NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dronning Louises Bro

Dronning Louises Bro er en bro over Søerne (Peblingesø/Sortedamssø) i København. Broen blev opført 1885-1887 og er tegnet af arkitekt Vilhelm Dahlerup. Den forbinder Frederiksborggade i Indre By med Nørrebrogade på Nørrebro, og er opkaldt efter Dronning Louise, der var gift med Christian 9. Broen erstattede Peblingebroen, der ikke længere kunne klare den voksende trafikmængde. Den er udført i granit og har tre huller til gennemsejling. Broen har fire store flagstænger og otte gadelygter. Flere gange har den været skueplads for uroligheder, demonstrationer og optog, f.eks. under 18. maj-urolighederne og i relation til Ungdomshuset. Ved broens nordside står Johannes Hansens skulptur Siddende Unge Mennesker fra 1942. Broen har været fredet siden 1997. Cykeltrafik Dronning Louises Bro er den mest trafikerede cykelstrækning i Københavns Kommune. I 2018 passerede på hverdage dagligt 41.900 cyklister broen ifølge tal fra kommunen. Broen har 4 meter brede cykelstier i begge retninger. Det var kommunens bredeste cykelstier indtil oktober 2019 hvor man åbnede en ny 10 meter bred cykelsti på Dybbølsbro. Historie Siden det 16. århundrede har der været en forbindelse mellem Indre By og Nørrebro på dette sted, men i takt med udbygningen af Nørrebro i det 19. århundrede, blev der brug for en ny og større forbindelse. Søtorvet blev opført 1873-76 og skulle fungere som en pompøs indgang til den indre by. Det blev således stadsingeniør Charles Ambt, der sammen med Vilhem Dahlerup som arkitekt, skulle skabe en ny bro, som dels blev udført i kendte, solide materialer og dels havde en udformning og arkitektur, som skulle passe til storbyen. Under diskussionen om udformningen af den kommende bro, fremsatte Emil Blichfeldt et forslag om, at broen skulle have en basargade, der kunne skabe læ ved passage – bl.a. med inspiration fra Venedig og Firenze. Forslaget blev rost i bl.a. Ude og Hjemme og 13 mod 12 medlemmer af Borgerrepræsentationen stemte i 1884 for at se nærmere på forslaget. Det blev dog aldrig realiseret. Broen blev åbnet for færdsel d. 7. september 1887 Se også Søgaderne Sortedam Dossering Kilder
Dronning Louises Bro

Dronning Louises Bro (English: Queen Louise's Bridge) is a bridge across The Lakes in central Copenhagen, Denmark. It joins Frederiksborggade in Indre By (city centre) with Nørrebrogade in Nørrebro and separates Sortedam Lake (Sortedam Sø) to the northeast from Peblinge Lake (Peblinge Sø) to the south west. The bridge was designed by Vilhelm Dahlerup, and constructed between 1885 and 1887. The bridge is named after Queen Louise, King Christian IX's wife. It was listed in 1997. History The first bridges A bridge (fjællebroen)) located close to the site of the current bridge is mentioned in 1562. It provided a link between Copenhagen's North Gate and the Nørrebro Road (Nørrebro Landevej) In 1618-20, Christian IV built a combined embankment and a wooden bridge as part of his new Frederiksborg Road. The crossing was improved in the 1720s. The embankments in each end was reinforced with large stones and the central bridge section was replaced by a drawbridge. The new bridges In the second half of the 19th century the bridge was unable to cope with the booming traffic that was a result of the redevelopment of the area outside Copenhagen's fortifications as well as the growing population in general. The crossing was notorious for being windy even on quiet days and the architect Emil Blichfeldt therefore proposed a bridge lined with shop with inspiration from the Medieval bridges of Florence and Venice. Blichfeld pointed out that the extension of Frederiksborggade had developed into a thriving shopping street with no vacant shops and that the solution would therefore make sense. His proposal was featured in the magazine Ude og Hjemme in 1883 where it was described as "both practical and artistically well-designed. The proposal was discussed on a meeting in the City Council on 18 April 1884 where it was supported by 13 votes against 12 but the magistrate instead chose a simpler and more traditional proposal by Vilhelm Dahlerup. Construction began in 1885 and the bridge opened on Queen Louise's 70th birthday 7 September 1887. The bridge became known as the Peblinge Bridge (Peblingebroen). Design Queen Louise's Bridge is built of granite and has three arches. The cast iron railings are decorated by four identical bronze cartouches featuring Copenhagen's coat of arms surrounded by weapons, helmets and lions. The railing integrates eight lampposts and four flagpoles. It was listed in 1997. Cultural references The bridge is mentioned in the song Hjerterdame on Kim Larsen og Bellami's 1986 album Forklædt som voksen. The bridge was located close to Kim Larsen's home on Rørholmsgade. See also List of bridges in Copenhagen References External links
Herkulespavillonen

Herkulespavillonen er et tidligere kongeligt lysthus for enden af Kavalergangen i Kongens Have i København. Pavillonen skylder sin nuværende klassicistiske form fra 1773 arkitekten C.F. Harsdorff. I dag fungerer pavillonen som café under navnet Herkules Pavillonen. Da kong Christian 4. i 1606 anlagde Kongens Have, lod han ikke blot lystslottet Rosenborg opføre, men også en havepavillon, som han kaldte Det Blaae Lysthus. Nøjagtigt som på Rosenborg var der udført skjulte lydkanaler, så kongen og hans gæster kunne høre "usynlig" musik på 1. sal, mens orkesteret sad i etagen nedenunder. Det Blaae Lysthus blev ombygget til en eremitage i 1671 for Christian 5. I underetagen var der indrettet et køkken med vægge beklædt med hollandske fliser. Her blev bordet dækket og efterfølgende hejst op på 1. sal igennem en lem. Fra 1710 blev Rosenborg mere eller mindre forladt af kongefamilien. Slottet og haven blev kun lejlighedsvis benyttet, og eremitagen og havens skulpturer forfaldt. I 1772 gennemgik en kommission kritisk alt havens inventar, der nu var i ringe forfatning. Blandt de få ting, der blev anset for at være værd at gemme, var det gamle lysthus og skulpturen Herkules og Løven, som Frederik 4. havde købt hos den florentinske billedhugger Giovanni Baratta under sit italiensophold 1708-1709. Arkitekten C.F. Harsdorff var, meget i kontrast til sine samtidige, interesseret i ældre arkitektur. Ofte bevarede han frem for at rive ned, og således også i Kongens Have. Han ombyggede eremitagen og fik Herkulesskulpturen restaureret. Harsdoff lod en dyb, firkantet niche hugge ind i midten af bygningen. Her blev Herkulesskulpturen placeret flankeret af to toscanske søjler. I sidepartierne blev der skabt to nicher, hvori Orpheus og Eurydike, to andre figurer, Frederik 4. havde købt hos Baratta, blev anbragt. Den nye pavillon husede sidst i 1700-tallet, efter at haven var blevet åbnet for offentligheden, et lille værtshus, og i 1810 fik konditor H.C. Firmenich tilladelse til at servere te, punch og lemonade etc. for havens gæster. Svejtsiske sukkerbagere bagte sukkerkringler, og der var servering og lejlighedsvis underholdning på tagterrassen. Folkelivet i haven fik for alvor et løft i 1840, da de fra Tivoli kendte Georg Carstensen og komponisten H.C. Lumbye trådte til og forestod underholdningen fra pavillonen. I 1900-tallet har pavillonen rummet beboelse, bl.a. som tjenestebolig. Senere har den været benyttet som depot. I 1999 blev pavillonen indrettet som kulturcafé med café i stueetagen og mulighed for kulturelle aktiviteter på 1. sal. I anledning af Renæssanceåret 2006 blev pavillonen restaureret i det ydre ved ejeren, det daværende Slots- og Ejendomsstyrelsen (i dag Styrelsen for Slotte & Kulturejendomme). Den har været fredet siden 1918. Kilder og eksterne henvisninger Beskrivelse af Herkulespavillonen hos Styrelsen for Slotte & Kulturejendomme
Hercules Pavilion

The Hercules Pavilion (Danish: Herkulespavillonen) is a former royal pavilion now operated as a café in Rosenborg Castle Gardens in central Copenhagen, Denmark. Its history dates back to the foundation of the park in 1606 but it was adapted to its current Neoclassical style by Caspar Frederik Harsdorff in 1773 after the gardens had been opened to the public. The pavilion takes its name from a statue of Hercules positioned in a deep niche in its facade. The sculpture was created by the Italian sculptor Giovanni Baratta from whom it was acquired by King Frederik IV during his visit to Italy. History The Hermitage Then known as the Blue Pavilion, the pavilion was originally built by King Christian IV in connection with the foundation of the gardens in 1606. As at Rosenborg Castle, it was built with concealed sound ducts which allowed the king and his guests to listen to music in privacy on the first floor while the orchestra played on the floor below. In 1671, King Christian V converted the pavilion into a hermitage, a place where the royal family could dine in the absence of servants. An elegant kitchen with Dutch tiles on the walls and floor was installed on the lower floor. Here the table was set and then hoisted up to the first floor through a hatch. From about 1710, after Frederiksberg Palace had been built, Rosenborg Castle, as well as its gardens, was largely abandoned by the royal family. The gardens were opened to the public but the Hermitage gradually fell into a state of disrepair. The Hercules Pavilion In 1773, after it had been decided to renovate the neglected gardens, Caspar Frederik Harsdorff was commissioned to redesign the pavilion. He introduced the current design with the niches and the statues which gave rise to its current name. Towards the end of the century, a small ale house opened in the pavilion and in 1810 confectioner H. C. Firmenich received a licence to serve tea, punch, lemonade and other refreshments to the garden's visitors. The Swiss confectioner also baked sweet pretzels and occasionally there was entertainment on the roof terrace. Around 1840, the popularity of the gardens experienced a boost when Georg Carstensen and composer Hans Christian Lumbye of Tivoli Gardens fame became responsible for entertainment at the pavilion. In the 20th century the pavilion was used as residence for the head gardener, and later as a storeroom by a folk dancing club. Architecture and statues The Hercules Pavilion is built in Neoclassical style. The facade is dominated by Giovanni Baratta's statue of Hercules from which it takes its name, which is located in a deep niche flanked by Tuscan columns and two smaller niches with statues of Orpheus and Eurydice, also designed by Baratta and brought home by Frederick IV. The Hercules Pavilion today In 1999 the pavilion was refurbished once again and converted back into Café Herkules, which combines a café on the ground floor with facilities for cultural activities on the first floor. References External links Café Herkules Archived 2011-04-13 at the Wayback Machine External links Official website Archived 2016-06-23 at the Wayback Machine
Øregaard Museum

Øregaard Museum is een Deens museum, gevestigd in het landhuis Øregaard (ook gespeld Øregård) in Hellerup (Gentofte) in de regio Seeland ten noorden van Kopenhagen. Het is omringd door een park in Engelse landschapsstijl, op korte afstand van de Sont. In 1921 werd het gebouw een kunstmuseum, voornamelijk gewijd aan afbeeldingen van Kopenhagen en wijde omgeving. Geschiedenis Het landhuis uit 1806 in Øregårdsparken is ontworpen door de Franse architect Joseph-Jacques Ramée (1764-1842) als zomerverblijf voor Johannes Søbøtker (1777-1854), een rijke grossier, planter en reder, later gouverneur van Deense koloniën, wiens familiefortuin in Deens-West-Indië was vergaard. Oorspronkelijk stond op deze plek de boerderij Oregården, die behoorde bij het Slot Bernstorff en in 1793 de naam Øregård kreeg. Søbøtker kocht de boerderij in 1806, liet hem afbreken en gaf Ramée alle ruimte om zijn talenten te ontplooien. Hij ontwierp het witgepleisterde neoclassicistische landhuis met drie verdiepingen en een zadeldak met koperbedekking, en met zijvleugels met twee verdiepingen. Ramée, die ook tuin- en landschapsarchitect was, ontwierp ook de Engelse tuin van 20 hectare. In deze periode 1800-1805 bouwde hij voor andere welgestelde opdrachtgevers in dit deel van Noord-Seeland nog meer landhuizen in dezelfde stijl: Ordruphøj (al in 1863 gesloopt), Sophienholm (sinds 1963 een kunsthal), Hellerupgård (in 1954 gesloopt) en Frederikslund (sinds 1991 weer particulier bewoond). Søbøtker verkocht Øregård in 1821, waarna gebouw en park achtereenvolgens eigendom waren van de kooplieden Jacob Hunæus, Joseph Hambro, Andreas Nicolai Hansen, diens zoon Alfred Hansen en Detlef Ohlsen. De weduwe van laatstgenoemde verkocht Øregård in 1917 aan de gemeente Gentofte (waarvan Hellerup deel uitmaakt) met de clausule dat het park openbaar toegankelijk zou zijn. De tuinarchitect Gudmund Nyeland Brandt (1878-1945) kreeg de opdracht het park te restaureren. Het landhuis kreeg in 1918 de status van monument en werd in 1921 een museum. Voor een deel is het door Ramée ontworpen interieur nog onaangetast. Museum De collectie is grotendeels gebaseerd op Den Hegelske Samling, de kunstverzameling die was bijeengebracht door Jacob Deichmann Frederik Hegel (1851-1918), directeur-eigenaar van de literaire uitgeverij Gyldendal te Kopenhagen. In 1921 schonk zijn weduwe Julie Bagge (1857-1924) de verzameling aan de gemeente Gentofte. Øregaard Museum heeft ongeveer 3000 werken, olieverfschilderijen, aquarellen, gravures en tekeningen, die een beeld geven van Kopenhagen en wijde omgeving. De collectie beslaat de periode 1750-1950 en bevat werk van Jens Juel, Vilhelm Petersen, Martinus Rørbye, C.W. Eckersberg, J.Th. Lundbye, Paul Fischer, L.A. Ring, Bertha Wegmann, Olaf Rude en anderen. Ook vele minder bekende kunstenaars zijn vertegenwoordigd. Naast de permanente collectie zijn er regelmatig speciale exposities. Uit de collectie Externe links (en) Website Øregaard Museum Locatie Øregaard Museum, OpenStreetMap
Sulsted Kirke

Sulsted Kirke er sognekirken i Sulsted i Vendsyssel. Kirken blev bygget ca. 1150 – 1200, hvor mange af Danmarks byer fik deres første stenkirker. På dette tidspunkt herskede den enkle romanske stil, der også danner grundlag for Sulsted Kirke. Kirken er hovedsageligt bygget af kvadersten. Kirken er mest kendt for sine mange kalkmalerier, som alle er malet af Hans Maler i 1548. Sulsted Kirke er en ud af tre kirker beliggende i Hammer Bakker, de to øvrige er Vodskov Kirke og Hammer Kirke. Kilder Sulsted Kirke / Ole Raakjær – ISBN 87-985873-1-5 / ISBN 87-985873-0-7 Tradition og fornyelse : kalkmalerierne fra 1548 i Sulsted kirke / Eva Louise Lillie i Kirkehistoriske samlinger – 1985 Eksterne kilder og henvisninger Sulsted Kirke hos KortTilKirken.dk
Sulsted Church

Sulsted Church, located in Sulsted, a small Danish town in northern Jutland, just north of Aalborg, was constructed c. 1150–1200 and features a large number of frescos or kalkmalerier, all created in 1548 by Hans Maler from Randers. Frescos Unlike other frescos in Danish churches, Sulsted's murals were not concealed with limewash after the Reformation and have survived to this day. The frescos, which decorate the ceiling of the nave, depict the life of Jesus starting with his birth in the first section at the west end of the nave, continue with the beginning of his passion in the second or central section and end with his death on the cross in the third most easterly section. Those in the choir are of other New Testament images related to the creed and to the Virgin Mary. References Sources Raakjær, Ole: Sulsted Kirke, ISBN 87-985873-1-5 / ISBN 87-985873-0-7. In Danish. Lillie, Eva Louise: Tradition og fornyelse : kalkmalerierne fra 1548 i Sulsted kirke, in Kirkehistoriske samlinger, 1985. In Danish.
Dalum Kloster

Dalum Kloster ligger i Dalum Sogn, Odense Herred, Odense Kommune. Det har sit udgangspunkt i et gammelt benediktinernonnekloster, der fik sine ordensregler 22. januar 1193. Det middelalderlige kloster var opført som et formentlig firlænget anlæg, hvoraf Dalum Kirke udgjorde nordfløjen. De øvrige fløje blev nedrevet kort efter 1580, da klostrets sidste nonne døde, og 1602 stod blot "nogle øde mure" af bygningerne. Klostrets fløje var forbundne af en korsgang, hvis hvælv er dokumenteret i anlæg til disse i kirkens nordmurs ydre. Klostrets økonomianlæg var opført vest for kirken og den nuværende Dalumvej. Her var formentlig også opført boliger for klostrets prior og præst, og en middelalderlig, hvælvet kælder er endnu integreret i bygningerne. Det var dette økonomianlæg der udviklede sig til både herregård og lokalt administrativt centrum, stadig under navnet Dalum Kloster. Allerede tidligt i 1500-tallet fungerede det i praksis fungerede som kongeligt len, men fik formelt set først denne status efter reformationen. Herregården overgik til privat eje 1662, gik kortvarigt tilbage til Kronen 1682, men blev straks solgt til Diderik Schult, der omdøbte den Christiansdal. Dette navn var i brug indtil 1906, da den katolske Skt. Hedvigorden købte bygningerne og indrettede et kloster under det gamle navn, Dalum Kloster. Herregårdens hovedbygning er opført i 1658 og ombygget i 1812-1818-1832 og igen i 1957-1958 ved Jacobsen-Lundermann. 1962-63 opførtes nye anneksbygninger. Dalum Klosters kirke Klosterkirken er bygget 1930 og indviet 1931 (arkitekten er ukendt). Den er rejst parallelt med herregårdens nordfløj og forbundet til denne ad en forbindelsesgang. Det er en tegldækket bygning udført med reference til middelalderens gotiske formsprog, og den står med blank mur udvendigt og er hvidkalket i det indre. Sakristiet blev udvidet 1990 med et tilstødende mødelokale. Størstedelen af dens inventar er anskaffet ved kirkens opførelse 1930. Ejere af Dalum Kloster (1197-1536) Benediktinernonnekloster (1536-1662) Kronen (1662-1682) Jens Lassen (1682) Kronen (1682-1704) Diderik Schult (1704-1719) Ermgaard Sophie Christoffersdatter Gabel gift Schult (1719-1722) Slægten Schult (1722-1764) Kronen (1764-1801) Christian Benzon (1801-1804) Jacob Christiansen Benzon (1804-1840) Peter Ulrik Frederik Christiansen Benzon (1840-1882) Christian Frederik Otto Petersen Benzon (1882-1891) Frederik Herman Christian baron de Falsen Zytphen-Adeler (1891-1902) Enke Fru Christine Lange gift Rump (hovedbygningen) (1902-1906) Enke Fru Christine Langes dødsbo (hovedbygningen) (1906-2022) Skt. Hedvigsordenen (hovedbygningen) (2023-) MT Højgaard Projektudvikling Litteratur Wangsgaard Jürgensen, Martin; Burmeister Kaaring, David (2014). Danmarks Kirker, vol. IX Odense Amt. Dalum Klosters kirke (PDF). Nationalmuseet. Wangsgaard Jürgensen, Martin; Burmeister Kaaring, David (2014). Danmarks Kirker, vol. IX Odense Amt. Dalum Kirke (PDF). Nationalmuseet. Kilder Eksterne henvisninger Dalum Klosters kirke hos danmarkskirker.natmus.dk
Dalum kloster

Dalum kloster var ett danskt kloster på Fyn, fyra kilometer söder om Odense, aktivt mellan 1100-talet och 1580. Klostret instiftades i slutet av 1100-talet för benediktinnunnor. Klostret blev rikt och mäktigt, men klostertukten skall mot slutet av medeltiden varit undergrävd, och romantiska historier har berättats om nunnorna i Dalum. Klostret drogs in till kronan under reformationen och förlänades av kungen till en adelsfamilj på villkor att de före detta nunnorna fick bo kvar i byggnaden till sin död. Anläggningen fungerade som kloster fram till 1580 då den sista nunnan dog. Det blev sedan säteri under namnet Christiansdal. 1906 förvärvades tomten av den katolska Sankt Hedvigsorden som inredde ett vilohem och byggde ett kapell. I gårdens ena bostadslänga finns rester av det gamla klostret. Klosterkyrkan, från 1200-talet i övergångsstil mellan romansk stil och gotik är delvis bevarad. Källor Dalum kloster i Svensk uppslagsbok. Malmö 1931. Den store danske
Havneparken

Havneparken er en park på Islands Brygge mellem vejen Islands Brygge og kajkanten. Den første del af parken blev anlagt efter pres fra lokale beboergrupper. I 1983-84 blev brugsretten til et areal på 10.000 m² overdraget til lokalrådet. Dette område lå nærmest Langebro. I 1995 overgik arealet til kommunen og parken blev udvidet til det nuværende ca. 28.000 m² store område. Kulturhuset på Islands Brygge er en vigtig del af parken og kan findes ca. midt i parken. En anden vigtig del af Havneparken er Havnebadet, der ligger i vandet ud for den nordlige del af parken. Havnebadet blev åbnet som et midlertidig bad i 2002. Denne midlertidige konstruktion blev i 2003 sejlet til Fisketorvet og omdøbt til Copencabana. Det nuværende permanente havnebad kan huse ca. 600 badende. Priser Årets gråspurv – 1984 Den grønne pris – 2000 Byplanprisen – 2003 tilfaldt bydelen Islands Brygge med Havneparken som en vigtig del. Referencer Eksterne henvisninger www.kk.dk lokalplan 253 Arkiveret 9. juni 2007 hos Wayback Machine Havneparkens side på Københavns kommunes hjemmeside Arkiveret 1. marts 2012 hos Wayback Machine
Havneparken

Havneparken är en park på Islands Brygge mellan vägen Islands Brygge och kajkanten. Den första delen av parken anlades efter press från lokala invånargrupper. 1983-84 överfördes bruksrätten till en areal på 10 000 m² till lokalrådet. Detta området låg närmast Langebro. 1995 utvidgades parken till det nuvarande cirka 28 000 m² stora området. Kulturhuset Islands Brygge är en viktig del av parken och ligger ungefär i parkens mitt. En annan viktig del av Havneparken är Københavns Havnebad som ligger i vattnet ut från den norra delen av parken. Havnebadet öppnades som ett temporärt bad 2002. Denna temporära konstruktion såldes 2003 till Fisketorvet och döptes om till Copencabana. Det nuvarande permanenta hamnbadet har kapacitet för cirka 600 badande. Rätt ovanför Havnebadet ligger hamnpromenaden Kalvebod Bølge, som också är uppbyggd omkring vattenaktiviteter. Priser Årets gråspurv – 1984 Den grønne pris – 2000 Byplanprisen – 2003 tillföll stadsdelen Islands Brygge med Havneparken som en viktig del. Referenser Externa länkar Lokalplan 253