NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sorø klosterkyrka

Sorø klosterkyrka (danska: Sorø Klosterkirke) är belägen i Sorø och byggdes som gravkyrka för Hvideätten. Den mest berömda av Hviderne, biskop Absalon, kallade år 1161 cisterciensermunkar från Esrum kloster att bygga kyrkan och Sorø kloster. Munkarna byggde i tidens nya material, tegel, och den stod färdig när Absalon dog år 1201. Han begravdes framför högaltaret, och många av Hviderne har gravplatser i kyrkan. Det samma gäller kung Kristofer II, drottning Eufemia och deras son, kung Valdemar Atterdag. Kung Kristofer och drottning Eufemia ligger i bronseffigier på deras sarkofag ihop med ett av deras sex barn, en liten flicka. Men dekorationerna i alabaster och figuren i naturlig storlek på Valdemars gravsten förstördes när en del av valvet kollapsade 1651, så nu återstår sarkofagen i svart granit. Det är även osäkert om barnfiguren på kung Kristofers epitafium föreställer dottern Agnes eller dottern Helvig, vilka båda dog som barn. År 1387 begravdes Margareta I:s son kung Olof II i kyrkan – hans gravsten är nu inmurad i korets östra vägg. När Margareta dog 1412 fördes hon på egen begäran till Sorø. Till munkarnas stora förtret "bortförde" roskildebiskopen Peder Jensen Lodehat drottningens kropp kort därefter, och hon bisattes i Roskilde domkyrka den 4 juli 1413. Sorø Klosterkyrka ägs av Stiftelsen Sorø Akademi. Se även Sorø Akademi Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från danskspråkiga Wikipedia. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sorø klosterkyrka. Sorø Klosterkirke [} Arkiverad] hos Nordens Kirker Sorø Klosterkirke hos KortTilKirken.dk Sorø Klosterkirke i bokverket Danmarks Kirker (förlag Nationalmuseet)
Kloster Tvis

Das Kloster Tvis (tutta vallis = das sichere Tal) ist eine ehemalige Zisterzienserabtei in Dänemark. Es lag einige Kilometer südöstlich von Holstebro in Jütland auf einer kleinen Insel zwischen den Flüssen Storå und Tvis Å. Geschichte Das Kloster wurde 1163 von dem Jarl von Jütland, Buris Henriksen, einem Sohn von Henrik Skadelår, gestiftet, der dem Kloster beträchtlichen Grundbesitz um die Stadt Holstebro überließ. Das Kloster Tvis war ein Tochterkloster des Klosters Herrevad in Schonen (heute Schweden), das wiederum eine Filiation von Cîteaux ist. Die ersten Mönche kamen auch aus Herrevad. In den folgenden Jahrhunderten erhielt das Kloster weiteren Grundbesitz. 1308 bestätigte König Erik Menved die Privilegien des Klosters. In der Reformationszeit endete die Existenz des Klosters, hierfür wird das Jahr 1547 angegeben. Der Besitz ging an den letzten Bischof von Ribe Olaf Munk über. Die letzten Mönche durften bis zu ihrem Lebensende wohnen bleiben. 1614 kam das Gut durch die Eheschließung von Olaf Munks Enkelin Anna Munk an Mogens Ulfeldt, später an andere Adelsfamilien. Die Klosterkirche soll 1698 abgebrochen worden sein. Im Westflügel wurde eine Pfarrkirche eingerichtet, die jedoch nach Errichtung der neuen Pfarrkirche 1887 ebenfalls abgerissen wurde. Heute sind außer den Grundmauern keine Reste mehr vorhanden. Literatur Anders Andersen, 1978: Tvis Kloster (masch.), im Internet unter http://tviskirke.dk/brochure/tviskloster.pdf Weblinks Tviskloster
Tvis Abbey

Tvis Abbey (Danish: Tvis Kloster; Latin: Tutta vallis) is a former Cistercian monastery in Denmark. It was situated on a small island between the Storå and the Tvis Å rivers, a few kilometres south of Holstebro in Jutland. History The abbey was founded in 1163 by Prince Buris Henriksson (1130-1167), earl of Jutland, who was the son of Danish lord Henrik Skadelår and the brother of Swedish King Magnus Henriksson (c. 1130–1161). It was a daughter house of Herrevad Abbey (Herrevad kloster) in Scania (now in Sweden) and was established with a substantial endowment of property near the village of Holstebro. The abbey was dissolved during the Reformation, probably in 1547. The abbey church, which served as a parish church, was demolished, apparently in 1698, after which a replacement was set up in the west wing, but that too was demolished after the construction of a new parish church in 1887. Today there are no visible remains apart from the foundations. In 1935, a memorial stone was erected over the site of the altar in the middle of the cemetery. References Other Sources Andersen, Anders, 1978: Tvis Kloster, online at http://tviskirke.dk/brochure/tviskloster.pdf (in Danish) External links Holstebro tourism website (in Danish)
Abbaye de Tvis

L’abbaye de Tvis est une ancienne abbaye cistercienne, fondée au XIIe siècle par des cisterciens de l'abbaye de Herrevad, et qui était située au Danemark, dans la vallée du Storå, sur le territoire de la paroisse de Holstebro. Histoire Fondation L'abbaye est fondée en 1162 ou 1163 à l'initiative de Valdemar Ier, roi du Danemark, ainsi que du prince Buris Henriksen. Des moines de l'abbaye suédoise de Herrevad sont sollicités et s'établissent dans la Tuta Vallis (« vallée sûre »), nom qui donne par assimilation Tvis. Ce nom suggèrerait que le monastère a été bâti entre deux bras du Storå, sur une île mettant les moines en sécurité. Au Moyen Âge L'abbaye reçoit de nombreux dons à Skærum (da), Nørre Felding (da), Hjelm et Kvistrup (da). Après la Réforme La Réforme protestante ferme la plupart des monastères danois. Celui de Tvis est racheté en 1547 par Oluf Munk. En 1698, les nouveaux propriétaires font détruire l'église abbatiale. Une église paroissiale demeure, logée dans l'ancienne aile ouest de l'abbaye. À partir de 1889, toutes les superstructures de l'abbaye sont arasées jusqu'au sol. Les seules parties comportant quelques vestiges visibles sont le cimetière et le moulin à eau qui a été restauré. Ce moulin est déjà mentionné dans la charte de fondation du 24 mars 1163, mais le bâtiment qui a été restauré date des années 1700. L'abbaye Le plan de l'abbaye était le plan classique d'une abbaye cistercienne. L'église abbatiale, située au nord du cloître, mesurait entre quarante-cinq et cinquante mètres de longueur, et le transept vingt mètres de largeur. Dans l'aile est se trouvait notamment la salle capitulaire, dont les ruines actuelle permettent de connaître les dimensions (10 × 24 mètres. Notes et références Voir aussi Articles connexes Ordre cistercien Abbaye de Herrevad Holstebro Portail du christianisme Portail du monachisme Portail du Danemark Portail de l’architecture chrétienne
Tvis Kloster

Tvis Kloster är ett tidigare danskt cistercienskloster, som låg omkring fyra kilometer öster om Holstebro i Västjylland, något söder om sammanflödet av Tvis Å i Storå. Tvis Kloster grundlades 1163 av prins Buris Henriksen, som donerade sin gård Tvisel till abboten Peder från Herrevads kloster i Skåne. För klostrets underhåll skänkte prins Buris också ett antal jordegendomar. Vid reformationen bestod klostrets markinnehav av sammanlagt omkring 200 bondgårdar. Klostret hade fyra längor på ett område av omkring 50 x 50 meter. Klosterkyrkan utgjorde den norra flygeln. Klostret kallades "Tuta Vallis" ("den säkra dalen"), därför att den hade byggts på en ö mellan två åfåror och var omgiven av flera sandåsar, vilket gav ett gott skydd. Vid reformationen 1536 upphävdes munkväsendet och kungen övertog klostret och dess tillhöriga jordområden. Den sista katolska biskopen Oluf Munk från Ribe övertog klostret 1547, vilket därefter ombildades till en herrgård. Munkarna, som då bodde på klostret, hade rätt att bo kvar till sin död. Familjen Munk ägde herrgården till 1614. År 1681 kom klostret i Gabriel Grubbes ägo. Det var då så förfallet, att Grubbe 1698 ansökte hos kung Kristian V om att få riva byggnaderna, vilket beviljades mot att Grubbe uppförde en kyrka på platsen. En del av klostrets västra flygel inrättades då till församlingskyrka. Som sådan fungerade den till 1884, då en ny kyrkobyggnad uppfördes på annan plats i socknen. Den tidigare kyrkan i det tidigare klostret revs av församlingen utan tillstånd 1889. Bildgalleri Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från danskspråkiga Wikipedia, Tvis Kloster, 7 november 2019. Om Tvis Kloster i Projekt Runeberg Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Tvis Kloster.
Møllehøj von Årslev

Der Møllehøj von Årslev (deutsch „Mühlenhügel“; auch Ringshøj oder Ringstedhøj genannt) östlich von Årslev und südlich von Sonder Næra ist die höchste Erhebung in der Faaborg-Midtfyn Kommune auf Fünen in Dänemark und der zweitgrößte Grabhügel der Insel. Mit fünfzig Metern Durchmesser und neun Metern Höhe beherrscht er das Gebiet um Årslev. Der Hügel wird nur vom Buskehøj bei Voldtofte in der Nähe von Assens übertroffen. Beide Hügel stammen aus der frühen Bronzezeit. Der Møllehøj war auch Symbol der Macht. Vor Jahren wurde in einem nahe gelegenen Hügel ein Goldring gefunden. Dieser Goldring ist eine Seltenheit auf Fünen und bezeugt, dass in der Gegend Personen von Bedeutung gelebt haben. Nach der Legende, soll hier der dänische Sagenkönig Sigurd I. Ring (735-756) begraben sein, dessen Lebensdaten jedoch fiktiv sind. Ein anderer Møllehøj ist mit 170,86 m die höchste natürliche Erhebung Dänemarks. Literatur Peter Vilhelm Glob: Vorzeitdenkmäler Dänemarks. Neumünster 1968, S. 169 ff. Weblinks Beschreibung dän. und Bild
Tinghøj

Im Tinghøj südlich von Stoholm in Mitteljütland in Dänemark wurde bei der Untersuchung des Hügels eine gut erhaltene hölzerne Grabkiste (dänisch træbyggede gravkiste), wahrscheinlich aus der sogenannten Bodengrabzeit der Einzelgrabkultur gefunden. Anlagen dieses Namens liegen auch bei Estrup, Gerdrup, Klelund, Kvorning, Nørre Højrup, Øster Hornum, Vejlø und Vroue. Die Grabkiste lag im östlichen Teil des Hügels mit der Eintrittsseite in Richtung Südosten. Die querliegende Kammer, die über einen kammerseitig eingeschnürten Gang zugänglich war, ist etwa fünfeckig und 3,4 m lang. Alle Wände und Decken der Kammer und des Ganges waren aus Holz. Unter dem Hügel wurden Pflugspuren gefunden. Funde Gefunden wurden etwa 200 große und kleine Bernsteinperlen im östlichen Teil der Kammer sowie Zahnschmelz im westlichen Teil. Die Funde gehören zu mindestens zwei Personen. Vermutlich lag die Frau mit dem Kopf nach Osten zwischen den Bernsteinperlen und der Mann, dessen Zahnschmelz gefunden wurde, mit dem Kopf im Westen. Nordwestlich und südwestlich des Hügels wurden zwei Flachgräber der Einzelgrabkultur gefunden, die 0,60 m eingetieft waren. Die benachbarten Gräber haben Keramiken, die bisher unbekannte Ornamente zeigen. Eines kann als Grab eines Kindes angesehen werden. Kontext Hölzerne Grabkisten sind in Dänemark bisher lediglich zwei Dutzend erkannt worden, vor allem in Nordjütland. In Dalbyneder bei Randers wurde eine 3,4 × 4,0 m große, eingetiefte Kiste aus vertikalen Planken gefunden. Die Kammer enthielt vier Bestattungen. Ein weiterer Holzbau wurde in der Vroue Hede gefunden. Die Kammer aus vertikalen Planken hatte vier mächtige Eckpfosten. Die Planken befanden sich in einer etwa 1,0 m breiten Grube und waren auf der Außenseite durch Steine gestützt. Alle Planken wurden auf der Oberfläche angebrannt, um Fäulnis zu verhindern. Die Grabkammer war mit sechs Bohlen bedeckt, und über Decken und Wände war eine 10–20 cm dicke Tonschicht gezogen. Außerhalb Nordjütlands gibt es hölzerne Grabkisten ohne Zugang. Diese Gräber der Einzelgrabkultur sind variantenreich (darunter fallen auch die runden Cirkelgraver – z. B. von Hejnsvig, Højlyst Pårup und Sjørup) und wurden wahrscheinlich vor der Nachnutzung von Ganggräbern verwendet. Ein Grundsatz der nordjütischen Form war die Wiederverwendbarkeit und der damit verbundene Übergang von Teilen der Kultur vom namengebenden Einzelgrab zum Kollektivgrab der vorausgegangenen Trichterbecherkultur. Die Nutzung der offenen Holzgräber kann nicht viele Jahre angedauert haben. Vielleicht war dies der Grund, warum versucht wurde, die Haltbarkeit des Holzes durch Anbrennen zu verlängern. Siehe auch Kreisgräber der Einzelgrabkultur Weblinks Beschreibung dän. Bilder Lageplan und Skizzen Beschreibung dän. Bilder, Karten und Skizzen Beschreibung dän. Bilder und Skizzen
Birkehøj

Das im Jahr 1909 geplünderte Ganggrab Birkehøj am Odden- und Troldhøjvej bei Nyrup im Odsherred auf der dänischen Insel Seeland ist neben dem Doppel-Ganggrab Drysagerdys (13,2 + 11,8 m), und den Anlagen Listrup (mind. 13 m) auf Falster, Græse (12,5 m) auf Seeland und Kong Svends Høj (12,3 m) auf Lolland, Gundestrup 2 (12,0 m) Rævehøj von Vester Egesborg (11,5) m sowie Jordehøj, Kong Asger Høj auf Møn und Mårhøj auf Fünen (je 10 m) eine der größten Megalithanlagen des Landes. Ganggräber entstanden zwischen 3500 und 2800 v. Chr. als Megalithanlagen der Trichterbecherkultur (TBK). Das Ganggrab ist eine Bauform jungsteinzeitlicher Megalithanlagen, die aus einer Kammer und einem baulich abgesetzten, lateralen Gang besteht. Diese Form ist primär in Dänemark, Deutschland und Skandinavien, sowie vereinzelt in Frankreich und den Niederlanden zu finden. Beschreibung Die Kammer ist zwar nicht der längste, höchste oder breiteste, aber vermutlich die mit dem größten umbauten Raum. Das Ganggrab wurde in den Jahren 2002–2003 umfangreich restauriert. Der Birkehøj ist ein runder Hügel von etwa 30,0 m Durchmesser und 2,0 m Höhe. Die Kammer ist mehr als 11 Meter lang, 2,0 Meter breit und hoch. Zwischen den 24 einwärts geneigten Trag- und den acht Deckensteinen sind Lagen großer und kleiner Steine als sogenannte Überlieger eingefügt, die die Kammerhöhe vergrößern. Der Gang ist etwa 1,2 m hoch und 70 cm breit. Er hat acht Randsteinpaare und sechs Decksteine. Das Zwischenmauerwerk zwischen den Tragsteinen in Kammer und Gang besteht aus flachen Steinplatten. Vom Ganggrab ist eine große Anzahl archäologischer Funde bekannt. Äxte, Klingen, Meißel und Pfeilspitzen aus Feuerstein, Bernsteinperlen, fünf zerscherbte Tontöpfe und ein kleiner Bronzering zeigen, dass das Ganggrab etwa 1500 Jahre lang, bis in die Bronzezeit, genutzt wurde. Siehe auch Nordische Megalitharchitektur Großsteingräber in Dänemark Literatur Ingrid Falktoft Anderson: Vejviser til Danmarks oldtid. Wormianum, Højbjerg 1994, ISBN 87-89531-10-8, S. 236. Klaus Ebbesen: Danmarks megalitgrave. Band 2: Katalog. Attika, Kopenhagen 2008, ISBN 978-87-7528-731-4, Nr. 1056. Weblinks Überlieger beim Höhenausbau - Skizze
Kollund Skov

Kollund Skov (tysk: Kollunder Gehölz eller Kollunder Wald) er en ca. 130 ha stor skov på den danske side af Flensborg Fjord mellem den Dansk-tyske grænse og Kollund. Den ejes af Den Danske Naturfond. Kollund Skov er meget bakkerig med dybe slugter og ved kysten store stejle skrænter. Skoven er oprindeligt blandet løvskov, men der er dog i nyere tid plantet en del nåletræer, som f.eks. sitkagran. Skoven byder på et udpræget vejnet. I det 19. århundrede var skovens træer lige ved at blive ned. Derfor købte byen Flensborg skoven i 1883 på initiativ af Dr. Großheim (de). Efter anden verdenskrig blev alle kommunale tyske ejendomme tvangseksproprieret med undtagelse af Kollund Skov. 75 ha af Kollund skov var dermed stadig Flensborgs ejendom. Det øvrige areal ejedes af den danske stat og privatmænd. I 2006 besluttede Flensborgs byråd at sælge deres del af skoven på grund af dårlig økonomi. Det første forsøg på at sælge skoven til den danske stat mislykkedes. Som salgspris blev der foreslået 1,2 mio euro; nye interessenter var Flensburger Verschönerungsverein (Flensborg Forskønnelsesforening), som prøvede at finansiere det med bidrag, og som ville forhindre et salg til en privatperson, og en dansk købmand. Den danske privatmand endte dog med at få tilslaget. I september 2017 erhvervede Den Danske Naturfond hele skoven (130 ha) for 16,75 mio. kr . Vandrestien Gendarmstien mellem Padborg og Sønderborg passerer gennem Kollund Skov. Ved vandløbet Krusås udløb i fjorden findes grænseovergangen Skomagerhus, som er Europas mindste og den eneste bro, som forbinder Danmark med Tyskland. Fra Sosti (Wassersleben) på den tyske side kommer man via broen direkte over på Gendarmstien. Kilder
Kollund Skov

Kollund Skov (tyska: Kollunder Wald) är en dansk skog som ligger längs kusten av Flensburgfjorden mellan Kruså och Kollund på gränsen till Tyskland. Den har en yta på 130 hektar och ägs av Den Danske Naturfond. Skogen är backig med djupa dalar och branta stup längs kusten. Den bestod ursprungligen av blandad lövskog men på senare tid har en del barrträd, som till exempel sitkagran, planterats. Under 1800-talet hotades den av skövling men 1883 köptes skogen, som då låg i Tyskland, av staden Flensburg på initiativ av Dr. Ernst Maria Großheim för att bevara den. Efter andra världskriget expropierades alla tyska kommunala tillgångar i Danmark utom Kollund Skov. 75 hektar av skogen ägdes därefter av staden Flensburg och resten av danska staten och privatpersoner tills 2006 då Flensburgs stadsfullmäktige, på grund av dålig ekonomi, beslöt att sälja sin del av skogen. Efter flera försök såldes den slutligen till ett privat danskt anpartsselskab och i september 2017 övertogs hela skogen på 130 hektar av Den Danske Naturfond, som avser att omvandla den till naturskog. Stigarna skall byggas ut och två vindskydd skall anläggas. Skogen ligger på gränsen till det norra utbredningsområdet för många europeiska arter som inte klarar av hårda vintrar och här finns bland annat avenbok, hängstarr, jättefräken, bergvattensalamander och spillkråka, som är sällsynta i Danmark. Vandringsleden Gendarmstien, som går mellan Padborg och Sønderborg, passerar genom Kollund Skov. På den 74 kilometer långa leden patrullerade danska gränsgendarmer gränsen mot Tyskland till fots från 1920 till 1958. Leden är tillgänglig från gränsövergången Skomagerhus, som är Europas minsta, och den enda bron mellan Danmark och Tyskland. Man kan ta sig från byn Wassersleben, nu en förort till Flensburg, via en gångbro på danskt territorium direkt till gendarmstien. Bilder Källor
Kommandørgården

Kommandørgården är ett museum i en tidigare bondgård från slutet av 1700-talet på ön Rømø i den danska delen av Vadehavet. Museet, som drivs av Nationalmuseet är inrett som en rikemansgård från omkring år 1770. Namnet på gården kommer från ordet "kommandør", som är en gammal beteckning på en kapten på ett valfångstfartyg. Det ligger på en murad förhöjning och omges av gräsmarker, som är skyddade av jordvallar, och en trädgård med gamla fruktträd. Kommandørgården består av ett bostadshus i rött tegel som är hopbyggt med en ladugård och ett stall. Byggnaderna är försedda med halmtak med taknockar av torv och en källare under delar av bostadshuset. Dörrarna är gröna och ladugårdsportarna röda. Övre delen av dörr- och fönsternischerna är utsmyckade med bågar av svart- och vitmålat tegel. Uppehålls- och sovrum ligger mot norr och finrummet, vars väggar är dekorerade med kakelplattor, ligger mot söder. Skorstenen går genom köket från bakugnen i källaren och bostadshuset kan värmas upp av eldstaden i köket. Trots att gården aldrig har ägts av en valskeppare representerar den öns historia och dess anknytning till valfångst. Skelettet av en strandad kaskelotval är utställt i ladugården. Byggnaderna fridlystes 1950 och renoverades 1998 med medel från A.P. Møller og Hustru Chastine Mc-Kinney Mærsk Møllers Fond til almene Formaal. Bilder Källor Externa länkar officiell webbplats Bilder från Kommendørgården Wikimedia Commons har media som rör Kommandørgården.
Kong Asgers Høj

Kong Asgers Høj er en jættestue 1 km nordvest for landsbyen Sprove på øen Møn. Jættestuen er åben for offentligheden, men det anbefales at medbringe en lommelygte. Ca. 150 m syd for Kong Asgers Høj ligger Sprove stordysse. Købmanden og amatørarkæologen Gustav C. Hage fra Stege foretog 1839 en udgravning i højen, men fandt kun et par flinteflækker, en 600 år yngre stridsøkse og ødelagte skeletdele, som ikke kunne bestemmes nærmere. Fundene blev afleveret til Nationalmuseet, og jættestuen blev fredet 1861. Højen er måske allerede blevet plyndret i oldtiden i forbindelse med de sidste gravlæggelser i jættestuen. Fundet af den omkring 600 år yngre stridsøkse kan tyde på, at jættestuen var i brug lang tid efter dens opførelse omkring 3200 f. Kr. Der findes ingen myter og sagn om Kong Asger. På østsiden fører en 11 meter lang gang ind til det 10 m lange, 2 m brede gravkammer er meget regelmæssigt og næsten fuldstændig symmetrisk opbygget omkring gangåbningen i midten af kammerets sydøstlige langside. Højen er rejst af 19 bæresten og 7 dæksten og er dateret til ca. 3300-3200 f.Kr. Man kan bevæge sig oprejst rundt i kammeret. I kammerets gavle står begge steder 2 dæksten, og gavlene er i begge identisk tilspidsede ud mod højen. Loftet plant på grund af dækstenenes flade og måske i stenalderen af kløvede nedadvendte sider og af de under opførelsen placerede indskudte sten over kammerets bæresten, således at dækstenene fik en plan flade at ligge på. De to med dæmning forbundne øer Møn og Bogø med et samlet areal på kun 231 km² har 119 kendte stengravhøje fra bondestenalderen. 38 af dem er bevaret og fredet. 21 af dem er jættestuer fra Tragtbægerkulturen, der opstod mellem 3500 og 2800 f. Kr. Bryghuset Møn, Stege, brygger en øl med navnet Kong Asgers Ale. Litteratur Karsten Kjer Michaelsen: Politikens bog om Danmarks oldtid. Politiken, København 2002, ISBN 87-567-6458-8, s. 212. Eksterne henvisninger og kilder Kong Asgers Høj i Slots- og Kulturstyrelsens database www.fortidsmindeguide Arkiveret 24. september 2014 hos Wayback Machine www.youtube
Kong Asgers Høj

Kong Asgers Høj is a large passage grave on the island of Møn in Denmark. The megalithic structure dated to Neolithic Funnel Beaker culture. The grave consists of a chamber (10 m long by 2 m wide) with a long passage (7.5 m long). This type of graves is found primarily in Denmark, Germany and Scandinavia, and occasionally in France and the Netherlands. Study of King Asger Høj began in 1839, when the Danish merchant Gustav Hage tried to find a treasure but found it empty. The grave is structurally untouched since ancient times, but may have been cleared then. It was used as Secondary burial for Corded Ware culture period. External links https://web.archive.org/web/20110718062329/http://www.insula-moenia.dk/kong_asgers_hoj.html http://gg.campacasa.eu/Archaeology/Tours/Denmark_Sverige_2004/Denmark_Sverige_2004.htm#Kong%20Asgers%20Hoj Location map at www.visitvordingborg.dk Archived 2011-07-19 at the Wayback Machine
Kong Asgers Høj

Kong Asgers Høj – duży grobowiec korytarzowy na wyspie Møn w Danii, datowany na neolit i związany z kulturą pucharów lejkowatych. Składa się z komory o długości 10 m i szerokości 2 m oraz korytarza o długości 7,5 m. Grobowce tego typu są typowe dla Danii, Niemiec, Skandynawii, a sporadycznie występują we Francji i Holandii. Odkrycie grobowca Pierwsze badania Kong Asgers Høj przeprowadzono w 1839 roku, kiedy to kupiec Gustav Hage z Møn przeprowadził poszukiwania skarbów. Mimo ograniczonych znalezisk, takich jak topór bojowy z kamienia, kilka odłamków krzemienia oraz fragmenty szkieletów, miejsce to dostarczyło cennych informacji o neolicie i kulturze pucharów lejkowatych, datowanych na około 3200 r. p.n.e. Budowa grobowca Kong Asgers Høj charakteryzuje się długim, kamiennym korytarzem prowadzącym do głównej komory grobowej, która jest jedną z największych w kraju, o wymiarach 10 × 2 metry. Grobowiec jest zbudowany z 19 niosących kamieni, które wspierają 7 ogromnych płyt, tworzących sufit komory. Detale konstrukcyjne, takie jak tørmuren („suchy mur”) między masywnymi kamieniami ścian czy użycie płaskich kamiennych płytek do wypełniania przestrzeni między kamieniami, świadczą o zaawansowanej technice budowlanej neolitu. Znaczenie kulturowe i ochrona Kong Asgers Høj jest nie tylko świadectwem imponujących umiejętności konstrukcyjnych i religijnych przekonań społeczności neolitycznej, ale także ważnym elementem dziedzictwa kulturowego Danii. Grobowiec został objęty ochroną w 1861 roku i jest jednym z 38 zachowanych i chronionych grobowców na Møn, co stanowi część szerokiego dziedzictwa archeologicznego regionu, obejmującego łącznie 119 grobowców z epoki kamienia. Przypisy