obszarze w południowym Ekwadorze. Począwszy od lat 70. XX wieku wdrażany jest projekt wykorzystania potencjału hydroenergetycznego rzeki. W 1976 roku rozpoczęto budowę pierwszej zapory – Paute. Zapora Mazar miała być drugą z czterech zapór wzniesionych zgodnie z założeniami projektu. Koszty budowy sięgnęły 600 mln USD. Budowę rozpoczęto w marcu 2005 roku. W lutym 2011 roku zaporę wraz z elektrownią oddano do użytku. Jej uroczystego otwarcia dokonał prezydent Ekwadoru Rafael Correa. W tym samym roku rozpoczęto budowę trzeciej elektrowni – Sopladora – która została ukończona w 2016 roku. Budowa Tama jest zbudowana z betonu i ma wysokość 183 metrów. Do jej budowy użyto około 204 tysięcy m³ betonu. Znajdują się w niej dwa przelewy o łącznej przepustowości 7500 m³/s. Jeden z nich jest kontrolowany przez jaz, zaś druga – przez śluzę o szerokości 15 metrów i wysokości 13 metrów. Elektrownia zlokalizowana jest pod ziemią. Jest ona długa na 64 metry, szeroka na 20 metrów i wysoka na 39 metrów. W jej wnętrzu zlokalizowano dwie turbiny Francisa o mocy 97MW każda. Wodę do turbin doprowadza długi na 384 metry podziemny tunel zasilający o średnicy 6,3 metrów. Tunel odpływowy ma długość 642 metrów i średnicę 8 metrów. Przypisy
ГЕС Мазар

Мазар - гребля і ГЕС у центральному Еквадорі, провінції Каньяр, на річці Пауте (Ріо Пауте) неподалік її впадіння в річку Мазар. Побудована ГЕС має потужність 190 МВт. ГЕС в 2003 році передана у концесію на 50 років Compañía de Generacion Hidroelectrica de Hidropaute S. A. Розташована безпосередньо перед греблею ГЕС Амалуса в рамках проєкту Амалуса-Моліно. Гребля має 165 м заввишки, 310 м завдовжки, має насипний об'єм - 6,6 млн м³, Гребля має на меті не тільки вироблення електроенергії, але й попередження замулювання і рівномірне постачання водою ГЕС Амалуса. Будівництво розпочалося в 2004 році, в 2010 році відбулося відкриття Робочий об'єм водосховища — 309× 10 6 {\displaystyle 10^{6}} m³, корисний об'єм — 410× 10 6 {\displaystyle 10^{6}} m³, площа — 4,388 km², максимальна довжина — 31 km. Історія Річка Пауте розташована в гірській місцевості на півдні Еквадору. Починаючи з 1970-х років реалізується проєкт для використання гідроенергетичного потенціалу річки. У 1976 році почалося будівництво першої греблі - ГЕС Амалуса. Гребля Мазар стала другою з чотирьох гребель, що має бути побудовано у відповідно до проєкту. Витрати на будівництво склали 600 мільйонів доларів США . Будівництво почалося в березні 2005 року. У лютому 2011 року ГЕС урочисто відкрив еквадорський президент Рафаель Корреа. У тому ж році, розпочато будівництво третьої ГЕС каскаду - ГЕС Сопладора - будівництво якої було завершено в 2016 році. Примітки Посилання Bauzeichnungen auf S. 33-35[недоступне посилання з липня 2019] Mazar hydroelectric project, Ecuador
Загальне кладовище Гуаякіля

Загальне кладовище Гуаякіля (ісп. Cementerio General de Guayaquil) — найстаріше кладовище у місті Гуаякіль. Розташоване у центрі міста, на авеню Педро Менендес Гілберт і Калле Моран де Буйтрон, біля підніжжя Серро дель Кармен. Кладовище засноване 27 квітня 1823 року Франциско Ксав'єром де Гарайкоа і залишається чинним до сьогодні. У ньому знаходяться останки 18 президентів, героїв незалежності, політичних діячів і відомих діячів з історії Гуаякіля та Еквадору. Має площу приблизно 169 089 квадратних метрів, 16 вхідних воріт, 130 348 склепів, 144 808 ніш для останків, 8 441 нішу для згоряння та 1 047 мавзолеїв. 18 жовтня 2003 року його було визнано одним із найкращих цвинтарів у Південній Америці та було визнано національною культурною спадщиною Міністерством освіти та культури завдяки багатству вбрання могил та мавзолеїв, виконаних у стилях ренесансу, неокласицизму, готики та бароко. На кладовищі поховані Хайме Рольдос Агілера (1940—1981) — президент Еквадору Елой Альфаро (1842—1912) — президент Еквадору Карлос Альберто Арройо дель Ріо (1893—1969) — президент Еквадору Альфредо Бакерісо (1859—1951) — президент Еквадору Хуан де Діос Мартінес (1875—1955) — президент Еквадору Еміліо Естрада (1855—1911) — президент Еквадору Франсіско Кампос Коельйо (1841—1916) — письменник Дієго Нобоа (1789—1870) — президент Еквадору Вісенте Рамон Рока (1792—1858) — президент Еквадору Вісенте Рокафуерте (1783—1847) — президент Еквадору Франсіско Роблес (1810—1893) — президент Еквадору Хосе Луїс Тамайо (1858—1947) — президент Еквадору Хосе Марія Урвіна (1808—1891) — президент Еквадору Примітки Посилання Загальне кладовище Гуаякіля (ісп.)
Universidad de las Artes (Ecuador)

La Universidad de las Artes es una universidad pública ecuatoriana de educación superior ubicada en la ciudad de Guayaquil y fundada en 2013 durante el gobierno del expresidente Rafael Correa.​ Historia Se creó mediante Registro Oficial Suplemento No. 147 el 17 de diciembre de 2013,​​ como una institución de educación superior de derecho público, sin fines de lucro, con personería jurídica propia, con autonomía académica, administrativa, financiera y orgánica, acorde con los principios establecidos en la Constitución de la República y la Ley Orgánica de Educación Superior del Ecuador.​ Inicialmente se tenía previsto que iniciara sus funciones en 2015 con las carreras de cine y literatura, y en años posteriores se abrirían las nuevas carreras. Sin embargo inició las actividades académicas con el curso de nivelación en marzo de 2014 con la primera promoción de la Escuela de Artes Musicales y Sonoras, Escuela de Cine y la Escuela de Literatura. Las Escuelas de Artes Visuales y Escuela de Artes Escénicas iniciaron actividades en el año 2015.​ Sus instalaciones están ubicadas en la antigua Gobernación del Guayas.​ Se estima que la Universidad de las Artes absorba otras instituciones de artes como el Instituto Tecnológico de Artes del Ecuador (ITAE), y que permanezca el campus de artes visuales en el Centro Cívico.​​​ Véase también Anexo:Universidades de Ecuador Anexo:Universidades de Guayaquil Secretaría de Educación Superior, Ciencia, Tecnología e Innovación Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Universidad de las Artes. Universidad de las Artes: La Universidad de las Artes, a dos años del proyecto de ley que aprobó su creación. Guayaquil, 15 de diciembre de 2015 Archivado el 16 de octubre de 2022 en Wayback Machine.
Bellavista (Galápagos)

Bellavista ist eine Ortschaft und eine Parroquia rural („ländliches Kirchspiel“) im Kanton Santa Cruz der ecuadorianischen Provinz Galápagos. Sie liegt auf der Insel Santa Cruz. Die Einwohnerzahl lag im Jahr 2009 bei 1881. Lage Die Parroquia Bellavista erstreckt sich über die Südosthälfte der Insel Santa Cruz mit Ausnahme von Puerto Ayora. Im Nordwesten grenzt die Parroquia an Santa Rosa. Der Ort Bellavista befindet sich im Inselinneren 5 km nordnordwestlich vom Kantonshauptort Puerto Ayora. Orte und Siedlungen Neben dem Hauptort Bellavista ist die Parroquia in folgende Recintos gegliedert: El Camote, El Cascajo, Guayabillos und Miramar. Geschichte Die Parroquia wurde am 28. Februar 1973 gegründet (Registro Oficial N° 256). Einzelnachweise
Lago San Pablo

Der San-Pablo-See oder Imbacocha, span. Lago San Pablo, Kichwa: Impakucha („See der Anden-Kletterwelse“: impa „Anden-Kletterwels“, kucha „See“) liegt in der Provinz Imbabura im nördlichen Ecuador, auf 2.660 m Meereshöhe, unterhalb des Vulkans Imbabura, hat eine Wasserfläche von ungefähr 1,8 km² und ist vulkanischen Ursprungs. Ein Lavastrom hat die natürliche Entwässerung des Tales nach Norden versperrt und damit die Hohlform geschaffen, die der See heute teilweise noch einnimmt. Im Laufe der Zeit hat sich der Fluss Jatunyacu (Hatunyaku, „großes Wasser“), der ihn entwässert, ein Überlaufdurchbruchstal, eine sogenannte Klus, geschaffen und den Seespiegel allmählich auf sein heutiges Niveau gesenkt. Weitläufige, mit dem Schilfgras Totora bedeckte Flächen belegen den Verlandungsvorgang. Vorherrschende Fischart im Imbakucha-See war früher der Anden-Kletterwels (Astroblepus ubidiai), ein kleiner schwarzer Fisch mit gutem Klettervermögen. 1964 wurde der fischfressende Forellenbarsch (Micropterus salmoides) eingeführt. Seitdem hat der Bestand an Anden-Kletterwelsen stark abgenommen. Weblinks J. E. Casallas, G. Gunkel: Algunos aspectos limnologicos de un lago altoandino: el lago San Pablo, Ecuador. In: Limnética. Band 20, Nr. 2, 2001, S. 215–232. (limnetica.com, PDF; 802 kB) Einzelnachweise
Lac San Pablo

Le lac San Pablo, appelé Imbacocha ou Impakucha en kichwa est un lac de montagne situé à 2660 mètres d'altitude, près d'Otavalo, en Équateur. D'une superficie de 6,7 km2, pour une profondeur maximale de 35 m, c'est le deuxième lac du pays par sa superficie. Son principal affluent est le Río Itambi. Le lac San Pablo possède une forte importance symbolique pour les indiens Otavalos. Notes et références Liens externes Portail des lacs et cours d'eau Portail de l’Équateur
Laguna de San Pablo

Laguna de San Pablo är en sjö i Ecuador. Den ligger i provinsen Imbabura, i den centrala delen av landet, 60 km nordost om huvudstaden Quito. Laguna de San Pablo ligger 2 662 meter över havet. Arean är 6,0 kvadratkilometer. I omgivningarna runt Laguna de San Pablo växer i huvudsak städsegrön lövskog. Den sträcker sig 2,7 kilometer i nord-sydlig riktning, och 3,2 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Котопакси

Котопакси (на испански: Cotopaxi, Колопахи) е стратовулкан в Андите, разположен на около 75 km южно от Кито, в Националния парк „Котопакси“, Еквадор, Южна Америка. Той е вторият по големина вулкан в страната, достигащ на височина 5897 m и е един от най-активните на Земята. Конусът на Котопакси има почти симетрична форма, ясно очертана на височина около 3800 m, с широчина при основата около 23 km. На височина 5000 m, снежните и ледени слоеве по повърхността му образуват един от малкото екваториални глетчери в света. Върхът е ясно видим на хоризонта на Кито – огромен и бял. Котопакси е част от веригата вулкани около тихоокеанската тектонична плоча, известна като Тихоокеански огнен кръг Вулканична дейност Размерът на кратера е 550×800 m, а дълбочината– 450 m. Котопакси е един от най-високите активни вулкани в света. Систематичното наблюдение на активността на вулкана започва след 1534 г., когато мощно изригване застрашава местното население и поставя край на войната между инките и испанците. От началото на 1738 г. Котопакси изригва около 50 пъти, като сред най-бурните изригвания са тези през 1744, 1768 и 1877 г. През юни 1877 г. огромни количества лава се стичат на юг и разрушават почти изцяло намиращия се на 40 km от вулкана град Латакунга. Изригващите пирокластични потоци се спускат от всички страни на кратера, а вулканичният лахар (смес от вода и вулканична пепел) преминава разстояние повече от 100 km по посока на Тихия океан и на запад достига до долината на река Амазонка. Значителни изригвания се наблюдават през 1903 г. и 1904 г., слаби – през 1942 г. и 1975 г., когато вулканът избухва за последен път. В най-скорошните случаи на активизация се наблюдава нарастване на серните емисии и топене на леда по вътрешността на кратера и по южната страна на вулканичния конус. Основната опасност при избухване на Котопакси е възможността от взрив, породен от срещата между горещата лава и студения глетчерен лед. Експлозията е в състояние да унищожи селата в долината на вулкана, както и предградието на град Кито. Разположеният на юг град Латакунга, разрушаван от вулкана през 1744 г., 1768 г. и 1877 г., също ще бъде сериозно засегнат. Експедиции Първият успешен опит за изкачване на вулкана Котопакси е извършен през 1872 г. от немския геолог Вилхелм Райс и неговия еквадорски водач Анхел Ескобар, а първият екип, слязъл в кратера му, е от полски и чешки алпинисти през 1972 г. Оттогава Котопакси е покоряван многократно, тъй като вулканът е един от най-лесните за изкачване от своя тип. Източници Външни препратки Smithsonian, Global Volcanism Program, Cotopaxi NASA Earth Explorer page Архив на оригинала от 2008-10-26 в Wayback Machine. Cotopaxi, ascenso 2003 Архив на оригинала от 2015-11-16 в Wayback Machine.
Cotopaxi

El Cotopaxi és un volcà actiu de l'Equador, de 5.897 metres d'altura (el segon pic més alt del país) i també el segon volcà actiu més alt del món (el primer és el Llullaillaco, a Xile). Està situat a uns 50 km al sud de Quito i la seva base té un diàmetre d'uns 20 km. La primera erupció registrada data de 1533, precisament mentre les tropes espanyoles de Sebastián de Benalcázar es dirigien cap a Quito. les erupcions més violentes des de llavors han estat el 1742, que destrossà la ciutat de Latacunga, el 1744, el 1768 i el 1877, quan els lahars arribaren fins al Pacífic, a més de 100 km de distància. Des del 1906 l'activitat del volcà ha estat contínua però poc significativa. Actualment el volcà i el parc natural que hi ha al voltant són un important centre d'excursions, en part per la facilitat de l'ascensió fins al cràter i de la pujada fins al refugi (a 4.800 m). El volcà Cotopaxi ha mostrat important activitat a partir del 2015, i és està sota vigilància constant per l'Institut Geofísica de la Escuela Politécnica Nacional. Referències Enllaços externs Informació sobre el Cotopaxi de l'Institut Geofísic de l'Equador Arxivat 2005-11-27 a Wayback Machine. (castellà).
Cotopaxi

Cotopaxi er navnet på Ecuadors næsthøjeste (knap 5.900 meter) og mest aktive vulkan. Desuden lægger den navn til provinsen og den naturpark der omgiver den. Vulkanen var sidst i udbrud i foråret 2006 – hvor der var "askeregn" i blandt andet Quito. Vulkanen er en stratovulkan og er næsten helt symmetrisk; selve krateret er 800 x 550 meter. Den ligger ca. 50 kilometer fra Quito, hovedstaden i Ecuador, i Sydamerika. Cotopaxi har været i udbrud i omkring 50 gange og er en meget aktiv vulkan. Der er for få eller ingen kildehenvisninger i denne artikel, hvilket er et problem. Du kan hjælpe ved at angive troværdige kilder til de påstande, som fremføres i artiklen.
Cotopaxi (vulkan)

Cotopaxi je s 5897 m druga najviša planina u Ekvadoru i jedan od najaktivnijih vulkana na svijetu. Nalazi se ca. 50 km južno od grada Quitoa. Iako je aktivan, jedan je od najposjećenijih vrhova u Južnoj Americi. Cotopaxi znači prevedeno "prijestolje mjeseca". Vanjske poveznice Ekvador Arhivirana inačica izvorne stranice od 26. svibnja 2006. (Wayback Machine)