NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castelo de Schackenborg

O Castelo de Schackenborg (ou Castelo de Schacken; Schacken + Borg, que pode significar castelo em alemão) é uma residência que de 1993 a 2014 pertenceu ao príncipe Joaquim da Dinamarca, que o recebeu em doação do último Conde de Schackenborg, Hans Schack VI. Joaquim vendeu a propriedade antes de comprar uma casa em Charlottenlund, um bairro do norte de Copenhague. A construção, de estilo barroco e cercada por um jardim interno e outro externo, está situada em Moegeltoender, na Jutlândia do Sul da Dinamarca. História Ninguém sabe exatamente como a região onde o castelo está surgiu, mas acredita-se que por volta de 1.050 poderia ter havido uma fortificação no local onde a propriedade está atualmente. No entanto, o que é certo é que Møgeltønderhus (ou Moegeltoender) foi mencionada pela primeira vez nas fontes históricas em 1234 como um local pertencente a Hans Schack, que construiu o castelo. Por séculos Møgeltønderhus serviu à coroa e à igreja dinamarquesas em batalhas contra os condes de Holstein, acontecidas em 1265, 1285 e 1434, tendo a região depois sido incorporada ao Reino da Dinamarca, na época em que o monarca era o Rei Frederico III da Dinamarca. O último membro da família Schack em Schackenborg, o Conde Hans Schack VI, que não tinha filhos, decidiu, em meados dos anos 1970, doar a propriedade ao príncipe Joaquim da Dinamarca, segundo filho da rainha reinante Margarida II da Dinamarca. A doação foi oficializada em 1978, quando Joaquim tinha apenas 9 anos de idade. Schackenborg foi o local onde o príncipe Joaquim se casou com sua primeira esposa, a depois condessa Alexandra de Frederiksborg, em 1995, e onde em 2008 ocorreram os festejos de seu segundo casamento, com Marie Cavallier. A propriedade recebeu grande atenção do príncipe Joaquim, inclusive com o uso de 13 milhões de coroas dinamarquesas (cerca de 2,13 milhões de dólares) doadas pelos dinamarqueses como presente para o seu primeiro casamento. Entre 2007 e 2009, príncipe Joaquim efetuou uma extensa renovação dos jardins, com a restauração de passeios, remoção de árvores e a recuperação de elementos originais. A "Ala Sul" do castelo foi a residência oficial do príncipe Joaquim durante o seu casamento com a condessa Alexandra e depois com a princesa Maria Cavallier e os dois filhos do casal. Joaquim vendeu a propriedade em 2014 para uma fundação, que abriu o local para vistação pública em 2021. Referências Ligações externas Website oficial Vídeo oficial da família de Joaquim nos jardins do castelo Galeria de fotos no website turístico TripAvisor
Шакенборг

Шакенборг (дат. Schackenborg Slot, ˈɕɑɡ̊ŋ̩b̥ɒːˀ ˈslʌd̥) — резиденция датской королевской семьи, расположенная в Южной Ютландии в 5 км к западу от дат. Tønder в городке дат. Møgeltønder. Особняк на этом месте был заложен епископатом Рибе и назывался Мёгельтёндерхус. Во время реформации в Дании был конфискован датской монархией, а в 1661 году был передан графу Гансу Шаку (Hans Schack) в благодарность за службу в войне против шведов. Новый владелец разобрал большую часть особняка и построил настоящий дворец Шакенборг в стиле барокко. В течение 11 поколений дворец принадлежал семье Шаков, а в 1978 году перешел в собственность королевской семьи. Дворец закрыт для посещения, летом проводятся экскурсии дворцовым парком. Приметки Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Шакенборг Замок Шакенборг на сайте Данской монархии.
Шакенборг

Палац Шакенборг (дан. Schackenborg Slot) — резиденція данської королівської родини, розташована у містечку Мьогельтьондер за 5 км на захід від громади Тендера (дан. Møgeltønder) у області Південної Данії у Південній Ютландії. Маєток на цьому місці був закладений єпископатом Рібе і мав назву Мьогельтьондерхус. Під час Реформації в Данії він був конфіскований данською монархією, а у 1661 році був переданий графу Гансу Шаку (Hans Schack) в подяку за службу у війні проти шведів. Новий власник розібрав більшу частину маєтку і побудував теперішній палац Шакенборг у стилі бароко. Протягом 11 поколінь палац належав родині Шаків, а у 1978 році перейшов у власність королівської родини. Палац закритий для відвідування, влітку проводяться екскурсії палацовим парком. Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Шакенборг Палац Шакенборг [Архівовано 14 серпня 2012 у Wayback Machine.] на сайті Данської монархії.
Maglehøj

Der Maglehøj von Hellested, 2 km östlich Haarlev auf der Stevns-Halbinsel auf der Insel Seeland in Dänemark war eines der Ganggräber, die vom Nationalmuseum bereits im späten 19. Jahrhundert untersucht wurden. Es entstand im Neolithikum zwischen 3500 und 2800 v. Chr. als Megalithanlage der Trichterbecherkultur (TBK). Das Ganggrab ist eine Bauform jungsteinzeitlicher Anlagen, die aus einer Kammer und einem baulich abgesetzten, lateralen Gang besteht. Diese Form ist primär in Dänemark, Deutschland, Skandinavien und in den Niederlanden, sowie vereinzelt in Frankreich zu finden. Auf Seeland existieren eine Anzahl Hügelgräber dieses Namens z. B. der Maglehøj von Frederiksværk, Maglehøj (Øster Egesborg), Maglehøj (Brederød) und der Maglehøj im Odsherred. Das Ganggrab im Maglehøj wurde zuerst von einem privaten Sammler im Jahr 1823 ausgegraben. Dabei wurde zum ersten Mal Birkenrinde (dänisch Birkebark) als Dichtungsmaterial nachgewiesen. Die sonstigen Funde (Skelettteile, Bernsteinperlen, zerscherbte Keramik und Abschläge, Messer sowie Pfeilspitzen aus Feuerstein) befinden sich in der Sammlung des Nationalmuseums. 1895 untersuchte C. Blinken das Ganggrab. In der Kammer sind die Zwischenmauerwerke (dänisch Tørmurene) besonders gut erhalten. Der Maglehøj ist etwa 3,6 m hoch und hat durch Erdentnahmen auf allen Seiten nur noch 14,5 m Durchmesser, damit ist es steil, aber grasbewachsen. Im Hügel liegt eine 5,1 m lange Südost-Nordwest orientierte trapezoide Kammer, die im Norden 1,6 und im Süden 2,4 m breit ist bei einer Höhe von 1,5 bis 1,6 m. Sie besteht aus 15 Tragsteinen, auf denen eine zweite, stellenweise auch dritte Schicht aufliegt, um eine größere Kammerhöhe zu erzielen. Die Megalithanlage hat vier Decksteine. Der im Osten anschließende Gang ist etwa 3,5 m lang, innen 0,7 m breit und 1,05 m hoch. Jede Gangseite besteht aus sechs Tragsteinen, über denen im inneren Bereich drei Decksteine liegen (der innere zerbrochen, aber in situ). Im Gang befindet sich eine Türkonstruktion. Das 1996 restaurierte Ganggrab ist heute eines der am meisten besuchten Großsteingräber in der Gegend. Siehe auch Nordische Megalitharchitektur Großsteingräber in Dänemark Literatur Klaus Ebbesen: Danmarks megalitgrave. Band 2: Katalog. Attika, Kopenhagen 2008, ISBN 978-87-7528-731-4 Nr. 1932 Weblinks Beschreibung dänisch bei Fund og Fortidsminder Beschreibung englisch Beschreibung dänisch bei Trap
Hørhøj

Der Hørhøj ist ein Ganggrab (dänisch Jættestue) mit einer der seltenen Nebenkammern (dänisch bikammer). Nur 30 derartige Anlagen (von 500 erhaltenen) findet man rund um den Limfjord (Lundehøj), in Djursland (Tustrup), drei auf Seeland, zwei auf Lolland (Bag-Hyldehøj und Torhøj). Der Hørhøj liegt im Feld des Hofes Pilegård, östlich von Gammel Lejre auf der dänischen Insel Seeland. Die Anlage der Trichterbecherkultur (TBK) stammt aus dem mittleren Neolithikum (etwa 3200–2800 v. Chr.). Hügel gleichen Namens existieren in Klejtrup, Møldrup und Røbæk in Jütland. Das Ganggrab ist eine Bauform jungsteinzeitlicher Megalithanlagen, die aus einer Kammer und einem baulich abgesetzten, lateralen Gang besteht. Diese Form ist primär in Dänemark, Deutschland und Skandinavien sowie vereinzelt in Frankreich und den Niederlanden zu finden. Beschreibung Das Nordost-Südwest-orientierte Ganggrab liegt in einem etwa 1,8 m hohen Rundhügel von 13,0 m Durchmesser. Die leicht ovale Kammer, mit einer Nebenkammer im Osten, besteht aus 13 Tragsteinen ist oval, 6,5 m lang und 2,0 m breit. Der einzige erhaltene Deckstein liegt im Norden auf. Acht Tragsteine des Ganges sind in situ erhalten, jedoch keiner seiner Decksteine. Die rechteckige, zum etwa mittig ansetzenden Gang leicht versetzte Nebenkammer ist etwa 1,0 m lang, 1,5 m breit und besteht aus drei Seitensteinen (einer verkippt); und dem etwa 0,7 m breiten Zugang; auch hier fehlt der Deckstein. Ein einziges Zwischenmauerwerk ist am nördlichen Ende der Kammer erhalten. Die Masse der Tragsteine ist so eng gesetzt, dass kein Zwischenmauerwerk erforderlich war. Von der Ausgrabung des Hørhøj durch Andreas Peter Madsen (1822–1911) im Jahre 1883 existieren alte Zeichnungen. Der Gang ist etwa 4,5 m lang und 0,5 m breit. Er wird von 8 erhaltenen Tragsteinen gebildet (4 auf jeder Seite) zwischen denen sich Trockenmauerwerk befindet. Siehe auch Nordische Megalitharchitektur Großsteingräber in Dänemark Literatur Klaus Ebbesen: Danmarks megalitgrave. Band 2: Katalog. Attika, Kopenhagen 2008, ISBN 978-87-7528-731-4. Nr. 515 Weblinks Beschreibung dän. Bilder, gemeinfreie Skizzen und Lageplan
Wellings Landsbymuseum

Wellings Landsbymuseum er et lokalhistorisk museum nær landsbyen Lintrup mellem Ribe og Vejen. Kunstneren og samleren Søren Welling (1917-1996) samlede fra 1971 og frem til hans død store mængder kulturhistorisk interessante genstande, spændende fra sten til landbrugsredskaber. Han flyttede til stedet i 1964 og begyndte i 1973, af genbrugsmaterialer hentet i omegnen, egenhændigt at opbygge en lille museumsby, der viser livet i en typisk jysk landsby omkring 1900. De sammenhængende bygninger endte med at omfatte i alt 36 rum med bl.a. en lille kirke, købmandsbutik, krostue (hvor man er velkommen til at nyde sin medbragte madpakke), skolestue, postkontor, frisørsalon, stald og diverse beboelsesrum. Referencer
Wellings Landsbymuseum

Wellings Landsbymuseum ist ein Freilichtmuseum in Lintrup, Dänemark. Von 1971 an bis zu seinem Tod sammelte der dänische Kunstmaler und Sammler Søren Welling (* 1917 in Skanderup bei Lunderskov; † 1996) erhaltenswürdige und seltene Gebrauchsgegenstände. 1964 zog er in das Dorf Mejlby und begann dort 1973 mit dem Aufbau eines Museumsdorfes, in dem das Leben um etwa 1900 dargestellt wird. Beim Aufbau der einzelnen Häuser wurden ausschließlich alte Materialien aus der Umgebung wiederverwertet. Nach und nach entstanden mehrere Gebäude, die miteinander verbunden sind und den Gesamteindruck eines kleinen Dorfes entstehen lassen. Hier gibt es unter anderem eine Kirche, ein Lebensmittelgeschäft, Gaststube, Friseursalon, Postamt und verschiedene Wohn- und Schlafräume zu besichtigen ebenso wie historische landwirtschaftliche Maschinen und Geräte. Weblinks Internetseite des Wellings Landsbymuseum mit Informationen in dänischer, englischer und deutscher Sprache
Wellings Landsbymuseum

Wellings Landsbymuseum är ett kulturhistoriskt friluftsmuseum i Lintrup i Vejens kommun på södra Jylland i Danmark. Konstnären och samlaren Søren Welling (1917–1996) samlade från 1971 fram till sin död danska kulturhistoriskt intressanta bruksföremål. Han flyttade 1964 till byn Mejlby och började 1973 att bygga upp en museiby, i vilken skulle visas livet på landsbygden i Jylland omkring 1900. För uppförandet av byggnader har huvudsakligen gamla material återanvänts, vulka hämtats från byns omgivning. Litet i taget har fler och fler byggnader rests och dessa bildar idag en liten by. I byn finns bland annat kyrka, dagligvarubutik, ölstuga, frisersalong, postkontor samt olika bostadshus. I friluftsmuseet finns också historiska jordbruksmaskiner och annan utrustning för bondgårdar. Det finns verktyg som använts av biodlare, skomakare och taktäckare. Bildgalleri Källor Wellings Landsbymuseum på www.visitvejen.dk Externa länkar Webbplats för Wellings Landsbymuseum
Domvs Portvs

Domvs Portvs eller Domus Portus er en beboelsesejendom på 16 etager i Østbanegade på Østerbro i København. Huset er tegnet af Ole Hagen og bygget 1960-61. Før opførelsen lå der Det danske Kulkompagnis garageanlæg (1926 af Emanuel Monberg). Skuespilleren Ole Ernst boede i bygningen til sin død. Hvor taget på et andet Hagen-hus; Nørreport medvirker i lystspil, bruges taget på Domvs Portvs i en skræmmende scene i indledningen til kriminalfilmen Nitten røde roser fra 1974. Domvs Portvs er den korrekte stavemåde og betyder "huset ved havnen" på latin. Selskabslokalerne i stueetagen hedder dog No1 Domus Portus. Eksterne henvisninger Noter
Fosdalen

Fosdalen er en fredet kløft ved Lien nær Lerup Kirke ca. 10 km nordvest for Brovst. Fosdalen er ca. 1 km lang og skærer sig ned i morænebakkerne, som er op til 60 meter over havet og gennembryder Lien. Den er den kendteste af flere lignende kløfter omkring Lien. Af andre kløfter i området kan nævnes Langdalen, Lilledal, Dybdal, Hulen og Nøddedalen. Området nedenfor Lien er en kystslette, der fortsætter ud mod Slettestrand og Jammerbugt. Dalen er som de andre dale dannet af Weichsel-istidens smeltevand, og sidenhen er størrelsen øget af bl.a. regn og anden erosion. Fosdalen blev i 1901 solgt fra Lerup Præstegård til Staten og forvaltes i dag af Naturstyrelsen. Fosdalen blev fredet i 1902, og på daværende tidspunkt havde området været benyttet til afgræsning, og hedelyng var fremtrædende. I dag er dalen tilvokset med tæt løvskov. En stor samlet fredning kaldet Natura 2000-område nr. 21 Ejstrup Klit, Egvands Bakker og Lien med Underlien blev gennemført i 2009 og samler flere forskellige fredninger af ældre dato. Eksterne henvisninger Naturcenter Fosdalen Arkiveret 4. marts 2016 hos Wayback Machine Naturstyrelsen om Fosdalen og Langdalen Arkiveret 2. november 2014 hos Wayback Machine
Nordskov Mølle

Nordskov Mølle er en helmuret tårnmølle, bygget i 1829 på Stenstrup Overdrev øst for Hornbæk Plantage. Den er opført i grundmur på ca. 1 meters tykkelse fra grunden indtil hatten, som er tækket med brædder og skillefyre. Den har oprindelig været udstyret med en melkværn og en grynkværn. Den primære drift ophørte omkring 1919, men møllen fortsatte med at male mel ved hjælp af en installeret motor. Møllevingerne blæste ned i 1928, og i de følgende år blev inventaret solgt. Møllen har siden midten af 1930’erne henligget i dårlig stand, og der har været flere forsøg på at få den reddet og sat i stand. Nu står Nordskov Mølles Venner for istandsættelsen, og møllen er pr. oktober 2016 nu synlig og nykalket. Noter Referencer Helsingør Leksikon om Nordskov Mølle
Aalborg Kaserne

Aalborg Kaserne er Forsvarets kaserner i det nordlige Nørresundby mellem Hvorup og Nørre Uttrup. Kasernen er opført i 1950-erne som to kaserner i ret forskellig stil. Vest for kasernerne ligger Hvorup Plantage, hvor der findes en øvelsesplads, og i dennes vestlige udkant nær Lindholm Høje en skydebane. Kasernerne var oprindeligt helt opdelt i to selvstændige kaserner med egen kommandant og tilhørende hegn og vagt. Der var tale om kasernerne: Hvorup Kaserne mod vest, som rummede først Jydske Luftværnsregiment og fra 1961 Jyske Trænregiment. Kasernen blev opført 1951-1953 og indviet 30. oktober 1953. Nørre Uttrup Kaserne mod øst, som rummede Feltherrens Fodregiment, siden sammenlagt med Dronningens Livregiment. Kasernen blev indviet den 1. juni 1956. I 1990-erne blev der etableret fælles vagt og hegn, og kasernerne rummer nu Trænregimentet og enheder af Hjemmeværnet. Først i 2010-erne blev kasernerne udpeget til "grønt etablissement", hvor et større beløb blev afsat til mindskelse af miljøbelastningen. Noter og henvisninger Ebbe Gotfredsen (1996). Aalborg og Garnisonen. Selskabet for Aalborgs Historie. ISBN 87-87409-11-9. Wikidata Q115921860.. PDF-kort over kasernerne og øvelsespladsen fra Naturstyrelsen.
Dalgaards Østerhøj

Auf Dalgaards Østerhøj (alternative Schreibweisen: Østerhøi, Østerhöi) oder „Trinddorris“ befindet sich ein Grabhügel mit einer heute offen zutage liegenden Steinkiste. Die Fundstätte liegt westlich von Lødderup Nord, einem Ort bei Nykøbing Mors auf der dänischen Insel Mors. Sie befindet sich auf Privatgrund und ist nicht öffentlich zugänglich. Der Hügel und die Steinkiste wurden 1868 privat sowie 1873 und besonders 1920 öffentlich untersucht. Beschreibung Beim Steinegraben auf dem Hügel fanden drei Personen 1868 eine etwa 1,85 m lange und einen Meter breite Nordost-Südwest orientierte geschlossene Steinkiste (dänisch Hellekiste) mit einer (sekundären) Bronzezeitbestattung inklusive eines Bronzeschwertes, Bruchstücken einiger Tutuli (Zierknöpfe) aus Bronze, einem Doppelknopf sowie einem größeren Goldring und einem kleineren Goldspiralring. 1920 wurde in der Kiste ein Feuersteindolch gefunden. Vor der Kiste fanden sich eine Speerspitze, Pfeilspitzen aus Feuerstein und drei Bernsteinperlen. Siehe auch Nordische Megalitharchitektur Großsteingräber in Dänemark Literatur Klaus Ebbesen: Danmarks megalitgrave. Band 2: Katalog. Attika, Kopenhagen 2008, ISBN 978-87-7528-731-4 Nr. 3197 Weblinks Beschreibung (dänisch) Belege
Varnæs Kirke

Varnæs Kirke er en kirke fra ca. 1150 på en lille bakke i den sydlige ende af landsbyen Varnæs på Sundeved. Kirken har sandsynligvis været indviet til Sankt Peder, som er afbildet i kirkens segl. Kirkegården er omgivet af kampestensdiger, mod vest dog kløvsten i cement. Prædikestolen er et træskærerarbejde fra 1606 i renæssancestil og fonde-himmelen fra 1632. Klokkehuset fra det 14. århundrede har en anderledes konstruktion end andre klokkehuse ved at mangle midterstolperne, som hedder kongen. Taget er lavet af bornholmske egespåner, som er kogt i tjære og dermed langtidsholdbar. Den ene klokke er fra 1690 og den anden en genforeningsklokke, da den foregående fra 1794, blev smeltet om under 1. verdenskrig. Referencer Eksterne henvisninger Kirkens hjemmeside Historisk Atlas Varnæs Kirke hos KortTilKirken.dk
Sønder Vium Kirke

Sønder Vium kirke ligger i dag 1 km nordøst for Sønder Vium, men landsbyen har oprindeligt ligget ved kirken. Præsten skriver i en beretning fra 1683, at kirken lå i "Vimby", at der lige syd for kirken lå en lille sø, "Vim Sø", at der sydvest for kirken og søen lå en by, som hed "Esbøl", og at "Vim Mølle" lå vest for kirken og søen. Kirkens historie Kirkens kor og skib, der er lavet af granitkvadre i romansk stil, stammer fra begyndelsen af 1200-tallet. Syddøren er endnu i brug, mens norddøren er tilmuret og ses indvendig som en blænding. Under det nuværende gulv er der fundet rester af et tidligere gulv af røde fliser og munkesten. Ved indgangsdørene er der fundet blysmeltegruber, så kirken har nok oprindeligt haft blytag. Det oprindelige alterbord findes bag et panel af fyrretræ. Det er bygget af granit, tuf og al. Restaurering Kirken blev lukket i september 1978, fordi murene, især korets østgavl, begyndte at skride ud. Fundamentets dårlige fyld af marksten og jord kunne ikke bære den store vægt, og grundvandssænkning kan have været en medvirkende årsag. En omfattende restaurering og fundamentering begyndte. Under dette arbejde blev der bl.a. fundet spor af kalkmalerier på kirkens nordvæg. Der blev også fundet grave, som lå inde under kirkemuren, så stedet har fra meget gammel tid været begravelsesplads for egnen. Kirken blev genindviet 1. søndag i advent 1979. Eksterne kilder/henvisninger Kort til Kirken: Sønder Vium Kirke uden beskrivelse Velkommen til Sdr. Vium: Sdr. Vium sogns historie og Kirkens historie Arkiveret 18. december 2014 hos Wayback Machine uden beskrivelse Kirkens beskrivelse i Kongeriget Danmark – Trap 3-4, s. 638
Rødding Frimenighedskirke

Rødding Frimenighedskirke er en kirke umiddelbart øst for Rødding Højskole i Rødding i Sønderjylland, der bruges af den grundtvigske frimenighed. Rødding Frimenighed blev grundlagt som reaktion på de begrænsninger, danske menigheder og præster i Sønderjylland blev pålagt i årene efter nederlaget i 1864, og Cornelius Appel blev den 30. juni 1874 ordineret som præst for den første sønderjyske frimenighed. Som kirkerum brugte man i mange år en tidligere gymnastiksal på højskolen, indtil den i begyndelsen af 1900-tallet blev for lille, og man besluttede at bygge en egentlig kirkebygning med Johannes Magdahl Nielsen som arkitekt. Den blev indviet den 5. december 1909 som Sankt Povls Kirke. Se også Foreningen af Grundtvigske valg- og frimenigheder Rødding Højskole Referencer Eksterne henvisninger Om kirkebygningen fra 1909 Arkiveret 11. november 2014 hos Wayback Machine og Frimenighedens historie Arkiveret 24. september 2015 hos Wayback Machine fra RoeddingFrimenighed.dk "Sct Povl Kirke / Rødding Frimenighedskirke" Arkiveret 25. december 2014 hos Wayback Machine på Kirkehistorie.dk, der placerer kirken i Tørninglen Provsti i Ribe Stift Om Rødding Frimenighed Arkiveret 11. november 2014 hos Wayback Machine hos Graenseforeningen.dk Rødding Frimenighedskirke hos KortTilKirken.dk
Sankt Johannes Kirke (Herning)

For alternative betydninger, se Sankt Johannes Kirke. (Se også artikler, som begynder med Sankt Johannes Kirke) Sct. Johannes Kirke er en folkekirke i Sankt Johannes Sogn nordvest for det centrale Herning. Kirken er opført i 1955 efter tegninger af Einar Packness, der dog døde inden færdiggørelsen. Kirken har plads til 700 kirkegængere ad gangen. Selv om man fra centralt hold har ensrettet alle kirkenavne mht. "sankt" så har kirken her fastholdt sit oprindelige navn med forkortelsen "Sct." Kirkens tårn er 40 meter højt og indeholder (toppen) udsigtsplatform, (5.-6.sal) vandtårn som ikke bruges til vand mere, (4.sal) kirkeklokkerum, (3.sal) stort tomt lokale, (2.sal) musikcafé, (1.sal) konfirmandlokale, kostumelager, køkken, (stuen) redskabsrum, mandskabslokaler og transformerstation. Uret på tårnets nordlige side indeholder en fejl, der skyldes, at arkitekten sagde, '... det er kun Gud, der er perfekt..'. Referencer