Mahnfeldts Gård

Mahnfeldts Gård er et stateligt borgerhus i barokstil beliggende på solsiden af Nyhavn i København. Forhuset blev opført for den velhavende hørkræmmer Bertel Jegind i 1737 – 1739. Bag forhuset finder man et gårdrum omgivet af bindingsværksbygninger af lidt ældre dato. På slutstenen over porten ses et spejlmonogram med Jeginds og hustruens initialer samt opførelsesåret. Det malede relief neden under blev opsat af ejendommens næste ejer, som var sejl-, flag- og kompasmager. På relieffet ses en kompasrose flankeret af to figurer samt et timeglas, et splitflag og et kompas. Sejl-, flag- og kompasmagere ejede ejendommen helt op i 1860'erne. Navnet Mahnfeldts gård refererer til familien Mahnfeldt, som herefter drev et bødkerværksted på stedet i næsten hundrede år. Ejendommen blev fredet i 1918. Af kendte tidligere beboere kan nævnes skuespiller og operasanger Anna Nielsen og arkitekt Johan Daniel Herholdt. Mahnfeldts Gården var endvidere stedet, hvor litteraten og bladudgiveren Jens Peter Tønder blev myrdet af Petri Worm i 1836. Sagen vakte stor opsigt i sin samtid. Historie Ejendommens oprindelse Grundstykket var tidligere del af en væsentlig større ejendom, som blev tilskødet admiral Markor Rodsteen i 1674. Efter hans død solgte hans broder i 1692 hele stykket fra Toldbodgade til Kbæsthusgade til kobbersmeden og alkymisten Henrik Ehm. I den nye matrikel fra 1689 blev Ehnms ejendom opført som Nr. 20 i Sankt Annæ Øster Kvarter. Ehn ejede også en række vandmøller i Nordsjælland. Til sidst løb han dog ind i økonomiske problemer. I 1690'erne inddelte han derfor sin store grund i Nyhavn i en række smalle ejendomme som blev frasolgt. Det grundstykke som nu er kendt som Nyhavn 65 var efter Ehns opdeling af grunden indledningsvis del af to forskellige ejendomme. Af et kort over området fra 1731 fremgår det, at den vestlige af disse ejendomme på det tidspunkt tilhørte hørkræmmer Bertel Jegind. Jegind blev født i Lemvig som søn af Mogens Jensen. Han fik sit navn efter byens nyligt afdøde præst Bertel Jensen Jegind. Den 2. juni 1832 fik han borgerskab som hørkræmmer i København. Den østlige af de to ejendomme tilhørte Tønnis Becker. Becker blev på et tidspunkt involveret i en strid med sin nabo til den anden side (Nyhavn 67) om hvor præcis grænsen mellem de to ejendomme gik. Det endte med at han måtte afstå en smal stribe af sin ejendom til naboen. Resten af ejendommen blev senere erhvervet af Jegind. Den nuværende bygning på grunden blev opført for ham i 1739. I 1738 havde han giftet sig med Ursula Marie Lindemann (1702–1751), som var enke efter grosserer Johan Plum. (død 1737). Hun var desuden datter af den velhavende grosserer Stephan Lindemann. Det kan således have været dette ægteskab, som satte ham i stand til at købe nabogrunden og opføre den store ejendom. I 1746 blev Jegind valgt som meddirektør for Kjøbenhavns Brandforsikring. Denne post beholdt han ind til 1749. Jegind døde cirka 1760. På det tidspunkt havde han dog allerede skilt sig af med ejendommen. I den nye matrikel fra 1756 blev den opført som nr. 33 i Sankt Annæ Øster Kvarter. Den tilhørte på det tidspunkt enken efter Nikolaj Godenius. Familien Brennøe Ejendommen blev i 1759 erhvervet af sejl-, flag- og kompasmager Christian Pedersen Brennøe. Ved folketællingen i 1787 boede han i ejendommen med sin kone Anna Friis, deres fire børn i alderen syv til 22 år, fire lærlinge og to tjenestepiger. Ejendommen og familievirksomheden blev overtaget af sønnen Peter Christian Bregnøe i 1800. Ved folketælling i 1801 boede der tre husstande i ejendommen. Christian og Peter Brenøe boede sammen i ejendommen med to lærlinge. Kpmmandørkaptajn Peter Grib boede i en anden lejlighed med sin kone Else Marie Svane og en tjenestepige. Urtekræmmer Christian Launs boede i en tredje lejlighed med sin hustru Maren K. Pellemand, deres toårige søn Christian S. Launs, en lærling og en tjenestepige. Peter Christian Bregnøe blev senere gift med Olave F. C. Leth. De blev boende i ejendommen med deres fem børn ind til 1819. Deres datter Anna Brennøe (senere Anna Nielsen) blev en berømt skuespillerinde og operasanger. Peter Berg Ejendommen og virksomheden blev i 1819 overtaget af sejl-, flag- og kompasmager Peter Berg. Ved den næste folketælling i 1834 boede der fire husstande i ejendommen. Peter Berg selv boede på anden sal med sin hustru Nicoline Marie Juul, deres fem børn i alderen 10 til 21, to lærlinge, en tjenestepige og en logerende. Skipper Nicolaj Nissen boede på tredje sal med sin hustru Christine Bregaard, deres tre børn i alderen seks til 15 år og to logerende. Søofficeren Augost Diedrig Schultz (1677-1862, kaptajn) boede på første sal med sin hustru Christophine Lovise Holm, deres seks børn i alderen syv til 20 år og to tjenestepiger. Den ældste søn August Christian Schultz (1813-1908), som på det tidspunkt havde rang af løjtnant, blev senere admiral. Hans yngre broder Johan Philip Schultz (1820-1887) blev kontraadmiral. Te- og porcelænshandler Hendrich Clausen og skipper Stephan Steffensen boede sammen med en tjenestepige på stueetagen. I Bergs ejendom udspandt sig i 1836 en dramatisk begivenhed, som vakte stor opsigt i sin samtid. Én af Bergs logerende var den excentriske skribent og bladudgiver Jens Peter Tønder. Han var søn af admiral Raphael Henrich Tønder. På grund af sit sære væsen var han imidlertid efter endte teologistudier blevet udstødt af familien. Han ernærede sig efterfølgende som skribent og bladudgiver. Ved arv og en spartansk livsstil lykkedes det ham at opbygge en betydelig formue. På trods af hans ydmyge bolig og livsstil gik der rygter i byen om den rige særling. Søndag den 31.juli 1836 bemærkede man en voldsom stank fra Tønders værelse. Da døren blev brudt op fandt man Tønders lig på gulvet med et stykke sejlgarn bundet stramt om halsen. Efter kort tid blev den blot 22-årige Petri Worm arresteret for mordet. Han kom fra en velstillet familie i Nyborg, men var i storbyen gået i hundene. I tiden efter mordet kunne vidner berette, at han havde haft et voldsomt pengeforbrug. I fængslet begyndte han at skrive sentimentale digte, som han med hjælp fra sin forsvarer fik udgivet. Grundet disse og hans smukke udseende opstod en bølge af sympati og medlidenhed med den unge mand, der jo blot havde dræbt en gammel, sær gnier. Unge piger fra borgerskabet stod sågar i kø for at gifte sig med ham. Ved Højesteretsdom af 8.september 1838 blev han ikke desto mindre dømt til døden ved halshugning. Dommen blev eksekveret i november samme år. Arkitekten Johan Daniel Herholdt boede i ejendommen fra 1847 til 1853. Ved folketællingen i 1860 boede der 29 mennesker i ejendommen fordelt på fire husstande. Ejendom og virksomhed var nu overtaget af Bergs søn Peter Andreas C. Berg. Han boede i ejendommen med sin hustru Wilhelmine Albertine Berg, deres to børn, en tjenestepige og tre lærlinge. Hans fader boede i en anden lejlighed med tre af sine ugifte døtre, en enke med en 10-årig datter og en tjenestepige. Skipperenken Christine Christjansen boede i en tredje lejlighed med fire af sine børn i alderen 25 til 41 år samt to sømænd. De tre søstre Marie Caroline Koefoed, Antoinette Koefoed og Hansine Emilie Koefoed boede sammen i en anden lejlighed. Den sidste husstand udjjordes af oberst Christian Wildenrot Funch. Familien Mahnfeldt Bødkermester Carl Mahnfeldt (1820-) erhvervede ejendommen i 1862, hvorefter hans bødkervirksomhed flyttede til adressen. Han havde etableret den tilbage i 1852 i Borgade (Nr. 108), hvorfra den senere var flyttet til Toldbodgade 17. Han etablerede sin bødkervirksomhed i baggården den 2. december samme år. I 1873 overdrog Mahnfeldt virksomhed og ejendom til sønnen Ernst Johan Sophus Mahnfeldt (1848–1880). Han ændrede firmanavnet til E. Mahnfeldt. Ved folketællingen i 1880 boede Mahnfeldt i ejendommen med sin hustru Emilie Christiane Mahnfeldt (født Mouritsen), deres to små børn og en tjenestepige. Ernst Mahnfeldt døde senere samme år. Virksomheden blev herefter fortsat af Emilie Christiane Mahnfeldt under navnet E. Mahnfeldt's Enke. I 1914 overdrog hun den til sønnen Ernst Emil Johan Sophus Mahnfeldt. Efter hans død blev virksomheden fortsat af hans enke Gerda Mahnfeldt. I 1942 overdrog hun den så til sønnen Erik E. Mahnfeldt. Han flyttede den herefter til adressen Strandlodsvej 11 på Amager. Han beholdt dog ejendommen i Nyhavn ind til mindst 1950. Arkitektur Mahnfeldts Gård er en ni fag bred, fireetagers bygning opført i blank mur. De tre midterste fag flankeres af pilastre og krones af en gavlkvist. Over porten i bygningens højre side ses et relief med kompasrose flankeret af to figurer. Under det ses endvidere et timeglas, et splitflag og et kompas. Figuren til venstre for kompasrosen forestiller Merkur. En af de andre figurer forestiller en siddende kvinde som holder en fakkel og har blomster i skøddet. Bag forhuset strækker to sidehuse sig på hver sin side af et gårdrum. Det vestlige sidehus er i to etager og blev opført mellem 1739 og 1756. Det østlige sidehus er tre etager højt og blev opført mellem 1756 og 1801. Der findes også et baghus i bindingsværk samt et treetagers pakhus. Nuværende anvendelse I stueetagen findes i dag en restaurant ved navn Kompasset. Konsulentvirksomheden Mfp Konsulenterne er også beliggende i bygningen. Den indeholder desuden en række boliger. Referencer Eksterne henvisninger Kilde