Pont de l'Øresund

El pont de l'Oresund (en danès: Øresundsbroen, en suec: Öresundsbron, amb el nom híbrid dano-suec: Øresundsbron) és un pont internacional d'acer i formigó armat que connecta les dues zones metropolitanes de la Regió d'Oresund: la capital danesa, Copenhaguen, i la ciutat sueca de Malmö. Hi ha dues carrils de tren al nivell inferior dins la caixa estructural, i sis carrils de carretera de la ruta internacional europea E20 al nivell superior. Amb 7.845 m, és el pont combinat tren-carretera més llarg d'Europa. Un cable de dades també en fa la columna vertebral de la transmissió de dades per Internet entre l'Europa central i Suècia. El transport ferroviari el fan conjuntament l'empresa sueca Statens Järnvägar (SJ) i la companyia danesa Danske Statsbaner (DSB). El tram final va ser acabat el 14 d'agost de 1999. Va ser inaugurat i obert al públic el 1r de juliol de 2000. El 2012, passar el pont amb automòbil costava 43 euros, amb descomptes de fins al 75% pels usuaris habituals. El 2007, gairebé 25 milions de persones hi van passar: 15,2 milions en automòbil particular i autobús i 9,6 milions en tren. Cap a 2009, ja van ser 35,6 milions en total. En un article de Miranda Bryant a The Guardian del 28 de juny de 2025 s'explica que el pont ha contribuït molt al desenvolupament de Copenhaguen, però no tant al de Malmö. De fet, la majoria de viatges es fan en la direcció Suècia-Dinamarca, on treballen i paguen impostos molts usuaris del pont: «De les 21.585 persones que van a la feina pel pont durant l'últim trimestre de l'any passat [2024], el 96% eren persones que viuen a Suècia, segons l'Institut Øresund (ØresundInstitutet), un centre de coneixement suec-danès independent. El Gran Copenhaguen, dirigit per representants d'ambdós regions, pretén augmentar el total a 30.000 per al 2030.» Història La construcció va començar el 1995 i el projecte va ser gestionat per una aliança internacional entre les empreses constructores: Skanska de Suècia, Hochtief d'Alemanya i les daneses Højgaard & Schultz i Monberg & Thorsen. El tram final va ser completat el 14 d'agost de 1999. Els prínceps hereus Frederic de Dinamarca (actual rei danès) i la seva contrapart sueca Victòria de Suècia es van reunir al centre del pont per celebrar la fi de les obres. La inauguració oficial va ser l'1 de juliol de 2000, amb la presència de la reina Margarida II de Dinamarca i el rei Carles XVI Gustau de Suècia. El pont va ser obert al trànsit aquell mateix dia. Abans de la inauguració, 79.871 corredors van competir en una marató de mitja distància (Broloppet, ‘la cursa del Pont’) entre Amager (Dinamarca) i Escània (Suècia) el 12 de juny de 2000. Característiques Pont El pont té una de les majors obertures centrals dels ponts atirantats del món, amb 490 m. El pilar més alt fa 204 m. La longitud total és de 7.845 m, que corresponen aproximadament a la meitat de la distància entre les costes de Suècia i Dinamarca, i el seu pes és de 82.000 t. El pont té una alçada lliure de 57 metres. L'amplada màxima és de 23,5 m. Els 49 taulers que constitueixen la totalitat de les obertures d'aproximació al pont atirantat van ser construïts a Puerto Real, Cadis (Espanya), per l'empresa espanyola Dragados Offshore, que també es va encarregar de transportar-los per via marítima fins al lloc i, un cop allà, enfonsar-los. Es va construir en forma de túnel, illa i pont, ja que tot el tram de 16 km de túnel hauria resultat massa car. I no es van construir 16 km de pont perquè s'havia d'assegurar l'aeronavegabilitat de la zona, ja que l'aeroport de Kastrup (Aeroport Internacional de Copenhaguen) és al costat de l'entrada actual del túnel. Les torres del pont van ser col·locades per la grua flotant més grossa del món i estan dissenyades per sobreviure una col·lisió aèria contra les torres, sense destruir el pont. Túnel La resta de la distància, 4.055 m, es cobreix mitjançant l'illa artificial de Peberholm (que significa ‘illot del pebre’, en contraposició a l'illot natural Saltholm, ‘illot de la sal’) i a continuació un túnel de 3.510 m al costat danès. El pont té una alçada lliure de 57 metres. Malgrat tot, la major part dels vaixells que circulen per l'Oresund ho fan per l'estret de Drogden, sota el qual passa el túnel. Impacte El pont de l'Øresund ha canviat el mapa d'Europa, ja que els 16 km que separaven Dinamarca de Suècia dividien també en dues parts la Unió Europea, amb Suècia i Finlàndia incomunicades per tren i carretera amb la resta de la UE. Des d'aquest punt de vista, el seu impacte en la connexió dels dos països és molt superior a l'aconseguit per l'Eurotúnel entre França i Regne Unit. El servei de ferris Malmö-Copenhaguen va desaparèixer i el d'Elsinor-Helsingborg va reduir la freqüència; mentre que moltes línies de ferris encara travessen el canal de la Mànega, car sur surt més econòmic el ferri que l'Eurotúnel. Ferrocarril El transport públic ferroviari està operat conjuntament per la companyia sueca Statens Järnvägar i la danesa Danske Statsbaner. Es va desenvolupar una sèrie de nous trens de doble voltatge per unir Copenhaguen amb ciutats del sud suec com Malmö, Gotemburg i Kalmar. També circulen pel pont els trens X2000 des d'Estocolm. L'Aeroport de Copenhaguen-Kastrup té estació pròpia a l'extrem oest del pont. Els trens creuen l'estret cada 20 minuts durant el dia i cada hora durant la nit. El servei de trens de passatgers està encarregat per Skånetrafiken i l'Autoritat Danesa d'Aviació Civil i Ferrocarrils (Trafikstyrelsen) sota la marca Øresundståg, amb Transdev i DSB sent els operadors actuals. El tram és de via doble, amb amplada internacional de 1.435 mm, amb la possibilitat de pas de tren d'alta velocitat a més de 200 km/h. Va haver-hi algunes dificultats a causa dels diferents sistemes d'electrificació i senyalització del transport danès i el suec. La solució triada va ser canviar el sistema elèctric suec de 15 kV CA i 16,7 Hz pel danès de 25 kV CA i 50 Hz a Lernacken, Suècia, just abans del pont. La línia empra el sistema estàndard de senyalització suec a tot el pont fins a Peberholm, on canvia al sistema danès. Un altre problema va ser que el sistema ferroviari de Suècia circula per l'esquerra, mentre que el de Dinamarca ho fa per la dreta. El canvi es fa a l'Estació de Malmö. Controls fronterers Atès que tant Suècia com Dinamarca formen part de la Unió Nòrdica de Passaports des de la dècada de 1950, ja no hi ha controls fronterers entre els dos països i els viatgers normalment poden travessar lliurement la frontera. El 2001, ambdós països també es van adherir a l'àrea Schengen i, des de llavors, la supressió dels controls fronterers és regulada per la llei de la Unió Europea, per l'acord de Schengen. No obstant això, el novembre de 2015, durant la crisi migratòria europea, Suècia va introduir controls fronterers temporals a la frontera amb Dinamarca de conformitat amb les disposicions de l'acord de Schengen sobre la reintroducció de controls fronterers interns temporals. Com a tal, els viatgers a Suècia des de Dinamarca (però no els viatgers a Dinamarca des de Suècia) han de mostrar un passaport vàlid o un document nacional d'identitat per a ciutadans de l'Unio Europea o països de l'Espai Econòmic Europeu (EEE) o passaport i visa d'entrada (si cal) per a nacionals d'altres països. La mesura va marcar una ruptura amb seixanta anys de viatges lliures de controls fronterers entre els països nòrdics. El gener de 2016, aquestes mesures frontereres es van ampliar mitjançant una responsabilitat dels transportistes especial, que obliga eles empreses d'autobusos, trens i transbordadors a verificar la identitat de tots els passatgers de Dinamarca abans d'abordar un autobús, tren o transbordador a Suècia. Aquests controls es van fer complir amb una multa de 50.000 corones sueques com a càstig per notificar els que no tenien aquests documents d'identitat. Això va conduir a l'aplicació de controls per part de guàrdies de seguretat a, per exemple, l'estació de tren a l'aeroport de Kastrup a Dinamarca, una mesura impopular entre els passatgers, a causa dels endarreriments. El maig del 2017, Suècia va eliminar la responsabilitat dels transportistes, però els controls fronterers ordinaris per l'autoritat policial sueca van romandre al costat suec del pont Øresund. D'acord amb el Codi de fronteres Schengen, aquests controls fronterers només es permeten per un període de sis mesos alhora i, per tant, s'han de renovar dues vegades l'any. Temps Per carretera, a velocitat normal, el trajecte de Copenhaguen a Malmö dura aproximadament de 15 a 20 minuts. La velocitat màxima és variable i panells lluminosos indiquen la velocitat autoritzada segons les condicions del trànsit i de la meteorologia. Aquesta metodologia és estudiada per diferents governs per aplicar-la a diferents metròpolis. D'altra banda, la freqüència dels trens Malmö-Copenhaguen, cada 20 minuts, i el preu més baix que el peatge quan viatja una sola persona per cotxe, fa que els viatgers de negocis es decantin per aquestes llançadores, que travessen l'Øresund en 25 minuts. Peatge Al principi el pont no va tenir tant de trànsit com es preveia, principalment a causa del peatge elevat. El 2005 i 2006 el volum de trànsit va augmentar espectacularment. Pot ser perquè els danesos compren les cases a Suècia, perquè el preu de l'habitatge a Malmö és més baix que a Copenhaguen, i es desplacen a Dinamarca per treballar. El peatge per a un automòbil comú és de 390 corones daneses, 490 corones sueques o 54 euros; però s'apliquen descomptes de fins al 75% a usuaris habituals. Cap al 2007, 25 milions de persones van viatjar pel pont: 15,2 milions a automòbil i autobús i 9,6 milions a tren. Els preus a juny 2025 eren de 510 DKK (68 EUR) pel peatge del cotxe i 160 SEK (14 EUR) per un bitllet senzill de tren de Malmö a Copenhaguen. Fotografies del pont de l'Øresund Referències Enllaços externs Pàgina oficial del Pont d'Oresund Arxivat 2007-06-29 a Wayback Machine. Participació espanyola al pont Sobrevolar el Pont d'Oresund des de l'illa artificial Peberholm Arxivat 2007-12-13 a Wayback Machine.