NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palais Sorgenfri

Le palais de Sorgenfri est une résidence royale danoise située à Lyngby-Taarbæk, au Danemark. Sorgenfri signifie "Sans souci", une appellation donnée en Europe à divers châteaux et palais princiers au XVIIIe siècle. Histoire Au milieu du XVIIe siècle, le comte Carl Ahlefeldt transforme un moulin à eau en une première résidence avec le concours de l'architecte wallon François Dieussart. Puis au début du XVIIIe siècle, il fait agrandir ce premier édifice, entre 1705 et 1706, par l'architecte Lauritz de Thurah en véritable palais. En 1730, ce palais devient résidence royale. Depuis le roi Frédéric V de Danemark, le palais reste entre les mains de la famille royale du Danemark. Entre 1791 et 1794, le prince Frédéric de Danemark, frère du roi Christian VII, fait appel à l'architecte et peintre Nicolai Abraham Abildgaard pour rénover le palais. Il fait remodeler la façade en un style néo-classique et baroque fait ajouter une coupole au sommet du palais. Par la suite, le roi du Danemark Christian X et son épouse, la reine Alexandrine de Mecklembourg-Schwerin, en font leur résidence d'été. Le prince Knud et la princesse Caroline-Mathilde y habitent jusqu’à leur mort, respectivement en 1976 et en 1995. La Couronne permet ensuite à leurs enfants de continuer à y résider. Seule une partie du parc du château de Sorgenfri est ouverte au public. Les jardins du parc sont longés par la rivière Mølleåen. Galerie photo Lien externe Le palais de Sorgenfri Portail du Danemark Portail des châteaux Portail de la monarchie
Palazzo di Sorgenfri

Il Palazzo di Sorgenfri (letteralmente senza preoccupazioni, come Sans Souci) è una residenza reale della monarchia danese, localizzata nel comune di Lyngby-Taarbæk, nella Grande Copenaghen. Attualmente il palazzo è chiuso al pubblico, ma i giardini sono visitabili quando i sovrani non vi risiedono; il conte Cristiano di Rosenborg, figlio cadetto del principe Knud, e la moglie Anne-Dorte, vivono attualmente a Sorgenfri. Storia Inizialmente una residenza di campagna, Sorgenfri venne costruito nel 1705-1706 per il nobiluomo di corte danese, conte Carl Ahlefeldt. Divenne per la prima volta residenza reale nel 1730, dopo essere entrato in possesso della famiglia reale. Il principe della corona Federico, il futuro re Federico V, incaricò l'architetto reale Lauritz de Thurah, noto per aver rimodellato ed ingrandito il palazzo di Hirschholm, di costruire un'ala per i gentiluomini della corte. Una volta salito al trono, Federico concesse l'uso del palazzo alla zia Sofia Carolina, principessa vedova della Frisia Orientale; nel 1756 essa ordinò quindi a de Thurah di demolire l'edificio e di farne un nuovo palazzo. Tra il 1791 ed il 1794 il principe Federico, fratello di Cristiano VII, fece edificare l'attuale facciata neoclassica; anche la caratteristica cupola risale a quel periodo. Sorgenfri fu la residenza estiva preferita di re Cristiano X e della moglie Alessandrina di Meclemburgo-Schwerin; entrambi i loro figli, Federico e Knud, nacquero qui. Knud e la moglie Carolina Matilde vissero nel palazzo di Sorgenfri fino alla loro morte, rispettivamente nel 1976 e 1995. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su palazzo di Sorgenfri
Slot Sorgenfri

Slot Sorgenfri (letterlijk: zorgenvrij) is een residentie van het Deense koningshuis. Het slot ligt in Kongens Lyngby in de gemeente Lyngby-Taarbæk. Het slot werd in 1706 gebouwd voor de Deense graaf Carl Ahlefeldt. Na 1730 kwam het in bezit van de koninklijke familie. Kroonprins Frederik, de latere Frederik V liet het slot grondig verbouwen door Lauritz de Thurah. Het huis werd lange tijd bewoond door Christiaans tante Sophia Carolina van Brandenburg-Bayreuth, die in 1734 weduwe was geworden van George Albrecht van Oost-Friesland. Zij liet het slot in 1756 door Thurah vervangen door een geheel nieuw gebouw. De neo-klassieke gevel werd tussen 1791 en 1794 aangebracht in opdracht van prins Frederik, een broer van koning Christiaan VII. Sorgenfri was het zomerverblijf van koning Christiaan X en diens vrouw koningin Alexandrine. Hun beide kinderen, Frederik en Knoet werden op Sorgenfri geboren. Knoet en zijn vrouw Caroline Mathilde bewoonden het slot permanent. Tot zijn dood in 2013 werd het slot bewoond door hun zoon Christiaan, graaf van Rosenborg. Het slot is niet te bezichtigen. De tuinen – aangelegd in Engelse landschapsstijl – zijn dat wel. Externe link Sorgenfri Palace op de website het Palaces and Properties Agency van het Deense ministerie van Financiën
Palácio de Sorgenfri

O Palácio de Sorgenfri é uma das residências reais do monarca dinamarquês localizada em Lyngby-Tårbæk, nas proximidades de Copenhague. Sorgenfri a residência de verão preferida do Rei Cristiano X e da Rainha Alexandrina. História Originalmente erguido para a família do Conde Carl Ahlefeldt em 1705. Sorgenfri foi adquirido pela família real em 1730. O então Príncipe Frederico encomendou ao arquiteto real, Lauritz de Thurah, a expansão do imóvel. Após sua ascensão ao trono, Frederico doou a residência a sua tia Sofia Carolina, princesa da Frísia. A princesa ordenou a demolição da residência para a construção de um palácio maior. Entre 1791 e 1794, o príncipe Frederico, irmão de Cristiana VII, encomendou a atual fachada neoclássica e a cúpula do palácio. Atualmente o palácio é fechado ao público, sendo aberto somente a Família Real danesa, mas os jardins são acessíveis a visitantes. Os atuais inquilinos do palácio são os Condes de Rosenborg.
Sorgenfri slott

Sorgenfri slott (danska: Sorgenfri Slot) är ett danskt kungligt slott strax norr om Köpenhamn, beläget i Kongens Lyngby i Lyngby-Tårbæk kommun. Det ursprungliga slottet, en treflyglad byggnad i barockstil, uppfördes 1705–1706 av länsgreve Carl Ahlefeldt, arkitekt var den tysk-danske byggmästaren François Dieussart. Slottet Slottet förvärvades 1730 av kungafamiljen och kronprins Fredrik byggde ut slottet med en kavaljersflygel och en stallanläggning. Åren 1756–1757 revs den ursprungliga huvudbyggnaden, och ett helt nytt slott uppfördes, med Laurids de Thurah som arkitekt, vilket blev bostad för Fredrik V:s moster, furstinnan Sophie Caroline till Ostfriesland. Det nya slottet uppfördes på de gamla fundamenten, en tvåvåningsbyggnad med mansardtak och en takryttare med spira, vilken finns kvar idag. Senare, 1791–1794, utvidgades och moderniserades slottet av arvprins Fredrik, arkitekt var Peter Meyn. Slottet fick utvändigt en nyklassicistisk prägel, så som det ser ut idag. Fredrik VII överförde äganderätten av slottet till staten och 1898 ställdes slottet till prins Kristians förfogande. Prins Kristian lät arkitekten Ferdinand Meldahl bygga till en glasveranda, som dock av estetiska skäl blev borttagen igen vid en restaurering av slottet 2001–2002. Prins Kristian och prinsessan Alexandrine använde tidvis slottet som sommarresidens, och här föddes kung Fredrik IX och arvprins Knud, födda 1899 respektive 1900. Arvprins Knud och arvprinsessan Caroline-Mathilde bodde senare på slottet till sina respektive frånfällen 1976 och 1995. Damebygningen vid slottet beboddes av deras son greve Christian och grevinnan Anne Dorte av Rosenborg till deras död år 2013 respektive 2014. År 2015 flyttade grevens syster, prinsessan Elisabeth, till slottet och bodde där till sin död år 2018. Slottsparken Slottets tillhörande slottspark på cirka 40 hektar anlades strax efter slottets tillkomst i fransk barockstil. I början av 1800-talet byggdes parken om till en romantisk engelsk park; man lät dock behålla den ståtliga lindallén framför slottet. Arkitekten och konstnären Nicolai Abildgaard bidrog med de små paviljongerna Schweizerhuset och Norske Hus. Igenom slottsparken rinner ån Mølleåen. I parken finns också ett minnesmärke över diktaren Viggo Stuckenberg och en minnessten över kvinnosakskvinnan Gyrithe Lemche. Slottet och slottsparken ägs fortfarande av danska staten, under nuvarande Slots- og Kulturstyrelsens förvaltande, men står till drottning Margrethes förfogande. Slottet med sina byggnader är inte öppet för allmänheten, men en stor del av slottsparken kan beses. Källor Kongehuset: Sorgenfri Slot Danska kungahusets webbsida, språk: danska, engelska och franska. - Hämtad 2009-04-29 Slots- og Ejendomsstyrelsen Slotts- och egendomsstyrelsen i Danmark, språk: danska och engelska. - Hämtad 2009-04-29 Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från danskspråkiga Wikipedia. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sorgenfri slott.﻿
Nustrup Kirke

Nustrup Kirke er en kirke i landsbyen Nustrup i Nustrup Sogn, Haderslev Stift. Kirken er bygget omkring år 1100 og er flere gange ombygget og udvidet. Kirkegården er fra 1857. Om kirken Nustrup Kirke er bygget omkring år 1100. Den består af en romansk apsis, kor og skib. Apsis og koret menes ombygget i senromansk-unggotisk tid omkring 1250-75. Der er våbenhus foran syddøren, og i vest er tårnet fra sengotisk tid. Kirkens er hovedsageligt bygget af munkesten. I våbenhuset er dog også brugt kvaderstensmateriale. Det ydre blev dog ombygget i 1777-78 og skalmuret med røde teglsten. Kirken er flere gange blevet restaureret blandt andet i 1951-53, hvor vinduesrammerne af jern med blysprosser afløste støbejernsrammerne fra 1853. På syd- og østsiden af tårnet er der med jernankre fastsat årstallene 1735 og 1767. Det første årstal henviser til en reparation, det andet markerer påbegyndelsen af spiret af bly. I 1609 brændte spiret, og den nuværende er derfor opført i samme år. Klokken i tårnet er fra 1852. I kirkens våbenhus er en mindetavle over faldne under 1. verdenskrig, der kom fra egnen og en fane fra DSK i Nustrup. Der er i kirken flere grave og mindesmærker. Kirkens altertavle er fra omkring 1475. Prædikestolen er fra omkring 1575. Dens relieffer er dog ændret i løbet af 1600-tallet. Granitdøbefonten er i romansk stil. Der har tidligere været kamin i sydgavlens venstre side; denne stammede muligvis fra ombygningen i 1777-78, men er nu nedrevet. Kirkens orgel blev leveret i 1893 og blev bygget af Marcussen & Søn, senere udvidet i 1944 og ombygget under restaurationen i 1950'erne. Rundt om kirken ligger kirkegården, som blev placeret her i 1857. Den er senere blevet reguleret og senere igen udvidet. Galleri Referencer Eksterne henvisninger Nustrup Kirke - Danmarks kirker. Danmarks Kirker. Vol. XX-XXIII, bind 1. Nationalmuseet. 1954. s. 642-670. Hentet 6. april 2015. Nustrup Kirke på KortTilKirken.dk
Ganggrab von Gammelenge

Das rekonstruierte Ganggrab von Gammelenge (Nr. 210202-70 deutsch „alte Wiese“) liegt im äußersten Südwesten Jütlands in Dänemark vor den Deichen, 1,5 km nordöstlich von Højer bei Tønder. Es stammt aus der Jungsteinzeit und ist eine Megalithanlage der Trichterbecherkultur (TBK). Das Ganggrab ist eine Bauform jungsteinzeitlicher Megalithanlagen, die aus einer Kammer und einem baulich abgesetzten, lateralen Gang besteht. Diese Form ist primär in Dänemark, Deutschland und Skandinavien, sowie vereinzelt in Frankreich und den Niederlanden zu finden. Als Folge des Meeresspiegelanstiegs im Wattenmeer wurde es nach und nach mit einer 1,6 m dicken Schlammschicht bedeckt und geriet in Vergessenheit. 1975 entwässerte der Grundbesitzer sein Land in Gammelenge, stieß auf einige große Steine und informierte das Museum in Haderslev. Es wurde festgestellt, dass es sich wahrscheinlich um einen Dolmen handelt, der 1989 ausgegraben wurde. Gefunden wurde ein fast intakter Randsteinkreis von etwa 16,0 m Durchmesser. Im Süden des Kreises lag der Zugang zur stark außermittig liegenden Kammer. Der Gang bestand ursprünglich aus fünf Steinen, von denen nur einer erhalten war. Die Kammer war weitgehend zerstört. Nur ein Stein und die Reste dreier anderer waren erhalten. Die Kammer des etwa 8,0 m² großen und mannshohen ovalen Ganggrabes (dänisch Jættestuen – deutsch „Riesenstube“) kann aus bis zu 17 Trag- und Decksteinen bestanden haben. Obwohl die Kammer zerstört war, war der Kammerboden intakt. Es gab Spuren von mindestens zwei Bestattungen. In einer Ecke wurden Holzreste eines Sarges gefunden, der u. a. ein paar Scherben, vier Bernsteinperlen und eine Streitaxt enthielt und von einer Nachbestattung der Einzelgrabkultur von etwa 2700 v. Chr. stammte. Unter einer Schicht aus weißem zerbranntem Feuerstein wurden die Spuren der ältesten Bestattung gefunden. Erhalten waren eine muldenförmige Grablege und die kleine schmale Klinge einer Feuersteinaxt der TBK, die zeigt, dass das Ganggrab um 3200 v. Chr. errichtet wurde. Seitlich des Zugangs lagen viele Scherben von geopferten Gefäßen. Die gefundenen Bernsteinperlen, Feuersteinwerkzeuge und der weiße zerbrannte Feuerstein stammen von ausgeräumten Bestattungen aus der Kammer. Nur das älteste Grab blieb unberührt. Siehe auch Nordische Megalitharchitektur Großsteingräber in Dänemark Literatur Klaus Ebbesen: Danmarks megalitgrave. Band 2: Katalog. Attika, Kopenhagen 2008, ISBN 978-87-7528-731-4 Nr. 4523 Weblinks Beschreibung (dän.) und Bild der Ausgrabung Video Beschreibung (dän.) und Bild der Ausgrabung
Sankt Mortens Kirke (Randers)

For alternative betydninger, se Sankt Mortens Kirke. (Se også artikler, som begynder med Sankt Mortens Kirke) Sankt Mortens Kirke er en kirke i Sankt Mortens Sogn i Randers, indtil Kommunalreformen i 1970 lå sognet og kirken i Støvring Herred i Randers Amt. Kirken blev opført som en del af et stort klosteranlæg i slutningen af 1400- og begyndelsen af 1500-tallet. En latinsk indskrift over alteret fortæller, hvornår koret er færdigbygget. Indskriften lyder: 1494 byggede prior J dette, eller rettere Gud. I 1795 blev kirken ombygget under Christian Jensen Mørup. Orlogsfregatten Randers er et kirkeskib fra 1632. Et andet kirkeskib fra 1796, orlogsskibet Epeneser hænger i søndre sideskib. Kirken blev hovedistandsat i 1868-70 ved arkitekt Frits Uldall. Referencer Litteratur Sct. Mortens kirke 1494-1994, Randers amts historiske samfund, 1994, ISBN 87-87416-40-9 Eksterne henvisninger Om kirken Arkiveret 19. april 2015 hos Wayback Machine fra Sct-morten.dk Sankt Mortens Kirke Arkiveret 15. juli 2014 hos Wayback Machine hos Nordenskirker.dk med mere frit materiale (Jf. "Tilladelse til materiale fra Nordenskirker.dk") Billeder Arkiveret 2. juni 2015 hos Wayback Machine af kirken fra Kirkefotos.dk Sankt Mortens Kirke hos KortTilKirken.dk
St Martin's Church, Randers

St Martin's Church (Danish: Sankt Mortens Kirke) is a red brick church in Randers in the north of Jutland, Denmark. It was built from 1494 to 1520 on the site of an earlier church which was first mentioned in 1346. History and architecture The red-brick building stands on a Romanesque ashlar foundation which served a former church mentioned in sources from 1346. Dedicated to St Martin of Tours, it is the only remaining church of the five built in Randers during the Middle Ages. A Latin inscription above the altar states it was built by Prior J (i.e. Jens Mathiesen) in 1494. It originally formed part of the Monastery of the Holy Spirit (Helligåndskloster) but became a parish church in 1534, shortly before the Reformation. The church now consists of a central nave flanked by aisles on either side. It leads to a polygonal chancel at the east end which is rather lower than the nave itself. The north aisle has ten walled-in arches intended to provide access to the monastery. The windows are pointed Gothic. King John's Chapel to the south resembles a small transept, as in Aarhus Cathedral. The west tower was built in 1795 although the carved tower door with a scene from Ezekiel (c. 1700) probably originally served another entrance. It is believed to be the work of Lauridtz Jensen from Essenbæk. The church was renovated from 1868–70 under the leadership of Fritz Uldall. Interior and furnishings The Baroque altarpiece from 1765 stands above a wooden altar painted to look like marble. The altar paintings are of the Expulsion from the Garden of Eden, The Last Supper and the Adoration of the Magi. The current painting on the altarpiece flanked by Corinthian columns is a work by Per Kirkeby from 2004 depicting Christ in the Garden of Gethsemane. The carved oak pulpit and canopy from 1686 are also the work of Jensen. The reliefs depict Christ's Passion flanked by sculpted portraits of the Four Apostles. Jensen also created the carved baptismal screen (late 17th century). The modern Cubic block-shaped baptismal font is the work of Jais Nielsen (1951). The organ from 1751 has been renovated and rebuilt several times since 1918, most recently by P.G. Andersen in connection with the church's 500th anniversary in 1994. Gallery References External links Sct. Mortens Sogn (in Danish) with several illustrations Archived 2015-04-19 at the Wayback Machine
Øse Efterskole

Øse Efterskole er en kreativ efterskole belligende udenfor byen Øse, nord for Varde, Varde Kommune. Skolen udbyder 9. og 10. klasse som efterskoleophold. Skolen rummer 100 elever på et skoleår. På Øse Efterskole kan vælges mellem fire linjer: Kunst - Musik - Teater - Film, Animation & IT - Science, og Forfatter. Som særpræg tilbyder skolen en »10.i« (10.innovation) for elever der ønsker et eksamnes- og fagfrit 10. klassesår med fokus på udvikling, projektarbejde, og praktisk problemløsning. Referencer Eksterne henvisninger Officielt websted
Østerhåb Kirke

Østerhåb Kirke er en kirke i Horsens Kommune indviet 2011. Den ligger i et parcelhuskvarter i udkanten af Horsens. Eksterne henvisninger Om Østerhåb Kirke fra Torstedkirke.dk Østerhåb Kirke hos KortTilKirken.dk "Fremragende kirkearkitektur vækker forstæderne", om kirkens arkitektur fra Politiken.dk af Karsten R.S. Ifversen 18. december 2011 Kort beskrivelse med billede Arkiveret 2. april 2015 hos Wayback Machine fra Kirku.dk
Gram Lergrav – Palæontologi

Gram Lergrav – Palæontologi er en afdeling af Museum Sønderjylland for naturhistorie og palæontologi, som ligger ved Gram Lergrav lidt nord for byen Gram. Museet blev åbnet i 1976 under navnet Midtsønderjyllands Museum. Senere tog den navneforandring til Naturhistorisk museum Gram. Den havde til huse i Gram Slot, indtil den flyttede til en nybygning ved siden af lergraven i 2005. Året efter indgik museet i Museum Sønderjylland og blev igen omdøbt. Udstilling Museet viser især de 10 millioner år gamle fossiler, der er fundet i Gram lergrav. De dyr, der bliver udstillet, har levet i Gramhavet – den østlige del af Nordsøen. Det dækkede størstedelen af Danmark. Når dyrene døde, sank de ned på bunden, hvor de blev dækket af fint ler, der blev skyllet ud med flodvandet fra land. De, der blev dækket, inden ådselsæderne nåede af fortære dem, kan man i dag finde som fossiler i Gram Lergrav. Museet har i mange år udgravet fossilerne fra lergraven. Blandt de vigtigste er skeletter af hvaler, tænder af mange forskellige hajtyper (blandt andet kæmpehajen Megalodon) øresten fra fisk, krabber, søpindsvin, snegle og muslinger samt mange andre mindre dyr, der har levet i havet. Udgravning I lergraven ved siden af museet må de besøgende selv udgrave i leret. Der er muligheden for at undersøge fundene bagefter i museets laboratorium. De almindeligt forekommende fossiler må man tage med hjem. Eksterne henvisninger Gram Lergrav – Palæontologi på Museum Sønderjyllands hjemmeside
Gram Lergrav – Palæontologi

Gram Lergrav – Palæontologi (dt. Grammer Tongrube – Paläontologie) ist ein naturhistorisches Museum in Gram. 2006 wurde es eine Abteilung des Museums Sønderjylland. Geschichte Das Museum in Gram wurde 1976 unter dem Namen Midtsønderjyllands Museum eröffnet, später geändert zu Naturhistorisk Museum Gram. Von 1976 bis 2005 war das Museum auf Schloss Gram untergebracht. 2005 wurde direkt neben der Grammer Tongrube (dän. Gram lergrav) ein Museumsneubau eröffnet. Die Grube wurde spätestens seit 1667 für die Gewinnung von Ton zur Ziegelproduktion genutzt. 1857 begann die industrielle Ziegelproduktion und dauerte bis 1988 an. Der Ort Gram ist namengebend für den in der Grube aufgeschlossenen Ton (Gram-Ton, chronostratigrafisch: Gramium) aus der erdgeschichtliche Periode des Oberen Miozän. Ausstellung Das Museum zeigt insbesondere Fossilien aus der Grammer Tongrube. Die ausgestellten Skelette und Kalkschalen stammen von Meerestieren, die nach ihrem Tode auf dem Meeresgrund unter Sand und Ton begraben wurden. Die damalige Meeresküste lag zu Beginn des Entstehungsprozesses der Tonsedimente vor etwa 11,5 Millionen Jahren im äußersten Norden des heutigen Dänemark (etwa auf der Linie Viborg – Aalborg) und rückte im Verlaufe der folgenden etwa 6 Millionen Jahre weit nach Süden und Südwesten vor, bis schließlich vor gut 5 Millionen Jahren die Meeresküste etwa dort lag, wo heute die dänisch-deutsche Grenze verläuft. Zu diesem Zeitpunkt entstanden die jüngsten Partien der in der Grube von Gram angetroffenen Sedimente. Diese Sedimente (Glimmerton und -schluff) und der Fossilgehalt deuten darauf hin, dass die Sedimentation überwiegend in küstennahen Gewässern mit einer Tiefe bis zu 100 Metern stattgefunden hat und das Material wohl zu einem nicht unbeträchtlichen Teil über in der Nähe mündende, aus Skandinavien kommende Flüsse in das Gebiet transportiert wurde (die heutige Ostsee und deren Nebenmeere gab es damals noch nicht). Das Museum hat im Laufe der Jahre bei seinen Ausgrabungen viele Fossilien aus der Tongrube zu Tage gefördert. Besonders hervorzuheben sind hierbei die zahlreichen und gut erhaltenen Walskelette, durch die der Fundort aus paläontologischer Sicht Weltruhm erlangte, ferner Zähne verschiedener Haiarten (hierunter der legendäre Riesenhai Megalodon), Otolithen (Fischgehörsteine), Krebse, Seeigel, Schnecken, Muscheln und viele andere Meeresbewohner. Ausgrabung In der Tongrube, neben dem Museum, können Besucher gegen ein geringes Entgelt selbst Ausgrabungen vornehmen. Man hat danach die Möglichkeit, die Fundstücke im museumseigenen Labor zu untersuchen. Die allgemein vorkommenden Fundstücke dürfen mit nach Hause genommen werden. Literatur Steen Andersen & Steen Sjørring (Red.): Det nordlige Jylland (erschienen als dritter von fünf Bänden in der Reihe Geologisk set) – 208 S., zahlr. Abb. und Karten, Geografforlaget, Brenderup (DK) 1997 (2. Auflage der 1. Ausgabe). Weblinks Gram Lergrav – Palæontologi (deutsch) Museum Sønderjylland Location Gram Paleontica (englisch)
Gram Natural History Museum

Gram Natural History Museum is a natural history museum 2 km north of Gram in the Southern Jutland area of Denmark. It opened in 1976 in Gram Manor, and was moved to a new building next to the Gram Clay Pit in 2005. Once an independent museum, it became a part of the larger constellation of museums in Southern Jutland known as Museum Sønderjylland. Exhibits The small museum focuses primarily on fossils found in the Gram Clay Pit, most of which are from animals such as the prehistoric megalodon shark Otodus megalodon who died in the Gram Sea (the shallow sea that covered most of Denmark) 10 million years ago in the early Miocene epoch. The exhibit focuses in particular on whales and the evolution from land mammals to giants of the sea, as the remains of prehistoric whales have been found in the region. Of particular note is the discovery of a new species, Dagonodum mojnum, known as the Mojn-whale, named after the word for "goodbye" in the local dialect. There are six other prehistoric whales known from the period. In addition, a discovery of a new whale specimen in 2007 is thought to be a new species, but evidence is still lacking. Gram Clay Pit Visitors to the museum can explore the Gram Clay Pit and search for fossils themselves. They are welcome to take the more ordinary fossils they find home with them. References External links Gram Natural History Museum's Official Website